open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antti Roni

**Anders Edvard (Antti) Roni** (22. huhtikuuta 1870 Varkaus  – 25. joulukuuta 1945) oli merikapteeni, merikoulun johtaja ja merenkulun ylitarkastaja.

Antti Ronin vanhemmat olivat lastauspäällikkö Erik Roni  ja Fredrika Lovisa Wänttinen ja puoliso vuodesta 1902 Aino Sivi Maria Murén. Käytyään Kuopion lyseota Roni lähti merille 1885. Roni suoritti aliperämiehen tutkinnon 1891, perämiehen ja kauppalaivurin tutkinnon 1893, höyryaluksen päällikön tutkinnon 1895, merikapteenin tutkinnon 1896 ja laivanmittaritutkinnon 1903. Hän työskenteli merimiehenä 1885–1890, perämiehenä 1891–1892 ja 1894–1895, laivan päällikkönä 1893–1905, Viipurin merikoulun apuopettajana 1900–1904 ja johtajana 1904–1918 sekä merenkulun ylitarkastajana 1918–1937. Merikelpoisuuden katsastajana Roni oli 1908–1918 sekä asiantuntijana merioikeusjutuissa Viipurin raastuvanoikeudessa 1913–1918 ja kompassien tarkastajana 1904–1918. Roni suomensi merenkulun oppikirjoja ja toimi useissa eri luottamustehtävissä, muun muassa Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1912–1918, Viipurin Laivapäällysmiesyhdistyksen puheenjohtajana 1917–1918 ja Suomen Merimieslähetysseuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919.

## Suomennoksia
* Adam Paulsen : *Ilmatiede: merikouluja ja merenkulkijoita varten* ; suom. A. E. Roni. Suomentaja, Viipuri 1911
* *Meriteiden säännöt eli sääntöjä alusten yhteentörmäämisen estämistä tarkoittavista toimenpiteistä*; selvittävien muistutuksien kanssa toimittanut Herman Korsström ; suomentanut A. E. R. Suomentaja, Viipuri 1914, 3. painos nimellä *Meriteiden säännöt eli yleiset merenkulkusäännöt alusten yhteentörmäämisen estämiseksi*. A. E. Roni, Helsinki 1922, 4. painos nimellä *Meriteiden säännöt eli yleiset merenkulkusäännöt ja säännöt laivakulkua varten sisäisillä kulkuvesillä alusten yhteentörmäämisen estämiseksi*. A. E. Roni, Helsinki 1924, 5. painos 1933, 6. lisätty painos 1939
* *Merenkulun oppikirja*: ruotsinkielellä toimittanut Herman Korsström ; suomentaneet A. E. Roni, Nikolai Tanttu. Suomen senaatti, Helsinki 1918

## Lähteet
Päivien kultainen ketju

**Päivien kultainen ketju** (*To Serve Them All My Days*) on brittiläis-australialainen televisiosarja vuodelta 1980. Poikien sisäoppilaitoksesta maailmansotien välisenä aikana kertova draamasarja perustuu R. F. Delderfieldin samannimiseen, omaelämäkerralliseen romaaniin vuodelta 1972 (suomeksi Karisto 1982). Romaanin pohjalta sarjan käsikirjoituksen on laatinut Andrew Davies. Sarja tuotettiin BBC:n ja Australian ABC-televisioyhtiön yhteistuotantona. Pääosia näyttelevät John Duttine, Frank Middlemass, Belinda Lang ja Kim Braden.

Sarjan päähenkilö on walesiläisestä kaivoskylästä kotoisin oleva, ensimmäisessä maailmansodassa psyykkisesti traumatisoitunut ja sen vuoksi palveluksesta vapautettu David Powlett-Jones (John Duttine). Hän saa paikan historianopettajana sisäoppilaitoksessa ja joutuu vaikeuksiin pasifististen mielipiteidensä vuoksi. Sarjassa seurataan hänen kauttaan brittiyhteiskunnan asenteiden ja arvojen muutoksia 1910-luvun lopulta 1930-luvun loppuun.

Suomessa 13-osaista sarjaa alettiin esittää Yle TV1 -kanavalla kesäkuun lopussa 1982.  *Helsingin Sanomien* Marjatta Möttölän mukaan sarjan alku vaikutti myönteiseltä yllätykseltä, vaikkei sarja tarjoakaan mitään mullistavaa uutta kuten Dennis Potterin *[[Pennejä taivaasta]]*, vaan vain tavanomaisen, laadukkaan romaanidramatisoinnin. Kehuja saavat etenkin pääosien näyttelijät, nuorta Powlett-Jonesia esittävä John Duttine ja koulun rehtoria esittävä Frank Middlemass.

## Lähteet
Safiirimonninen

**Safiirimonninen** (*Corydoras similis*) on monnisiin kuuluva kala.

## Koko ja ulkonäkö
Safiirimonninen kasvaa 6-7 cm pitkäksi. Se on vaaleankeltainen ja siinä on mustia pilkkuja. Pyrstön ja sen muun ruumiin väli on musta.

## Alkuperä
Safiirimonninen on kotoisin Brasiliasta, Acren ja Rondonian maakunnista.

## Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Safiirimonninen on eloisa ja rauhallinen, hyvin sopeutuva parvikala. Sen viljely on helppoa ja munamäärä on noin 40-80.

## Vesiolot ja ravinto
Safiirimonniselle sopiva akvaarion koko on vähintään 85 litraa. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle 10. Vesi saisi olla noin 24-28 astetta lämmintä. Kala on kaikkiruokainen.

## Lähteet

* 

## Aiheesta muualla
*ITIS: Corydoras similis 
*Fishbase: Corydoras similis
Rostislav

**Rostislav** () on slaavilainen miehen etunimi. Se on muodostettu yhdistämällä slaavilaisten kielten *kasvua* ja *kunniaa* tarkoittavat sanat.  Nimi oli käytössä jo keskiajalla ja on ollut muun muassa kolmen Kiovan suuriruhtinaan nimenä. Nykyisin nimi on käytössä varsinkin Venäjällä ja Tšekissä. Suomessakin on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoteen 2025 mennessä hieman yli 100 Rostislav-nimistä henkilöä.

## Tunnettuja Rostislaveja
### Hallitsijoita
* Rostislav I (1110–1167), Kiovan suuriruhtinas 1154–1167
* Rostislav II (1173–1214), Kiovan suuriruhtinas 1204–1206
* Rostislav III (1210–1262), Kiovan suuriruhtinas 1239
* Rostislav (k. 870) Suur-Määrin kuningas 846–870

### Muita

* Rostislav Dimitrov (s. 1974), bulgarialainen kolmiloikkaaja
* Rostislav Holthoer (1937–1997) suomalainen egyptologi
* Rostislav Klesla (s. 1982), tšekkiläinen jääkiekkoilija
* Rostislav Olesz (s. 1985), tšekkiläinen jääkiekkoilija
* Rostislav Aleksandrovitš Romanov (1902–1978), venäläinen ruhtinas, Romanov-hallitsijasuvun jäsen

## Nimen muita merkityksiä

* Rostislav (1896), venäläinen taistelulaiva

## Lähteet
Hermenegild

**Hermenegild** tai **Ermengild** (k. 13. huhtikuuta 585 Tarragona) oli visigoottien valtakunnan prinssi ja marttyyri, joka julistettiin pyhimykseksi vuonna 1585. Hänen muistojuhlansa on huhtikuun 13. päivä.

