open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hamawiyya

**Hamawiyya** (myös *hamaliyya*, *hamalliyya*) on suufilainen veljeskunta Malissa ja sen naapurimaissa. Ahmad Hamahullahin perustamaa suuntausta kutsutaan usein *hamallismiksi*.

Tidjaniyya-veljeskunnasta eronnut liike syntyi 1900-luvun alussa, kun Nioroon asettunut Muhammad bin Abd Allah al-Akhdar ryhtyi uudistamaan tidjaniittien rukouskäytäntöä. Hänen oppilaansa Ahmad Hamahullah sai lukuisia seuraajia ja otti šeikin arvonimen vuonna 1925.

Veljeskunnan rituaali poikkeaa tidjaniyyasta siten, että sen jäsenet lausuvat rukouksensa kahdentoista asemasta yksitoista kertaa. Hamallismi korosti naisten, alempikastisten ja orjien tasa-arvoa uskonnonharjoituksessa, ja siksi se sai näistä ryhmistä paljon radikaaleja kannattajia. Hamahullah kieltäytyi yhteistyöstä ranskalaisten siirtomaaisäntien kanssa, jolloin liike sai myös kolonialismin vastaisia piirteitä ja kannatusta sivistyneistön keskuudessa.

Hamallistien ja tidjaniittien vastakkainasettelu johti väkivaltaisiin yhteenottoihin, joiden seurauksena ranskalaiset karkottivat Hamahullahin ensin Mauritaniaan ja sitten Norsunluurannikolle. Hän sai palata Nioroon vuonna 1936. Konfliktit jatkuivat toisen maailmansodan aikana, ja vuonna 1943 ranskalaiset pidättivät 700 ja teloittivat 33 hamallistia, joiden joukossa oli Hamahullahin kolme poikaa. Hamahullah karkotettiin ensin Algeriaan ja sitten Ranskaan, jossa hän kuoli nälkälakon seurauksena. Vuoden 1946 jälkeen kolonialismin vastaisuus kanavoitui poliittisten puolueiden toimintaan, mutta levottomuudet jatkuivat vuoteen 1951 saakka.

Hamallismin kannattajia on varsinkin Nioron ja Yélimanén seuduilla sekä Malin kaupungeissa, Mauritanian Hodhissa, Burkina Fasossa, Senegaljoen laaksossa ja Niameyssa. Hamahullahin oppilas Yacouba Sylla sai paljon seuraajia Norsunluurannikolla, jonne hänet oli karkotettu. Hamahullahin kannattajiin liittyi 1930-luvun lopussa myös tunnettu mystikko Tierno Bokar.

## Lähteet
Kuvapuskuri

**Kuvapuskuri** () on tietokoneen muistialue, joka sisältää väritiedon näytettävälle kuvalle. Kuvapuskuri on puskurimuisti, jonka sisällön näytönohjain näyttää näyttölaitteella. Kuvapuskuri toimii abstraktiona laitteistolle, jotta sovellusohjelmalle on hyvin määritelty rajapinta ilman tarvetta tietää laitteiston yksityiskohtia.

Varhaisissa grafiikkakorteissa kiihdytystoimintoja ei ollut ja voitiin puhua "tyhmistä" tai kiihdyttämättömistä kuvapuskurilaitteista.

## Lähteet
Revonhäntämänty

**Revonhäntämänty** (*Pinus balfouriana*) on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa vain Yhdysvalloissa Kalifornian vuoristoissa. Monet kasvitieteilijät erottelevat lajista kaksi alalajia, pohjoisen alalajin *P. balfouriana* subsp. *balfouriana* ja eteläisen alalajin *P. balfouriana* subsp. *austrina*.

## Ulkonäkö

Revonhäntämänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 22 metriä korkeaksi. Kaarna on harmahtavaa tai punertavaa ja halkeilee epäsäännöllisiksi levyiksi. Haarat ja silmut ovat punaruskeita. Silmut ovat munanmuotoisia ja kärjestään pitkäsuippuisia. Latvus on leveän kartiomainen tai epäsäännöllinen. Neulaset ovat viiden kimppuina. Ne ovat 1,5–3,5 senttimetriä pitkiä, kärjestään ylöspäin kaartuvia ja tumman sinertävän tai kellertävän vihreitä. Hedekävyt ovat 6–10 millimetriä pitkiä ja punaisia. Kävyt ovat munanmuotoisia, tavallisesti 6–9 senttimetriä pitkiä ja kypsänä punaruskeita.

## Levinneisyys
Revonhäntämänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvalloissa Kalifornian vuoristoissa. Alalaji *P. balfouriana* subsp. *balfouriana* kasvaa Pohjois-Kaliforniassa 1&nbsp;525–1&nbsp;830 metrin korkeudella. Alalaji *P. balfouriana* subsp. *austrina* kasvaa Etelä-Kaliforniassa 2&nbsp;750–3&nbsp;650 metrin korkeudella. Kahden eri alalajin esiintymisalueita erottaa noin 500 kilometrin välimatka.

## Lähteet
Bougainvillen kansanäänestys itsenäisyydestä 2019

**Bougainvillen kansanäänestys itsenäisyydestä 2019** on neuvoa-antava kansanäänestys, joka pidettiin Bougainvillen autonomisella alueella 23. marraskuuta – 7. joulukuuta 2019. Siinä bougainvilleläiset äänestivät selvästi itsenäisyyden puolesta.

Papua-Uuden-Guinean hallinto lupasi vuonna 2001 kansanäänestyksen toteuttamisesta sen jälkeen kun vuosikymmenen kestänyt Bougainvillen sisällissota saatiin päätökseen. Kansanäänestys toteutettiin vuonna 2019. Se alkoi 23. marraskuuta alueen suurimmista kaupungeista Bukasta ja Arawasta. Äänestys eteni sen jälkeen seuraavien kahden viikon aikana maaseudulle. Bougainvilleläisillä oli mahdollisuus äänestää myös muualla Papua-Uudessa-Guineassa, Australiassa ja Salomonsaarilla.

## Tulokset
Äänestystulokset julkistettiin 11. joulukuuta, ja itsenäisyys sai yli 98 prosenttia kaikista äänistä. Laajempaa itsehallintoa Papua-Uuden-Guinean yhteydessä kannatti vain alle kaksi prosenttia äänestäneistä. Kansanäänestys oli vain neuvoa-antava eikä siten väistämättä johda itsenäisyyteen. 

## Seuraukset
Bougainvillen ja Papua-Uuden-Guinean hallinnot keskustelevat seuraavaksi autonomisen alueen kohtalosta. Papua-Uuden-Guinean Bougainvillen asioista vastaava ministeri Puka Temu kommentoi tuloksen tultua ilmi, että äänestys oli vakuuttava mutta Papua-Uuden-Guinean parlamentilla on asian viimeinen päätäntävalta. Itsenäisyysprosessi saattaa pahimmassa tapauksessa kestää vuosikymmenen, sillä Papua-Uusi-Guinean hallinto ei halua valtion hajoamista eikä muiden itsenäisyyttä haluavien alueiden rohkaisemista.

Heinäkuussa 2021 alueen itsenäistymiselle asetettiin takarajaksi 2027. Asiasta ilmoittivat Papua-Uuden-Guinean pääministeri James Marape ja Bougainvillen presidentti Ishmael Toroama.

