open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Keltapyrstökettukala

**Keltapyrstökettukala** (*Siganus uspi*) on kaniinikaloihin kuuluva kala.

## Ulkonäkö ja koko
Keltapyrstökettukala kasvaa noin 25&nbsp;cm pitkäksi. Sen vartalo on ruskea, pyrstö keltainen. Leuan alta silmän taakse kulkee leveä valkoinen raita. Pyrstön ruodoissa on myrkylliset piikit. 

## Alkuperä
Keltapyrstökettukala on kotoisin Fidžin ympäristöstä.

## Käyttäytyminen
Keltapyrstökettukala on rauhallinen muita kaloja kohtaan, mutta aggressiivinen toisia kaniinikaloja  kohtaan. Se ei koske koralleihin, joten se käy riutta-akvaarioon. Nuoret pysyttelevät melko lailla paikoillaan, mutta aikuiset tarvitsevat vapaata uintitilaa.
## Ravinto
Keltapyrstökettukala syö pääasiassa levää ja muuta kasvisruokaa. 

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla
*
Bea Wain

**Beatrice Weinsier** eli **Bea Wain** (30. huhtikuuta 1917 New York – 19. elokuuta 2017 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen big band -laulaja.

Lapsena Wain soitti pianoa NBC:n radiosarjassa *Children’s Hour*. Vuoden 1937 levytyksellä Artie Shaw’n kanssa hänestä käytettiin nimeä **Beatrice Wayne**, minkä vuoksi sitä on usein luultu laulajan oikeaksi nimeksi. Myöhemmin levy-yhtiöt lyhensivät tilan puutteen vuoksi Beatricen Beaksi kysymättä lupaa laulajalta itseltään.

Wain aloitti vuonna 1937 yhteistyön Larry Clintonin kanssa. Yhteistyöstä syntyivät muun muassa hitit ”Deep Purple”, ”Martha”, ”Heart and Soul” ja ”My Reverie”. *[[Billboard]]in* äänestyksessä Wain valittiin vuonna 1939 suosituimmaksi naisvokalistiksi. Vuonna 1939 alkaneella soolourallaan hän sai mm. hitit ”I’m Nobody’s Baby”, ”Do I Worry?” ja ”Kiss the Boys Goodbye”.

Wain meni naimisiin radiokuuluttaja André Baruchin kanssa 1. toukokuuta 1938. Avioliitto jatkui 53 vuotta, aina miehen kuolemaan saakka. Wain ja Baruch alkoivat toimia DJ:inä yhteisnimellä **Mr. and Mrs. Music**. Vuonna 1973 he muuttivat Palm Beachille, Floridaan, jossa he pitivät päivittäistä talk show’ta viiden vuoden ajan ennen siirtymistään Beverly Hillsiin. Wain antoi haastatteluja ja jatkoi laulamista vielä 2000-luvulla.

## Lähteet
Europaeum

**Europaeum** on kymmenen eurooppalaisen huippuyliopiston yhteenliittymä, joka sai alkunsa vuonna 1992. Sen tehtävänä on tukea yliopistojen välistä yhteistyotä ja Eurooppa-aiheista tutkimusta sekä vahvistaa yleiseurooppalaista ajatustenvaihtoa.

Suomalaisista yliopistoista järjestöön kuuluu Helsingin yliopisto.

## Järjestöön kuuluvat yliopistot

### Alankomaat
* Leidenin yliopisto

### Espanja
* Complutense-yliopisto, Madrid

### Italia
* Bolognan yliopisto

### Puola
* Jagiellonian yliopisto, Krakova

### Ranska
* Panthéon-Sorbonnen yliopisto, Pariisi

### Saksa
* Bonnin yliopisto

### Suomi
* Helsingin yliopisto

### Sveitsi
* Kansainvälisten opintojen instituutti (HEI), Geneve

### Tšekki
* Kaarlen yliopisto, Praha

### Yhdistynyt kuningaskunta
* Oxfordin yliopisto

## Katso myös
* Coimbra-ryhmä
* Euroopan tutkimusyliopistojen liitto

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Järjestön virallinen kotisivu
Rekrytointi

**Rekrytointi** tarkoittaa työntekijöiden hakemista avointa työpaikkaa tai työtehtävää varten. Rekrytointiin kuuluu esimerkiksi työpaikkailmoituksen julkaiseminen, työhakemusten läpikäynti, hakijoiden haastattelu ja mahdollisesti testaus. Rekrytointia tekevät työnantajat itse, Työ- ja elinkeinotoimistot sekä rekrytointiin erikoistuneet yritykset.

## Rekrytointi internetissä ja työpaikkailmoitussivustot

Tämäntyyppisillä sivustoilla on kaksi päätuotetta: työpaikkailmoitukset ja CV-pankkien ylläpito. Työnantajat voivat ilmoittaa sivuilla työpaikoistaan. Työnhakijat voivat puolestaan ladata ansioluettelonsa jäsenyritysten nähtäväksi. Työpaikkailmoitusten jättäminen ja CV-pankin käyttäminen on yleensä työnantajille maksullista. Nykyään on paljon myös rekrytointiyrityksiä, joille työnantaja voi ulkoistaa joko koko työntekijöiden hakuprosessin tai osia siitä. 

## Rekrytointijärjestelmät

Sähköiseen rekrytointiin kuuluvat verkkoilmoitusten ja CV-pankkien lisäksi hakemusten vastaanotto ja käsittely, hakijaviestintä ja yhteenvetojen kokoaminen kelpoisuuksien määrittelyyn
.
Tässä prosessissa auttavat yhä useammin rekrytointijärjestelmät. Ne ovat tavallisesti internetselaimella toimivia sovelluksia, jotka hankitaan ohjelmistontoimittajalta sovellusvuokrauspalveluna kuukausimaksua vastaan. 

Rekrytointijärjestelmillä uusia työntekijöitä hakevat organisaatiot voivat koordinoida avoimia työpaikkoja valitsemissaan julkaisukanavissa ja hallita koko rekrytointiprosessia. Järjestelmien keskeisimpiä toimintoja ovat ilmoitusten hallinta ja julkaisu, työnhakijoiden rekisteröityminen ja hakemusten jättäminen sekä hakemusten käsittelyn lajittelu- ja raportointimahdollisuuksineen.

Työhakemukset jätetään rekrytointijärjestelmään organisaation internetsivujen kautta, jolloin hakijoista muodostuu CV-pankki. Järjestelmän avulla hakijoille voidaan viestiä prosessin etenemisestä sähköpostitse, tekstiviestein tai paperikirjeellä. Kun uusi työntekijä on sitten valittu, järjestelmää voi käyttää perehdyttämisaikataulun suunnitteluun ja seuraamiseen.

Työterveyslaitoksen ja Henkilöstöjohdon ryhmä – HENRY ry:n vuonna 2009 toteuttamassa tutkimuksessa *Organisaatioiden rekrytointikäytännöt* rekrytointijärjestelmien käyttäminen todettiin yhdeksi hyvin toimivista rekrytointikäytännöistä. Muita onnistuneisiin rekrytointeihin johtaneita käytäntöjä olivat sen mukaan esimerkiksi esimiesten ja organisaation henkilöstörekrytointitoiminnon aktiivinen rooli prosessissa. 

Samassa tutkimuksessa todettiin, että eniten sähköisiä rekrytointijärjestelmiä käytettiin julkisella sektorilla (yli 70 prosenttia). Pisimpään rekrytointijärjestelmiä oltiin hyödynnetty ICT-alalla, jolla toimivista yrityksistä yli 60 prosentilla oli ollut rekrytointijärjestelmä yli 3 vuotta. Tutkimukseen vastanneista yrityksistä vähiten rekrytointijärjestelmiä käyttivät kaupan ja yksityisten palveluiden alalla toimivat. Kaikilla aloilla sähköisten rekrytointijärjestelmien käyttö oli sitä harvinaisempaa mitä pienemmästä yrityksestä oli kyse. 

