open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vicente Trueba

**Vicente Trueba Pérez** (16. lokakuuta 1905 – 10. marraskuuta 1986) oli espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän on tullut parhaiten tunnetuksi voitettuaan ensimmäisenä Ranskan ympäriajon *[[maillot à pois|vuorten kuninkaan]]* -tittelin vuonna 1933. Samana vuonna hän sijoittui kokonaiskilpailussa kuudennelle sijalle.

## Vuoden 1933 Tour de France
Vasta vuonna 1933  kilpailtiin vuorten kuninkuudesta ja laskettiin virallisesti pisteet. Tällöin voittajaksi selviytyi espanjalainen Tureba, joka saavutti entinen vuorinousujen voittoja kilpailun aikana. Trueba oli kuitenkin erinomaisen huono mäkien alastulossa, joten hän ei voittanut muuta kuin vain nousut. Tämän kokemuksen innostamana Tour de Francen kilpailujohtaja Henri Desgrange päätti luoda järjestelmän, jossa ensimmäisenä vuorille nousseet saivat bonuspisteitä aikahyvityksen muodossa.

## Aiheesta muualla
*Ángel Neilan esitelmä Vicente Trueban elämästä
Henri Desgrange

**Henri Desgrange**  (31. tammikuuta 1865 Pariisi – 16. elokuuta 1940 Beauvallon) oli ranskalainen kilpapyöräilijä, urheilujohtaja ja toimittaja, joka on tullut tunnetuksi perustettuaan vuosittain ajettavan Ranskan ympäriajon.

Hän teki urallaan 12 ratapyöräilyn maailmanennätystä, muun muassa tunnin aika-ajon ennätys 35,325 kilometriä tunnissa, jonka hän ajoi 11. toukokuuta 1893.

## Elämäkerta

Ennen urheilu- ja kilpapyöräilyuraansa Desgrange toimi notaaritoimiston virkailijana Place de Clichyllä Pariisissa. Hän kuitenkin luopui suunnittelemastaan urasta asianajajana ja omistautui kokonaan urheilulle. 

Hänen urheilu-uransa merkittävin saavutus oli vuonna 1893 Buffalo-velodromilla tehty tunnin ajon maailmanennätys vuonna 1893 (35 325 m). Ennätys säilyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Jules Dubois paransi sitä lähes kolme kilometriä. Radalla hän saavutti myös muita maailmanennätyksiä, esimerkiksi 50 ja 100 kilometrin matkoilla. Hän teki 1893 amatöörien 1 kilometrin seisovan lähdön maailmanennätyksen ajalla 1.37,0. Michel van den Eynde rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin ajalla 1.29,0. Hän saavutti mestaruuden vuonna 1893 myös kolmipyöräisillä.

Ennen toimittajaksi ryhtymistä hän toimi Parc des Princes'n urheiluareenan johtajana vuodesta 1897 ja myös katetun, pyöräilykisoihin tarkoitetun Auto vélodrome d'Hiver'n johtajana vuodesta 903 lähtien. Tämän elämänvaiheensa aikana hän julkaisi myös kaksi teosta: *La tête et les jambes* (1894) ja *Alphonse Marcaux* (1899). Hänestä tuli vuonna 1900 uuden urheilupäivälehden L'Auto-Vélo, vuodesta 1903 L'Auto, päätoimittaja ja johtaja.

Vuonna 1915 hän liittyi Ranskan asevoimiin tavallisena sotilaana mutta kohosi ensimmäisen maailmansodan taistelujen myötä upseeriksi. Vielä vanhanakin hän oli kiinnostunut urheilusta ja harrasti monipuoliesti pyöräilyä, erityisesti pyöräilymatkailua, sekä maastojuoksua.

### Ranskan ympäriajo
Géo Lefèvre oli toimittajana Henri Desgrangen lehdessä, ja hänen aloitteesta Desgrange perusti vuonna 1903 maantiellä ajettavan kilpailun, Tour de Francen. Hän pysyi kilpailun järjestäjänä ja johtajana ensimmäisen maailmansodan keskeytystä lukuun ottamatta vuoteen 1936. Hän jätti tehtävänsä Jacques Goddet'n hoidettavaksi kesken Tour de France -kilpailua Charlevillessä. 

Henri Desgrangelle on pystytetty muistomerkki Col du Galibier'n huipulle, ja joka vuosi Ranskan ympäriajossa jaetaan hänen nimeään kantava palkinto kilpailijalle, joka ensimmäisenä saavuttaa tämän huipun tai muun vastaavan nousun Alpeilla tai Pyreneillä.

## Teokset
* *La tête et les jambes Paris*. L. Pochy, 1894 ; julkaistu uudelleen: Pariisi, Henri Richard, 1930.
* *Alphonse Marcaux*. Pariisi, L. Pochy, 1899.

## Lähteet
Terve taas, Kotter

**Terve taas, Kotter** () oli yhdysvaltalainen vuosina 1975–1979 esitetty tilannekomediasarja. Se toi John Travoltalle ensimmäisen huomiota herättäneen roolin.

Yhdysvaltalaisen high schoolin koululuokan omintakeisia teinejä kuvaavassa sarjassa nimiosaa, opettaja Kotteria esittää Gabe Kaplan. Travolta esittää yhtä koululaisista.

Sarjaa alettiin esittää Suomessa 26. tammikuuta 1979. Jukka Kajava arveli *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* tv-sivulla, ettei vuosia sitten tehtyä sarjaa olisi lainkaan hankittu Suomen televisioon ilman Travoltan hiljattaisia menestyselokuvia. Hän antoi *Kotterista* varsin murskaavan arvion ja kutsui sitä etäiseksi, eksoottiseksi ja koskettamattomaksi viihteeksi. Hän sanoi sarjan olevan Mainos-TV:n ”kaupallista ja laskelmoivaa ohjelmapolitiikkaa näkyvimmillään”.

## Päähenkilöt
 

## Lähteet
Tom Berenger

**Thomas "Tom" Michael Berenger**, alkujaan *Moore*, (s. 31. toukokuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Berenger syntyi Chicagossa ja opiskeli journalismia Missourin yliopistossa. Hän halusi näyttelijäksi ja muutti 1970-luvulla New Yorkiin, jossa hän sai roolin sarjasta *[[One Life to Live]]*.

Berenger voitti vuonna 1987 parhaan miessivuosan Golden Globen työstä elokuvassa *[[Platoon – nuoret sotilaat]]*. Hän oli lisäksi ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on ollut myöhemminkin rooleja lukuisissa kansainvälisesti tunnetuissa elokuvissa, joista mainittavimmat ovat *[[Syntynyt 4. heinäkuuta]]* (1989) *[[Training Day]]* (2001) ja *[[Inception]]* (2010).

Berengerillä on ollut neljä avioliittoa. Kolmannen avioliiton Patricia Alvaranin kanssa hän solmi 1998. Näyttelijällä on kaikkiaan kuusi lasta. 

## Aiheesta muualla
Huey Lewis and the News

**Huey Lewis and the News** on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka on ollut aktiivinen vuodesta 1979 lähtien. Yhtye saavutti 1980-luvulla useita Yhdysvaltain listaykkössijoituksia albumeillaan ja singleillään.