## Lähteet
Meksikonpähkinämänty

**Meksikonpähkinämänty** (*Pinus cembroides*) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva ainavihanta puulaji. Yhdysvaltain maatalousministeriö USDA on luokitellut sen olevan kestävä kasvuvyöhykkeille 5–8. Meksikonpähkinämänty on hidaskasvuinen, ja siitä tulee noin 5–8 metrin korkuinen. Laji on yksikotinen, eli sen heteet ja emit sijaitsevat samassa kasviyksilössä. Meksikonpähkinämänty viihtyy pH-arvoltaan happamassa tai neutraalissa kosteassa maaperässä, mutta sietää myös kuivuutta.
Meksikonpähkinämänty kukkii toukokuusta kesäkuuhun. Sitä tavataan Pohjois-Amerikan eteläosissa Arizonasta Texasiin ja sieltä etelään Meksikoon. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton luokituksen mukaan meksikonpähkinämänty on elinvoimainen laji.

## Lähteet
Mauri Backman

**Mauri Kalevi Backman** (10. syyskuuta 1934 Hyvinkää – 11. joulukuuta 2006) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän hallitsi Suomessa kevyttä keskisarjaa 1950-luvun lopulla ja nyrkkeili ammattilaisena 1960-luvun alkupuoliskon.

Backman nousi nuorten sarjassa Suomen-mestariksi vuonna 1953. Seuraavana vuonna hän voitti aikuisten Suomen-mestaruuden välisarjassa. Tämän jälkeen hän nousi kevyeen keskisarjaan (alle 71 kg), jossa hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1955 ja 1957–1960 sekä TUL:n mestaruuksia. Hän edusti Hyvinkään Pontevaa sekä huippuvuosinaan Hämeenlinnan Kisaa ja Hämeenlinnan Pallokerhoa.

Prahan EM-kilpailuissa 1957 Backman hävisi ainoassa ottelussaan itäsaksalaiselle Rolf Carolille. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti tanskalaisen Leif Hansenin pistein 5–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan samoin pistein mestaruutensa uusineelle italialaiselle Giovanni Benvenutille. Backman voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1957 ja saavutti PM-pronssia vuonna 1959. Hän otteli maaotteluissa 15 kertaa ja voitti otteluistaan yhdeksän.

Backman otteli ammattilaisena ensimmäisen kerran 24. lokakuuta 1960 ranskalaista Robert Martinezia vastaan. Kaikkiaan hän otteli vuosina 1960–1965 ammattilaisena 30 kertaa ja saavutti 20 voittoa sekä hävisi kahdeksan kertaa ja päätyi kahdesti ratkaisemattomaan. Hän oli Euroopan rankinglistalla sarjassaan parhaimmillaan kuudes.

Backman pelasi jalkapalloa Suomensarjassa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa ja kilpaili myös hiihdossa.

## Lähteet
Keijo Laakso

**Keijo Laakso** (s. 9. maaliskuuta 1935) on suomalainen nyrkkeilijä, joka edusti Suomea kansainvälisellä tasolla 1950-luvun lopulla.

Laakso saavutti SM-kilpailuissa keskisarjassa pronssia vuonna 1954 sekä raskaassa keskisarjassa hopeaa vuosina 1956 ja 1957 ja pronssia vuonna 1958. Prahan EM-kilpailuissa 1957 hän hävisi raskaassa keskisarjassa (alle 81 kg) ainoan ottelunsa unkarilaiselle László Czabajskille hylkäyksellä kolmannessa erässä. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1957 hän saavutti hopeaa. Hän otteli kuudessa maaottelussa.

Laakso edusti Helsingin Nyrkkeilijöitä ja huippuvuosinaan Helsingin Nyrkkeilyseuraa.

## Lähteet
Reino Kivekäs

**Reino Oskar Kivekäs** (4. heinäkuuta 1936 Helsinki – 14. joulukuuta 2004) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka oli raskaassa sarjassa Suomen parhaimmistoa 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.

Kivekäs voitti raskaassa sarjassa Suomen-mestaruuden vuosina 1959 ja 1964 sekä TUL:n mestaruuksia. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän hävisi raskaassa sarjassa ainoan ottelunsa sveitsiläiselle Max Bösigerille pistein 0–5. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1959.

Kivekäs edusti seuratasolla Helsingin Jyryä.

## Lähteet
Jug K. Marković

**Jug K. Marković** (s. 25. joulukuuta 1987 Belgrad) on serbialainen säveltäjä.

Marković valmistui filosofian ja musiikin tiedekunnista Belgradissa. Hänen pääasiallinen opettajansa oli Vlastimir Trajković. Lisäksi hän on opiskellut Michael Finnissyn johdolla ja osallistunut mestarikursseille, joita ovat pitäneet Enno Poppe, Georges Aperghis, Mark Andre, John Corigliano, Fabien Levy, Raphael Cendo ja Richard Barret.

Marković sai vuonna 2019 ISCM:n nuorten säveltäjien palkinnon sekakuorolle säveltämästään teoksesta *Nirvana* (2017), joka perustuu Vladislav Petković Disin samannimiseen runoon. Kaspars Ādamsonsin johtama Latvian radion kuoro esitti teoksen Tartossa ISCM:n World Music Daysilla vuonna 2019. Marković on saanut useita muitakin palkintoja. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Ensemble InterContemporain ja Klangforum Wien.

## Lähteet
Crossvallia

**Crossvallia** on pingviinien (Spheniscidae) heimoon kuulunut, paleoseenikaudella elänyt suku. Ensimmäinen laji, *C. unienwillia* löydettiin vuonna 2000 Etelämantereelta. Vuonna 2019 harrastelijapaleontologi Leigh Love löysi uudelle pingviinilajille kuuluneen jalkaluun fossiilin, joka sittemmin sai tieteellisen nimen *Crossvallia waiparensis*. C. waiparens oli todennäköisesti 160 senttimetrin mittainen ja painoi 80 kilogrammaa.

## Lähteet
Karbetosiini

**Karbetosiini** (C45H69SN11O12) on peptideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä synnytyksenjälkeisen verenvuodon hoitoon ja se muistuttaa rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan oksitosiinia. Karbetosiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.

## Ominaisuudet ja käyttö
Karbetosiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky etikkahappoliuoksessa on -69 Yhdiste muistuttaa rakenteeltaan oksitosiinia. Se sitoutuu oksitosiinin tavoin oksitosiinireseptoreihin ja aiheuttaa kohdun supistuksia. Karbetosiinin etuna oksitosiiniin verrattuna on, että sen vaikutus on pitempikestoinen ja se on stabiili korkeammissa lämpötiloissa. Karbetosiinia käytetään lääketieteessä synnytyksenjälkeisen verenvuodon hoitoon erityisesti keisarinleikkausten yhteydessä.

## Haittavaikutukset
Karbetosiinin haittavaikutukset ovat samankaltaisia oksitosiinin kanssa. Niihin kuuluvat pääkipu, huonovointisuus, kuumeilu ja vilunväristykset. 

## Lähteet
Jarmo Berglöf

**Jarmo Tapani Berglöf** (8. joulukuuta 1941 Helsinki – 30. huhtikuuta 1994) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka voitti 1960-luvun alkupuoliskolla yhteensä kolme Suomen-mestaruutta kevyessä välisarjassa ja välisarjassa ja siirtyi sitten ammattilaiseksi.