## Katso myös
* Anonyymi työnhaku

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Riitta Lahesmaa

**Riitta Liisa Maria Lahesmaa** (s. 2. marraskuuta 1959, Paimio) on suomalainen tutkija ja Turun yliopiston immunologian professori. 

Lahesmaa syntyi lääkäreiden Risto Ylermi Lahesmaa (s. 1930) ja Pirkko Maria Rauhala (s. 1929) perheeseen.

Lahesmaa on toiminut vuodesta 1998 alkaen Turun biotekniikan keskuksen johtajana. Hän johtaa myös keskuksessa toimivaa molekyyli-immunologian tutkimusryhmää. Lahesmaa tutkii tutkimusryhmineen erityisesti T-solujen kehitystä ja tehtäviä, kuten näiden solujen osuutta kehon suojautuessa patogeenejä ja syöpää vastaan. Lahesmaa on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2012 ja hänet nimitettiin akatemiaprofessoriksi 2016 alkaen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Molecular Systems Immunology   (btk.fi)
*Two New Academy Professors to the University of Turku (1.6.2015)   (utu.fi)
Dark Lunacy

**Dark Lunacy** on italialainen melodista death metallia soittava yhtye. Yhtyeen perusti vuonna 1997 laulaja Mike Lunacy ja kitaristi Enomys ja se tunnettiin aluksi nimellä **Mike and Enomys**.

## Jäsenet
### Nykyiset

* Mike Lunacy - laulu
* Enomys - kitara 
* Mary Ann - basso 
* Mathias - rummut

### Entiset

* Harpad - basso 
* Baijkal - rummut
* Vault -rummut 
* Imer - basso

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Livealbumit
* 

### EP:t, splitit & demot
* 
* 
* 

## Lähteet

* 
* 
* Yhtyeen nykyiset kotisivut
* Yhtyeen vanhat kotisivut
Doris Eaton Travis

**Doris Eaton Travis** (14. maaliskuuta 1904 Norfolk, Virginia, Yhdysvallat – 11. toukokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen Broadway- ja elokuvanäyttelijä. Hän oli Florenz Ziegfeldin *Ziegfeld Follies* -revyysarjan viimeinen elossa ollut kuorotyttö, niin kutsuttu *Ziegfeld girl*. 

Eaton Travis alkoi 4-vuotiaana opiskella Washington DC:ssä tanssia sisartensa Maryn (k. 1948) ja Pearlin (k. 1958) kanssa. Vuonna 1911 sisaruksilla oli rooli Maurice Maeterlinck fantasianäytelmässä *The Blue Bird*. Sisarukset jatkoivat teatteriuraansa menestyksellä, ja Doris aloitti yhteistyönsä Ziegfeldin kanssa vuonna 1918. Viimeisen kerran hänet nähtiin tämän revyyssä 1920. 

Eaton Travis esiintyi 1920–1930-lukujen saatossa useissa mykkäelokuvissa. *Hollywood Music Box Revuessa* hän ensiesitti kaksi Nacio Herb Brownin laulua: ”Singin' in the Rainin” ja ”The Doll Dancen”, joista jälkimmäiseen hän kirjoitti myös sanoituksen. 18-vuotiaana hän meni naimisiin itseään kaksi kertaa vanhemman tuottaja Joe Gorhamin kanssa. Avioliitto jäi kuitenkin lyhytikäiseksi, sillä Gorham kuoli alle vuoden sisällä sydänkohtaukseen. Eaton Travesin viimeinen Broadway-show on vuodelta 1932. 

Vuonna 1936 Eaton Travisin palkkasi newyorkilainen Arthur Murray Dance Studios, jonka tanssinopettajana hän toimi 32 vuoden ajan. Eaton Travis oli vuoteen 2000 naimisissa Paul Travisin kanssa, mutta hänellä ei ollut lapsia. Pariskunta oli perustanut vuonna 1968 maatilan Normaniin, Oklahomaan. Vuodelta 2006 olevan tiedon mukaan Doris Eaton Travis hoiti tilaa vielä tuolloin. 

Eaton Travis valmistui vuonna 1992 cum laudella Oklahoman yliopistolta, ja hänestä tehtiin Oaklandin yliopiston kunniatohtori vuonna 2004. Yli 65 vuoden tauon jälkeen hän hoiti vuonna 1999 pienen roolin *[[Man on the Moon]]issa*. Lauren Redniss on julkaissut Eaton Travisista elämäkerran *Century Girl: 100 Years in the Life of Doris Eaton Travis, Last Living Star of the Ziegfeld Follies*.
Viktor Schreckengost

**Viktor Schreckengost** (26. kesäkuuta 1906 Sebring, Ohio – 26. tammikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen taiteilija ja merkittävä huonekalusuunnittelija. Hänelle myönnettiin National Medal of Arts vuonna 2006. 

## Lähteet
Athenagoras I

**Athenagoras I** (; 25. maaliskuuta 1886 – 6./7. heinäkuuta 1972), syntymänimeltään **Aristokles Matthaiou Spyrou** (), oli 268. Konstantinopolin patriarkka vuosina 1948–1972.

Athenagoras I:n hallintokauden aikana katolisen ja ortodoksisen kirkon suhteet lämpenivät huomattavasti, mikä johti 1965 tapahtuneeseen molemminpuoliseen suuren skisman aikana annettujen pannajulistusten kumoamiseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* [Athenagoras I (Spyrou) of Constantinople](http://orthodoxwiki.org/Athenagoras_I_(Spyrou)_of_Constantinople) Orthodox Wiki
Bonnin yliopisto

**Bonnin yliopisto** () on Bonnissa, Saksassa sijaitseva yliopisto. Vuonna 1818 perustettu yliopisto on nykyisin yksi Saksan suurimmista yliopistoista. Yliopistossa opiskelee noin 32&nbsp;000 opiskelijaa ja työskentelee noin 550 professoria.

Yliopistossa ovat opiskelleet tai työskennelleet muun muassa Karl Marx, Friedrich Nietzsche, Joseph Schumpeter ja paavi Benedictus XVI. Yliopiston tutkijat ovat saaneet viimeisen 30 vuoden aikana kaksi Nobel-palkintoa.

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Bonnin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 94. Se luokiteltiin Saksan neljänneksi parhaaksi yliopistoksi.

## Tiedekunnat
Bonnin yliopistossa toimii nykyisin seitsemän tiedekuntaa:
* Katolisen teologian tiedekunta (Katholisch-Theologische Fakultät)
* Protestanttisen teologian tiedekunta (Evangelisch-Theologische Fakultät)
* Oikeus- ja valtiotieteellinen tiedekunta (Rechts- und Staatswissenschaftliche Fakultät )
* Lääketieteellinen tiedekunta (Medizinische Fakultät)
* Humanistinen tiedekunta (Philosophische Fakultät )
* Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta (Mathematisch-Naturwissenschaftliche Fakultät )
* Maataloustieteellinen tiedekunta (Landwirtschaftliche Fakultät)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Miriam Seegar

**Miriam Seegar** (1. syyskuuta 1907 Greentown, Indiana – 2. tammikuuta 2011 Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja yksi viimeisistä elossa olleista alkuperäisten mykkäelokuvien esittäjistä.

Seegar esiintyi mykkäelokuvissa vuosina 1928–1933. Näyttelijän uran jälkeen hän työskenteli sisustussuunnittelijana. Seegar oli naimisissa ohjaaja Tim Whelanin (k. 1954) kanssa ja esiintyi vielä vuonna 2000 dokumentissa *I Used To Be In Pictures*.

Seegar kuoli 103-vuotiaana kotonaan Pasadenassa 2. tammikuuta 2011.