## Historia
Huey Lewis and the Newsin juuret ovat kahdessa 1970-luvulla toimineessa kalifornialaisessa yhtyeessä Cloverissa ja Soundholessa. Sanfranciscolaisessa country rock -yhtyeessä nimeltä Clover lauloi Huey Lewis ja soitti koskettimia Sean Hopper. Yhtye muutti Englantiin vuonna 1976 kun Nick Lowe uskoi heidän sopivan brittiläiseen pubrock-skeneen. Lowe tuotti yhtyeen esikoissinglen ”Chicken Funk”. Clover julkaisi kaksi albumia, jotka eivät menestyneet, ja yhtye hajosi ja muutti takaisin Kaliforniaan. Siellä Lewis ja Hopper muodostivat yhtyeen nimeltä American Express, jonka muut jäsenet olivat Soundholessa yhdessä soittaneet Mario Cipollina (basso), Johnny Colla (saksofoni ja kitara) ja Bill Gibson (rummut). Mercury julkaisi yhtyeen ensisinglen, coverin nimeltä ”Exodisco”. Kitaristi Chris Hayes liittyi yhtyeeseen vuonna 1980. Se sai levytyssopimuksen Chrysalisilta ja vaihtoi nimekseen Huey Lewis and the News.

Huey Lewis and the News julkaisi esikoisalbuminsa *Huey Lewis & the News* vuonna 1980, mutta sen menestys oli vielä vaatimaton. Toinen albumi *Picture This* (1982) jo menestyi top-10-listalle nousseen singlen ”Do You Believe in Love” ansiosta, ja yhtye alkoi konsertoida ahkerasti. Kolmas albumi *Sports* (1983) myi moninkertaista platinaa ja nousi Yhdysvaltain listaykköseksi seuraavana vuonna. Myös albumin singlet ”Heart and Soul”, ”I Want a New Drug”, ”The Heart of Rock & Roll” ja ”If This Is It” pyörivät tiheään MTV:llä ja nousivat kaikki singlelistan top-10:een.

Huey Lewis haastoi ”Ghostbusters”-kappaleen tekijän Ray Parker Jr.:n oikeuteen vuonna 1984 kappaleensa ”I Want a New Drug” plagioimisesta. Juttu sovittiin oikeuden ulkopuolella.

Huey Lewis and the Newsin ensimmäinen listaykkössingle oli ”The Power of Love” elokuvan *[[Paluu tulevaisuuteen]]* soundtrackilta.

Yhtyeen neljäs albumi *Fore!* (1986) nousi listaykköseksi, kuten myös siltä otetut singlet ”Stuck with You” ja ”Jacob’s Ladder”. Myös kolme muuta singleä albumilta nousi top-10:een.

Yhtyeen seuraava albumi *Small World* (1988) oli aiempaa enemmän tyyliltään juurimusiikkia. Siltä nousi top-10:een single ”Perfect World”, mutta albumi jäi listasijalle 11 ja myi vain yksinkertaista platinaa.

Albumi *Hard at Play* (1991) julkaistiin EMI:n kautta ja jäi top-10:n ulkopuolelle. Yhtye konsertoi sen jälkeen harvakseltaan ja julkaisi vuosikymmenen aikana enää vain cover-albumin *Four Chords & Several Years Ago* (1994), joka ei myynyt edes kultaa. Yhtye on jatkanut levyttämistä albumeillaan *Plan B* (2001), *Soulsville* (2010) ja *Weather* (2020).

## Jäsenet
* Huey Lewis – laulu
* Sean Hopper – kosketinsoittimet
* Bill Gibson – rummut
* Johnny Colla – kitara, saksofoni
* Mario Cipollina – basso
* Chris Hayes – kitara

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
*

### Kokoelma-albumit
* 
* 

### Livealbumit
* 

## Lähteet
Erika Slezak

**Erika Alma Hermina Slezak** (s. 5. elokuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen juurensa ovat Keski-Euroopassa, ja hän on näyttelijä Walter Slezakin lapsi ja tenori Leo Slezakin lapsenlapsi.

Slezak syntyi Hollywoodissa. Hän opiskeli Sacred Heart High Schoolissa Connecticutissa ja pääsi 17-vuotiaana Royal Academy of Dramatic Artiin Lontooseen. Hän on esittänyt jo useamman vuosikymmenen Victoria "Viki" Lordin osaa saippuasarjassa *[[One Life to Live]]*; ensimmäistä kertaa hänet nähtiin 17. maaliskuuta 1971.

Slezak kohdisti keväällä 2007 avointa kritiikkiä käsikirjoittaja Dena Higleyyn, joka ilmoitti pian eroamisestaan. 

Slezak on voittanut uransa aikana kuusi Emmy-palkintoa vuosina 1984, 1986, 1992, 1995, 1996 ja 2005. Hän asuu New Yorkissa miehensä Brian Daviesin kanssa (naimisissa vuodesta 1978). Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Jerry Herman

**Gerald ”Jerry” Herman** (10. heinäkuuta 1931 New York – 26. joulukuuta 2019 Miami) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi Broadway-musikaaleistaan, joista tunnetuimpia ovat *Hello, Dolly!* (1964), *Mame* (1966) ja *La Cage aux Folles* (1983).

Herman osoitti jo lapsena huomattavaa musikaalista lahjakkuutta ja hänen Broadway-debyyttinsä (*From A to Z*) tapahtui 1960. Hermanin tunnetuin yksittäinen laulu on samannimiseen musikaaliin kuuluva ”Hello, Dolly!”, joka nousi vuonna 1964 Louis Armstrongin levyttämänä listaykköseksi.

Hermanille myönnettiin kaksi Tony-palkintoa: vuonna 1964 ja vuonna 1984. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella ja hänet nimettiin Songwriters Hall of Fameen 1982.

Herman eli yli kaksikymmentä vuotta HIV-positiivisena. Hän oli avoimesti homoseksuaali.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Jerry Hermanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Katrin Cartlidge

**Katrin Cartlidge** (15. toukokuuta 1961 – 7. syyskuuta 2002) oli brittiläinen näyttelijä.

Cartlidge syntyi Lontoossa englantilaiselle isälle ja saksanjuutalaiselle pakolaisäidille. Hän opiskeli Parliament Hill Schoolissa Camdenissa. 

Cartlidge tuli alun perin tunnetuksi sarjasta *Brookside* 1980-luvulla. Myöhempiä rooleja hänellä oli muiden muassa elokuvissa *[[Ennen sadetta]]* (1994), *[[Merisairas]]* (1996), *Career Girls – uranaisia* (1997) ja *[[From Hell]]* (2001).

Keuhkokuume ja verenmyrkytys, jotka johtuivat feokromosytoomasta, veivät 41-vuotiaan Cartlidgen alkusyksystä 2002 erittäin huonoon tilaan, ja hän kuoli Lontoossa 7. syyskuuta 2002.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* Katrin Cartlidge Foundation
Porfyrion

**Porfyrion** (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, joka oli joko Gaian poika, joka sai alkunsa Uranoksen kuohitsemisessa maahan tippuneista veripisaroista, tai Ereboksen ja Nyksin poika.

Gigantomakhian, giganttien ja Olympoksen jumalien välisen taistelun, aikana  Porfyrion yritti maata Heran väkisin, mutta saatuaan tämän vaatteet jo revittyä Zeus löi häntä salamallaan ja Herakles tappoi hänet nuolillaan.

## Lähteet
Johan Oldenburg

**Johan Oldenburg** (22. elokuuta 1797 Näsby, Itä-Götanmaa, Ruotsi &ndash; 7. tammikuuta 1861 Tammisaari) oli Oulun läänin ensimmäinen lääninarkkitehti.

Oldenburg palveli Ruotsin kuninkaallisessa henkivartiorykmentissä 1812&ndash;1832 ja kuninkaallisessa laivastossa 1832&ndash;1842 insinööriupseerina. Erotessaan palveluksesta Oldenburg oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri. Hän muutti Suomeen 1841 ja sai Suomen kansalaisuuden 1844.

Oldenburg suoritti rakennustaiteen tutkinnon Tallinnassa vuonna 1848. Järventauksen mukaan on myös mahdollista, että Oldenburg on saanut koulutusta arkkitehtuuriin jo Tukholman taideakatemiassa, jossa arkkitehtien lisäksi koulutettiin myös linnoitusupseereita.