Viipurin Nyrkkeilijöitä edustanut "Jarkki" Berglöf voitti Suomen-mestaruuden kevyessä välisarjassa (alle 63,5 kg) vuosina 1960 ja 1963 sekä välisarjassa (alle 67 kg) vuonna 1962. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa kevyessä välisarjassa vuonna 1961 ja välisarjassa vuonna 1964. Moskovan EM-kilpailuissa 1963 hän hävisi kevyessä välisarjassa ainoan ottelunsa skotlantilaiselle Richard McTaggartille pistetuomiolla. Samana vuonna Berglöf voitti Pohjoismaiden-mestaruuden. Kaikkiaan Berglöf otteli kuudessa maaottelussa.

Jarmo Berglöf otteli ammattilaisena yli 30 ottelua. Ensimmäisen ammattilaistappionsa hän koki huhtikuussa 1965 välisarjan ottelussaan Conny Rudhofia vastaan, joka oli edellisenä vuonna kokenut tappion Olli Mäelle kevyen keskisarjan EM-ottelussa.  Vuonna 1966 Berglöf voitti seuraavana vuonna Euroopan-mestariksi nousseen itävaltalaisen Johann Orsolicsin ja otteli ratkaisemattoman kevyen sarjan maailmanmestaruutta aiemmin hallussaan pitäneen Joe "Old Bones" Brownin kanssa.

Aktiiviuran jälkeen Berglöf jatkoi nyrkkeilyharrastusta valmentajana. Aluksi hän ohjasi Viipurin Nyrkkeilijöiden poikanyrkkeilijöitä. Muutettuaan Kirkkonummelle hän osallistui Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon valmennustoimintaan.

Jarmo Berglöf kuoli liikenneonnettomuudessa huhtikuun lopussa 1994. Hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.

Jarmo Berglöfin veli Harri Berglöf otteli nyrkkeilijänä maaotteluissa ja saavutti yhden SM-mitalin.

## Lähteet
Diva of Finland

**Diva of Finland** on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Maria Veijalainen. Elokuvan pääosissa ovat Suvi-Tuuli Teerinkoski, Linda Manelius, Jutta Myllykoski, Sonja Sippala, Meri Nenonen, Mikko Neuvonen ja Lauri Tilkanen.

*Diva of Finland* sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2019.

## Rooleissa

## Juoni
Elokuvan tarina sijoittuu pohjoispohjalaisen Pudasjärven kunnan alueelle. Henna (Suvi-Tuuli Teerinkoski) odottaa pääsevänsä pois tuppukylästä ylioppilaskirjoitusten jälkeen. Naapuriin muuttaa vantaalainen Silja (Linda Manelius), joka on Hennaa kauniimpi ja lahjakkaampi. Silja vaikuttaa saavan kaiken, mistä Henna voi vain haaveilla, joten Henna alkaa seuraamaan Siljaa sosiaalisessa mediassa ja oikeassa elämässä, ja kateus sokaisee hänet, kirjaimellisesti.

## Vastaanotto

*[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* kriitikko piti elokuvaa raikkaana nuortenelokuvana. Erityisesti pääosanesittäjiä Suvi-Tuuli Teerinkoskea ja Linda Maneliusta kiiteltiin erinomaisiksi ja karismaattisiksi. *[[Keskisuomalainen]]* antoi elokuvalle neljä tähteä, piti sitä ”lajityypissään erinomaisen taiturimaisena” ja luonnehti elokuvaa ”itsevarmaksi, eheäksi ja kummallisella tavalla vetovoimaiseksi”. Episodin toimittaja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä perustellen: ”Teinidiivailu on sympaattinen tarina aikuisuuden kynnyksen haasteista, mutta elokuvana se on levoton ja poukkoileva kuin teinin mieliala.”

## Lähteet
* https://ses.fi/tilastot-ja-tutkimukset/kotimaiset-katsojaluvut/ 
* https://ses.fi/elokuva/diva-of-finland/
* https://www.episodi.fi/elokuvat/diva-of-finland/
* https://www.finnkino.fi/event/303178/title/diva_of_finland/ 
* https://youtu.be/97DNQ3Q2WsI?t=167
* https://www.savonsanomat.fi/kulttuuri/elokuvat/Elokuva-arvio-Nuorille-aikuisille-suunnattu-Diva-of-Finland-on-lajityypissään-taiturimainen-elokuva/1449953

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Patopäänsaaret

**Patopäänsaaret**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa.

## Maantietoa
Saari on 350 metriä pitkä, 280 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,0 hehtaaria . Ne sijaitsevat  Asikkalanselän pohjoisosassa Isosaaren eteläpuolella samalla matalikolla sen kanssa. Saaret ovat hyvin matalat ja osassa pääsaarta on Päijänteen vedenpinnan vaihtelun synnyttämää kosteikkoa. Kummassakin päässä pääsaarta on kallioinen mäki, jonka korkeus ylittää 80 metriä mpy. Pääsaaren korkein kohta kohoaa siten vain noin kahden metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren lounaispäässä kalliolla on vapaa-ajan asunto.

## Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa on Isosaari piirretty näkyviin nimellä ”Ylinnäsaari”. Isosaaren eteläpuolelta kuitenkin puuttuu Patopäänsaaret, vaikka ne esiintyvätkin myöhemmissä kartoissa. Eräs selitys ilmaantumiselle saattaa olla saarien matala profiili. Kun Päijänteen pintaa laskettiin vuosien 1820–1832 aikana noin 120 senttimetriä perkaamalla Kalkkistenkoskea ja muita Kymijoen yläosien matalia kohtia, saattoi matalikon kiviä ja järvenpohjaa paljastua vedestä. Kalmbergin kartasto on piirretty ennen maastotöitä käyttäen pohjana vanhoja pitäjänkarttoja, jotka ovat yleensä peräisin 1800-luvun alkupuoliskolta. Patopääsaarten puuttuminen johtuu varmaan tästä työvaiheesta, sillä rannoilta katsellen matalat saaret on todennäköisesti jääneet huomiotta. Samalla voidaan arvioida, että Patopääsaaret ovat hyvin nuoria saaria.

Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 on saaret piirretty ja nimetty karttoihin. Vuonna 1920 saaria on piirretty kolme ja niiden karttanimi on ”Patapäänsaaret”. Vuoden 1942 kartassa erilliset saaret on piirretty yhdeksi suuremmaksi saareksi .

Vuoden 1965 peruskartassa ”Patapäänsaarilla” on kaksi pääsaarta ja lisäksi kahdeksan pikkuluotoa. Saaren kasvillisuudeksi on merkitty pensaikkoa ja suomaata. Suurten saarten korkeimmilla paikoille on merkitty mäntymetsää. Vuonna 1980 on tilanne sama, mutta läntisellä saarella on mökki. Saarien nimi on nyt ”Patopäänsaaret”. Viimeisessä painetussa kartassa on pääsaarien välinen alue piirretty kannakseksi.

## Huomautukset

## Lähteet
Ossi Palvalin

**Ossi Ensio Palvalin** (13. toukokuuta 1937 Sysmä – 22. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka hallitsi Suomessa kärpässarjaa 1960-luvun alkupuoliskolla.

Sysmän Sisua edustanut Palvalin saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa vuonna 1956, kun hän sijoittui kärpässarjassa hopealle. Hän voitti kärpässarjassa Suomen-mestaruuden vuosina 1960–1964. Moskovan EM-kilpailuissa 1963 hän hävisi ainoan ottelunsa romanialaiselle Constantin Ciucălle pistetuomiolla. Palvalin otteli 18 kertaa A-maaotteluissa.

## Lähteet
Harry Mäkelä

**Harry Anssi Ensio Mäkelä** (7. kesäkuuta 1931 Tyrvää – 9. helmikuuta 2001) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka edusti Suomea kansainvälisissä otteluissa ja saavutti SM-mitaleja 1950-luvun lopulla raskaassa sarjassa.