Seegarilla on kolme sisarta: Dorothy, oopperalaulaja, Frances, taiteilija, ja Helen, kirjailija.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Mady Rahl

**Mady Rahl** (3. tammikuuta 1915 – 29. elokuuta 2009) oli saksalainen näyttelijä.

Rahl syntyi Berliinin Neuköllnissä nimellä **Edith Gertrud Meta Raschke**. Hän debytoi Leipzigissa 1935 ja aloitti elokuvauransa vuonna 1936. Hän näytteli sekä Universum Film AG:lle Natsi-Saksassa että sodan jälkeen. Myöhemmällä urallaan hän esiintyi myös televisiossa. 

Rahl oli naimisissa ja eronnut kolmesti. Aviopuolisot olivat Theodor Reimers, Wilhelm Sperber ja Werner Bürkle. Hänen sisarensa Ellen menehtyi Münchenissä 1995, ja hänet on haudattu Nordfriedhofiin. 

Yli 90-vuotiaana Rahl kärsi dementiasta ja oli lähes sokea. Hän eli loppuelämänsä hoitokodissa Münchenissä. 

## Aiheesta muualla
*
Ratavartija

**Ratavartija** on nykyisin poistettu rautatiealan ammatti. Ratavartijan tehtävänä oli hoitaa tiettyä tavallisesti noin viiden kilometrin pituista rataosuutta. Hän huolehti siitä, että rata pysyi kunnossa, tasoristeysten laippaurat olivat puhtaat, naulat ja pultit kohdallaan sekä muutenkin varmisti rataosuuden toimivuuden. Samoin hän toimi rataa kunnostavien topparoikkien ohjaajana. Ratavartijan tehtävänä oli myös huolehtia lumen poistosta radalla, ja hän toimi tarvittaessa myös rataosuutta lumesta puhdistavan laatikkolumiauran päällikkönä.

Ratavartijan käytössä oli pienemmillä radoilla käsiresiina, Valtionrautateiden radoilla yleensä moottoriresiina. Virkaan kuului yleensä asunto, tavallisesti pienehkö mökki rataosuuden varrella. Ratavartijoiden esimiehenä toimi ratamestari.

Ammatti alkoi vähitellen hiipua ratojen kunnossapidon koneellistuessa, ja lopullisesti se katosi sähköistyksen ja kauko-ohjauksen myötä. Jokioisten museorautatie oli viimeinen ratavartijaa käyttänyt rautatie. Sielläkin tehtävä siirtyi 1990-luvun lopuilla osin radan kunnossapitäjille; käytönaikaiset tarkastukset ja esimerkiksi ylikäytävien laippaurien puhdistukset tekee ennen kutakin ajokertaa joko vuorossa oleva Minkiön  asemapäällikkö tai hänen tehtävään määräämänsä henkilö. Työhön pyritään yhdistämään tarpeen vaatiessa muitakin tehtäviä, esimerkiksi kaluston siirtoja. 

## Ratavartijat populaarikulttuurissa
Hannu Leminen ohjasi vuonna 1950 elokuvan *[[Ratavartijan kaunis Inkeri]]*. Elokuvassa kuvataan jonkin verran rautatiemiljöötä ja ratavartijan ammattia.

## Lähteet
* Tietosanakirja 1909-1922 osa 7. Oulun tuomiokunta-Ribes : hakusana Ratavartia
* Resiina-lehdet
Bel Kaufman

**Bella "Bel" Kaufman** (10. toukokuuta 1911 Berliini – 25. heinäkuuta 2014 New York) oli saksalaissyntyinen venäläis-yhdysvaltalainen kirjailija ja opettaja. Hänen tunnetuin teoksensa on *Opin sauna eli neiti Barrettin seikkailut peruskoulussa* (Up the Down Staircase, 1965), josta on tehty myös Robert Mulliganin ohjaama elokuva (, 1967). Kirja on suomennettu vuonna 1968. 

Osin omaelämäkerrallinen kirja kertoo elämän absurdiudesta 1960-luvun alun yhdysvaltalaisessa kaupungin koulussa. Sen leikekirjamainen muoto koostuu opettaja Sylvian kirjeistä lähiöön muuttaneelle entiselle kollegalle, oppilaiden koevastauksista ja kommenteista sekä kouluhallinnon absurdeista kaavakkeista.

## Lähteet
Phil Lesh

**Phillip Chapman ”Phil” Lesh** (15. maaliskuuta 1940 Berkeley, Kalifornia – 25. lokakuuta 2024) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko, joka toimi Grateful Dead -yhtyeen basistina koko sen 30-vuotisen uran ajan. 

Lesh oli nuorena kiinnostunut avantgardesta ja free jazzista. Hän opiskeli myös Mills Collegessa italialaisen modernisti Luciano Berion johdolla. Grateful Deadin perustamiseen johtanut ystävyys laulaja (silloisen bluegrass-banjisti) Jerry Garcian kanssa alkoi opiskeluaikoina. Yhtye aloitti uransa vuonna 1965. 

Lesh ei ollut tuottelias lauluntekijä, mutta osa hänen kappaleistaan (”New Potato Caboose”, ”Box of Rain”, ”Unbroken Chain”, ”Pride of Cucamonga”) kuuluu yhtyeen arvostetuimpiin. Jerry Garcian kuoltua ja Grateful Deadin hajottua Lesh jatkoi uraansa muun muassa oman yhtyeensä Phil Lesh and Friendsin kanssa. Hän sai vuonna 1998 maksansiirron krooniseen hepatiitti C -tartuntaan, ja huhtikuussa 2005 ilmestyi hänen kirjansa *Searching for the Sound: My Life with the Grateful Dead*.

Phil Lesh ilmoitti syksyllä 2006 toipuneensa eturauhassyövästä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut
Pavel Tonkov

**Pavel Sergejevits Tonkov** (, s. 9. helmikuuta 1969 Iževsk, Udmurtia) on entinen venäläinen maantiepyöräilijä, vuoden 1996 Italian ympäriajon voittaja.

## Amatööriura
Tonkov voitti  junioreiden maantieajon maailmanmestaruuden ja kuului Neuvostoliiton hopeajoukkueeseen maantieaika-ajossa Bergamossa vuonna 1987. Hän sijoittui neljänneksi Baskimaan ympäriajossa vuonna 1989 ja voitti Neuvostoliiton maantieajomestaruuden seuraavana vuonna. 

## Ammattilaisura
Tonkov sijoittui ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan 1992 Italian ympäriajossa seitsemänneksi ja voitti nuorten kilpailun. Lisäksi hän voitti Settimana Bergamasca -etappikilpailun. Seuraavana vuonna hän oli Giro d'Italiassa viides ja uusi nuorten kilpailun voittonsa. Sveitsin ympäriajossa Tonkov voitti neljännen etapin ja mäkikilpailun sekä oli kokonaiskilpailussa viides. Vuoden 1994 Italian ympäriajossa hän oli neljäs.

Tonkov voitti vuonna 1995 Sveitsin ympäriajon kahdeksannen osuuden ja kokonaiskilpailun. Giro d'Italiassa hän sijoittui kuudenneksi ja Ranskan ympäriajossa etapilla kolmanneksi. 

Tonkov voitti vuoden 1996 Italian ympäriajon ennen Enrico Zainaa ja Abraham Olanoa. Hän sijoittui toiseksi kilpailun 7. etapilla, voitti 13. osuuden ja oli toinen 21. etapilla; Maglia rosa -paitaa hän kantoi kahdeksan päivän ajan. Samana vuonna Tonkov voitti Settimana Bergamasca- ja Gran Premio Monserrato -kilpailut sekä Tour de Romandien ensimmäisen etapin.