Ernst Lohrmannin tultua Yleisten rakennusten intendentinkonttorin esimieheksi päätettiin Suomen lääneihin perustaa lääninarkkitehtien virat. Ensimmäisiksi lääninarkkitehdeiksi nimitettiin vuonna 1849 Wilhelm von Karm Viipurin lääniin ja Johan Oldenburg Oulun lääniin. Myöhemmin vuonna 1852 nimitettiin Turun lääninarkkitehdiksi Georg Theodor von Chiewitz ja Vaasan lääninarkkitehdiksi Carl Axel Setterberg.

Oldenburg toimi siis Oulun lääninarkkitehtina ensin virkaatekevänä vuodet 1849–1852 ja sitten vakinaisena 1852–1855. Oldenburgia voidaan Järventauksen mukaan pitää Suomen uusrenessanssiarkkitehtuurin yhtenä edelläkävijöistä. Hänen Ouluun suunnittelemansa Öbergin talo sekä Carl Ludvig Engelin suunnitteleman Oulun vanhan pappilan julkisivun muutostyöt on molemmat suunniteltu jo vuonna 1850. Kumpikin rakennus voidaan lukea uusrenessanssityylisinä.

Oldenburg muutti Helsinkiin vuonna 1860.

## Oldenburgin töitä
* Tallinnan Pyhän Nikolaoksen kirkon eli Niguliste-kirkon restaurointi 1848
* Oulun Pappilan muutostyöt, Isokatu, Oulu 1850
* Öbergin talo, Kajaaninkatu Oulu 1850
* Siikajoen kirkko muutostyöt 1852
* Ristijärven kirkon muutostyöt 1853
* Sotkamon kirkko, Sotkamo 1854
* Toppilan salmen kaavoitussuunnitelma 1854

## Lähteet
*
*Arffman, Kaarlo: Ristijärveläisen uskon historia. Kirjassa Turpeinen, Arffman, Oikarinen: Ristijärven historia. Ristijärven kunta, Ristijärven seurakunta, Jyväskylä 2004.
Pallantidit

**Pallantidit** olivat kreikkalaisessa mytologiassa Pallaan, Attikan kuningassuvun jäsenen, viisikymmentä poikaa. Heidän isänsä oli osallistunut kolmen veljensä kanssa Metionin poikien karkottamiseen Ateenasta, jonka jälkeen veljeksistä vanhin, Aigeus, oli saanut kruunun, mutta valta oli jaettu neljään osaan.

Aigeuksen kuoltua lapsettomana Pallas yritti päästä valtaistuimelle onnistumatta, koska hän oli suvun ottolapsi. Hallitsijaksi julistettiin Theseus. Pallantidit eivät hyväksyneet uutta kuningasta, vaan haluten vallan itselleen alkoivat juonitella Theseusta vastaan. He jakautuivat kahteen joukkoon – toinen marssi isänsä kanssa avoimesti kohti kaupunkia, kun taas toinen järjesti väijytyksen Theseuksen surmaamiseksi. Heidän joukossaan oli kuitenkin sanansaattaja Leos, joka kertoi väijytyksestä Theseukselle, ja tämä tappoi kaikki väijytyksessä olleet veljekset. Tämän jälkeen toinen joukkio Pallaksen kanssa hajosi.

## Lähteet
Ariel (elokuva)

**Ariel** on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Aki Kaurismäen elokuva. Se on toinen osa Kaurismäen neliosaisessa työläistrilogiassa, jonka muut osat ovat *[[Varjoja paratiisissa]]* (1986), *[[Tulitikkutehtaan tyttö]]* (1990) ja *[[Kuolleet lehdet (elokuva)|Kuolleet lehdet]]* (2023). Kaurismäki on kertonut kirjoittaneensa elokuvan käsikirjoituksen 22 tunnissa, noin kahta päivää ennen Suomen elokuvasäätiön tuotantotuen hakuajan päättymistä. Tyylillisesti elokuva on Kaurismäen mukaan runollisen realismin ja mustan komedian välimaastossa.

## Juoni
Elokuva kertoo rautakaivosmies Taisto Kasurisesta, jonka työpaikka lakkautetaan ja jonka isä tekee itsemurhan. Taisto tottelee isänsä ajatuksia omasta tulevaisuudestaan ja suuntaa autollaan Helsinkiin. 

## Rooleissa

## Palkinnot
* elokuvatuotannon laatutuki 1988 (yhdessä *[[Sirppi ja kitara (elokuva)|Sirpin ja kitaran]]* kanssa), 260&nbsp;000 mk
* Moskovan elokuvajuhlat 1989: parhaan miesnäyttelijän palkinto: Turo Pajala
* kriitikkojärjestö Fiprescin palkinto 1989: Aki Kaurismäki, Turo Pajala
* National Society of Film Critics, USA: vuoden paras ulkomainen elokuva 1990

## Aiheesta muualla
* ''Ariel'' -elokuvan DVD-version esittely Filmgoer -sivustolla. 
* Ariel-elokuva Yle Areenassa

## Lähteet
Arvottomat

**Arvottomat** on Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1982. Se on Kaurismäen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva. Kaurismäki sai elokuvan ohjauksesta Jussin vuonna 1983. *Arvottomien* käsikirjoituksen hän teki yhdessä veljensä Akin kanssa, joka toimi myös apulaisohjaajana. Matti Pellonpää näytteli elokuvassa ensimmäisen pääosansa.

Elokuvaa pidetään merkkiteoksena, jonka ansiosta suomalaisessa elokuvassa alkoi uusi aikakausi. Kulttielokuvaksi noussut road movie -lajityyppiä edustava elokuva matkaa Suomessa, jota ei enää ole, sillä monet kuvauspaikat hävitettiin pian kuvausten päättymisen jälkeen.

## Juoni

Matti Pellonpään esittämä pikkurikollinen Manne riitautuu paikallisen rikollispomon (Esko Nikkari) kanssa ja joutuu lähtemään pakomatkalle ystävänsä Harrin ja mystisen Veeran kanssa, ajellen Volgalla. Manne on saanut haltuunsa arvokkaan taulun, jota myös pahat pojat havittelevat.

## Näyttelijät

## Arvioita

*[[Iltalehti|Iltalehden]]* Jyrki Laelman mukaan rikosfilmiltä näyttävä elokuva on ”myös paljon muuta, sillä se on sekä pako että mollisointuinen balladi kadonneesta maailmasta”.

Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Aki Kaurismäen *[[Tulitikkutehtaan tyttö]]* ja Mikko Niskasen *[[Kahdeksan surmanluotia]]*. *Arvottomat* jakoi kolmannen sijan Erik Blombergin *[[Valkoinen peura|Valkoisen peuran]]* kanssa.

## Palkinnot ja tunnustukset

* Elokuvatuotannon laatutuki 1982
* Valtion elokuvataiteilijapalkinto 1982: Aki Kaurismäki
* Jussit 1983: paras ohjaus: Mika Kaurismäki.

## Lähteet

## Kirjoja

* Talvio, Raija & Mattila, Mikko: *Arvottomat - Tärkeintä on lähteminen*. Aviador, 2024.

## Aiheesta muualla

* 
*
Jaime de Armiñán

**Jaime de Armiñán Oliver** (9. maaliskuuta 1927 Madrid – 9. huhtikuuta 2024 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän opiskeli lakia Madridin Complutense-yliopistossa. 

Armiñánin ohjaamat elokuvat *Mi querida señorita* (1972) ja *El nido* (1980) olivat ehdolla Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Armiñán oli lisäksi ehdolla Berliinin Kultaisen karhun saajaksi 1974, 1985 sekä 1994, Goya-palkinnon saajaksi 1996 ja Fantasporton Kansainvälisen fantasiaelokuvapalkinnon saajaksi 1988.

