Strung Up

**Strung Up** on brittiläisen Sweet-yhtyeen marraskuussa 1975 julkaistu live- ja kokoelma-albumi. Siinä on kaksi levyä, joista livelevy nauhoitettiin joulukuussa 1973 Rainbow-teatterissa Lontoossa, kun taas studiolevy on koottu enimmäkseen vuosina 1973–1975 julkaistuista singleistä.

*Strung Up* nousi listojen kärkikymmenikköön Ruotsissa, Tanskassa ja Itävallassa. Pohjois-Amerikassa sitä ei alun perin julkaistu, ja Japanissa se ilmestyi nimellä *Anthology*. Vuonna 2016 albumista julkaistiin uusi versio, jossa oli enemmän kappaleita kuin alkuperäisellä levyllä. 

## Tausta
Sweet työsti vuonna 1975 neljättä studioalbumiaan *[[Give Us a Wink]]*, joka oli miksausta myöten valmis. Yhtyeen managerin Ed Lefflerin neuvosta sen julkaisua kuitenkin siirrettiin, koska edellinen albumi *[[Desolation Boulevard]]* kävi edelleen hyvin kaupaksi Yhdysvalloissa, eikä uuden levyn haluttu syövän sen myyntiä. Studioalbumia odotellessa levy-yhtiö RCA Records halusi kuitenkin julkaista yhtyeeltä materiaalia Euroopan markkinoille. 

## Sisältö
RCA päätti julkaista tupla-albumin, jonka ensimmäisen levyn sisältö koostuu 21. joulukuuta 1973 nauhoitetusta livemateriaalista. Se oli äänitetty Lontoon Rainbow-teatterissa ja myös kuvattu *All That Glitters* -nimistä dokumenttia varten. Kitaristi Andy Scottin mielestä konsertti oli yksi Sweetin parhaista. Siitä päätyi livelevylle kaikkiaan seitsemän kappaletta. Niistä ”The Man with the Golden Arm” on Sweetin oma sovitus Elmer Bernsteinin sävellyksestä, ja siinä on Mick Tuckerin rumpusoolo. Vastaavasti ”Done Me Wrong Alright” esittelee Andy Scottin kitaransoittoa. Levyllä on myös ”Burning / Someone Else Will”, jonka lyhennetty versio ”Burning" oli ilmestynyt huhtikuussa 1973 ”Hell Raiser” -singlen B-puolella. Studioversiota siistittiin sanoituksen vuoksi: ”If we don’t fuck you, then someone else will”. Sen sijaan konserteissaan Sweet esitti sensuroimatonta versiota. Kappaleen toinen osa ja niin ikään sanoituksensa osalta sensuroitu ”Someone Else Will” ilmestyi vuoden 1974 lopulla ”Turn It Down” -singlen kääntöpuolena.

Studiomateriaalista koostuvalla kakkoslevyllä on pääasiassa singlejen A- ja B-puolia vuosilta 1973–1975. A-puolia ovat ”Action”, ”Fox on the Run”, ”The Ballroom Blitz” ja ”Blockbuster”. ”Action” on tosin alkuperäisen singleversion sijaan *Give Us a Wink* -albumin äänityssessioissa tehty uusi miksaus, josta vastasi äänittäjä Reinhold Mack. Alkujaan B-puolilla julkaistut kappaleet ovat ”Miss Demeanor” ja ”Burn on the Flame”, jotka ilmestyivät nyt ensi kertaa albumilla. Singlelinjasta poikkeaa Euroopassa aiemmin julkaisematon, Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittama ”I Wanna Be Committed”, jonka yhtyeen oma sävellys ”Fox on the Run” oli aiemmin samana vuonna syrjäyttänyt singlen A-puolena. Myöskään ”Set Me Free” ja ”Solid Gold Brass” eivät ole singlejä vaan yksittäisiä albumiraitoja.

## Nimi ja kansi
Albumin kannet ovat avattavat, ja kansikuvan on suunnitellut Joe Petagno. Kuvassa Sweetin jäsenet pitelevät käsissään yhtyeen muusikoiden mallisia sätkynukkeja. Kannella haluttiin viestittää, ettei yhtye ollut riippuvainen laulunkirjoittajatiimi Chinn/Chapmanista. Kuva herätti myhäilyä brittiläisessä musiikkilehdistössä. Alkuperäisen Britannian-painoksen mukana tuli liite.

Albumin nimi *Strung Up* heijasteli yhtyeen tyytymättömyyttä asemaansa levy-yhtiön ja managerien puristuksessa.

## Julkaisu ja vastaanotto

### Myynti ja painokset
*Strung Up* julkaistiin marraskuussa 1975. Albumi nousi listojen kärkikymmenikköön Ruotsissa, Tanskassa ja Itävallassa. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa albumi ei sijoittunut. Pohjois-Amerikassa *Strung Up* julkaistiin vasta vuonna 1997 CD-versiona. Japanissa albumin julkaisi Toshiba nimellä *Anthology*. Italiassa albumi ilmestyi yksilevyisenä versiona, jolla olivat pelkät studiokappaleet. Liveosuus julkaistiin erillisenä albumina *Live in England!*. Alun perin albumia ei julkaistu Pohjois-Amerikassa, vaan vasta myöhemmin CD-levynä.