Vuonna 1997 Tonkov voitti Tour de Romandien neljännen etapin ja kokonaiskilpailun. Italian ympäriajossa hän voitti kolmannen, viidennen ja 21. osuuden, johti kilpailua 11 päivän ajan, mutta jäi lopulta toiseksi Ivan Gottin jälkeen. Espanjan ympäriajossa Tonkov oli paras 13. ja 15. etapilla. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Katalonian ympäriajossa sekä voitti kilpailut Giro dell'Appennino ja Trofeo Scalatore.

Tonkov sijoittui vuoden 1998 Italian ympäriajossa toiseksi Marco Pantanin jälkeen. Hän voitti kilpailun 18. osuuden sekä oli kahdella etapilla toinen ja kolmella kolmas. Lisäksi hän voitti jälleen Settimana Bergamascan ja Giro dell'Appenninon. Seuraavana vuonna Tonkov sijoittui Vuelta a Españassa neljänneksi oltuaan parhaimmillaan kahdeksannella etapilla toinen. Tour de Francen 10. osuudella hän oli niin ikään toinen, MM-kilpailuissa 18. ja voitti Luk Cup -kilpailun. 

Vuonna 2000 Tonkov sijoittui Espanjan ympäriajossa kolmanneksi ja Italian ympäriajossa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän oli toinen Dauphiné Libéréssä sekä voitti Baskimaan ympäriajon mäkikilpailun. Vuonna 2002 hän oli Giro d'Italiassa viides voitettuaan 17. etapin, Sveitsin ympäriajossa hän sijoittui kuudenneksi.

Tonkov voitti vuonna 2004 Italian ympäriajon 17. etapin ja oli kokonaiskilpailussa kolmastoista. Lisäksi hän voitti Criterium Memorial Isabel Clavero -kilpailun. Viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2005 Tonkov voitti Clasica Alcobendas -kilpailun.

## Lähteet
Saavutukset Pavel Tonkovin viralliselta kotisivulta 

## Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu
Ari Wahlsten

**Ari Wahlsten** (s. 25. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Wahlsten aloitti uransa Helsingin Ylioppilasteatterissa, jossa hän näytteli noin kolmessakymmenessä eri näytelmässä, siirtyen pikkuhiljaa käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi. 

Wahlsten on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa *[[Nortia (televisiosarja)|Nortia]]*, *[[Kylmäverisesti sinun]]*, *[[Piilokamera (televisiosarja)|Piilokamera]]* ja *[[Lapinlahden Linnut (vuoden 1995 televisiosarja)|Lapinlahden Linnut]]*. Lisäksi hän on käsikirjoittanut lyhytelokuvat *[[Syöksylasku]]*, *[[Diileri]]* ja *Kiusaus* sekä televisiosarjoja *Lapinlahden Linnut* ja *[[Ugrilampaat]]*.  Wahlstenin tunnetuimpia teatteritöitä ovat hänen Q-teatterille yhteistyössä Juha Hurmeen kanssa kirjoittamansa ja ohjaamansa komedia *[[Nelostie (näytelmä)|Nelostie]]*, joka voitti Vuoden näytelmä -palkinnon 2007, sekä vuonna 1991 ensi-iltansa saanut lyhytteatteriesitys *[[Ari ja naiset]]*, jota on esitetty yli 200 kertaa eri puolilla Suomea. Myös hänen vuonna 2002 käsikirjoittamansa ja ohjaamansa *Mitä tapahtuikaan Jouko Turkalle?* sai paljon huomiota.

Wahlsten oli Lapinlahden Linnut -ryhmän jäsen vuodesta 1994 vuoteen 2006 ja osallistui näyttelijänä, käsikirjoittajana ja laulajana noin tuhanteen show-esitykseen ympäri Suomea. Lisäksi hän oli sanoittajana ja laulajana kuudella Lapinlahden Lintujen levyllä. Wahlsten esiintyi usean vuoden Aboriginal Pig Bandissa ja vuosina 2015–2021 Lapinlahden Linnut Revisited -kokoonpanossa.

Wahlsten on opettanut sketsiviihteen tekoa ympäri Suomea *Sketsin syvin olemus* -kurssillaan vuodesta 2005 lähtien. Lisäksi hän on piirtänyt *Rakkaus*-nimistä sarjakuvaa *Kallio ja ympäristö* -lehteen. Vuodesta 2012 lähtien Wahlsten on kirjoittanut romaaneja, mm. amerikansuomalaisen yksityisetsivä Kit Karisman tutkimuksista kertovan dekkarisarjan. Hän on toiminut Kriittisen korkeakoulun opettajana vuodesta 2011.

## Teokset
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
* Ari Wahlstenin haastattelu 1.10.2024

## Aiheesta muualla
* Pätkätöitä ja rentturomantiikkaa, Gummerus 
* Kansan Uutiset: Kyynelten laakso
* Wahlsten ja TTN
* Vatsalihat koetuksella, Ylioppilaslehti
* Espoonlahden teatteri, Länsiväylä
* Just like Raymond Chandler, Breaking News
Avaforsin rautatieasema

**Avaforsin rautatieasema** (, ) oli rautatieasema Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1902, jolloin rautatie Niemisuvannosta Morajärvelle valmistui.

Rataosan Boden–Morajärvi–Karlsborgsbruk perusparannustyön yhteydessä vuonna 2007 Avaforsin liikennepaikasta rakennettiin välisuojastuspaikka, jonka liikenteenohjaustoiminnot hoidettiin kaukokäytöllä Luulajan rautatieasemalta. Liikennepaikan tietokoneasetinlaite purettiin 12. lokakuuta 2011, jonka yhteydessä liikennepaikka lakkautettiin. Liikennepaikan korvaa tulevaisuudessa sen itäpuolella sijaitseva Gåsträskenin rautatieasema.

## Lähteet
Cryptopsy

**Cryptopsy** on brutaalia sekä teknistä death metalia soittava kanadalainen yhtye.

Yhtyeen perustivat kitaristi Steve Thibault ja laulaja Dan Greening (Lord Worm) vuonna 1988. Yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa *[[Ungentle Exhumation]]* vuonna 1993. Demo julkaistiin uudelleen paikallisella levy-yhtiöllä Gore Recordsilla. Vuotta myöhemmin yhtyeestä lähtenyt basisti Kevin Weagle korvattiin Martin Fercusonilla ja kitaristi Dave Galea Jon Levasseurilla. Tämä kokoonpano nauhoitti Cryptopsyn ensimmäisen albumin *[[Blasphemy Made Flesh]]* vuonna 1994. 

Vuonna 1996 Lord Wormin, Flo Mounierin, Jon Levasseurin sekä Eric Langloisin kokoonpano julkaisi albumin *[[None So Vile]]* ruotsalaisella Wrong Again Recordsilla. Alkuvuodesta 1997 uusi laulaja Mike DiSalvo liittyi yhtyeeseen entisen laulajan Lord Wormin suosittelemana. 

Century Media Records julkaisi Cryptopsyn seuraavan albumin *[[Whisper Supremacy]]* vuonna 1998. Albumilla soittanut kitaristi Miguel Roy lähti yhtyeestä ja tilalle palkattiin Alex Auburn vuonna 2000. Auburn debytoi samana vuonna albumilla *[[...And Then You'll Beg]]*. Vuonna 2003 Cryptopsyn alkuperäinen laulaja Lord Worm liittyi yhtyeeseen uudelleen. 

Tammikuussa 2005 Jon Levasseur sanoi menettäneensä kiinnostuksensa äärimetallimusiikkiin ja erosi Cryptopsystä. Yhtyeen uusi albumi *[[Once Was Not]]* julkaistiin lokakuussa 2005. Albumin kokoonpanoon kuului Lord Worm, Flo Mounier, Eric Langlois ja Alex Auburn, joka hoiti kaikki kitaraosuudet. Huhtikuun 23. päivänä 2007 Cryptopsy ilmoitti, että vokalisti Lord Worm oli erotettu yhtyeestä, ja että uuden laulajan etsintä on käynnissä.