Mäkelä saavutti raskaassa sarjassa SM-pronssia vuonna 1956 sekä SM-hopeaa vuosina 1957–1959. Prahan EM-kilpailuissa 1957 hän hävisi ainoan ottelunsa mestaruuden lopulta voittaneelle neuvostoliittolaiselle Andrei Abramoville tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Mäkelä voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1957.

Mäkelä edusti seuratasolla Tyrvään Voimaa, Vaajakosken Terää ja Helsingin Voimailijoita.

## Viitteet
Luettelo Mao Zedongin teoksista

Tämä on **luettelo Mao Zedongin teoksista**.
## Suomennetut teokset
### Poliittiset

### Runot

## Katso myös
*Mao Zedong
*Pieni punainen kirja

## Lähteet
*
*
*
*
*
*
*
*

## Kirjallisuutta

* 
*
The Adventures of Rocky and Bullwinkle and Friends (videopeli)

**The Adventures of Rocky and Bullwinkle and Friends** on Nintendo Entertainment Systemille Radical Entertainmentin ja muille alustoille Imagineeringin kehittämä tasohyppelyvideopeli. T•HQ Software julkaisi pelin NES:ille ja Game Boylle vuonna 1992, Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1993 ja Absolute Entertainment julkaisi pelin Sega Mega Drivelle vuonna 1994. Peli perustuu samannimiseen TV-sarjaan.

## Juoni
Pelin NES-versiossa Bullwinkle saa tietää, että hän on perinyt valtavan omaisuuden. Rockyn ja Bullwinklen on päästävä erilaisten tasojen läpi rahojen luokse kahden vihollisen - Borisin ja Natashan - yrittäessä estää heitä matkallaan. Pelin Game Boy, SNES, ja Mega Drive versioissa Rockyn ja Bullwinklen on saatava kolme museosta varastettua artifaktia takaisin.

## Aiheesta muualla
*
Akio Kaminaga

**Akio Kaminaga** (, 22. joulukuuta 1936 – 21. maaliskuuta 1993) oli japanilainen judon olympiamitalisti.

Kaminaga voitti olympiahopeaa avoimessa painoluokassa Tokiossa 1964 hävittyään finaalissa hollantilaiselle Anton Geesinkille. Kaminaga oli ainoa japanilainen judoka, joka ei voittanut kultaa näissä olympialaisissa omassa painoluokassaan, mistä japanilainen media kritisoi häntä ankarasti. Japanin-mestaruuden hän voitti vuosina 1960, 1961 ja 1964. Hän myös voitti hopeaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa vuonna 1958.

## Lähteet
Shane Duffy

**Shane Duffy** (s. 1. tammikuuta 1992 Derry, Pohjois-Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kaudella 2023–2024 Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Cityä.

Duffy kuului vuoteen 2014 saakka Evertonin omistukseen mutta pelasi edustusjoukkueessa vain Valioliigassa viisi ottelua, Eurooppa-liigassa kaksi ottelua sekä cupien otteluita. Muutoin hän pelasi Evertonin reservijoukkueessa sekä lainalla Burnleyssä, Scunthorpe Unitedissa ja Yeovil Townissa. Vuosina 2014–2016 hän pelasi Blackburn Roversin joukkueessa Englannin mestaruussarjaa 63 ottelua, joissa hän teki viisi maalia.

Duffy siirtyi elokuussa 2016 Brighton & Hove Albioniin, jossa hän ensimmäisellä kaudella pelasi mestaruussarjassa 31 ottelua ja teki kaksi maalia. Keväällä 2017 Brighton nousi Valioliigaan. Duffy pelasi kaudella 2017–2018 Valioliigassa 37 ottelua. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 35 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kauden 2020–2021 hän pelasi lainasopimuksella skotlantilaisseura Celticissä, jossa hän esiintyi 18 kertaa Skotlannin Valioliigassa ja teki kolme maalia. Hän pelasi Eurooppa-liigassa neljä ottelua, ensimmäisensä sitten kauden 2009–2010. Kaudella 2021–2022 Duffy pelasi Brightonissa 18 valioliigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudeksi 2022–2023 hän siirtyi Fulhamiin, aluksi lainasopimuksella. Hän pelasi kauden aikana viidessä ottelussa muutamia minuutteja otteluiden lopussa. Kesällä 2023 hän siirtyi sarjatasoa alempana pelaavaan Norwich Cityyn.

Duffy pelasi sekä Pohjois-Irlannin että Irlannin nuorisomaajoukkueissa. Aikuisten tasolla hän on edustanut Irlannin maajoukkuetta ja pelannut kesäkuun 2023 loppuun mennessä 55 maaottelua, joista ensimmäisen kesäkuussa 2014. Hän on tehnyt maalin syyskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan, marraskuussa 2017 MM-jatkokarsinnassa Tanskaa vastaan, kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa jälleen Tanskaa vastaan, syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Bulgariaa vastaan, syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan, lokakuussa 2021 ystävyysottelussa Qataria vastaan ja marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan.

## Lähteet
Robert Lichton

**Robert Lichton (Lichtone)** (7. heinäkuuta 1631 Porvoon pitäjä – 8. tammikuuta 1692 Rörstrand Ruotsi) oli kuninkaallinen neuvos, Turun hovioikeuden presidentti, kenraaliluutnantti ja kreivi. 

Robert Lichtonin vanhemmat olivat eversti Johan Lichton ja Katarina Guthrie ja puoliso vuodesta 1662 Beata Rosenstierna (k. 1684). Lichton kuului skotlantilaiseen paronisukuun, mutta oli äitinsä puolelta suomalaisia Jägerhorneja. Nuoruutensa Lichton vietti Tervikin kartanossa Pernajassa. Jo lapsena muskettisoturiksi ryhtynyt Lichton ylennettiin luutnantiksi 1652 ja kansalaistettiin ruotsalaiseksi aateliseksi. Oltuaan maanpaossa tekemänsä surmatyön takia Lichton sai armahduksen 1664 ja astui uudelleen Ruotsin armeijan palvelukseen. Lundin taistelussa hän kunnostautui everstinä, joskin haavoittui pahasti. Vuonna 1679 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja 1685 kenraaliluutnantiksi. Vuodesta 1660 valtiopäivätyöhön osallistuneesta Lichtonista tuli 1675 vapaaherra, Kronobergin ja Jönköpingin läänien maaherraksi hänet nimitettiin 1685 ja  kuninkaalliseksi neuvokseksi ja Turun hovioikeuden presidentiksi 20. tammikuuta 1687, joskin hän astui virkaansa vasta 23. joulukuuta. Kreivin arvon Lichton sai 1687. Lichton omisti Tervikin kartanon ohella Iitin Perheniemen ja Tammisaaren maalaiskunnan Kopparön, samoin kuin läänityksiä Äyräpään kihlakunnassa ja tilan Ruotsin Rörstrandissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*(maksullinen versio)
Klaus Glahn

**Klaus Glahn** (s. 23. maaliskuuta 1942) on saksalainen judon olympiamitalisti.

Glahn voitti olympiapronssia avoimessa painoluokassa Tokiossa 1964. Judo oli tällöin ensimmäistä kertaa olympialaisten lajina. Kahdeksan vuotta myöhemmin hän voitti hopeaa Münchenissa 1972 raskaassa sarjassa. Hän saavutti viisi mitalisijaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa ja voitti Euroopan mestaruuden vuosina 1963, 1968 ja 1970. Hän saavutti judossa 9. danin mustan vyön.