Hermenegild oli kuningas Leovigildin poika, joka kasvatettiin areiolaiseksi. Vuonna 579 hän meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Austrasian kuningas Sigebert I:n tytär ja harras katolinen. Hermenegild oli saanut johdettavakseen Bysantin hallussaan pitämän Sevillan piirityksen. Ingund ja Sevillan piispa Pyhä Leander käännyttivät Hermenegildin katoliseksi piirityksen aikana. Tämän jälkeen Hermenegild ryhtyi kapinaan harhaoppisena pitämäänsä isäänsä vastaan. Hän sai tuekseen bysanttilaiset, jotka Leovigild kuitenkin onnistui lahjomaan. Hermenegild vangittiin ja Leovigild mestautti poikansa. 

Useimmat aikalaiskirjoittajat olettivat, että Hermenegild tuomittiin kuolemaan kapinasta, mutta paavi Gregorius I esitti teoksessan *Dialogit*, että Hermenegild tapettiin, koska hän kieltäytyi areiolaisen piispan ehtoollisesta. Paavi Sixtus V hyväksyi Hermenegildin palvonnan pyhimyksenä Espanjassa ja Urbanus VIII viimein koko kristikunnassa. 

## Lähteet
Yhteismitattomuus (tieteenfilosofia)

**Yhteismitattomuus** (*inkommensurabiliteetti*) on tilanne, jossa kahden teorian tai asian välillä ei ole olemassa mitattavista asioista riippumatonta, objektiivista mittaa asioiden paremmuuden vertailuun.

Yhteismitattomuus on merkittävä käsite tieteenfilosofiassa – mikäli halutaan löytää jonkin ilmiön selittämiseen parempi kahdesta tai useammasta teoriasta, tämä käy mahdottomaksi, ellei ole mitään objektiivista perustetta teorioiden vertailemiseksi. Tällaista tilannetta sanotaan yhteismitattomuudeksi.

## Lähteet
* Tieteen termipankki 29.10.2018: Filosofia:yhteismitattomuus.
Johan Rosqvist

**Johan Alexis Rosqvist** (2. heinäkuuta 1859 Loviisa  – 25. elokuuta 1940 Helsinki) oli  merikapteeni, joka toimi muun muassa pitkään Suomen varhaisten jäänmurtajien päällikkönä.

Johan Rosqvistin  vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Rosqvist ja Maria Josefina Fagerström. Lääkäri Ina Rosqvist oli hänen sisarensa. Johan Rosqvistin puoliso vuodesta 1892 oli Edith Alina Wilhelmina Dahlin. Rosqvist suoritti perämiehen tutkinnon 1880 ja merikapteenin tutkinnon 1884. Hän oli höyrylaiva *Capellan* päällikkö 1888–1891, *Uranian* 1891–1898, *[[S/S Arcturus|Arcturuksen]]* 1898–1907 ja *[[S/S Titania|Titanian]]* 1908. Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön laivojen päällikkyyden jälkeen Rosqvist toimi jäänmurtajien päällikkönä 1908–1926. *[[Jäänmurtaja Sampo (1898)|Sammon]]* päällikkönä hän myös avusti aseiden ja jääkäreiden kuljetuksessa Suomeen kevättalvella 1918,  *[[Jäänmurtaja Jääkarhu|Jääkarhun]]* päällikkönä hän ehti olla lyhyen aikaa. Rosqvist oli Suomen laivanpäällystöliiton kunniajäsen. Merille Rosqvist lähti jo vuonna 1874.
 
## Lähteet
Timo Lahdenmäki

**Timo Lasse Lahdenmäki** (12. lokakuuta 1947 Helsinki – 31. lokakuuta 2019 Lohja) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen työväenpuolueen KTP:n puheenjohtajana puolueen perustamisesta 1988 vuoden 1997 edustajakokoukseen saakka.

## Lähteet
Leovigild

**Leovigild**, myös **Liuvigild** tai **Leovigildo**, (k. 586) oli visigoottien kuningas 568–586. Hän oli visigoottien valtakunnan viimeinen areiolaista uskoa tunnustanut hallitsija.

Leovigild oli Atanagildin ja Liuvan veli. Atanagildin kuoltua Liuva hallitsi Septimaniaa ja Leovigild vuodesta 568 Pyreneiden eteläpuolisia osia. Liuvan kuoltua vuonna 572 Leovigildista tuli koko visigoottien valtakunnan kuningas. Leovigild soti koko valtakautensa ajan. Vuonna 569 hän valtasi Leonin ja Zamoran sveebeiltä koillisessa ja Córdoban vuosina 571–572 kreikkalaisilta etelässä.

Yksi Leovigildin pojista, Hermenegild, meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Atanagildin tyttären Brunhilden ja Austrasian kuninkaan Sigebert I:n tytär. Ingund käännytti Hermenegildin katoliseksi, ja tämä sai tukijoikseen useita isänsä vihollisia. Siitä lähtien Leovigild taisteli raivoisasti kaikkia vihollisiaan vastaan. Aluksi hän löi sveebit ja liitti lopulta heidän kuningaskuntansa visigoottien valtakuntaan. Sen jälkeen hän valloitti kahden vuoden piirityksen jälkeen Sevillan bysanttilaislta vuonna 583. Leovigild teloitutti Hermenegildin vuonna 585, ja Ingundin oli paettava Afrikkaan. Käyttäen tekosyynä Ingundin kohtelua Austrasian kuningas Kildebert II ja Burgundin kuningas Guntram hyökkäsivät Septimaniaan ja lähettivät laivaston sveebien avuksi, mutta Leovigild torjui heidät. Leovigildia seurasi kuninkaana hänen poikansa Rekared I.

## Lähteet
Le Verdon-sur-Mer

**Le Verdon-sur-Mer** on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.

Kunta sijaitsee Gironden estuaarin suulla, ja sen edustalle on rakennettu Cordouanin majakka (*Phare de Cordouan*) turvaamaan laivojen kulkua. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.

Toisessa maailmansodassa Médocin niemimaan kärjessä oleva Pointe de Grave oli osa saksalaisten rakentamaa puolustuslinjaa, Atlantin vallia. Rakennelmista on yhä osa jäljellä. Pointe de Gravesta pääsee turistijunalla Soulac-sur-Meriin.


Tiedosto:Cordouan_2010_marée_basse.JPG|Cordouanin majakka
Tiedosto:Pointe_de_Grave_(Gironde)-1.JPG|Pointe de Grave
Tiedosto:Train-PGVS-1.jpg|Turistijuna Pointe de Grave - Soulac-sur-Mer


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pennejä taivaasta (televisiosarja)

**Pennejä taivaasta** (*Pennies from Heaven*) on Dennis Potterin käsikirjoittama television minisarja vuodelta 1978. Siinä yhdisteltiin nostalgista 1930-luvun populaarimusiikkia draamaan ennennäkemättömällä tavalla, ja se sai sekä monia palkintoja että suuren yleisönsuosion. Pääroolia, seksihalujensa mukaan suunnistavaa nuottijulkaisujen myyjää Arthuria, esittää Bob Hoskins. Sekä Potterille että Hoskinsille sarja muodostui läpimurroksi heidän myöhemmälle uralleen..

## Juoni
Vuoteen 1935 sijoittuva sarja kertoo kiertelevästä nuottivihkokauppiaasta Arthurista (Hoskins), jonka bisnekset menevät heikosti. Myös kotona on ongelmia vaimon (Gemma Craven) kanssa. Arthur tapaa eräällä matkallaan viehkeän kyläkoulunopettajan Eileenin (Cheryl Campbell), joka tulee raskaaksi ja ajautuu suhteen päätyttyä prostituoiduksi. Arthur ja Eileen tapaavat myöhemmin uudelleen Lontoossa, ja tapahtumat alkavat vyöryä.