Armiñán teki töitä sekä televisioon että elokuvien parissa ja jatkoi uraansa aivan 2000-luvulle saakka. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon lukeutuvat edellä mainittujen lisäksi *El amor del capitán Brando* (1974) ja *La hora bruja* (1985).

## Lähteet
Varjoja paratiisissa

**Varjoja paratiisissa** on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Aki Kaurismäki. *Varjoja paratiisissa* on niin kutsutun työläistrilogian ensimmäinen elokuva. Trilogiaan kuuluvat lisäksi  *[[Ariel (elokuva)|Ariel]]* ja *[[Tulitikkutehtaan tyttö]]*. Elokuva sai vuoden elokuva -Jussin ja Kaurismäki ohjaus-Jussin. Elokuva merkitsi alkua Kaurismäen kansainväliselle menestykselle: se esitettiin Cannesin elokuvajuhlien "Ohjaajien sarjassa" vuonna 1987 ja elokuvan Pariisin-ensi-ilta huhtikuussa 1988 sai myös hyvän vastaanoton. Elokuva on esitetty lukuisia kertoja televisiossa ja julkaistu VHS:nä, DVD:nä sekä Blu-ray:na.

Tarinassa roskakuski Nikander (Matti Pellonpää) ihastuu ruokakaupan kassaan (Kati Outinen). Melankolisen huumorin sävyttämässä lakonisessa kuvauksessa kohteena on pieni ihminen, kuten kriitikko toteaa.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Varjoja paratiisissa - Yle Areena
Kolilemppaus

**Kolilemppaus**, virallisesti hiilensiirto tai hiilenlastaus, on höyrylaivojen aikakauden väistyttyä jo käytöstä poistunut laivatyön muoto.

## Historia

Höyrylaivojen tärkein polttoaine oli kivihiili. Laivojen koon kasvaessa myös polttoaineen kulutus kasvoi ja suuremmat hiilivarastot synnyttivät uuden ammatin. Hiilenlastaajan eli hiilensiirtäjän, puhekielessä  *trimmarin*, *kolilempparin* tai  *hiilikuskin* tehtävänä oli yleensä työntökärryjen avulla siirtää hiiltä kaukaisemmasta varastosta lämmittäjille tai tarvittaessa muutenkin siirtää hiiliä laivan hiilivarastosta toiseen jos aluksen vakaus sitä vaati. 

*Trimmari* toimi myös lämmittäjän apumiehenä kaikissa tämän töissä, erityisesti höyrykattiloiden puhdistuksessa ja kuonanpoistossa. Joillakin laivoilla ei konemiehistöllä ollut erillistä messipoikaa vaan *trimmarit* hoitivat näiden tehtävät eli ruuan tarjoilun, tiskauksen ja siivouksen. Lisäksi trimmarit huolehtivat nestehukan täydennykseen käytetyn kylmän kauraliemen valmistuksesta. Tätä käytettiin suuria määriä työvuoron mittaan, koska pelkkä vesi olisi vienyt voimat. Jäänmurtajilla tarkoitukseen käytettiin kotikaljaa, kylmää teetä tai puolukkamehua.

Sotalaivoilla hiilensiirtoa kattilahuoneessa käytettiin pitkään kurinpitorangaistuksena. Iso-Britannia oli tässä ensimmäinen. Royal Navyn perinteinen kurirangaistus, julkinen ruoskiminen, korvattiin Krimin sodan aikana tällä työllä. Menettely osoittautui toimivammaksi kuin ruoskiminen, koska vuorokaudenkin raataminen lapionvarressa vahingoitti miestä ruumiillisesti ja henkisesti paljon vähemmän kuin selän nahattomaksi ruoskiminen. Lisäksi saatiin hyöty työstä, joka oli tarpeen, sillä esimerkiksi dreadnoughtit polttivat vuorokaudessa 100–120 tonnia hiiltä taloudellisimmalla nopeudellaan ja seistessäänkin jopa 90 tonnia. Kurinpidon kannalta tärkeä pelotusvaikutuskin osoittautui ajan myötä paremmaksi.

### Ammatin loppu

Trimmarin ammatti hävisi hiilipolton mukana. Viimeiset trimmarit saivat uuden ammattinimen *vaippari* (engl. wipe = pyyhkiä, puhdistaa) ja toimivat eräänlaisina yleisapumiehinä öljypolttoisten höyrylaivojen konehuoneissa. 

Tämäkin ammatti katosi lopulta höyrylaivojen myötä.

## Kolilemppaus Suomessa

Suomen laissa on voimassa oleva määräys siitä, että höyrylaivan lämmittäjäksi tai hiilenluojaksi ei saa palkata alle 18-vuotiasta henkilöä. Määräys oli jo vuoden 1924 merimieslaissa, joka tuli voimaan vuoden 1925 alussa. Sama ikäraja oli kansainvälisen työjärjestön sopimuksessa, joka vahvisti alimman ikärajan hiilenkantajina tai lämmittäjinä aluksella käytettäville nuorille henkilöille. Sopimus tuli Suomessa voimaan 1925.  

Suurissa laivoissa, kuten s/s Kotkassa, trimmareita saattoi olla jopa kymmenkunta.

## Lähteet
* Rosén - Ohrelius: Laivojen kirja
* Erkki Riimala: Suomalaisia höyrylaivoja 150 vuotta
### Viitteet

## Kirjallisuutta
* B Traven: Kuolemanlaiva
* Eino Koivistoinen: Hiililasti Chileen
* Erkki Savolainen: Villi linja
Dick Bruna

**Dick Bruna** (23. elokuuta 1927 Utrecht – 16. helmikuuta 2017 Utrecht) oli alankomaalainen kirjailija, kuvittaja ja graafinen suunnittelija.

Bruna aloitti piirtämisen vuonna 1940 ja lähti toisen maailmansodan jälkeen Lontooseen. Sieltä hän siirtyi vuoden kuluttua Pariisiin, jossa hän sai merkittäviä vaikutteita Pablo Picasson, Henri Matissen ja Georges Braquen kaltaisten nykytaiteilijoiden työstä. Brunan ensimmäinen kirja on vuodelta 1953; hänen kuvakirjojaan on kaikkiaan käännetty kymmenille eri kielille. 

Brunan tunnetuin luomus on kuvakirjoista ja televisiosta tuttu Milla-jänis (, ), jonka ensimmäisen version hän kehitti vuonna 1955. Hän on sekä kuvittanut että kirjoittanut Millasta kertovat kirjat. Bruna on lisäksi suunnitellut Georges Simenonin Maigret-kirjojen kansia.

## Lähteet
Zombie ja Kummitusjuna

**Zombie ja Kummitusjuna** on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen draamaelokuva muusikon itsetuhoisesta kujanjuoksusta.

## Rooleissa

## Palkinnot
*Zombie ja Kummitusjuna* tuotti Jussi-palkinnot parhaasta miespääosasta (Silu Seppälä), kuvauksesta (Olli Varja) ja ohjauksesta (Kaurismäki). Ranskan Rouenin pohjoismaisten elokuvien festivaaleilla Kaurismäki sai elokuvasta lehdistöpalkinnon. San Sebastiánin elokuvajuhlilla Espanjassa Silu Seppälä valittiin festivaalin parhaaksi miesnäyttelijäksi. *Zombie ja Kummitusjuna* valittiin myös New Yorkin elokuvajuhlille.