## Jäsenet
* Matt McGachy – laulu (2007–)
* Youri Raymond - komppikitara (2009–)
* Christian Donaldson – soolo- ja komppikitara (2005–) 
* Eric Langlois – basso (1995–)
* Flo Mounier – rummut, taustalaulu (1992–)

### Entiset
* Lord Worm (Dan Greening) – laulu (1992–1997, 2003–2007)
* Steve Thibault – komppikitara, taustalaulu (1992–1995)
* Dave Galea – sool-o sekä komppikitarat, taustalaulu (1992–1993)
* Martin Fercuson – basso (1994)
* Kevin Weagle – basso (1992–1994)
* Jon Levasseur – soolo- sekä komppikitarat (1993–2005)
* Miguel Roy – soolo- sekä komppikitarat (1996–1999)
* Mike DiSalvo – laulu (1997–2001)
* Martin Lacroix – laulu (2001–2003)
* Dan Mongrain – kitarat (2004–2005, kiertuemuusikko)
* Maggie Durand – kosketinsoittimet (2007–2008)
* Alex Auburn – soolo- ja komppikitara, taustalaulu (1999–)

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### EP:t
* 
* 

### Livealbumit
* 

### Kokoelma-albumit
* 

### Demot
* 

## Aiheesta muualla
* Cryptopsyn virallinen kotisivu
Niemisuvannon rautatieasema

**Niemisuvannon rautatieasema** (, ) on rautatieasema Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1900 Bodenista alkavan Haaparannan radan ensimmäisen rakennusvaiheen valmistuttua. Henkilöliikenne asemalla päättyi vuonna 1992.

Rataosan Boden–Morajärvi–Karlsborgsbruk perusparannustöiden yhteydessä liikennepaikan ratapiha on perusparannettu täydellisesti. Muun muassa kiskotus on täydellisesti uusittu, ja ratapihalle on asennettu sähköistyksen vaatimat ajojohtopylväiden betonianturat.
Tetjana Tereštšuk-Antypova

**Tetjana Viktorivna Tereštšuk-Antypova** (, s. 11. lokakuuta 1969) on ukrainalainen 400 metrin aitajuoksija.

Tereštšuk-Antypova kilpaili Göteborgin MM-kisoissa 1995, joissa sijoittui 400 metrin aidoissa viidenneksi ajalla 54,94. Seuraavana vuonna hän karsiutui Atlantan olympialaisissa välierissä. 1997 hän juoksi neljä Ukrainan ennätystä peräkkäisissä kilpailuissa 12 päivän sisällä. Samana vuonna hän voitti Universiadit, sijoittui neljänneksi Ateenan MM-kisoissa ajalla 53,81 ja kolmanneksi GP-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja EM-pronssia Budapestin EM-kisoissa. Vuonna 1999 hän oli seitsemäs Sevillan MM-kisoissa ja neljäs GP-finaalissa.

Tereštšuk-Antypova voitti vuonna 2000 Euroopan cupin. Samana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän juoksi viidenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi GP-finaalissa. 2003 hän oli Pariisin MM-kisoissa viides ja  neljäs. Ateenan olympialaisissa 2004 Tereštšuk-Antypova voitti olympiapronssia ajalla 53,44. Kauden lopussa  hän oli toinen. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi sekä Helsingin MM-kisoissa että . Vuonna 2006 hän oli kolmas Euroopan cupin superliigassa, Göteborgin EM-kisoissa sekä . Kauden lopussa yleisurheilun maailmancupissa hän oli neljäs.

## Ennätykset
* 200 metrin juoksu: 24,03 (1997)
* 100 metrin aitajuoksu: 13,12 (1998)
* 400 metrin aitajuoksu: 53,37 (2004)

## Lähteet
* 

### Viitteet
Perojoensuu

**Perojoensuu** (myös **Perojoki**) on entinen kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Venäjällä. Nykyisin kylän alueella ei ole asutusta, eikä sillä sen vuoksi ole asutusnimeä venäläisissä kartoissa. Perojoensuun kylä sijaitsi Perojoen alajuoksun ja sen suun ympärillä Viipurin maalaiskunnan itäosassa Viipurin kaupungin rajalla. Perojoensuun naapurikyliä maalaiskunnan alueella olivat Suurpero, Kähäri, Kärstilä, Kurikkala ja Mannikkala. Kylän pohjoisosaan ulottui Kärstilänjärven lahti, johon Perojoki laskee. 

## Asutus ja elinkeinot
Kylän halki kulkee Karjalan rata Viipurista Sortavalaan. Lähimmät rautatieasemat olivat Tali Viipurin maalaiskunnan puolella ja Tammisuo Viipurin kaupungin puolella. Perojeonsuun kylässä oli 271 asukasta vuonna 1937. Kylässä oli Viipurin Osuusliike r.l:n myymälä. Perojoensuu kuului Karhusuon koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Suurperon kylässä Karhunsuon kylänosassa. Kylässä oli Perojoen maamiesseurantalo. Perojoensuu oli maatalouskylä, eikä kylän alueella ollut teollisuuslaitoksia. Vuonna 1937 kylässä oli 360 ha peltoa, 61 ha niittyä ja 257 ha metsää.

## Historia
Perojoensuuta ei vallattu talvisodassa, mutta Moskovan rauhan ehtojen mukaan se oli kuitenkin luovutettava Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat oli evakuoitu jo sodan aikana muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 tuli uusi evakuointi ja kylä menetettiin taas Neuvostoliitolle.

## Lähteet
*

### Viitteet
Aleksandr Privalov

**Aleksandr Vasiljevitš Privalov ** (, 6. elokuuta 1933 – 19. toukokuuta 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä.

Privalov oli 1960-luvun alkupuolen menestyneimpiä ampumahiihtäjiä, mutta yhtään kultamitalia hän ei arvokisoissa voittanut. Squaw Valleyn 1960 olympiakisoissa Privalov ampui kolmella ensimmäisellä paikalla puhtaasti, mutta viimeisessä ammunnassa hän teki kolme ohilaukausta ja sai kuusi sakkominuuttia. Hän sai pronssia noin 1,5 minuuttia voittajalle, Ruotsin Klas Lestanderille hävinneenä. Innsbruckin 1964 olympiakisoissa Privalov selvisi ilman sakkoja, mutta hän hävisi myös puhtaasti ampuneelle maanmiehelleen, Vladimir Melaninille yli kolme minuuttia ja sai hopeaa.

MM-kisoissa Aleksandr Privalov sai 20 kilometrillä hopeaa 1961, kun Suomen Kalevi Huuskonen voitti hänet noin kolmella minuutilla. Neuvostoliitto voitti joukkuemestaruuden 1959 ja 1962, mutta koska Privalov oli kummassakin kilpailussa vasta maansa neljänneksi paras edustaja, ei hän saanut joukkuekilpailun kultamitalia.

Kilpailu-uransa jälkeen Privalov on toiminut muun muassa Neuvostoliiton ampumahiihtäjien päävalmentajana, kansainvälisen liiton UIPMB:n hallituksessa sekä joukkueenjohtajana ja tuomarina arvokisoissa.

## Saavutuksia

* Olympiahopeaa 20 kilometrillä 1964
* Olympiapronssia 20 kilometrillä 1960
* MM-hopeaa 20 kilometrillä ja joukkuekilpailussa 1961

## Lähteet

* 

### Viitteet
Michael E. DeBakey

**Michael Ellis DeBakey** (s. **Michel Dabaghi** (arab. ميشيل دبغي) , 7. syyskuuta 1908 Lake Charles, Louisiana – 11. heinäkuuta 2008 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen sydänlääkäri sekä sydänkirurgian ja -tutkimuksen uranuurtajia. Hän kuului varhaisimpiin sepelvaltimon ohitusleikkauksen antajiin ja toteutti vuonna 1953 ensimmäisen karotisendarterektomian. Hänen vanhempansa Shaker Morris Dabaghi (muutrti nimen muotoon o DeBakey) ja Raheehja Zorba olivat libanonilaisia maahanmuuttajia. Hän valmistui Tulane Universitystä.