Normaalin dialogin keskellä sarjan henkilöhahmot puhkeavat tämän tästä yllättäen laulamaan jotain 1930-luvun iskelmää ”playbackinä” eli alkuperäislevytyksen tahdissa huuliaan liikuttaen, kameraan katsoen, usein jopa miehet naisten äänellä ja päinvastoin. Näihin kohtauksiin on usein tehty myös tanssillinen koreografia.

## Vastaanotto
*Pennejä taivaasta* ensiesitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla maaliskuusta 1978 alkaen. Baftan televisiopalkintogaalassa sarja palkittiin luovuudestaan, ja Hoskins ja Campell saivat rooleistaan Bafta-ehdokkuudet.

Sarja ensiesitettiin Suomessa keväällä 1979 MTV:n ohjelmistossa, ja uusittiin kesällä 1980. *Helsingin Sanomien* tv-arvostelija Jukka Kajava piti sarjaa ensimmäisen jakson perusteella ”mitä hurmaavimpana viihteenä”, jollaista ei ole nähty aiemmin: ”Tässä ei nyt juoni kulje kuin juna asemalta toiselle, vaan irtoaa paikoin rohkeasti ja iloisesti keittiörealismin tiskirättiongelmista.” Uusintaesityksen alla Kajava kirjoitti, että sarja ”ylistää ihastuttavan auvoisesti tunteen ja mielikuvituksen, heittäytymisen ja hurjuuden mahdollisuuksia”.

Myöhemmin sarjan arvostus on vain kasvanut. Vuonna 2000 British Film Institute äänestytti tv-ammattilaisilla päättyneen vuosisadan sataa parasta brittitelevision ohjelmaa, ja *Pennejä taivaasta* tuli sijalle 21.

## Elokuvaversio
Potter toimi käsikirjoittajana myös sarjan pohjalta tehdyssä yhdysvaltalaisessa elokuvassa *[[Pennejä taivaasta (vuoden 1981 elokuva)|Pennejä taivaasta]]*, jonka ohjasi Herbert Ross ja jossa pääosaa näyttelee Steve Martin. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin alkuperäinen tv-sarja.

## Lähteet
Cordouanin majakka

**Cordouanin majakka** sijaitsee Gironden estuaarin suulla, noin seitsemän kilometriä Médocin niemimaan rannikolta. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.

## Historia
Majakalla on ollut tärkeä tehtävä ohjata laivoja Bordeaux'n satamaan. Ensimmäinen tälle paikalle rakennettu majakka valmistui noin vuonna 1360. Se tunnettiin nimellä Tour aux Anglais (englantilaisten torni), koska sen rakennutti Walesin prinssi Edvard Musta prinssi. Nykyisen majakan määräsi rakennettavaksi Ranskan kuningas Henrik III vuonna 1584. Majakka valmistui vuonna 1611, noin 25 vuoden rakentamisen jälkeen. Majakan suunnitellut arkkitehti Louis de Foix kuoli vuonna 1602, joten hän ei koskaan nähnyt hänen työtään valmiina. Majakan korkeus oli tuolloin 37 metriä, ja sitä pidettiin ”maailman kahdeksantena ihmeenä". Majakka on kuulunut Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon vuodesta 1862.

Majakka lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2021.


Tiedosto:Cordouanchastillon.jpg|Majakka 1600-luvulla
Tiedosto:2014-09-27_Le_Verdon,_Gironde,_phare_de_Cordouan_(5).JPG|Majakan sijainti
Tiedosto:Cordouan_2010_marée_montante.JPG|Majakka nousuveden aikaan
Tiedosto:Cordouan6.jpg|Loisto
Tiedosto:2014-09-27_Le_Verdon,_Gironde,_phare_de_Cordouan,_chapelle_(2).JPG|Majakan kappeli


## Aiheesta muualla

*Majakan kotisivut

## Lähteet
Walter Sipilä

**Wilhelm Walter (Valter) Sipilä** (30. toukokuuta 1869 Janakkala  – 11. toukokuuta 1942) oli lääkäri ja Instrumentariumin pitkäaikainen toimitusjohtaja.

Walter Sipilän  vanhemmat olivat maanviljelijä, tehtailija Kustaa Sipilä ja Gustava Torttila. Sipilä tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1900. Sipilä toimi ensin apulaislääkärinä Otto Engströmin sairaalassa ja vuodesta 1902 sisätautillääkärinä Helsingissä. Instrumentariumin toimitusjohtajana Sipilä työskenteli vuodesta 1903 aina vuoteen 1937 saakka. Hän oli myös Mehiläisen perustajia ja johtokunnan jäsen sekä Duodecim-seuran puheenjohtaja 1918 ja seuran taloudenhoitaja usean vuoden ajan.

## Lähteet
Mahti (urheilujoukkue)

**Mahti** (entinen **Donkki**) on Tampereen yliopiston yleisseura Akateeminen Mahti ry:n alainen koripallojoukkue. Se perustettiin vuonna 2015 Donkki-nimellä silloisen UtaSport ry:n alaisuuteen, mutta yleisseuraksi yhtenäistämisen myötä joukkue vaihtoi nimensä Mahdiksi kaudeksi 2018-2019. Mahdin pelaajat ovat pääasiassa Tampereen yliopiston sekä Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoita. Seuran tavoitteena on mahdollistaa 3. asteen opiskelu ja koripallon pelaaminen opintojen rinnalla. Seuralla on sekä miesten että naisten edustusjoukkueet. Molemmat joukkueet harjoittelevat Tampereen yliopiston yhteydessä olevassa Atalpa-liikuntakeskuksessa. Miesten joukkue pelasi kaudella 2017-18 Koripallon Kortteliliigassa sijoittuen viidenneksi. Kaudella 2017-18 joukkue jatkaa samassa 16 joukkueen sarjassa. Vuoden 2016 kansainvälisessä SELL Student Games -turnauksessa Donkin miehet sijoittuivat pronssille.

## Kokoonpano 2018-2019
### Miesten joukkue

Belt JaakkoKinnunen Jaakko
Florian RayKostilainen Tommi
Forsman Jan (C)Leivo Jonne
Gonzalez MartinNissilä Ilkka
Hiekkamäki MarkusPerttilä Robert
Ikävalko LassiRaiskinmäki Tommi
Kahila OskarVainio Otto
Kaivonen AnttiYang Zhi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mahdin esittely UtaSport ry:n kotisivuilla
* Mahti KortteliKoriksen kotisivuilla
Tatuoitu taivas

**Tatuoitu taivas** on Reijo Mäen vuonna 1996 julkaisema dystopia Euroopasta: suuri osa ympäristöstä on tuhoutunut, aurinko ei ole paistanut vuosiin ja koko ajan sataa, maailmaa hallitsevat suuryhtiöt, jotka manipuloivat taloutta median avulla, luokkaerot ovat kärjistyneet siten, että toisilla on kaikkea ja toisilla ei mitään. 

Päähenkilö Uno Louner on Euroopan unionin pääkaupungissa asuva mahdollisesti Rauman seudulta kotoisin oleva kolmannen maailmansodan veteraani, joka kirjoittaa työkseen suoraan wc-paperille painettua rullalle käärittyä pulp-viihdettä. Korkeakirjallisuudella kuten myöskään tieteellä ei ole enää käyttöä.

Mäki on luonnehtinut teostaan tulevaisuuteen sijoittuvaksi dekkariksi. Maailman hän kertoo ottaneensa suoraan Blade Runnerista. Pessimististä näkemystään kirjoittaja on perustellut sillä, että ”Väkiluku kasvaa saatanallista vauhtia ja maapallon peltopinta-ala pienenee koko ajan. Koko yhtälö näyttää erittäin huonolta”.