## Arvioita
*[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo *Zombien ja Kummitusjunan* olevan syvällinen ja vaikuttava kokonaisuus ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

## Lähteet
Rosso (elokuva)

**Rosso** on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen rikoselokuva. Käsikirjoituksen on tehnyt Kaurismäki yhdessä pääosan esittäjän Kari Väänäsen kanssa. Dialogia elokuvaan on kirjoittanut Aki Kaurismäki. Elokuva kertoo sisilialaisesta palkkamurhaajasta Giancarlo Rossosta (Väänänen), joka saapuu Suomeen etsimään kohdettaan, Marjaa (Leena Harjupatana). Hän tapaa Marjan veljen, Martin (Martti Syrjä), jonka kanssa he alkavat etsiä Marjaa yhdessä.

*Rosso* kuvattiin Kaurismäen mukaan Villealfan, Jörn Donner Productionsin ja Filminorin jääkaapeista löytyneille, muista elokuvista yli jääneille filminpätkille. Se on kuvattu Italiassa ja Suomessa.

## Näyttelijät

## Lähteet
Lapsia ja aikuisia

**Lapsia ja aikuisia – kuinka niitä tehdään?** on vuonna 2004 ensi-iltaan tullut Aleksi Salmenperän esikoispitkäelokuva. Elokuva oli hänen lopputyönsä Taideteolliseen korkeakouluun. Minttu Mustakallio voitti elokuvasta parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon vuonna 2005. Elokuva oli lisäksi ehdolla samana vuonna seuraavissa Jussi-palkintokategorioissa: paras elokuva, paras ohjaus, paras naispääosa (Minna Haapkylä), paras käsikirjoitus, paras musiikki ja paras leikkaus.

Elokuva kertoo kolmekymppisistä Venlasta ja Anterosta, jotka elävät vakiintuneessa parisuhteessa. Suhdetta kuitenkin hiertää peruskysymys: hankimmeko lapsia vai emme? Venla haluaa äidiksi, mutta Antero pelkää perheen sitovan liikaa ja häiritsevän hänen pikaluistelu-uraansa.
Venla on kuitenkin päättänyt saada lapsen ja pyytää apua työpaikkansa naislääkäriltä Sadulta. Toistensa seurassa viihtyvät naiset rakastuvat yllättäen toisiinsa, mikä vaikuttaa monien muidenkin elämään.

## Lähteet
Sosigenes Aleksandrialainen

**Sosigenes Aleksandrialainen** (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli egyptiläinen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka suunnitteli juliaanisen kalenterin. Sosigeneestä ei tiedetä juuri mitään Plinius vanhemman teoksen *[[Naturalis historia]]* ulkopuolelta. Pliniuksen mukaan Julius Caesar antoi Sosigeneelle toimeksiannon laatia Rooman valtakunnalle virallinen kalenteri. Kalenteri otettiin käyttöön vuonna 45 eaa. Kalenteri oli pitkään käytössä Euroopassa, vuoteen 1582 asti ja joissakin maissa se oli käytössä vielä 1900-luvulle tultaessa. 

Sosigeneen tähtitieteelliset kirjoitukset ovat hävinneet, muutamia hajanaisia katkelmia lukuun ottamatta. Yhdessä katkelmassa hän esittää, että Merkurius kiertää Aurinkoa.

## Lähteet
Jerry Schatzberg

**Jerry Schatzberg** (s. 26. kesäkuuta 1927) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja valokuvaaja. Hän voitti elokuvallaan *[[Variksenpelätin (vuoden 1973 elokuva)|Variksenpelätin]]* Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1973. 

Schatzbergin muutamia elokuvia Kultaisella palmulla palkitun *Variksenpelättimen* ohella ovat *Palapeli* (1970), *[[Paniikki piikkipuistossa]]* (1971), *[[Joe Tynanin kiusaukset]]* (1979), *[[Yön ammattilaiset]]* (1986) ja *[[Blood Money (vuoden 1988 elokuva)|Blood Money]]* (1988). Ohjaaja toimi itse Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä vuonna 2004.

Schatzberg syntyi Bronxissa, New Yorkissa. Aloittaessaan elokuvauraansa 1970-luvun alussa hän oli jo ennättänyt luoda ansiokkaan työuran valokuvaajana; kenties kansainvälisesti tunnetuin valokuva on Bob Dylanista levyn *[[Blonde on Blonde]]* (1966) kannessa. Hänen valokuviaan on lisäksi ollut muiden muassa sellaisissa lehdissä kuin *[[Vogue]]*, *[[Esquire (lehti)|Esquire]]* ja *[[McCalls]]*.

## Kirjallisuutta
*”Bronxista enkelten kaupunkiin”, Jerry Schatzbergin haastattelu ja oheisjuttu, *Filmihullu* 4/2001.
Iisalmen Peli-Karhut

**Iisalmen Peli-Karhut** eli **IPK** on iisalmelainen jääkiekkoseura, joka pelaa kotiottelunsa Kankaan jäähallissa. Seuran miesten joukkue pelaa Mestiksessä, jonne se nousi vuonna 2016 voitettuaan Imatran Ketterän Suomi-sarjan loppuottelussa. IPK kohtasi Ketterän myös finaalissa voittaessaan ensimmäisen Mestis mestaruutensa kaudella 2023–2024.

Ehkä tunnetuin IPK:ssa pelannut on Risto "Rise" Kurkinen (samanniminen pelaaja on pelannut myös JyP HT:ssä), joka pelasi parikymmentä kautta II-divisioonassa ja suurimman osan niistä IPK:ssa numerolla 24. Parhaana kautenaan 1996–97 Rise teki 87 pistettä. Niistä 32 oli maaleja ja 55 syöttöä. Pitkän uransa aikana hän teki yli tuhat pistettä. Hänen seurojaan IPK:n lisäksi olivat muun muassa Kajaanin Hokki, Keravan Shakers ja Tuusulan Kiekko.  

Kaudella 2025–2026 IPK:n päävalmentajana toimii Marko Tuomainen.

## Nykyinen joukkue

### Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Marko Tuomainen 
* **Apuvalmentaja:** Toni Ruotsalainen 
* **Maalivahtivalmentaja:** Jermu Juntunen 
* **Joukkueenjohtaja:** Kari Rönkkö 
* **Huoltopäällikkö:** Otto Hoffrén 
* **Huoltaja:** Olli-Matti Nuutinen 
* **Huoltaja:** Timo Rissanen 
* **Puheenjohtaja:** Mika Salonen 
* **Kehityspäällikkö:** Niko Härkönen 
* **Toimitusjohtaja:** Jarmo Ylisipola 
* **Markkinointipäällikkö:** Juho Salmela 

## Tunnettuja pelaajia
### Kasvatit SM-liigassa

*Mikko Hakkarainen
*Otto Huttunen
*Otto Jaatinen
*Henri Kivioja
*Mikko Komulainen
*Mika Kononen
*Pasi Kouvalainen
*Ilkka Vaarasuo
*Juha Virtanen

### Seurassa pelanneet NHL-pelaajat
* Otto Leskinen
* Ilkka Pikkarainen

### Mestiksessä palkitut

### Kapteenit Mestiksessä
*2016–2019  Otto Huttunen
*2019–2020  Aatu Hämäläinen
*2020–2022  Ville Järvinen
*2022–2023  Otto Huttunen
*2023  Jarkko Malinen
*2023–2024  Juuso Arola
*2024–2025   Samuel Timonen
*2025–  Oskari Mikkonen

## Valmentajat 2010-luvulla
*2010–2012  Jarmo Ylisipola
*2012–2013  Sauli Tapaninaho
*2013–2014  Jarmo Ylisipola
*2014–2017  Jukka Niiranen
*2017–2019  Janne Sinkkonen *(17. tammikuuta 2017 alkaen)*
*2019  Tommi Miettinen *(3. tammikuuta 2019 alkaen)*
*2019–2023  Niko Härkönen
*2023–2024  Marko Tuomainen
*2024–2025  Simo Karjalainen
*2025  Toni Ruotsalainen *(25. helmikuuta 2025 alkaen)*
*2025–  Marko Tuomainen

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kotisivu
Pyynikinlinna

**Pyynikinlinna** on Tampereen Pyynikinrinteellä sijaitseva rakennus, joka on alun perin toiminut apteekkari Uno Hagbergin asuinpalatsina. Rakennuksen on suunnitellut Jarl Eklund, ja se valmistui vuonna 1924. Pyynikinlinnan omisti pitkään vuorineuvos Emil Aaltonen. Vuonna 1984 rakennus muutettiin näyttelytilaksi, ja nykyisin se toimii Emil Aaltosen teollisuus- ja taidemuseona.