DeBakey sai vuonna 1963 Albert Lasker -palkinnon kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä. Tohtori sijoitettiin vuonna 1971 Richard Nixonin *Master list of Nixon political opponents* -listalle. Hän työskenteli jonkin aikaa yhdessä Denton Cooleyn kanssa, joka kuitenkin antoi potilaalle ensimmäisen keinosydämen ilman DeBakeytä vuonna 1969. 

DeBakeylle myönnettiin *[[Presidential Medal of Freedom]]* vuonna 1969 ja *National Medal of Science* vuonna 1987. Hän jatkoi töitään poikkeuksellisen korkeaan ikään saakka, ja vuonna 1996 hän organisoi Boris Jeltsinin sydänleikkauksen. Houstonissa, Teksasissa sijaitsevat hänen mukaansa nimetyt *DeBakey High School for Health Professions* ja *Michael E. DeBakey Veterans Affairs Medical Center*.

DeBakey sai 31. joulukuuta 2005 itse aortan repeämän. Hän joutui sairaalaan, ja hänet leikattiin helmikuussa 2006 mutta kotiutettiin vasta saman vuoden syyskuussa. Hän toipui kohtauksestaan. Hän sai 99-vuotiaana, 2. lokakuuta 2007, Yhdysvaltain kongressin kultamitalin. DeBakey kuoli 11. heinäkuuta 2008 Houstonin metodistisairaalassa.

## Lähteet
Viktor Mamatov

**Viktor Fjodorovitš Mamatov ** (, 21. heinäkuuta 1937 Novosibirsk – 27. lokakuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.

Viktor Mamatov voitti 20 kilometrin ampumahiihdon maailmanmestaruuden ensimmäisissä MM-kisoissaan 1967. Hopeamitalisti, Puolan Stanislaw Szczepaniak hävisi hänelle 57,2 sekuntia. Viestissä Mamatov sai hopeaa. Seuraavina vuosina hän saavutti viisi peräkkäistä viestin arvokisavoittoa, muun muassa talviolympialaisissa Grenoblessa 1968 ja Sapporossa 1972.

## Saavutuksia

* Olympiakultaa 4 × 7,5 kilometrin viestissä Grenoblessa 1968 ja Sapporossa 1972
* MM-kultaa 20 kilometrillä 1967 sekä 4 × 7,5 kilometrin viestissä 1969–1971
* MM-hopeaa 4 × 7,5 kilometrin viestissä 1967
* MM-pronssia 20 kilometrillä 1970

## Lähteet
* 

### Viitteet
Odd Lirhus

**Odd Lirhus ** (s. 18. syyskuuta 1956 Voss) on norjalainen ampumahiihdon maailmanmestari.

Odd Lirhus oli kotoisin pientilalta Vossin kunnasta sata kilometriä Bergenistä koilliseen. Esikuvanaan Lirhus sanoi olleen kaksinkertaisen olympiavoittajan Magnar Solbergin. Siihen aikaan Norja ei kuitenkaan ollut merkittävä ampumahiihtomaa vaan lajin menestyjiä olivat Neuvostoliitto, Suomi, Itä-Saksa ja Länsi-Saksa. Lirhus edusti Voss Skytterlag -seuraa, jota edusti Lirhusia kolme vuotta nuorempi ja tuleva 1980-luvun tähti ja olympiavoittaja Eirik Kvalfoss. Lirhus aloitti ampumahiihdon arvokisamitalien keräämisen jo nuorten sarjassa vuosina 1976–1977. Jälkimmäisenä vuonna järjestettiin Kurikassa nuorille erilliset pienoiskivääriampumahiihdon MM-kisat, joissa Lirhus sai kultaa 15 kilometrillä ja viestissä sekä pronssia 10 kilometrillä.

Aikuisten maailmanmestaruuden Lirhus voitti Hochfilzenissä 1978, kun hän jätti nousevan tähden, Itä-Saksan Frank Ullrichin hopealle runsaan yhdeksän sekunnin erolla. Olympiahopeaa Lirhus sai Sarajevon 1984 kisojen viestissä, jossa myös seurakaveri Kvalfoss oli mukana. Kaikkiaan Lirhus saavutti viisi MM-mitalia.

Uransa jälkeen Lirhus opiskeli liikunnanopettajaksi. Hänestä tuli 1990-luvun alussa maineikkaan Geilon hiihtolukion ampumahiihtovalmentaja. Koulun oppilaana hänen aikanaan oli muun muassa tuleva ampumahiihtotähti Ole Einar Bjørndalen. Vuonna 2002 Lirhusista tuli kahdeksi vuodeksi Norjan naisten maajoukkuevalmentaja.

## Saavutuksia

* Olympiahopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä Sarajevossa 1984
* Olympiakisoissa neljäs 4 x 7,5 kilometrin viestissä ja seitsemäs 10 kilometrillä Lake Placidissa 1980
* MM-kultaa 20 kilometrillä 1978
* MM-hopeaa 10 kilometrillä 1979 sekä 4 x 7,5 kilometrin viestissä 1978 ja 1982
* MM-pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä 1983
* PM-kultaa 10 kilometrillä 1984

## Lähteet
* 

### Viitteet
Maria Strelnikova

**Maria Strelnikova** on Ukrainan maaseudulla syntynyt, Venäjällä asuva iäkäs nainen, joka väittää olevansa syntynyt 15. maaliskuuta 1890. Hän on ilmoittanut myös hänen isänsä, isoisänsä ja isoisoisänsä saavuttaneen sadan vuoden iän. 

Maria Strelnikova ja hänen kaksi lastaan joutuivat keskitysleirille lähelle Pskovia elokuussa 1941. Kolmen vuoden jälkeen heidät siirrettiin Königsbergiin, Itä-Preussiin; maamiina tuhosi heidän junansa, ja Strelnikova ja hänen lapsensa kuuluivat seitsemän selvinneen vangin joukkoon. Heidät vapautettiin lopullisesti 27. tammikuuta 1945. He kulkivat jalan Leningradiin ja olivat perillä 5. maaliskuuta. 

81 vuoden iässä Strelnikova sai yhden huoneen asunnon Viipurista, jossa hän asuu yhä. Vladimir Putin onnitteli naista tämän oletettuna 115-vuotispäivänä maaliskuussa 2005. Guinnessin ennätysten kirja ei virallisesti ole vahvistanut Strelnikovan syntymäaikaa, vaan pitää maailman vanhimpana elossa olevana ihmisenä yhdysvaltalaista Edna Parkeria (s. 1893).
Moshe Sharett

**Moshe Sharett** (, 15. lokakuuta 1894 H’erson – 7. heinäkuuta 1965 Jerusalem) oli Israelin toinen pääministeri David Ben-Gurionin pääministerikausien välissä vuosina 1953–1955 ja ensimmäinen ulkoministeri vuosina 1948–1956.

## Elämä
Moshe Shertok syntyi H’ersonissa Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella. Hän varttui sionistisessa ilmapiirissä, ja vuonna 1906 hänen perheensä muutti tuolloin Osmanien valtakuntaan kuuluneeseen Palestiinaan. He asuivat alkuun arabikylässä, mikä vaikutti vielä myöhemminkin hänen myötätuntoonsa arabeja kohtaan. Vuonna 1910 perhe muutti Jaffaan ja oli mukana perustamassa Ahuzat Bayitin asuinaluetta, josta Tel Aviv myöhemmin kasvoi.