## Lähteet
Christopher Williams (rumpali)

**Christopher Williams** (s. 16. marraskuuta 1985 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen rumpali. Hän on ollut heavy metal -yhtye Acceptin rumpali. Williams on esiintynyt myös Gene Simmonsin, Ace Frehleyn, Rex Brownin ja Andrew W. K:n kanssa sekä yhtyeessä Kaato.

## Ura
### Tausta
Williams on monipuolinen rumpali, ja hän on soittanut muun muassa rock-, jazz-, metalli-, funk-, fuusio- ja blueskokoonpanoissa. Rumpujen lisäksi hän soittaa bassoa ja pianoa sekä laulaa. Lukioaikana Williams soitti useissa eri kokoonpanoissa sekä Greenville Youth Orchestrassa ja Greenvillen sinfoniaorkesterissa.  Ensimmäisen live-keikan Williams teki seitsemän jäsenisen funk-yhtyeen Yo Mamin Big Fat Booty Bandin kanssa Ashevillessä Pohjois-Carolinassa syksyllä 2007.

### Accept
Accept ilmoitti huhtikuun alussa 2015, että rumpali Christopher Williams on tullut rumpali Stefan Schwarzmannin tilalle yhtyeeseen. Vain pari viikkoa yhtyeeseen liittymisen jälkeen, 18. huhtikuuta 2015, hän esiintyi ensimmäistä kertaa Acceptin keikalla Chihuahuassa. Suomessa hän on esiintynyt yhtyeen kanssa oli 5. kesäkuuta 2015 South Park Tampere -festivaalilla.

Williams on julkaissut Acceptin kanssa studioalbumit *[[The Rise of Chaos]]* , *[[Too Mean to Die]]*  ja *[[Humanoid (Acceptin albumi)|Humanoid]]* sekä livetaltioinnit ''Restless and Live (Blind Rage - Live in Europe 2015)''  ja ''Symphonic Terror – Live At Wacken 2017'' . 

### Kaato
Williams soittaa rumpuja australialaislähtöisesen Kaato yhtyeen toisella levyllä *Slam!* (2019) . Hän on myös soittanut yhteen kiertueilla. 

### Sessio- ja kiertuerumpali
Williams on työskennellyt useiden eri musiikkigenrejä olevien artistien ja yhtyeiden, kuten Kid Rockin, Jessta Jamesin, Funkadelicin, Lee Greenwoodin, Blackfootin ja nashvilleläisen metalliyhtyeen War Withinin, kanssa. 

Elokuussa 2018 Acceptin ollessa keikkataolla Williams soitti Kissin laulaja-basisti Gene Simmonsin soolokiertueella sekä ex-kitaristi Ace Frehleyn soolokiertueella rumpuja.

## Soittimet ja välineet
Williams käyttää Pearl Masters Mable rumpuja, Evans Drumheads, Promarkin rumpukapuloita, Pure Sound Snare Wires ja Paiste symbaaleja. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.cwilliamsdrums.com/ 
* https://acceptworldwide.com
Hyvinkään Mieslaulajat

**Hyvinkään Mieslaulajat** on 25. elokuuta 1953 perustettu mieskuoro. Se ilmoittaa tehtävikseen mieskuorolaulun harrastamisen ja tukemisen, konserttien järjestämisen ja tilaisuuksissa esiintymisen. Puheenjohtajana on vuodesta 2008 toiminut Kimmo Viljanen.

## Lähteet
155 mm AGS

**155 mm AGS** () on yhdysvaltalainen 155 millimetrin 62 pituuskaliiperin tykki, joka alun perin suunniteltiin osana DD-21-ohjelmaa ja siirrettiin myöhemmin osaksi DDG-1000-ohjelmaa. Tykin nimenä oli aluksi Vertical Gun for Advanced Ships eli VGAS. Yhdysvaltain laivasto päätti syyskuussa 1999 luopua pystysuorasta asennuksesta ja valmistaa perinteisemmän asennuksen torniin.

Pystyasennuksena tykissä olisi ollut ainoana ammusvaihtoehtona ohjautuvat ammukset ja perinteisemmässä asennuksessa voidaan käyttää sekä perinteisiä että ohjautuvia ammuksia. Asennus muistuttaa 5"/62 Mk 45 Mod 4 -tykin asennusta. Ballistisen ammuksen valmistus on keskeytetty ja olemassa olevia Naton 155 millimetrin ammusten käyttöönottoa suunnitellaan.

Aseeseen kuuluu täysin automaattinen ammustenhallinta, mikä vähentää miehistötarvetta ja lisää ammusmäärää. Ammukset käyttävät erillistä irtopanosta, jota käytetään sekä perinteisten että ohjautuvien ammusten kanssa. Ammusvalikoimaan kuuluvat ohjautuvat maamaali- ja merimaaliammukset sekä ballistiset ammukset, joissa on rataparametrien korjaamiseksi erityissytyttimet. Suunniteltu osumatarkkuus ohjautuville ammuksille on 20&nbsp;× 50 metriä. Tykillä tuli kyetä ampua kaksitoista LRLAP-ammusta () minuutissa, mikä vastaa yhden 155 millimetrin tykein varustetun kuusitykkisen patterin tulivoimaa ammuttaessa kaksi laukausta minuutissa. Tykin painoa laskettaessa BAE Systems laski tulinopeuden kymmeneen laukaukseen minuutissa.

Lokakuussa 2001 tykin ensimmäinen prototyyppi läpäisi testit ampuen yksitoista testiammusta. Huhtikuussa 2003 Lockheed-Martin valittiin jatkamaan LRLAP-ammuksen kehitystyötä. Työhön sisältyi viidentoista ammuksen valmistus tykin testaamiseksi.

Kesäkuussa 2005 United Defence sai laivastolta tilauksen tykin suunnittelun, valmistuksen ja testauksen jatkamisesta, mihin sisältyi täysin automaattinen tykki, ammustenhallinta ja LRLAP-ammukset uudella DD(X)-hävittäjällä. United Defencen ostanut BAE sai heinäkuussa 2005 tilauksen LRLAP-ammuksen jatkokehityksestä. Testeihin luovutettiin yli sata ammusta.

Yhdysvaltain laivaston järjestelmäosasto julkaisi 21. syyskuuta 2005 lehdistötiedotteen järjestetyistä tulinopeustesteistä. Ilmoituksen mukaan tulinopeus kyettiin saavuttamaan ampumalla kahdeksan laukauksen sarjoja ja kahdeksan ammuksen paletti kyettiin lataamaan 45 sekunnissa. DD(X)-ohjelman ensimmäisen aluksen nimi ja ohjelman uudelleen nimeäminen julkistettiin 7. huhtikuuta 2006.

Puolustusministeriö tiedotti 22. heinäkuuta 2008 laivaston tilaavan seitsemästä suunnitellusta esisarjan aluksesta ainoastaan kaksi. BAE esitti 2012 AGS:n kevyemmän version kehittämistä Arleigh Burke -luokan aluksiin.

Laivasto ilmoitti marraskuussa 2016 hylkäävänsä LRLAP-ammuksen, koska ammuksen yksikköhinta kohosi yli miljoonaan dollariin. Ilmoitukseen mennessä laivasto oli vastaanottanut 90 ammusta erilaisiin testeihin. AGS:n käyttösuunnitelmat perustuivat LRLAP-ammusten käyttöön. Koska tykissä ei voitu käyttää perinteisiä ammuksia, se oli käyttökelvoton ennen korvaavien ampumatarvikkeiden löytämistä.

Helmikuussa 2017 italialaisen Leonardon Vulcano-ammus oli testattavana.