Talo on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Emil Aaltosen museo
* Ernst Lampén : Pyynikinlinna ja sen taidekokoelmat, ''Suomen Kuvalehti'', 20.5.1933, nro 21, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Pyynikinlinnan galleria. Kauppaneuvos Emil Aaltosen rikkaissa taidekokoelmissa on m.m. Johannes Takasen "Rebekka" alkuperäisenä marmoriveistoksena, Aamulehti, 01.04.1934, nro 87, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aleksei Batalov

**Aleksei Vladimirovitš Batalov** (; 20. marraskuuta 1928 Vladimir – 14. kesäkuuta 2017 Moskova) oli venäläinen näyttelijä. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1976 ja Sosialistisen työn sankariksi vuonna 1989. Hänen tunnettuja roolejaan olivat muun muassa Boris elokuvassa *[[Kurjet lentävät]]* (1957) ja Georg elokuvassa *[[Moskova ei usko kyyneliin]]* (1979).

## Lähteet
Sebastian Mila

**Sebastian "Sebi" Mila** (s. 10. heinäkuuta 1982 Koszalin) on puolalainen jalkapalloilija.

Puolan maajoukkueessa Mila debytoi vuonna 2003. Hänellä on tilillään 27 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia. Mila aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999 Baltyk Koszalinissa, missä hän ei kuitenkaan pelannut yhtään ottelua. Vålerenga IF:ssä Mila debytoi 9. helmikuuta 2007. Sittemmin hän on pelannut muun muassa Slask Wroclawissa.

Mila kuului Puolan miehistöön MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään joukkueen kolmesta ottelusta.

Milan serkku Wojtek Wolski on NHL-jääkiekkoilija.

## Seurat

## Lähteet

* Sebastian Mila (90minut.pl)
* Sebastian Mila (national-football-teams.com)

### Viitteet
Sam Butera

**Sam Butera** (17. elokuuta 1927 New Orleans, Louisiana – 3. kesäkuuta 2009 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. 

New Orleansissa, Louisianassa syntynyt Sam Butera aloitti musiikkiharrastuksen soittamalla klarinettia, mutta siirtyi tenorisaksofoniin. Uransa varhaisessa vaiheessa hän soitti Tommy Dorseyn yhtyeessä; 1950-luvulla hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään Louis Priman kanssa. Buteralla oli italialaisia sukujuuria. 

Butera levytti vuonna 1976 Frank Sinatran kanssa singlen ”Stargazer” / ”The Best I Ever Had” Reprise Recordsille.

Louis Priman kuoltua 24. elokuuta 1978 Butera jatkoi uraansa oman kokoonpanonsa kanssa. Hänellä oli puoliso Vera ja neljä lasta.

## Lähteet
Vladimir Menšov

**Vladimir Valentinovitš Menšov** (, 17. syyskuuta 1939 ― 5. heinäkuuta 2021) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja -näyttelijä, joka nousi kansainväliseen maineeseen elokuvallaan *[[Moskova ei usko kyyneliin]]* (1979). 

Menšov syntyi Bakussa Azerbaidžanissa ja opiskeli näyttelijäksi Moskovan taideteatterin koulussa. Jatko-opintojaan hän suoritti Gerasimov-instituutissa, missä hän opiskeli elokuvaohjaamista.

Menšov näytteli urallaan yli sadassa elokuvassa, mutta hänet tunnetaan parhaiten ohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjauksensa oli vuonna 1976 ensi-iltansa saanut *Rozygryš* (1976). Se sai Neuvostoliitossa hyvän vastaanoton, ja Menšov sai sen jälkeen mahdollisuuden tehdä elokuvan *Moskova ei usko kyyneliin*. Se rikkoi Neuvostoliitossa katsojaennätyksiä, mutta länsimaissa elokuvan vastaanotto oli vaihteleva. Elokuva palkittiin silti vuonna 1980 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon., vaikka ei voinut käydä henkilökohtaisesti noutamassa sitä. 

Menšovin puoliso oli näyttelijä Vera Alentova, ja parilla oli yhdessä tytär Julija Menšova. Hänen myöhempien elokuviensa joukkoon lukeutuvat *Nukke* (1988) ja *Yövahti* (2004). 

Menšov kuoli heinäkuussa 2021 moskovalaisessa sairaalassa covid-19-sairauden aiheuttamiin kompilaatioihin.

## Lähteet
Six Nations Championship

**Six Nations Championship** on vuosittain järjestettävä rugby unionin maajoukkuekilpailu, johon osallistuu kuusi eurooppalaista maajoukkuetta: Englanti, Irlanti, Italia, Ranska, Skotlanti ja Wales.

## Historia
Maailmanhistorian ensimmäinen rugby union -maaottelu pelattiin vuonna 1871 Englannin ja Skotlannin välillä. Kahdentoista vuoden ajan maajoukkueet pelasivat vain satunnaisia ystävyysotteluita, kunnes vuonna 1883 järjestettiin ensimmäinen *Home Championship* -turnaus. Turnaukseen osallistuivat neljä Britteinsaarten maajoukkuetta (Englanti, Irlanti, Skotlanti ja Wales). Vuonna 1910 Ranska tuli virallisesti mukaan turnaukseen ja nimi muuttui *Five Nations Championshipiksi* Ranska tosin ei ollut mukana vuosina 1930–1939. 1970-luvulle tultaessa turnaus oli kasvanut pohjoisen pallonpuoliskon suosituimmaksi rugbytapahtumaksi. Turnauksessa ei jaettu minkäänlaista palkintopystiä tai -pokaalia ennen vuotta 1993. Vuonna 2000 mukaan tuli Italia ja nimi muuttui nykyiseksi *Six Nation Championshipiksi*.

## Pelisysteemi
Jokainen joukkue kohtaa toisensa kerran. Kotikenttäetu vaihtelee vuorovuosittain. Voitosta jaetaan kaksi, tasapelistä yksi ja tappiosta nolla pistettä.

Ennen vuotta 1994 mestaruus jaettiin mikäli kärkijoukkueet olivat tasapisteissä. Nykyisin mestaruus tässä tapauksessa ratkaistaan tehtyjen/päästettyjen pisteiden perusteella.

## Palkinnot
Turnauksen voittaja saa vuonna 1993 käyttöön otetun *The Championship Trophy* -kiertopalkinnon. Palkintopokaali on hopeaa ja sen on suunnitellut James Brent-Ward. 

Lisäksi turnauksen sisällä jaetaan lukuisia palkintoja joukkueiden keskinäisten otteluiden mukaisesti:
* *Calcutta Cup* – Englannin ja Skotlannin välinen ottelu, vuodesta 1879
* *Centenary Quaich* – Skotlannin ja Irlannin välinen ottelu, vuodesta 1899
* *[[Giuseppe Garibaldi]] Trophy* – Ranskan ja Italian välinen ottelu, vuodesta 2000
* *Grand Slam* – annetaan joukkueelle, joka voittaa kaikki viisi muuta joukkuetta
* *Millennium Trophy* – Englannin ja Irlannin välinen ottelu, vuodesta 1988
* *Triple Crown* – annetaan Englannin, Irlannin, Skotlannin tai Walesin joukkueelle, mikäli jokin joukkueista voittaa kolme muuta

## Aiheesta muualla

* Six Nations -kilpailun virallinen sivu
Franco Riccardi

**Franco Riccardi** (13. kesäkuuta 1905 – 24. toukokuuta 1968) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseensa oli kalpa.