## Lähteet
Rio Lobo

**Rio Lobo** on Howard Hawksin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1970. Elokuvan pääosissa esiintyvät John Wayne, Jorge Rivero, Jennifer O’Neill, Christopher Mitchum ja Jack Elam. *Rio Lobo* on Howard Hawksin ja John Waynen viides yhteinen elokuva. Se jäi myös ohjaajalegenda Hawksin viimeiseksi elokuvaksi. Elokuva kuvattiin pääosin Tucsonissa, Arizonassa.

*Rio Lobo* on Hawksin kolmas muunnelma samasta teemasta, jossa joukko suljettuun tilaan linnoittautuneita miehiä puolustautuu ylivoimaisia lainsuojattomia vastaan. Muut kaksi elokuvaa ovat *[[Rio Bravo]]* (1959) ja *[[El Dorado (elokuva)|El Dorado]]* (1966). Kaikkien näiden pääosassa nähdään John Wayne.

## Juoni
Etelävaltioiden sissit tekevät uskaliaan ryöstön Pohjoisvaltioiden junaan. Eversti Cord McNally (John Wayne) saa kiinni kaksi kultajunan ryöstöön osallistunutta vihollisjohtajaa (Jorge Rivero ja Chris Mitchum). Vapauttaan vastaan miehet lupaavat paljastaa tietolähteensä. Yhdessä he lähtevät jahtaamaan liittovaltion pettureita, jotka ovat vastuussa junaryöstöjen sarjasta. Tehtävä huipentuu raivoisaan tulitaisteluun lainsuojattomien hallitsemassa Rio Lobon pikkukaupungissa.

## Arvostelut
Aikana, jolloin spagettiwesternit ja Sam Peckinpahin karut ja realistiset kuvaukset olivat uudistaneet lännenelokuvaa, *Rio Lobo* oli vanhanaikainen ja perinteinen western, Tv-maailman kriitikon mukaan jopa väsähtäneen oloinen. Elokuvan ilmestyessä se sai enimmäkseen negatiivisia arvosteluja. Toisaalta The New York Timesin kriitikko Roger Greenspun luonnehti sitä myönteisesti todeten, että elokuva oli "tarpeeksi lähellä suuruutta pysyäkseen kuluvalla kaudella toistaiseksi kaikkien muiden edellä". Sittemmin elokuva on kasvattanut painoarvoaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Nicolas Pépé

**Nicolas Pépé** (s. 29. toukokuuta 1995 Mantes-la-Jolie, Ranska) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Villarrealia.

Pépé edusti Ranskassa Poitiersia, Angersia, lainasopimuksella Orléansia ja Lillea. Angersin ja Lillen joukkueissa hän pelasi Ligue 1:ssä 107 ottelua ja teki niissä 38 maalia. Kaudella 2018–2019 hän oli 22 maalillaan liigan toiseksi paras maalintekijä.

Elokuussa 2019 Pépé siirtyi englantilaisseura Arsenaliin. Hän on 80 valioliigaottelussaan tehnyt 16 maalia. Kolmannessa Eurooppa-liigan ottelussaan portugalilaista Vitóriaa vastaan hän teki kaksi maalia. Kaikkiaan hän on 19 Eurooppa-liigan ottelussaan viimeistellyt kahdeksan maalia. Hän oli voittamassa FA Cupia 2020. Hän pelasi kauden 2022–2023 lainalla Ligue 1:n OGC Nicessä.

Syyskuussa 2023 Pépé siirtyi Arsenalista ilmaissiirrolla turkkilaiseen Trabzonsporiin. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Turkin Superliigassa 19 ottelua, joissa hän teki viisi maalia, niistä ensimmäisen marraskuussa vierasvoitossa liigassa lopulta toiseksi sijoittunutta Fenerbahçea vastaan (Trabzonspor sijoittui kolmanneksi).

Pépé on pelannut Norsunluurannikon maajoukkueessa 46 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua, vuonna 2022 neljä ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja vuonna 2024 viisi ottelua mutta ei enää voitokkaissa välierässä ja loppuottelussa.

## Lähteet
Päärinen

**Päärinen** on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön asemanseudun vieressä Perniönjoen läntisellä vastarannalla.

Päärisen suorakaiteen muotoinen kyläalue ulottuu Perniönjoelta länteen Kalassuon ja Honissuon yli Pajajärvenojalle saakka. Kylän asutus sijoittuu Perniönjoen laaksoon, kun valtaosa kylän alueesta on Teijon ylänköön kuuluvaa mäkistä ja metsäistä suomaata. Alueen keskivaiheilla on pieni muutaman talon Kuljun kulmakunta.

Päärisistä on löytynyt rautakautinen asuinpaikka ja vanha polttokenttäkalmisto. Päärinen ja naapurikylä Paarskylä joen toiselta puolelta ovat saattaneet olla alkujaan samaa kylää. Pääristen tilamäärä on vaihdellut ja osa tiloista on ajoittain ollut autiona. Lopulta 1700-luvulla tilat ovat yhdistyneet yhdeksi säteriksi, jonka omistus päätyi Paarskylän kartanolle. 1800-luvulle tultaessa Pääristen tilan päärakennus on hävinnyt.

## Lähteet
Denys Olijnyk

**Denys Olijnyk**  (s. 16. kesäkuuta 1987 Zaporižžja, Ukrainan SNT) on ukrainalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä. Olijnyk edustaa Veikkausliigassa pelaavaa SJK:ta.

Olijnyk aloitti uransa Kiovan Dynamon organisaatiossa 17-vuotiaana, ensin seuran 3- ja 2-joukkueessa ja sen jälkeen muutaman ottelun ykkösjoukkueessa. Sen jälkeen hän pelasi lainalla Dynamosta Naftovyk-Ukrnafta Okhtyrkassa ja Arsenal Kiovassa, joista Arsenal pelasi Ukrainan pääsarjassa. Kausilla 2009–2010 ja 2010–2011 Olijnyk oli voittamassa Metalist Harkovan joukkueessa molempina kausina mestaruuspronssia ja oli maalintekijätilaston kärkikymmenikössä kummallakin kaudella. Seuraavat kolme kautta hän edusti Ukrainan pääsarjan Dnipro Dnipropetrovskia ja oli voittamassa seuran joukkueessa hopeaa viimeisellä kaudellaan eli 2013–2014.

Syksyllä 2014 Denys Olijnyk siirtyi Ukrainasta ulkomaille. Hänen ensimmäinen ulkomaalaisseuransa oli Hollannin pääsarjan Vitesse, jossa hän pelasi kaksi kautta. Sen jälkeen kaudelle 2016–2017 hän siirtyi Saksan Bundesliigaan Darmstadt 98:aan. Seura putosi kauden pelien jälkeen kuitenkin Bundersliigasta. Sen jälkeen Olijnykin tie vei takaisin Ukrainaan ja sen pääsarjaseuraan Desna Chernihiv, mutta hän siirtyi kauden aikana toiseen maan pääsarjaseuraan FK Helios Harkovaan.

Yhden Ukraina-kauden jälkeen Denys Olijnyk siirtyi Suomen Veikkausliigaan Seinäjoen Jalkapallokerhoon (SJK) kesällä 2018. Olijnyk jatkoi vielä kaudella 2019 ja oli seuransa SJK:n paras maalintekijä. Tammikuussa 2020 Olijnyk teki kahden vuoden jatkosopimuksen SJK:n kanssa.