## Lähteet
Itä-Ukraina

**Itä-Ukraina** on poliittisena käsitteenä alue Ukrainassa Dnepr-joen itäpuolella, jossa on runsaasti Venäjän havittelemaa raskasta teollisuutta sekä mineraali- ja kaasuvarantoja. Satavarmasti Itä-Ukrainaan kuuluvat Donetskin ja Luhanskin alueet, ja myös muun muassa Zaporižžja voidaan laskea sen osaksi. Määrittely vaihtelee lähteestä riippuen.

## Katso myös
*Ukrainan alueet

## Aiheesta muualla
*
* Serhy Yekelchyk *Ukraine: Birth of a Modern Nation*, Oxford University Press (2007), 978-0-19-530546-3, page 187
Pomeranz–Fritsch-reaktio

**Pomeranz–Fritsch-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa bentsaldehydijohdannainen tai muu aromaattinen aldehydi reagoi aminoasetaalin kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen isokinoliinin. Reaktion julkaisivat ensimmäisen kerran C. Pomeranz ja P. Fritz itsenäisesti ja toisistaan tietämättä vuonna 1893.

## Reagenssit ja mekanismi
Pomeranz–Fritsch-reaktion lähtöaineena on aromaattinen aldehydi. Parhaiten reagoivat aldehydit, joissa on aldehydiryhmään nähden m- tai p-asemassa elektroneja luovuttava ryhmä esimerkiksi hydroksyyli- tai alkoksiryhmä. Toinen lähtöaine on aminoasetaali, joka on usein aminoasetaldehydin dietyyliasetaali. Reaktio tapahtuu happamissa olosuhteissa ja tyypillisesti käytetty katalyytti on polyfosforihappo.

Pomeranz–Fritsch-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa aldehydi ja aminoasetaalin aminoryhmä kondensoituvat muodostaen iminoasetaalin. Seuraavassa vaiheessa asetaaliryhmä hydrolysoituu happamissa olosuhteissa karbonyyliryhmäksi. Karbonyyliryhmä on elektrofiilinen ja seuraava vaihe on elektrofiilinen aromaattinen substituutio. Tämän vaiheen seurauksena muodostuu heterosyklinen rengasrakenne. Viimeinen vaihe on alkoholiryhmän eliminoituminen, jolloin muodostuu aromaattinen isokinoliinirengas.
:

Pomeranz–Fritsch-reaktiota käytetään erityisesti silloin, kuin isokinoliinirenkaan valmistaminen on vaikeaa muilla yleisesti käytetyillä menetelmillä kuten Pictet–Spengler-reaktiolla tai Bischler–Napieralski-reaktiolla.

## Lähteet
Alison Steadman

**Alison Steadman** (s. 26. elokuuta 1946 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 1969 alkaen niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiotuotannoissakin. Hän oli vuosina 1973–2001 naimisissa ohjaaja Mike Leigh’n kanssa ja on esiintynyt monissa Leigh’n ohjauksissa. Hänen erikoisalaansa ovat päällekäyvät, vahvat ja epämiellyttävät naishahmot.

Steadman debytoi näyttelijänä vuonna 1969 Lincolnin kaupungin Theatre Royalissa, jossa hänen ensimmäisiin rooleihinsa kuului *[[Hamlet]]in* Ofelia. 1970-luvulla hän näytteli lontoolaisteattereissa Theatre Upstairs, Bush Theatre, Shaw Theatre ja Hampstead Theatre Club sekä teki vierailuja muihin teattereihin eri puolilla Britanniaa. Mike Leigh’n Hampstead Theatreen ohjaamassa *Abigail’s Party* -tragikomediassa Steadman esitti pääosaa, rasittavan nousukasmaista kutsujen emäntää Beverlyä. Näytelmä sovitettiin 1977 BBC:n televisionäytelmäksi *[[Pienet hauskat illanvietot]]*, jonka tv-asiantuntijat äänestivät vuonna 2000 kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittitelevision ohjelmaksi.

Vuonna 1987 Steadman oli Bafta-ehdokkaana televisiosarjasta *[[Laulava salapoliisi (televisiosarja|Laulava salapoliisi]]*. Vuonna 1990 Steadman sai yhdysvaltalaisen National Society of Film Critics -järjestön palkinnon roolistaan Mike Leigh’n elokuvassa *[[Elämä on ihanaa (vuoden 1990 elokuva)|Elämä on ihanaa]]*. Vuonna 1992 hänelle myönnettiin Olivier-palkinto roolistaan näytelmässä *The Rise and Fall of Little Voice*. Vuonna 2000 Steadman sai Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvonimen.

## Elokuva- ja televisiorooleja
Lähteet: 
*Nuts in May (Mike Leigh, 1976) – Candice Marie
*Pienet hauskat illanvietot (*Abigail’s Party*, Mike Leigh, 1977) – Beverly
*Koululaisrakkautta (*P'tang, Yang, Kipperbang*, Michael Apted, 1982) – neiti Land
*Taistelu huomisesta (*Champions*, John Irvin, 1983) – Mary Hussey
*Number One – voittaja (Les Blair, 1984) – Doreen
*Miten niin myöhässä (*Clockwise*, Christopher Morahan, 1986) – Gwenda Stimpson
*Lyhyttä ja kiharaa (*Short and Curlies*, Mike Leigh, 1987) – Betty
*Laulava salapoliisi (*The Singing Detective*, 1987) – Marlow’n äiti / Lili
*Myrskyisä maanantai (*Stormy Monday*, Mike Figgis, 1988) – pormestari
*Tapaus Wilt (*Wilt*, Michael Tuchner, 1989) – Eva Wilt
*Elämä on ihanaa (*Life Is Sweet*, Mike Leigh, 1990) – Wendy
*Topsy-Turvy – mullin mallin (*Topsy-Turvy*, Mike Leigh, 1999) – Madame Leon
*Peter Sellersin elämä (*The Life and Death of Peter Sellers*, 2004) – elokuvaroolittaja
*Hokkus Pokkus Mikko Mallikas (*Hocus Pocus, Alfie Atkins*, Torill Kove, 2013) – Singoalla (ääni)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Pienet hauskat illanvietot

**Pienet hauskat illanvietot** (*Abigail’s Party*) on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisionäytelmä vuodelta 1977. Keskiluokkaisten naapuripariskuntien kosteasta illanvietosta kertovaa satiirista tragikomediaa esitettiin ensin yli kaksituntisena versiona Hampstead Theatressa ja lyhennettiin sitten 104 minuutin televisioversioksi.

## Juoni
Lapseton, nousukasmainen pariskunta Beverly ja Laurence (kotirouva ja kiinteistönvälittäjä) ovat kutsuneet kotiinsa naapurustoon juuri muuttaneen pariskunnan Angelan ja Tonyn (sairaanhoitaja ja tietokoneoperaattori) sekä heitä vanhemman, arkkitehtimiehestään eronneen rouvan Susanin, jonka tytär Abigail (jota ei nähdä) pitää paraikaa meluisia teinijuhlia naapuritalossa. Alkoholin vaikutuksesta molemmat pariskunnat ajautuvat yhä pahempiin riitoihin keskenään, ja hillitty Susan on yhä huolestuneempi kotonaan meluavasta nuorisosta. Loppuillasta Laurence saa sydänkohtauksen ja kuolee ennen ambulanssin saapumista.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
*Helsingin Sanomien* tv- ja teatterikriitikko Jukka Kajava uskalsi luokitella näytelmän yhdeksi vuoden 1979 merkkitapauksista Suomen televisiossa, vaikka se esitettiin jo maaliskuun alussa MTV:n ohjelmistossa.

Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat *Pienet hauskat illanvietot* kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.

## Lähteet
Tule kotiin, Cathy

**Tule kotiin, Cathy** (*Cathy Come Home*) on Ken Loachin BBC:lle käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisioelokuva vuodelta 1966. Nuorenparin asunnottomuudesta kertova mustavalkoinen elokuva perustuu Jeremy Sandfordin tarinaan, ja sen on tuottanut Tony Garnett. Elokuvasta tuli Ken Loachin läpimurto yhteiskunnallisiin aiheisiin erikoistuvana, dokumentaarisen tyylin elokuvaohjaajana.

## Juoni
Elokuva alkaa optimistisissa tunnelmissa, kun nuori aviopari Cathy ja Reg odottavat esikoistaan. Pian Reg joutuu työtapaturman vuoksi sairaalaan ja perheen tulotaso romahtaa niin, että pariskunta lapsineen häädetään asunnostaan, he joutuvat asumaan asuntovaunussa ja ajautuvat lopulta erilleen toisistaan eri hätämajoitusasuntoloihin. Cathy alkaa käyttäytä asuntolassa aggressiivisesti, saa häädön sieltäkin, ja sosiaaliviranomaiset ottavat hänen lapsensa huostaan.

Elokuvan lopputeksteissä todetaan, että elokuvan tekoaikaan 4&nbsp;000 brittilasta asui erillään vanhemmistaan asuntopulan takia, ja että Saksassa on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuntoja kaksinkertaisesti Britanniaan verrattuna.

## Rooleissa

## Vastaanotto ja myöhempi arvostus
*Tule kotiin, Cathy* sai Britanniassa ensiesityksellään ja uusinnallaan yhteensä yli 20 miljoonaa katsojaa. Suomessa elokuva esitettiin marraskuussa 1967 pohjustettuna ohjelmalla, jossa Eija-Elina Bergholm haastattelee Ken Loachia ja Tony Garnettia.. 

*Tule kotiin, Cathy* oli brittiläisen televisiohistorian kannalta merkittävä tuotanto, koska se oli ensimmäisiä kertoja kun televisiodraaman avulla kyettiin merkittävästi vaikuttamaan yhteiskunnalliseen aiheeseen, nuorten asunnottomuuteen. Elokuvan televisioesitys aloitti vilkkaan julkisen keskustelun asiasta.

Myös tuotantotavaltaan *Cathy Come Home* avasi uusia uria televisioilmaisussa sekoittamalla fiktiota ja dokumenttimateriaalia. Se on kuvattu paljolti käsivaralta kevyellä filmikameralla aidoissa asuinympäristöissä, ja elokuvassa esiintyy paljon amatööriesiintyjiä ja aitojen ihmisten kuten asumisasioiden viranomaisten haastatteluja. Tätä Lindsay Andersonin ja Karel Reiszin osaltaan aloittamaa tuotantotapaa Ken Loach oli kehittänyt jo 1960-luvun alkuvuosista lähtien. Tekotapa jakoi mielipiteitä: toiset pitivät fiktion ja dokumentaation sekoittamista hyvin koskettavana, toiset taas luottamusta murentavana.

Vuonna 1968 *Tule kotiin, Cathy* palkittiin 20. Prix Italia -festivaaleilla vuoden parhaana tv-näytelmänä. Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä tv-ammattilaiset valitsivat elokuvan kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi brittiläiseksi televisio-ohjelmaksi komediasarjan *[[Pitkän Jussin majatalo]]* jälkeen.

## Lähteet
Willy Russell

**Willy Russell** (s. 1947) on brittiläinen näytelmäkirjailija, sanoittaja ja säveltäjä. Hänen tunnetuimpia näytelmiään ovat monologi *Shirley Valentine* (suom. myös nimillä *Lasillinen kanssasi, Rakkaudesta elämään* ja *Naisen yhdestoista käsky*), *[[Pygmalion (näytelmä)|Pygmalion]]*-muunnelma *Educating Rita* (suom. *Tunnit Ritan kanssa*) sekä eri sosiaaliluokkiin päätyneistä veljeksistä kertova musikaali *[[The Blood Brothers|Blood Brothers]]* (*Veriveljet*).

Hänen tekstiensä pohjalta on tehty elokuvat *[[Varjo menneisyydestä]]* (1982), *[[Tunnit Ritan kanssa]]* (1983, Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet käsikirjoituksesta) ja *[[Shirley Valentine]]* (1989).

## Lähteet
Longane

**Longane** (, myös *Longone*, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan nykyisen Rodì Milicin kunnan alueelle lähelle nykyistä Milicin kylää. 

## Maantiede

Longanen oletetaan sijainneen Peloros-vuorilla Sisilian pohjoisosissa noin viisi kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta. Rannikolla sen länsipuolella sijaitsi Tyndaris ja itäpuolella Mylai. Kaupungin todennäköinen paikka on tasangolla nykyisten Rodin ja Milicin kylien yläpuolella Termini- (antiikin Longanos) ja Mazzarra-jokien laaksojen välillä. Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi ilmeisesti nykyinen Monte Ciappa noin 1,3 kilometriä Milicistä luoteeseen. Kaupungille on ehdotettu kuitenkin myös muita sijaintipaikkoja.

## Historia

Longanen paikka on löytöjen perusteella ollut asuttu keskiseltä pronssikaudelta 1700–1400-luvuilta eaa. lähtien. saakka Kaupunkia ei mainita antiikin kirjallisissa lähteissä. Longanos-joki sen sijaan mainitaan paikkana, jonka rannalla Syrakusan tyranni Hieron II voitti mamertiinit vuonna 268 eaa.

Kaupungin väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi saaren ei-kreikkalaisesta väestöstä, mutta se hellenisoitui ajan kuluessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Longenaios* () tai *Longanaios* (). 

Vaikka Longane on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se luetaan polikseksi lähinnä sillä perusteella, että se löi 400-luvulla eaa. omaa kreikkalaistyylistä pronssirahaa.  Kaupunki vaikuttaa myös tuhoutuneen jo samalla vuosisadalla, jonka jälkeen se hylättiin.

## Rakennukset ja löydökset

Longanen akropoliilta on löydetty pitkän linnoitusmuurin sekä muiden rakennusten, kuten mahdollisen pyhäkön, jäänteitä. Linnoitteita on löydetty myös etelämpää Cocuzza- tai Pirgo-nimiseltä kukkulalta. Asutuksen jäänteitä on löydetty keskiseltä pronssikaudelta ja klassiselta kaudelta, ja hautausmaita keskiseltä pronssikaudelta sekä rautakaudelta 800–700-luvuilta eaa.

## Lähteet
Messene (täsmennyssivu)

**Messene** () voi viitata seuraaviin:

* Messene, antiikin aikainen kaupunki Messeniassa Kreikassa
** Messíni, nykyinen kaupunki ja kunta Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella Kreikassa
* Messene, aiemmin Zankle, antiikin aikainen kaupunki Sikeliassa eli Sisiliassa
** Messina, nykyinen kaupunki Sisiliassa Italiassa
* Messene, kreikkalaisen mytologian hahmo.
Soulac-sur-Mer

**Soulac-sur-Mer** on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.

Kunta on perinteinen merenrantalomakohde. Rannoilla on runsaasti 1900-luvun alussa valmistuneita huviloita, jotka ovat osa kunnan kulttuuriperintöä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Arto Pakkasen surma

**Arto Pakkanen** (1984 – 7. syyskuuta 1998) oli suomalainen 14-vuotias koulupoika, jonka Esa Vahlberg ja Veli-Tuomas Matviala surmasivat Kotkan Malmingilla.