Franco Riccardi voitti olympiakultaa kalpamiekkailun joukkuekilpailussa Amsterdamin 1928 ja Berliinin 1936 olympialaisten joukkuekilpailussa. Jälkimmäisissä kisoissa hän voitti myös henkilökohtaisen kultamitalin voitettuaan yksittäisistä otteluistaan 24, hävittyään kolme ja päädyttyään tasapeliin neljä kertaa.
Olympiahopeaa hän sai Los Angelesin 1932 kisojen joukkuekilpailussa.

## Saavutukset
* Olympiakultaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1936
* Olympiakultaa kalvan joukkuekilpailussa 1928 ja 1936
* Olympiahopeaa kalvan joukkuekilpailussa 1932
* EM-pronssia kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1929

## Lähteet
* 
* 
* 
* sports123.com: miekkailun arvokisatilastoja
Ismo Kuoppala

**Ismo Kuoppala** (s. 17. maaliskuuta 1975 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän on Kiekko-Espoon kasvatti, ja hän pelasi urallaan yhdessätoista eri seurassa, Suomessa, Ruotsissa sekä Tanskassa. Kuoppala on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 1996 ja 1997 sekä Tanskan mestaruuden vuonna 2004. Hän palasi kasvattajaseuraansa (nyt nimellä Blues) pelaamaan kaudella 2005–2006. Keväällä 2008 hän oli mukana voittamassa kasvattajaseuralleen sen historian ensimmäistä mitalia, hopeaa. Finaalisarjassa Kärppiä vastaan hän laukoi Bluesin historian ensimmäisen otteluvoiton, kun hänen laukauksensa Oulussa ratkaisi 2-3-jatkoaikavoiton Bluesille. Hän lopetti uransa kauden 2008-2009 jälkeen. 

## Saavutukset
* Tanskan mestaruus 2004 (Esbjerg IK) 
* Suomen mestaruus 1997 ja 1996 (Jokerit) 
* Euroopan Cup 1996 (Jokerit) 
* A-nuorten SM-kulta 1996 (Jokerit)
* A-nuorten SM-pronssi 1995 (Kiekko-Espoo)
* Tanskan liigan paras puolustaja 2004 (Esbjerg IK).

## Lähteet
* 
* Kuoppala Espoo Bluesin sivuilla 

## Aiheesta muualla
*
Patrick Head

**Patrick Head** (s. 5. kesäkuuta 1945 Farnborough, Englanti, Iso-Britannia) on Formula 1 -sarjassa kilpailevan WilliamsF1 -tallin toinen perustaja. Hän toimi myös tallin teknisenä johtaja, mutta lopetti päivittäisen työskentelyn tallissa vuoden 2011 päätteeksi. Head oli syytteessä Ayrton Sennan kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta. Italian syyttäjänvirasto epäili, että onnettomuus olisi johtunut viallisesta materiaalista autossa. Syytteet kuitenkin hylättiin vuonna 2005, koska lainsäädäntö piti mahdollista rikosta vanhentuneena. 

## Aikaisempi elämä
Kun Head syntyi, hänen isänsä ajoi Jaguar-tallissa. Koulun jälkeen Head liittyi Royal Navyyn, mutta pian hän huomasi, että armeija ei ollut häntä varten. Ensin hän yritti päästä opiskelemaan Birminghamiin ja myöhemmin Bournemouthiin. Vuonna 1970 Head valmistui insinööriksi ja liittyi Lola Racing Cars -autonvalmistajan riveihin.

Head oli tarmokas uusien projektien kehittäjä ja hänestä tuli vakiintunut autojen suunnittelija, jolloin hän ja Frank Williams tapasivat. Myöhemmin Head vaihtoi alaa ja alkoi suunnitella veneitä.

Vuonna 1976 Frank Williams päätti perustaa oman F1-tallin ja pyysi Headia liittymään uuteen talliin. Yhden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 1977 Williams Grand Prix Engineering perustettiin. Talli ajoi aluksi Marchin rungolla. Vuonna 1978 Saudian tukemana australialaiskuski Alan Jones liittyi talliin. Kun tallilla ei ollut rahaa, Frank Williams hoiti tallin asiat puhelinkopissa. Rahan puutteesta huolimatta Head onnistui suunnittelemaan auton.

1986 Frank Williams loukkaantui pahasti auto-onnettomuudessa. Head toimi tallin johtajana sillä aikaa, ja WilliamsF1 voitti 1986 tallimestaruuden ja 1987 kuljettajien sekä tallien välisen mestaruuden.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* WilliamsF1
Luigi Cantone

**Luigi ”Gino” Cantone** (21. heinäkuuta 1917 Robbio – 6. marraskuuta 1997 Novara) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseensa oli kalpa.

Cantone voitti olympiakultaa kalpamiekkailun henkilökohtaisessa kilpailussa Lontoossa 1948. Hän pääsi mukaan varamiehen paikalta vasta viime hetkellä Dario Mangiarottin loukkaannuttua. Finaalikierroksen aluksi Cantone hävisi maanmiehilleen Carlo Agostonille ja Edoardo Mangiarottille mutta voitti loput seitsemän ottelua, mikä riitti selvään olympiavoittoon. Joukkuekilpailussa Cantone sai hopeaa.

## Saavutukset
* Olympiakultaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1948
* Olympiahopeaa kalvan joukkuekilpailussa 1948

## Lähteet
* 
* 
* sports123.com: miekkailun arvokisatilastoja 

### Viitteet
Nanny Westerlund

**Nanny Rosalie Westerlund-Serlachius** (29. huhtikuuta 1895 Kemiö – 10. helmikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Westerlund opiskeli 1910–1912 Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa, jonka jälkeen hän sai kiinnityksen teatterin näyttelijäkuntaan. Hän teki myös näyttelijävierailuja Turun ja Vaasan ruotsalaiseen teatteriin sekä Tukholmaan ja Osloon. Hän ohjasi Radioteatterille George Bernard Shaw’n ruotsiksi esitetyn näytelmän "Till äktenskap ledig".

Westerlundille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1955. Jussi-palkinnon hän sai 1978 roolisuorituksestaan elokuvassa *[[Tuntematon ystävä]]*.

## Filmografia
*Korkein voitto, 1929 (väkeä Kämpissä)
*Tuntematon ystävä, 1978 (Lydia Lindström, eläkeläinen)
*Angelas krig (Angelan sota), 1984 (Fanny-neiti)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Martin Milner

**Martin Sam Milner** () oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet  muistetaan rooleista televisiosarjoissa *[[Adam-12]]* (1968–1975) ja *[[Route 66]]* (1960–1964).

Milner syntyi Detroitissa mutta muutti pian Seattleen ja sieltä Los Angelesiin. Hän teki elokuvadebyyttinsä jo 15-vuotiaana, mutta alkavan uran keskeytti vuoden mittainen kamppailu poliota vastaan. Hän valmistui North Hollywood High Schoolista ja opiskeli vuoden Etelä-Kalifornian yliopistossa.

Milnerillä oli merkittäviä rooleja myös useissa elokuvissa, joiden joukkoon lukeutuvat *[[Menestyksen huuma]]* (1957), *[[13 kummitusta]]* (1960) ja *[[Nukkelaakso]]* (1967). Hän oli helmikuusta 1957 naimisissa Judith Bess Jonesin kanssa, ja hänellä oli neljä lasta.