## Saavutukset
* Ukraina mestaruushopeaa kaudella 2013–2014 Dnipro Dnipropetrovskissa
* Ukrainan mestaruuspronssia kausilla 2009–2010 ja 2010–2011 Metalist Harkovassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tampereen palomuseo

**Tampereen palomuseo** on Tampereen keskuspaloaseman yhteydessä toimiva erikoismuseo, joka tarjoaa tietoa palokunnan työstä ja Pirkanmaan pelastuslaitoksen historiasta. Museon perustivat eläkkeellä olevat palomiehet 1990-luvulla. Ensimmäinen näyttely valmistui vuonna 1998, ja se pysyi esillä 20 vuotta. Sen jälkeen museo remontoitiin ja tiloihin rakennettiin uusi näyttely yhdessä Vapriikin museoammattilaisten kanssa. Uudistettu palomuseo avautui yleisölle Tampereen päivänä 2019.

Nykyisessä näyttelyssä on noin 150 esinettä, valokuvaa ja videota, jotka esittelevät muun muassa palomiesten työasuja ja työvälineitä. Museon vanhin esine on vuonna 1901 Tampereelle hankittu raskastekoinen paljenaamari eli savukypärä. Näytteillä on myös erikoinen pullanpilkkomiskone, jota palokunta on käyttänyt apuna kaupungin sorsien ruokinnassa. 

Museon kohdeyleisöä ovat pelastuslaitoksen omat työntekijät sekä muut palokunnan historiasta kiinnostuneet ihmiset. Museolla ei ole omaa vakituista henkilökuntaa eikä säännöllisiä aukioloaikoja, mutta siihen on päässyt tutustumaan vapaasti, kun keskuspaloasemalla on järjestetty avoimien ovien tapahtumia. Ryhmille palomuseota voidaan esitellä myös tilauksesta.

Museon tilat sijaitsevat kellarikerroksessa, johon ei ole esteetöntä kulkua.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Palomuseon kotisivut  
* Palomuseon esittelyvideo Pirkanmaan pelastuslaitoksen sivuilla 
* VirtualTampere: Virtuaalivierailu palomuseoon
Malcolm Troup

**Malcolm Troup** (22. helmikuuta 1930 Toronto – 8. joulukuuta 2021) oli kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Troupin opettajien joukossa olivat Kanadassa Norman Wilks ja Alberto Guerrero. Walter Giesekingiltä hän sai opetusta Saksassa vuosina 1954–1956. Hän debytoi 17-vuotiaana solistina Anton Rubinsteinin neljännen pianokonserton esityksessä ja sai vuonna 1955 Harriet Cohenin Commonwealth-mitalin. Troup on esiintynyt Kanadassa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Australiassa. Orkestereita, joiden kanssa hän on kansainvälisesti soittanut, ovat olleet Lontoon sinfoniaorkesteri, Hallé-orkesteri, Berliinin sinfoniaorkesteri, George Enescu -filharmonikot ja BBC:n sinfoniaorkesteri. Ensimmäistä kertaa Troup kiersi Etelä-Amerikassa vuonna 1961, ja vuonna 1967 hän sai Chilen yliopiston kunniaprofessorin arvon. 

Vuonna 1968 Troup sai musiikkitieteessä filosofian tohtorin arvon Yorkin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli *Messiaen and the modern mind*.

Vuosina 1970–1975 Troup toimi Guildhall School of Music and Draman musiikillisena johtajana. Vuonna 1981 hän sai professorin aseman Lontoon kaupunginyliopistossa, jossa toimi myös residenssipianistina ja musiikkijaoksen johtajana. Troup kuului monien kilpailujen tuomaristoihin. Vuonna 1978 hänestä tuli Euroopan pianonsoitonopettajien liiton puheenjohtaja.

## Lähteet
Philip Billing

**Philip Anyanwu Billing** (s. 11. kesäkuuta 1996 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Tanskan Superliigassa pelaavaa FC Midtjyllandia.

Billing siirtyi syksyllä 2012 kotimaastaan englantilaisseura Huddersfield Townin junioreihin. Hän pääsi edustusjoukkueessa mestaruussarjan otteluun ensimmäisen kerran huhtikuussa 2014 mutta enemmän peliaikaa hän sai vasta kaudella 2015–2016. Kausina 2017–2019 hän pelasi Huddersfieldin joukkueessa Valioliigaa 43 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.

Billing siirtyi heinäkuussa 2019 Bournemouthiin, jossa hän kuului pitkän aikaa vakiokokoonpanoon. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 34 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kahdella seuraavalla kaudella Bournemouth pelasi mestaruussarjassa. Kaudella 2020–2021 Billing teki 34 ottelussa kahdeksan maalia ja seuraavalla kaudella 40 ottelussa kymmenen maalia. Kaudella 2022–2023 Billing pelasi Valioliigassa 36 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hänen peliaikansa väheni kauden 2023–2024 aikana, jolloin hän pelasi 29 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 13, ja teki kaksi maalia. Kaudella 2024–2025 hän pelasi tammikuun alkupuolelle mennessä kymmenessä valioliigaottelussa, joista yhdessä hän oli avauskokoonpanossa, yhteensä 176 minuuttia. Loppukauden hän oli lainalla Italian-mestaruuden voittaneessa Napolissa, jossa pelasi niin ikään kymmnen liigaottelua, joista yhdessä hän oli avauskokoonpanossa. Hän siirtyi Tanskan Superliigan FC Midtjyllandiin viiden miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2025.

Billing on pelannut Tanskan alle 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Tanskan kaikki kolme ottelua muutamaa minuuttia vaille kokonaan. Hän pääsi Tanskan A-maajoukkueen mukaan vuonna 2019 ja ensimmäisen kerran pelaamaan ystävyysottelussa Färsaaria vastaan lokakuussa 2020. Hän pääsi vaihdosta kentälle ystävyysottelussa Serbiaa vastaan maaliskuussa 2022, Kansojen liigan ottelussa Itävaltaa vastaan kesäkuussa 2022 sekä EM-karsintaotteluissa Suomea ja Kazakstania vastaan maaliskuussa 2023.

## Lähteet
Trézéguet

**Mahmoud Ahmed Ibrahim Hassan** (s. 1. lokakuuta 1994 Kafr El Sheikh), taiteilijanimeltään **Trézéguet**, on egyptiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa.

Trézéguet on edustanut kotimaassaan Al-Ahlia, Belgiassa Anderlechtia ja Mouscronia sekä Turkissa Kasımpaşaa. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi englantilaisseura Aston Villaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 34 ottelua, joista 20 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kuusi maalia. Liigacupin toisessa välieräottelussa Leicester Cityä vastaan hän teki viime hetkillä Aston Villan jatkopaikan ratkaisseen voittomaalin. Kauden 2020–2021 Valioliigassa hän pelasi 21 ottelua ja teki kaksi maalia.

Hän voitti Al-Ahlissa Afrikan Mestarien liigan kausilla 2011–2012 ja 2012–2013, Egyptin Valioliigan kaudella 2013–2014 sekä CAF Super Cupin vuosina 2013 ja 2014.

Trézéguet voitti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden 2013 ja pelasi samana vuonna myös ikäluokan MM-kilpailuissa. Hän on pelannut Egyptin maajoukkueessa 44 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia marraskuun 2019 loppuun mennessä. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi elokuussa 2014. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Egyptin kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa. Hän saavutti hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 ja pelasi myös Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019.