Vahlberg ja Matviala pysäyttivät polkupyörällä ystävänsä kanssa heidät ohittaneen uhrinsa. Pakkasen seurassa ollut poika onnistui jatkamaan matkaa. Matviala aloitti surmatun pahoinpitelyn lyömällä tätä veitsellä kaulaan. Uhrista löytyi 112 veitseniskua eri puolilta kehoa. Juovuksissa olleet Matviala ja Vahlberg löivät veitsellä, potkivat ja hakkasivat vuorotellen maassa makaavaa uhriaan. Runsaat kymmenen minuuttia kestäneen pahoinpitelyn päätteeksi Vahlberg pudotti 13-kiloisen kiven kahdesti uhrin kasvoille.

Surman päätekijät Vahlberg ja Matviala tuomittiin 23. huhtikuuta 1999 Kotkan käräjäoikeudessa yhdessä tahallaan, erityisellä raakuudella ja julmuudella tehdystä murhasta. Rikoksen tekohetkellä alle 18-vuotiaan Matvialan oikeus tuomitsi vankilaan 11 vuodeksi ja 5 kuukaudeksi. Uhrin pahoinpitelyyn liittynyt ja lopuksi uhrin pään suurella kivellä murskannut 18-vuotias Vahlberg sai elinkautisen vankeustuomion. Molemmille tehdyn mielentilatutkimuksen mukaan he olivat tekoa tehdessään täydessä ymmärryksessä. Surmaajille veitsensä antaneen Jan-Erik Penin syyksi oikeus katsoi avunannon törkeään pahoinpitelyyn. Hänet tuomittiin 2 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi vankeuteen. Vapaana oikeutta odottanut Peni määrättiin välittömästi vangittavaksi. Kaikki kolme tuomittua ilmoittivat valittavansa tuomiosta Kouvolan hovioikeuteen.

Esa Vahlberg pääsi ehdonalaiseen vapauteen kesällä 2011.

## Lähteet
Saapasnahka-torni

**Saapasnahka-torni – Aleksis Kiven elämänkertomus** on historioitsija Teemu Keskisarjan kirjoittama Aleksis Kiven elämäkerta. Sen on julkaissut vuonna 2018 Siltala. Teos valittiin Vuoden tiedekirja 2018 -palkinnon finaaliin.

Keskisarja pitää Aleksis Kiveä suurimpana suomalaisena. Kirjan tietopohjan kokoaminen oli hänestä ongelmatonta kielen hiomisen rinnalla. Hänellä oli työssään kuitenkin avustajia kokoamassa aineistoa. 

Tiedot Kivestä olivat kovan työn takana, varsinkin lapsuudesta. "Arvoituksia riittää liittyen kirjailijan ihmissuhteisiin, lapsuuteen, nerouteen ja kuolemaan", Keskisarja sanoo. Tiedonmurusista hän karsi pois sen, mikä tuntui keksityltä.

## Arviot
Mervi Kantokorpi kirjoitti Helsingin Sanomien arviossaan, että Keskisarja tarjoaa ”moneen kertaan myllättyyn materiaaliin uudet, 1800-luvun historiaa ja kansan­kulttuuria tuntevat silmänsä”. Keskisarja asettaa Kiven elämäntapahtumia kontekstiinsa selvittämällä esimerkiksi, oliko niistä oloista tavallista päästä ylioppilaaksi, tai joiko Kivi paljon muihin ylioppilaisiin verrattuna. Kantokorpi piti ”täräyttävimpänä” Keskisarjan Kivestä rakentamaa uutta profiilia: Kivi oli karismaattinen ja suuren lapsen kaltainen selviytyjä, jolla oli joukko tukijoita ja rahoittajia. 

Kantokorpi yllättyi siitä, että kirjassa on kaivettu esiin Kiven isän syntyperää koskeva juoru, jonka mukaan isä olisi ollut tuomari Adlercreutzin lehtolapsi. Kun asialle ei ole pitäviä todisteita, siihen on yleensä suhtauduttu torjuvasti. Arvostelija kiitti Keskisarjan esseististä, suorastaan kaunokirjallista historiankirjoitusta, joka kohoaa parhaimmilleen Kiven ja Charlotta Lönnqvistin yhteisten vaiheiden kuvauksessa.

Outi Hytösen (Suomen Kuvalehti) mukaan Keskisarja käyttää ”poikkeuksellisen räikeitä kielellisiä tyylikeinoja” ja ottaa niillä raikkaan hyppäyksen Kiven maailmaan. Hän huomauttaa, että teos edustaa tietokirjallisuuden tarinallistumisen suuntausta, mutta onnistuu siinä: Keskisarja kuvaa Kiveä sielukkaasti.

Juhani Sipilä tuohtuu arviossaan leikillisesti siitä, että historioitsija on ottanut käsittelyynsä kirjailijan: ”Sakramenttu, Teemu Keskisarja! – – Eikö sinulle kelpaa se, mitä lukuisat tutkijapolvet ovat saneet aikaiseksi Kiven elämää ja teoksia luodatessaan?” Sitten hän kuitenkin toteaa, että Keskisarja on historioitsijana löytänyt pohdittavaksi sellaisia Kiven elämän arvoituksia, joihin kirjallisuudentutkijat eivät ole ymmärtäneet tarttua. Sipilän mukaan Keskisarja on onnistunut pyrkimyksessä saada aikalaisiaan ymmärtämään nykyaikaa historian ilmiöiden kautta tehden kuitenkin oikeutta tutkimilleen ihmisille. Kiven elämässä moni seikka saa selityksen ajan ilmiöiden ja elämänpiirien kuvauksen avulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Teemu Keskisarja: ”Aleksis Kivi oli aseistariisuvan sympaattinen kaveri ja systeemin syöttiläs”, Sveriges Radio 10.10.2018 (mukana myös Keskisarjan radiohaastattelu)
*Anssi Sinnemäki: Alemman Keskisarjan Kivi (Arvostelu teoksesta Keskisarja, Teemu: Saapasnahka-torni. Aleksis Kiven elämäntarina. Siltala, 2018. Agricolan arvostelut 22.5.2019)
Blind Rage

__NOTOC__
**Blind Rage** on saksalaisen heavy metal -yhtye Acceptin neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin 15. elokuuta 2014. Se oli heidän kolmas albuminsa vuoden 2009 comebackin jälkeen. CDn ja boksin mukana oli bonus DVD/Blue Ray *Live in Chile 2013*, joka on nauhoitettu Stalingradin kiertueella 12. huhtikuuta 2013, Caupolino-teatterissa Santiago de Chilessä.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 35.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltäneet Wolf Hoffmann ja Peter Bates sekä sanoittanut Mark Tornillo.

### CD
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

### DVD: Live in Chile 2013
# Intro
# Hung, Drawn & Quartered
# Hellfire
# Restless & Wild
# Losers & Winners
# Stalingrad
# Breaker
# Bucket Full of Hate
# Monsterman
# Shadow Soldier
# Amamos la Vida
# Guitar Solo Wolf
# Neon Knights
# Bulletproof
# Aiming High
# Princess of the Dawn
# Up to the Limit
# No Shelter
# Pandemic
# Fast as a Shark
# Metal Heart
# Balls to the Wall

## Kokoonpano
* Mark Tornillo – laulu
* Wolf Hoffmann – kitara
* Herman Frank – kitara
* Peter Baltes – bassokitara
* Stefan Schwarzmann – rummut

## Arvostelut
* Imperiumi: 7/10
* Kaaoszine: 
* Metalliluola: 
* V2.fi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Alma del Banco

**Alma del Banco** (24. joulukuuta 1862 Hampuri- 8. maaliskuuta 1943 Hampuri) oli saksalainen, juutalaistaustainen modernistinen taidemaalari.