Milner teki vierailevia esiintymisiä sarjoissa *[[Murhasta tuli totta]]* ja **. Hän oli vuosina 1993–2004 juontamassa radio-ohjelmaa *Let’s Talk Hook-up*. Hänet tunnettiin intohimoisena kalastuksen harrastajana.

Martin Milner menehtyi kotonaan 83-vuotiaana perheensä ympäröimänä.

## Filmografia

Lähde: 

## Lähteet
Hälvälä

**Hälvälä** on Hollolan kylä, jonka alueella on Hämeen Rykmentin ampumaharjoitus- ja sotilaslääkintäharjoitusalue, Hälvälän ampumarata ja Hollolan lentokenttä. Alue rajoittuu idässä Tiilikankaaseen ja Työtjärveen sekä pohjoisessa Uskilaan.

Alueella on peruskoulun ensimmäisten luokkien koulu, Hälvälän koulu. Lahden Radioamatöörikerho ry on järjestänyt valtakunnalliset Suomen Radioamatööriliitto ry:n kesätapahtuman Hälvälässä 17.-19.7.1981. Tapahtumassa oli tuhat kävijää.

## Muinaismuistoalueet

Hälvälässä on kaksi muinaismuistoaluetta: Hälvälän rautakautinen ruumiskalmisto ja Kiviportinmäen kulkuväylä.

## Katso myös
*Hollolan lentokenttä
*Hälvälän ampumarata
Haarlan palatsi

**Haarlan palatsi** on liikemies Rafael Haarlan itselleen 1923 rakennuttama kaksikerroksinen asuintalo Suomessa. Rakennus sijaitsee aivan Tampereen keskustassa Hatanpään valtatiellä.

## Rakentaminen

Palatsin suunnittelivat professori Jussi Paatela ja Toivo Paatela, ja se rakennettiin Kurun punaruskeasta graniitista. Tyyliltään rakennus edustaa 1920-luvun uusklassismia. Rakennustyöt alkoivat elokuussa 1923 ja rakennus valmistui jouluksi 1924. Rafael Haarla asui rakennuksessa vuodesta 1924 kuolemaansa 1938 saakka. Haarlan palatsi oli Tampereen kaupungin omistuksessa vuodesta 1972 vuoteen 2013, kunnes se myytiin kiinteistösijoitusyhtiölle 1,6 miljoonalla eurolla.

## Arkkitehtuuri

Rakennuksen pääsisäänkäynnin portaikkoa vartioi kaksi Väinö Richard Rautalinin graniitista veistämää ilvestä. Rautalin teki myös rakennuksen päädyssä olevan korkokuvan ja alakerroksen aulan seinässä olevan Aatamia ja Eevaa esittävä korkokuvan. Palatsin julkisivua hallitsee kreikkalaisen temppelin muotoinen päätykolmio ja doorilainen tai sen muunnelma *toskanalainen* pylväikkö. Sisätilat jakautuvat julkiseen ja yksityiseen puoleen. Alakerrassa olivat edustustilat ja kirjasto, ja yläkerrassa makuu- ja vierashuoneet, sekä Hatanpään valtatielle avautuva parveke. Palatsin takana on muurien ympäröimä piha autotalleineen ja puutarhoineen. Alakerrassa on myös omalla sisäänkäynnillä varustetut Haarlan autonkuljettajan ja talonmiehen asunnot.

## Myöhempi käyttö

1970-luvun alussa palatsi oli vaarassa joutua puretuksi. Arkkitehdit Otto-Iivari Meurman ja Erkki Helamaa, sekä Tampere-seura vastustivat purkuhanketta. 1972 kaupunginvaltuusto lunasti rakennuksen kaupungille, ja sen tiloihin muutti Tampereen yliopiston kansanperinteen laitos, joka oli talossa vuokralaisena vuoteen 2004 saakka. Tiloja vuokrattiin välillä musiikkiesityksille, kuten kantele- ja kamarimusiikille. 2005 palatsi vuokrattiin edelleen yksityiselle, joka teki talossa mittavan remontin. Vuonna 2013 rakennus myytiin kiinteistösijoitusyhtiö D-kulmalle. Vuonna 2015 rakennuksessa aloitettiin ikkunaremontti.

## Lähteet
*Artikkeli perustuu Vilmankämmen-instituutin materiaaliin: Vilmankämmen-instituutti: Haarlan palatsi ennen... Viitattu 29.10.2008.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Haarlan palatsi vastavalmistuneena, Suomen Kuvalehti, 17.01.1925, nro 3, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Carlo Pavesi

**Carlo Pavesi** (10. kesäkuuta 1923 – 24. maaliskuuta 1995) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli kalpa.

Pavesi voitti urallaan neljä olympiakultaa kalpamiekkailussa. Henkilökohtaisen kultamitalin hän voitti Melbournessa 1956. Voitettuaan finaalikierroksella viisi ottelua ja hävittyään kaksi hän joutui uusintakierroksille maanmiestensä Giuseppe Delfinon ja Edoardo Mangiarottin kanssa. Ensimmäisellä uusintakierroksella kukin voitti yhden ottelun mutta toisella kierroksella Pavesi voitti molemmat ottelunsa.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Pavesi saavutti kolme henkilökohtaista mitalia sekä joukkuemestaruuksia.

## Saavutukset
* Olympiakultaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1956
* Olympiakultaa kalvan joukkuekilpailussa 1952, 1956 ja 1960
* Olympiakisoissa kuudes kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1952
* MM-hopeaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1951 ja 1954
* MM-pronssia kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1955

## Lähteet
* 
* 
* sports123.com: miekkailun arvokisatilastoja
AIK IF

**AIK IF** (*Allmänna Idrottsklubben Ishockeyförening*, joskus yksinkertaisesti AIK), aikaisemmin *AIK Hockey*, on ruotsalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Solnan kunnasta Tukholman pohjoispuolelta. AIK perustettiin Tukholmassa vuonna 1891 ja jääkiekkojaosto 1921. Seura siirrettiin Solnaan 1937, mutta jääkiekkojoukkue on aina pelannut kotiottelunsa Tukholmassa, pääasiassa Hovetissa, mutta suosituimmat ottelunsa Globenissa, jonka suurin kapasiteetti on 14&nbsp;119. AIK IF pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, HockeyAllsvenskanissa.

## Historia
AIK on lyhenne sanoista "Allmänna Idrottsklubben", joka suomennettuna tarkoittaa "Yleinen urheiluseura". Nimi valittiin ilmaisemaan sitä, että seura oli auki kaikille ja myös sitä, että yksi seuran päälajeista oli yleisurheilu. Tuota aikaa kutsuttiin ruotsiksi "allmän idrott".

AIK on pelannut 66 kautta korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2013–2014 päätteeksi AIK putosi pääsarjatasolta SHL:stä. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden seitsemästi ja ollut toinen viidesti.

## Jäädytetyt numerot

***1**  Leif Holmqvist
***5**  Bert-Ola Nordlander
***11**  Peter Gradin

## Joukkue kaudella 2025–2026

### Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Johan Andersson 
* **Apuvalmentaja:** Niklas Andersson 
* **Apuvalmentaja:** Mattias Persson Ulvegård 
* **Maalivahtivalmentaja:** Alexander Hamberg 
* **Huoltopäällikkö:** Thomas Kratz 
* **Huoltopäällikkö:** Lars Åberg 
* **Puheenjohtaja:** Stefan Gustafsson 
* **Toimitusjohtaja:** Lars Johansson 

*Lähde: EliteProspects*

## Katso myös
*AIK

## Lähteet

## Aiheesta muualla