## Lähteet
Isao Inokuma

**Isao Inokuma** (, ) oli japanilainen judon olympiavoittaja.

## Ura

Inokuma voitti raskaan sarjan olympiakultaa Tokiossa 1964. Hän myös voitti kultaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa Rio de Janeirossa vuonna 1965. Japanin-mestaruuden hän voitti vuosina 1959 ja 1963. Vuosina 1960 ja 1961 hän sijoittui Japanin mestaruuskilpailuissa hopealle, häviten Akio Kaminagalle.

Tokion olympialaisten aikaan Inokumalla oli viidennen danin musta vyö judossa. Hänen haastajansa kisoissa olivat kanadalainen Doug Rogers, joka oli harjoitellut Inokuman kanssa Japanissa, Neuvostoliiton Anzor Kiknadze ja Parnaoz Tšikviladze sekä Korean Kim Jong-Dai. Inokuma kohtasi Kiknadzen toisessa semifinaalissa ja voitti tämän *tai-otoshi* heitolla viiden minuutin kamppailun jälkeen, ja päätyi loppuotteluun Rogersin kanssa. Finaali eteni rauhallisesti ja vain vähän painimista nähtiin ensimmäiseen kymmeneen minuuttiin. Tuomarin varoitettua molempia judokoita mahdollisesta hylkäämisestä puutteellisen aktiviteetin vuoksi, ottelun tahti koheni hieman. Inokuma voitti tuomaripäätöksellä osoitettuaan hieman suurempaa taistelutahtoa, ja ottelun lopputulos oli kinsa.

Inokuma lopetti kilpajudon vuonna 1966. Hän toimi urheilu-uransa jälkeen Tokain yliopiston opettajana ja rakennusliikkeen johdossa.

## Yksityiselämä

Inokuma teki itsemurhan samuraiden perinteisellä tavalla seppukulla vuonna 2001.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* 

## Aiheesta muualla

*
Kultainen keihäs

**Kultainen Keihäs** on vuosina 2016-2024 Vantaalla järjestetty vuosittainen keihäänheittokilpailu. Kilpailun järjesti yleisurheiluseura Vantaan Salamat.

Kultainen keihäs -tapahtumassa pääosassa on erityisesti naiskeihäänheitto. Naisten kisan voittaja saa aina seuraavan vuoden ajaksi haltuunsa Keihäänheittäjä-kiertopalkinnon.

Vuosina 2016–2020 sekä 2023-24 kilpailu järjestettiin Vantaan Myyrmäen kentällä. Vuosina 2021–22 kilpailu järjestettiin Vantaan Hiekkaharjun kentällä.

Vuoden 2022 kilpailussa heitettiin naisten kilpailu sekä parakeihäs, mutta ei miesten keihästä. 

Kultainen Keihäs palkittiin Vantaan vuoden 2022 parhaana urheilutapahtumana Vantaan Liikuntagaalassa.

Vuodesta 2025 lähtien Kultaisen Keihään korvasi keihäänheiton talvimestaruuskilpailut.



## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kilpailun kotisivut
Lydia Kavina

**Lydia Kavina** (s. 1967 Moskova) on venäläissyntyinen, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan asettunut thereministi ja säveltäjä. 

Kavina aloitti thereminin opiskelun 9-vuotiaana Leon Thereminin johdolla. Leon Theremin oli hänen isoisänsä serkku. Viisi vuotta aloittamisensa jälkeen Kavina aloitti uransa ensimmäisellä thereminkonsertilaan. Sittemmin hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa konserteissa, teatterissa, radiossa ja televisiossa. Esiintymispaikkoja ovat olleet muiden muassa Moskovan konservatorion suuri sali, Royal Albert Hall (Lontoo), Théâtre du Châtelet (Pariisi), Concertgebouw (Alankomaat) ja Caramoor Center for Music and the Arts (Yhdysvallat). Kavina on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Alankomaiden radiofilharmonikkojen (kapellimestari: Reinbert de Lewes), Venäjän kansallisten filharmonikkojen (kapellimestari: Vladimir Spivakov), Lontoon filharmonisen orkesterin ja Düsseldorfin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on esiintynyt solistina Danny Elfmanin Britannian-kiertueella ja Lera Auerbachin *The Little Mermaid* -baletin esityksissä.

Kavinalla on Moskovan konservatoriosta saatu oppiarvo sävellyksessä. Hänen teostensa joukossa on thereminille sävelletty konsertto, jonka hän itse kantaesitti Gil Rosen johtaman Boston Modern Orchestra Projectin kanssa vuonna 1997. Kavina on myös tulkinnut vähemmän esitettyjä 1900-luvun teoksia, joihin ovat kuuluneet Edgar Varèsen *[[Ecuatorial]]*, Nikolai Obuhovin *Testament* ja Percy Graingerin teokset. Ohjelmistoon on kuulunut myös muiden muassa Olivier Messiaenin, John Cagen ja Sofija Gubaidulinan teoksia. Kavina on edistänyt aktiivisesti uuden kokeellisen musiikin tekemistä thereminille ja tilannut teoksia useilta nykysäveltäjiltä. Barbara Buchholzin ja Kammerensemble Neue Musik Berlinin kanssa hän perusti *Touch! Don't Touch!* -konserttiprojektin. Kavina on levyttänyt muiden muassa Bohuslav Martinůn, Joseph Schillingerin, Howard Shoren, Percy Graingerin ja Miklós Rózsan teoksia.

Kavina on pitänyt mestarikursseja sekä workshopeja ja tehnyt video-oppimateriaalin *Mastering the Theremin* (1994), joka on vakiintunut aloittelevien thereministien keskuudessa yleiseen käyttöön.

## Lähteet
Rex Orange County

**Alexander O'Connor** (s. 4. toukokuuta 1998), paremmin taiteilijanimellään tunnettu **Rex Orange County** on englantilainen artisti ja lauluntekijä.

O'Connor joutuu 3. tammikuuta 2023 oikeuteen syytettynä kuudesta kesällä 2020 väitetyksi tapahtuneesta seksuaalirikoksesta. Hän oli asian johdosta tutkintavankeudessa, mutta vapautettiin takuita vastaan. Hän on perunut loppuvuoden 2022 konserttinsa oikeuskäsittelyn vuoksi.

## Diskografia

### Studioalbumit
* *Bcos U Will Never B Free* (2015)
* *Apricot Princess* (2017)
* *Pony* (2019)
* *Who Cares?* (2022)

### Singlet
* *Japan* (2015)
* *Uno* (2016)
* *Best Friend* (2017)
* *Sunflower* (2017)
* *Untitled* (2017)
* *Never Enough* (2017)
* *Edition* (2017)
* *Loving Is Easy* (feat. Benny Sings, 2017)
* *You’ve Got a Friend in Me* (feat. Randy Newman, 2018)
* *New House* (2019)
* *Pluto Projector* (2019)
* *Always* (2019)
* *Never Had the Balls* (2019)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* AllMusicissa
Kanō Masanobu

**Kanō Masanobu** (1434—1530) oli japanilainen taidemaalari. Hän oli Ashikaga-shogunien virallinen taiteilija, ja hänen sukulaisensa jatkoivat hovimaalareina halliten japanilaista taidemaailmaa 300 vuoden ajan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* The Kano School of Painting Department of Asian Art, The Metropolitan Museum of Art
Jahir Barraza

**Jahir Alejandro Barraza Flores** (s. 17. syyskuuta 1990 Ciudad Delicias, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Ykkösen FF Jarossa. Aiemmin hän on pelannut Meksikon sarjoissa.