Sharett muutti Istanbuliin opiskelemaan lakia, mutta hänen opintonsa keskeytyivät ensimmäisen maailmansodan aikana hänen päädyttyään tulkiksi Osmanien armeijaan. Sodan jälkeen Sharett opiskeli taloutta London School of Economics -yliopistossa Lontoossa.

Vuosina 1933–1948 hän toimi välittäjänä sionistiliikkeen ja Palestiinan brittiläisen mandaatin neuvotteluissa, jotka johtivat Israelin valtion perustamiseen. Ansioittensa perusteella hänet nimitettiin Israelin ensimmäiseksi ulkoministeriksi. Hänen ulkoministerikautensa tärkein saavutus oli Israelin itsenäisyyssodan päättäneen rauhansopimuksen neuvotteleminen.

Sharettista tuli pääministeri David Ben-Gurionin jäätyä väliaikaisesti eläkkeelle 1953. Sharettin pääministerikaudella talous kasvoi ja maahanmuutto lisääntyi, ja hän pyrki tasapainottamaan Israelin välejä arabien kanssa. Vuonna 1955 Ben-Gurion palasi pääministeriksi ja Sharett ulkoministeriksi, mutta heidän välisten erimielisyyksiensä vuoksi Sharett jättäytyi tehtävästä seuraavana vuonna. Sharett oli kuolemaansa asti knessetin jäsenenä. Vuonna 1960 hänet valittiin Maailman Sionistijärjestön hallintoon. Sharett toimi myös Israelin juutalaistoimiston puheenjohtajana 1961–1965.

Sharett kuoli vuonna 1965 ja haudattiin Tel Avivin Trumpeldor Cemetery -hautausmaalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elämäkerta-artikkeli Israelin ulkoministeriön sivuilla 
* Moshe Sharett: Jewish Virtual Library
Gordon Zubrod

**Charles Gordon Zubrod** (22. tammikuuta 1914 – 19. tammikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja onkologi, joka oli merkittävässä roolissa solusalpaajahoidon aloittamisessa syöpätautien hoidossa. Hän sai vuonna 1972 Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä tutkimustyöstään. 

Zubrod valmistui Georgetown Preparatory Schoolista 1932 ja Columbian yliopiston College of Physicians and Surgeonsista 1940. Armeijan lääkärinä toisessa maailmansodassa hän pyrki keksimään kiniinille korviketta malarian hoidossa. Se löydettiin klorokiinistä, jota on käytetty lääketieteessä 1940-luvulta. 

Vuonna 1953 Zubrodista tuli Saint Louisin yliopiston apulaisprofessori ja tutkimustyön johtaja. Asema jäi lyhytaikaiseksi, sillä vuonna 1954 hänestä tuli Kansallisen terveysinstituutin kliininen johtaja, vuonna 1956 Kansallisen syöpäinstituutin syövänhoitojaoksen johtaja sekä vuonna 1961 tieteellinen johtaja. 

Zubrod jätti Kansallisen syöpäinstituutin vuonna 1974 ja ryhtyi Miamin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan professoriksi ja onkologisen jaoksen johtajaksi. Hänestä tuli myös Florida Comprehensive Cancer Centerin johtaja. Hän vetäytyi virasta vuonna 1990 ja kuoli hieman ennen 85-vuotispäiväänsä tammikuussa 1999.
FC Santa Claus

**FC Santa Claus** on rovaniemeläinen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Kolmosessa.

## Historiaa
Santa Claus syntyi vuonna 1992, kun yleisseurat Rovaniemen Reipas ja Rovaniemen Lappi yhdistivät jalkapallotoimintansa. RoRe pelasi Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa kausina 1978–1981, 1984–1989 ja 1991–1992 ja RoLa kausina 1987–1988 ja 1992. Myös Santa Claus aloitti toimintansa kaudella 1993 tältä tasolta.

Santa Claus pelasi Kakkosessa yhtäjaksoisesti kauteen 2000 asti ennen putoamista Kolmoseen. Kaudella 2007 joukkue oli Kolmosessa lohkonsa kolmas jäätyään nousukarsintoihin päässeestä lohkovoittaja Oulun Pallosta kolmen pisteen päähän. Kaudella 2008 joukkue voitti näytöstyyliin Kolmosen lohkonsa ja varmisti lopullisesti nousunsa voittamalla kaksi ensimmäistä karsintaottelua FC Vaajakoskea ja SC Riverballia vastaan. Kaudet 2009–2012 Santa Claus pelasi jälleen Kakkosessa. Vuonna 1994 Santa Claus voitti Ruotsissa pelatun Midnattsolscupen-turnauksen.

Ilmarinen haki FC Santa Claus Rovaniemi ry:n konkurssiin syyskuussa 2012 seuran harjoittamaan bingotoimintaan liittyen, mistä sillä oli 20&nbsp;000 euron velat. Palloliitto ei hyväksynyt seuran Kakkosen sarjapaikan siirtoa uudelle FC Santa Claus Arctic Circle ry:lle, minkä myötä seura joutui hakemaan paikkaa Palloliiton Pohjois-Suomen piirin sarjoista. Seura sai lopulta kaudeksi 2013 FC Lynxin paikan Pohjois-Suomen Kolmosesta. Kaudella 2014 FC Santa Claus AC:n reservijoukkue (FC Santa) perustettiin sarjaan Lapin Nelonen ja lisäksi samana vuonna FC Santa Claus AC nousi Kakkoseen.

## Entisiä pelaajia
*  Jari Gröhn
*  Mika Gröhn
*  Jyri Hietaharju
*  Jarno Koivisto
*  Mika-Matti Maisonvaara
*  Antti Peura
*  Simo Roiha
*  Kari-Pekka Syväjärvi
*  Ville Syväjärvi
*  Tero Taipale
*  Jussi Vatanen
*  Toni Vihervä
*  Matti Vikman

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Seuran sivusto
John Hughes Bennett

**John Hughes Bennett** (31. elokuuta 1812 – 25. syyskuuta 1875) oli englantilainen lääkäri. Hänen tutkimustaan *Case of Hypertrophy of the Spleen and Liver in which Death Took Place from Suppuration of the Blood* (1845) pidetään nykyisin ensimmäisenä tunnettuna kuvauksena leukemiasta. Hänestä tehtiin vuonna 1873 Ranskan lääketieteellisen akatemian jäsen, mutta hänen kuntonsa heikkeni nopeasti litotomian jälkeen, ja hän menehtyi 63-vuotiaana Norwichissä. 

## Lähteet
Britannian Grand Prix 1996

**Britannian Grand Prix 1996** oli Formula 1 -sarjan historian 591. osakilpailu, joka ajettiin Silverstonen radalla 14. heinäkuuta 1996. Kilpailun voittoon ajoi Williams-tallin kuljettaja Jacques Villeneuve.

## Aika-ajo

## Kilpailun tulokset

### Merkkipaaluja

*30. Silverstonessa järjestetty MM-osakilpailu
*Benetton ylitti 700 MM-pisteen rajan

### Johtokierrokset

## MM-tilanne -kuljettajat

### Valmistajien MM-tilanne

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kuvia kilpailusta
Michal Handzuš

**Michal Handzuš** (s. 11. maaliskuuta 1977 Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on uransa vuonna 2018 lopettanut slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän siirtyi huhtikuussa 2013 NHL-seura Chicago Blackhawksiin. Kauden 2012–2013 päätteeksi hän voitti Stanley Cupin Chicago Blackhawksin paidassa.
## Ura
### Seuraura
Handzuš aloitti uransa Slovakian pääsarjassa. Pohjois-Amerikkaan hän siirtyi kaudeksi 1997–1998, jolloin pelasi St. Louis Bluesin farmijoukkueessa Worcester IceCatsissa. Seuraavalla kaudella Handzuš pelasi jo vakituisesti NHL:ssä, Bluesissa. Kesken kauden 2000–2001 Handzuš siirtyi Bluesista Phoenix Coyotesiin, jota hän edusti seuraavan kauden loppuun saakka. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi Philadelphia Flyersiin. Kaudella 2005–2006 Handzuš pelasi Philadelphia Flyersissä tehoin 11+33. Kaudella 2006–2007 Handzuš pelasi Chicago Blackhawksin paidassa vain kahdeksan ottelua, mutta pisteet olivat otteluiden nähden hyvät, 3+5.