Albumi ilmestyi alun perin vinyylilevynä, C-kasettina ja 8-raitana. CD-levynä albumi oli julkaistu Yhdysvaltojen lisäksi vain Japanissa vuosina 1992 ja 1998 nimellä *Anthology*, kunnes vuonna 2016 Sony julkaisi *Strung Upista* maailmanlaajuisen kahden CD:n ja kahden vinyylin laajennetut versiot. Livelevy sisälsi bonuksena lisää joulukuun 1973 konsertissa soitettuja kappaleita, jotka puuttuivat alkuperäiseltä albumilta. Silläkään ei silti ollut kokonaista konserttia, joka on julkaistu ainoastaan vuonna 1999 albumilla *[[Live at the Rainbow 1973]]*. Studiolevy sisälsi bonuskappaleet ”The Lies in Your Eyes”, ”Fever of Love”, ”Teenage Rampage”, ”The Six Teens” ja ”Hell Raiser”.

### Arvioita

Britanniassa *[[Record Mirror]]* -lehti piti livelevyä muuten vahvana, mutta kappaleet kuulostavat liian samanlaisilta. Brian Connollyn laulu sai kehuja, ja parhaina kappaleina lehti nosti esiin raidat ”Hell Raiser” ja Mick Tuckerin rumpusoolonumeroa ”The Man with the Golden Arm”. Jo aiemmin julkaistuja studiokappaleita lehti ei arvioinut. Loppuun lehti kirjoitti albumin kanteen viitaten, ettei kukaan voi enää kiistää, etteikö Sweetillä olisi nykyään narut omissa käsissään. 

*[[Melody Maker]]* kehui livelevyn osalta Sweetin soittoa ja kirjoitti Brian Connollylla olevan paljon vahvempi ja rajumpi ääni kuin mitä singlejen perusteella voisi kuvitella. Studiolevyn lehti kirjoitti todistavan, ettei yhtyeen itse ja Chinnin ja Chapmanin kirjoittamilla singlejen A-puolilla ole juurikaan laadullista eroa, vaan Sweetin omat sävellykset ovat jopa hieman energisempiä ja voimakkaampia. Lehti lopetti arvostelun sanomalla, ettei The Whon johtohahmon Pete Townshendin vertaus Sweetistä ja varhaisesta The Whosta olekaan täysin tuulesta temmattu.

Myöhemmissä arvosteluissa Allmusicin Dave Thompson sanoi *Strung Upin* olevan albumi, joka nykyisin toimisi pohjana laajalle levyboksille. Hän uskoo, että aikoinaan live- ja studiomateriaalia yhdistellyt kokoelma kertoi kuitenkin pikemminkin levy-yhtiön ja ehkä yhtyeenkin epävarmuudesta tulevaisuutensa suhteen. Thompson kehuu livelevyä, mutta studiolevyä hän ei pidä yhtä houkuttelevana. Hän antaa albumin arvosanaksi kuitenkin neljä tähteä viidestä mahdollisesta. 

*[[Uncut]]*-lehden toimittajien julkaisema *The Ultimate Record Collection* valitsi *Strung Upin* vuonna 2026 historian 80:nneksi parhaaksi glam rock -albumiksi. Lehti kutsuu sitä ”väliaikaiskokoelmaksi”, joka kuitenkin toimii paremmin kuin suurin osa yhtyeen albumeista, koska se esittelee Sweetin sen parhaassa ympäristössä eli lavalla, jossa sen kappaleiden energia on huipussaan. Studiolevyn se kokee täydentävän kokonaisuutta mukavasti.

### Listasijoitukset

## Kappaleet

* Kaikki kappaleet on sovittanut Sweet.
* Kaikki kappaleet ovat kirjoittaneet Brian Connolly, Steve Priest, Andy Scott ja Mick Tucker, ellei toisin mainita.

### Levy 1: live

**A-puoli**
# 
# 
# 
# 

**B-puoli**
# 
# 
# 

### Levy 2: studio
**A-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 
**B-puoli**
# 
# 
# 
# 

### Vuoden 2016 versio

#### Levy 1 – live
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

* LP-versiossa ”Blockbuster” on sijoitettu kuudenneksi kappaleeksi.

#### Levy 2 – studio
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Tekijät

### Muusikot
*Brian Connolly – laulu
*Andy Scott – kitara, laulu
*Steve Priest – bassokitara, laulu
*Mick Tucker – rummut, laulu

### Tuotanto
* Sweet – suunnittelu, tuotanto kappaleissa ”Action” ja ”Fox on the Run”
* Phil Wainman – tuotanto kappaleissa ”Set Me Free”, ”Miss Demeanour”, ”Ballroom Bitz”, ”Burn on the Flame”, ”Solid Gold Brass”, ”The Six Teens” ja ”Blockbuster”
* Nicky Chinn ja Mike Chapman – tuotanto kappaleissa ”Miss Demeanour”, ”Burn on the Flame”, ”Solid Gold Brass”, ”The Six Teens” ja ”I Wanna Be Committed”
* Pat Doyle – art director
* Joe Petagno – kuvitus
* Tony Prince – esittelyteksti

## Lähteet

* 
*

### Viitteet