Jahir Barrazan pelaajaura alkoi Meksikon sarjoissa kaudella 2007-2008 4. korkeimmalta sarjatasolta. Sen jälkeen hän siirtyi tammikuussa 2009 maan pääsarjassa pelanneen Club Atlasin riveihin. Ensimmäisen vuodet hän pelasi seuran reservijoukkueessa 3. sarjatasolla vuodet 2008-2011 eli kolme kautta. Sen jälkeen hän siirtyi pääsarjassa pelaavaan Atlasin kokoonpanoon vuosiksi 2010-2015 eli viiden kauden ajan. Kaudella 2014-2015 hän pelasi toisessa pääsarjajoukkueessa Leones Negros de la UdeG. Seuraava kaudet menivät 2. sarjatason Club Necaxassa, Atlético San Luisissa ja Venados FC:ssä.

Vuonna 2019 Jahir Barraza siirtyi Yhdysvaltoihin UCL:n San Antonio FC:n riveihin, josta hän jatkoi samana vuonna Suomeen Ykkösessä pelanneen FF Jaron hyökkääjäksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Jahir Barraza Medio Tempon sivuilla
* Jahir Barraza Soccerwayn sivuilla
USC Landhaus Wien

**USC Landhaus Wien** on itävaltalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Wien. USC Landhaus Wien pelaa naisten pääsarjatasolla, ÖFB Frauen-Bundesligassa. Edustusjoukkue on nykyään yhteinen FK Austria Wienin kanssa.

## Historia
USC Landhaus Wien perustettiin 1968. Itävallassa ei tuolloin ollut vielä vastustajia ja joukkue kävi pelaamassa muun muassa Neuvostoliitossa. Naisten sarja perustettiin 1972 ja heti ensimmäisellä kaudella USC Landhaus sijoittui toiseksi. Seuraavalla kaudella seura voitti ensimmäisen mestaruutensa, joita sillä on nykyään 12. Ensimmäisen Itävallan cupin USC Landhaus voitti 1973 ja cup-mestaruuksia sillä on yhteensä 11. Seura on Itävallan menestynein.

## Saavutukset
* Itävallan mestaruus (12)
** 1974, 1976, 1978, 1981, 1982, 1983, 1988, 1989, 1995, 1997, 2000, 2001
* Itävallan cupin voitto (11)
** 1973, 1975, 1976, 1980, 1986, 1987, 1988, 1997, 2000, 2001, 2002

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivusto
The Raven

**The Raven** voi viitata esimerkiksi seuraaviin asioihin:

* *[[The Raven (The Stranglersin albumi)|The Raven]]*, The Stranglersin albumi vuodelta 1979
* *[[The Raven (Lou Reedin albumi)|The Raven]]*, Lou Reedin albumi vuodelta 2003
* *[[Korppi (vuoden 1935 elokuva)|Korppi]]* (*The Raven*), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1935
* *[[Korppi (vuoden 1963 elokuva)|Korppi]]* (*The Raven*), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1963
* *[[Korppi (vuoden 2012 elokuva)|Korppi]]* (*The Raven*), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2012
* "Korppi" ("The Raven"), Edgar Allan Poen runo
ÖFB Frauen-Bundesliga

**ÖFB Frauen-Bundesliga** on Itävallan korkein naisten sarjataso jalkapallossa. Sarjassa pelaa nykyään 10 joukkuetta.

Wienin jalkapalloliitto perusti naisten sarjan 1972. Sarjaa pelattiin sen alaisuudessa vuoteen 1982, jolloin se siirtyi Itävallan jalkapalloliiton hoidettavaksi.

Frauen-Bundesligan menestyimmät seurat ovat USC Landhaus Wien ja SV Neulengbach, joilla molemmilla on 12 mestaruutta.

## Joukkueet kaudella 2024–2025
Itävallan naisten pääsarjan joukkueet kaudella 2024–2025:

## Mestarit

* 1973 – Favoritner AC
* 1974 – USC Landhaus Wien
* 1975 – KSV Ankerbrot Wien
* 1976 – USC Landhaus Wien
* 1977 – SV Elektra Wien
* 1978 – USC Landhaus Wien
* 1979 – SV Elektra Wien
* 1980 – SV Elektra Wien
* 1981 – USC Landhaus Wien
* 1982 – USC Landhaus Wien
* 1983 – USC Landhaus Wien
* 1984 – SV Aspern
* 1985 – ESV Ostbahn XI Wien
* 1986 – 1. DFC Leoben
* 1987 – 1. DFC Leoben

* 1988 – USC Landhaus Wien
* 1989 – USC Landhaus Wien
* 1990 – Union Kleinmünchen
* 1991 – Union Kleinmünchen
* 1992 – Union Kleinmünchen
* 1993 – Union Kleinmünchen
* 1994 – Union Kleinmünchen
* 1995 – USC Landhaus Wien
* 1996 – Union Kleinmünchen
* 1997 – USC Landhaus Wien
* 1998 – Union Kleinmünchen
* 1999 – Union Kleinmünchen
* 2000 – USC Landhaus Wien
* 2001 – USC Landhaus Wien
* 2002 – Innsbrucker AC

* 2003 – SV Neulengbach
* 2004 – SV Neulengbach
* 2005 – SV Neulengbach
* 2006 – SV Neulengbach
* 2007 – SV Neulengbach
* 2008 – SV Neulengbach
* 2009 – SV Neulengbach
* 2010 – SV Neulengbach
* 2011 – SV Neulengbach
* 2012 – SV Neulengbach
* 2013 – SV Neulengbach
* 2014 – SV Neulengbach
* 2015 – FSK St. Pölten-Spratzern
* 2016 – FSK St. Pölten-Spratzern
* 2017 – SKN St. Pölten

* 2018 – SKN St. Pölten
* 2019 – SKN St. Pölten

## Lähteet
Rajsamand

**Rajsamand** on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on saanut nimensä 1600-luvulla rakennetusta Rajsamandjärvestä, joka on paikalliselle maanviljelykselle elintärkeä. Kaupungin väkiluku on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 67&nbsp;798 henkeä. Suurin uskonto on hindulaisuus, jonka kannattajia on noin 84 prosenttia väestöstä. Toiseksi eniten on muslimeita, joiden määrä on hieman alle 10&nbsp;%, jainalaisia on kolmanneksi eniten alle 6&nbsp;% osuudella.

Rajsamandissa on esiintynyt 2010-luvun lopulla islaminuskoisten vierastyöläisten vastaista mielialaa. Vuoden 2017 joulukuun kuudentena päivänä eräs osavaltioon saapunut bengalisiirtolainen tuli murhatuksi. Hänen murhansa jälkeen sadat Rajsamandiin saapuneet bengalit pakenivat kaupungista. 

## Lähteet
Rajsamandin piirikunta

**Rajsamandin piirikunta** on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva piirikunta, jonka pääkaupunkina toimii Rajsamandin kaupunki. Piirikunta perustettiin 10. huhtikuuta 1991 erottamalla se Udaipurin piirikunnasta. Rajsamandin piirikunnan väkiluku oli 1&nbsp;156&nbsp;597 henkeä vuoden 2011 väestönlaskennassa. Suurin uskonto piirikunnassa on hindulaisuus, jota tunnustaa yli 95 prosenttia väestöstä. Toiseksi eniten on muslimeita, joiden määrä jää hieman alle kolmeen prosenttiin, jainalaisia on yli prosentti. 

Piirikunnan suurimmat kaupungit ovat Rajsamand, Nathdwara, Deogarh ja Amet. 

## Lähteet