Kaudeksi 2007–2008 Handzuš siirtyi Los Angeles Kingsiin. Hän pelasi Kingsissä neljä kautta ja oli tuona aikana poissa vain yhdestä joukkueensa pelistä. Kesällä 2011 Handzuš teki kahden vuoden sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Huhtikuussa 2013 hän siirtyi takaisin Chicago Blackhawksiin, jossa hän voitti myös Stanley Cupin.

### Maajoukkueura
Handzus kuuluu myös Slovakian jääkiekkomaajoukkueen avainpelaajiin, ja hän oli mukana voittamassa kultaa vuonna 2002. Vuosien 2000 ja 2012 MM-kisoissa Handzus sai hopeaa.

## Tilastot

## Lähteet

* 
* 
* 

### Viitteet
Voi hyvä tavaton

**Voi hyvä tavaton!?! ......ja Puppe!** on suomalaisen viihdetaiteilija Vesa-Matti Loirin 14. ja hänen luoman sketsihahmo Jean-Pierre Kuselan toinen studioalbumi vuodelta 1987. Albumi ilmestyi Flamingo-levymerkillä (Oy Flamingo Music Ab FGL 4018) vuonna 1987. Kultalevy myönnettiin vuonna 1987. Albumia on myyty yhteensä yli 25 000 kappaletta.

## Kappaleet
**A-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 

**B-puoli**
# 
# 
# 
# 

## Tekijät
*Vesa-Matti Loiri - laulu
*Dan Tigerstedt - äänitys
*Jorma Pouta - kannen kuva
*Tapsa Rantanen/Private Eye - kannen suunnittelu
*Olli Ahvenlahti - sovitukset (salanimellä Keijo Käpylä), tuottaja

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Voi hyvä tavaton'' -albumi Suomen äänitearkiston tietokannassa
Herb McKenley

**Herbert ”Herb” Henry McKenley** (10. heinäkuuta 1922 Pleasant Valley, Jamaika – 26. marraskuuta 2007) oli jamaikalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.

Herb McKenley opiskeli Yhdysvalloissa ja juoksi siellä 440 jaardin maailmanennätyksen 46,2 kesäkuussa 1946 ja 46,0 kesäkuussa 1948. Yhdysvaltain mestaruuskisojen 1948 alkuerässä hän juoksi 400 metrin maailmanennätyksen 45,9. Lontoon olympiakisoissa 1948 hän aloitti 400 metrin finaalissa liian kovaa ja jäi hopealle maanmies Arthur Wintin juostessa loppusuoralla ohi. 200 metrillä McKenley sijoittui neljänneksi. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue keskeytti Wintin reväytettyä jalkansa kolmannella osuudella.

Helsingin olympiakisoissa 1952 McKenley sai kaksi henkilökohtaista hopeamitalia. Yhdysvaltain Lindy Remigino oli nopeampi 100 metrillä, jossa neljä parasta saivat ajan 10,4. George Rhoden voitti 400 metriä, kun tällä kertaa hitaasti aloittanut, kaksi tuntia aiemmin välieränsä voittanut McKenley ei saanut häntä loppusuoralla kiinni. Molemmat saivat ajan 45,9. Rhodenin epävirallinen sähköaika oli 46,09 ja McKenleyn 46,20. Viestissä Jamaikaa edustivat samat miehet – Wint, Leslie Laing, McKenley ja Rhoden – kuin neljä vuotta aiemmin. McKenley juoksi kolmannen osuuden aikaan 44,6 ja otti Yhdysvaltain Charles Mooren yli 10 metrin etumatkan kiinni. Rhoden pysyi ankkuriosuudella johdossa, ja Jamaika voitti kultaa maailmanennätysajalla 3.03,9.

McKenley toimi uransa jälkeen muun muassa Jamaikan olympiakomitean jäsenenä. Hän kuoli marraskuussa 2007. Kuolinsyytä ei ole kerrottu, mutta hän joutui olemaan elämänsä viimeiset kaksi viikkoa sairaalahoidossa.

## Saavutuksia
* Olympiakultaa 4&nbsp;×&nbsp;400 metrillä 1952
* Olympiahopeaa 400 metrillä 1948 ja 1952 sekä 100 metrillä 1952
* Olympiakisoissa neljäs 200 metrillä 1948
* Keski-Amerikan ja Karibian kisojen voitto 200 ja 400 metrillä 1950
* ME-ajat:
** 46,2 Champaignissa, Illinoisissa 1. kesäkuuta 1946 (440 jaardia)
** 46,0 Berkeleyssa, Kaliforniassa 5. kesäkuuta 1948 (440 jaardia ja 400 metriä)
** 45,9 Milwaukeessa, Wisconsinissa 2. heinäkuuta 1948 (400 metriä)
** 3.03,9 Helsingissä 27. heinäkuuta 1952 (4&nbsp;×&nbsp;400 metriä)

## Parhaat tulokset
* 100 jaardia 9,8
* 100 metriä 10,3
* 200 metriä kaarteella 20,8
* 220 jaardia suoralla 20,6
* 300 jaardia 29,8
* 300 metriä 32,4
* 400 metriä 45,9
* 440 jaardia 46,0

## Lähteet
* 
* 
* 
* 
*
George Rhoden

**George Rhoden** (13. joulukuuta 1926 – 24. elokuuta 2024) oli jamaikalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.

George Rhoden osallistui Lontoon 1948 olympiakisoihin mutta karsiutui 400 metrin juoksun välierissä. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue keskeytti Arthur Wintin reväytettyä jalkansa. Rhoden siirtyi kisojen jälkeen opiskelemaan Yhdysvaltoihin ja kehittyi juoksijana. Eskilstunassa 22. elokuuta 1950 hän juoksi 400 metrillä maailmanennätyksen 45,8 – puolimatkan väliaika oli 20,9.

Helsingin 1952 olympiakisojen 400 metrin finaalissa – kaksi tuntia kovavauhtisen välierän jälkeen – Rhoden juoksi ulkorataa ja voitti kultaa ajalla 45,9. Rhodenin epävirallinen sähköaika oli 46,09 ja toiseksi tulleen Herbert McKenleyn 46,20. Viestissä Jamaikaa edustivat samat miehet – Wint, Leslie Laing, McKenley ja Rhoden – kuin neljä vuotta aiemmin. McKenley juoksi kolmannen osuuden aikaan 44,6 ja päästi Rhodenin ankkuriosuudelle metrin Yhdysvaltojen Mal Whitfieldin edelle. Miesten ero ei muuttunut ratakierroksen aikana, joten Jamaika voitti maailmanennätysajalla 3.03,9. 

Rhoden tuli myöhemmin tunnetuksi kirurgina ja soul-muusikkona. Hän palasi juoksuradoille 1970-luvulla ja juoksi 45-vuotiaitten maailmanennätykset 100:lla (11,1) ja 200 metrillä (22,3).

## Saavutuksia
* Olympiakultaa 400 metrillä ja 4 × 400 metrillä 1952
* ME-ajat:
**  45,8 Eskilstunassa 22. elokuuta 1950 (400 metriä)
** 3.03,9 Helsingissä 27. heinäkuuta 1952 (4 × 400 metriä)

## Parhaat tulokset
* 100 metriä 10,3
* 200 metriä kaarteella 21,0
* 220 jaardia suoralla 20,5
* 400 metriä 45,8

## Lähteet
* 
* 
* 
* 

### Viitteet