## Elämänvaiheita
Del Banco opiskeli aluksi taidetta syntymäkaupungissaan Hampurissa Valeska Röverin taidekoulussa. Sieltä hän matkusti Pariisiin ja jatkoi opintojaan Fernand Légerin ja André Lhoten oppilaana juuri ennen ensimmäisen maailmansodan alkua.

Palattuaan kotikaupunkiinsa del Banco oli perustamassa Hampurin secessionistien ryhmää ja hän pääsi sekä Hampurin taiteilijaseuran että Deutscher Künstlerbundin jäseneksi. Hän kuului kaupungin eturivin taidepiireihin ja hänen ystäviään olivat Karl Kluth ja Alexandra Povòrina. Elämään kuului myös useita maalausmatkoja Etelä- Eurooppaan.

Kansallissosialistit nousivat Saksassa valtaan vuonna 1933. Del Bancon edustama tyylisuunta oli heidän mielestään rappiotaidetta. Vuonna 1937 Hampurin taidehallista takavarikoitiin 13 del Bancon maalausta.

Vuonna 1943 del Banco sai kuulla, että hänet siirrettäisiin keskitysleirille. Saatuaan tiedon hän teki itsemurhan.

## Lähteet
Laulava salapoliisi (televisiosarja)

**Laulava salapoliisi** (*The Singing Detective*) on Dennis Potterin käsikirjoittama television minisarja vuodelta 1986. Se jatkaa ja jalostaa Potterin *[[Pennejä taivaasta (televisiosarja)|Pennejä taivaasta]]* -sarjan (1978) tyyliä, jossa yhdistyvät puhedraama ja vanhan iskelmämusiikin käyttö. Osin Potterin omaan elämään perustuvassa mielikuvituksellisessa tarinassa psoriasiksesta kärsivää, sairaalassa viruvaa ja salapoliisitarinasta haaveilevaa kirjailijaa nimeltä Philip Marlow esittää Michael Gambon.

*Helsingin Sanomien* Jukka Kajavan mukaan *Laulava salapoliisi* on ”erittäin taitavasti tehtyä viihdettä, mutta myös paljon enemmän. Siksi sen loisteliaisuus tarjoaa hyvän esimerkin nykyisillekin tekijöille siitä, etteivät laaja kelpaavuus ja ajatuksellinen sekä taiteellinen kunnianhimoisuus ole ristiriidassa toistensa kanssa”.

## Lähteet
Thorismund

**Thorismund** oli visigoottien kuningas vuosina 451–453. Thorismundin isä, kuningas Teoderik I, kuoli Katalaunien kenttäin taistelussa. Thorismund valittiin uudeksi kuninkaaksi taistelukentällä, heti isänsä kuoleman jälkeen. Kerrotaan, että Thorismund halusi kostaa isänsä kuoleman tuhoamalla yllätyshyökkäyksellä yön ajaksi vaunulinnaansa vetäytyneet hunnit. Roomalaisten sotapäällikkö Aëtius kuitenkin esti Thorismundin aikeet, sillä hän pelkäsi, että hunnien hävityksen jälkeen visigootit olisivat kasvaneet liian voimakkaiksi ja uhanneet Roomaa. Thorismund katkeroitui tästä, ja vuonna 453 hän joutui salamurhan uhriksi. Thorismundin seuraajaksi valittiin hänen veljensä Teoderik II, joka suhtautui suopeammin Länsi-Roomaan.

## Lähteet
* Kari, Risto: Historian ABC 6 – Kaikkien aikojen valtiot. Tammi 2001. 
### Viitteet
Safiiriviiripyrstö

**Safiiriviiripyrstö** (*Fundulopanchax walkeri*) on Fundulopanchax-sukuun kuuluva kala.

## Koko ja ulkonäkö
Safiiriviiripyrstö kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Se on muuten punavalkoinen väriltään, mutta evissä ja pyrstössä on myös sinistä. Koiras on suurempi ja värikkäämpi kuin naaras.

## Alkuperä
Safiiriviiripyrstö on kotoisin Norsunluurannikosta ja Ghanasta.

## Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Safiiriviiripyrstö on vilkas ja joskus hieman riitaisa kala. Naaras laskee mätimunat pohjalle tai kiinnitää ne kasveihin. Munat kehittyvät 4–8 viikossa. Kalaa on helppo viljellä.

## Vesiolot ja ravinto
Safiiriviiripyrstö tarvitsee vähintään 54 litran kokoisen akvaarion. Akvaario saisi olla hämärä ja siellä pitäisi olla paljon kasveja ja vain vähän veden virtausta. Sopiva pH safiiriviiripyrstölle on 6–7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 20–28 °C. Akvaariossa kasvatetut safiiriviiripyrstöt syövät yleensä kuivaruokaa. Se pitää kuitenkin myös pakastetuista ravintoeläimistä, joita tulisi antaa säännöllisesti.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*ITIS: Fundulopanchax walkeri 
*Fishbase: Fundulopanchax walkeri
Folklorismi

**Folklorismi** on kansatieteen käsite, jolla tarkoitetaan minkä tahansa perinneaineksen omaksumista, keksimistä tai käyttämistä sen alkuperäisen käyttöyhteyden ulkopuolella. Perinnettä sovelletaan tyypillisesti kaupallisiin, viihteellisiin, matkailullisiin, ideologisiin tai kansallisiin tarkoituksiin. 

Käsitteen rajaus ei ole ollut täsmällinen. Sitä on käytetty kuvaamaan esimerkiksi ilmiöitä, jotka on haluttu rajata oikean perinteentutkimuksen ulkopuolelle. Puhetavan taustalla on ajatus epäaitoudesta. Folklorismin idea on, että menneestä luodaan kuva, joka valjastetaan nykyhetken tarpeisiin. Folklorismi ilmenee muun muassa perinne- ja kotiseututyönä, museoina ja perinteestä ammentavana taiteena. 

Perinteentutkimuksen terminologiassa folklorismin kuvataan saaneen alkunsa esiromantiikan aikana. Ilmiön edellytyksenä oli ihannoiva ja sentimentaalinen suhtautuminen menneeseen. Myöhemmin kaupungistumisen ja teollistumisen myötä ihmiset loittonivat perinteistä, joita olivat oppineet tuntemaan, ja agraarikulttuurin piirteistä tuli kaipausta herättäviä symboleja. Suomessa folklorismi välittyy kaupallisten kanavien, kotiseutujärjestötyön ja erilaisten juhlainstituutioiden kautta. Viimeksi mainittujen takana on sekä kaupallisia että aatteellisia motiiveja. 

Silloin kun ajatellaan, että kyse on jonkun muun kuin oman ryhmän perinneaineksen omaksumisesta, puhutaan myös kulttuurisesta omaksumisesta tai lainaamisesta. Mikäli eri kulttuuriryhmien välisessä poliittisessa kamppailussa halutaan ilmaista, että omaksujalla ei olisi siihen oikeutta, voidaan se nimetä kulttuuriseksi appropriaatioksi tai omimiseksi. Tampereen yliopiston sosiaaliantropologian professori Laura Huttusen mukaan kulttuurinen appropriaation käsite ei ole tieteellinen, ja se on "ristiriitainen ja monin tavoin huono". Hänen mukaansa käsite lähtee väärästä oletuksesta, jonka mukaan maailmassa olisi selvärajaisia kulttuureita, joilla jokaisella on oma ikiaikainen sisältönsä ilman lainaamista, muuntelua ja yhdistelyä.

## Lähteet