Matias Corvinus

**Matias** (unk. *Mátyás*) **Corvinus**, alun perin *[[Hunyadi]] Mátyás* (24. helmikuuta 1443 Kolozsvár (nyk. rom. Cluj-Napoca), Unkarin kuningaskunta – 6. huhtikuuta 1490 Hofburg, Wien, Itävallan arkkiherttuakunta) oli Unkarin ja Kroatian kuningas **Matias I** vuosina 1458–1490. Hän käytti myös titteleitä Itävallan herttua vuosina 1485–1490 ja Böömin kuningas vuosina 1469–1490. 

Matias Corvinus oli maineikkaan sotapäällikön ja valtionhoitajan János Hunyadin poika ja nousi Unkarin ensimmäiseksi unkarilaissyntyiseksi kuninkaaksi sitten Árpádien hallitsijasuvun sammumisen vuonna 1301. Hän pani toimeen useita uudistuksia, rajoitti ylhäisaatelin valtaa, perusti yhden ensimmäisistä keskiajan Euroopan vakinaisista ammattiarmeijoista (30 000 miehen vahvuinen Musta armeija, *Fekete sereg*), uudisti oikeuden hallinnon, suojeli ja tuki taidetta sekä tiedettä. Hänen kuninkaallinen kirjastonsa *[[Bibliotheca Corviniana]]* oli yksi Euroopan suurimmista kirjakokoelmista, Budasta muodostui merkittävä taiteiden ja oppineisuuden keskus, ja Unkariin tuotiin kulttuurivaikutteita suoraan renessanssin Italiasta. Matias muistetaan suurena hallitsijana ja kansansatujen oikeudenmukaisena kuninkaana. Tähän ihannoivaan jälkimaineeseen on vaikuttanut myös hänen kuolemaansa seurannut sekasorron aika, jonka päätteeksi Unkari joutui suurimmaksi osaksi Osmanien valtakunnan valtaan.
## Suku ja koulutus

Mátyás syntyi Transilvanian Kolozsvárissa (nykyisen Romanian Cluj-Napocassa) 24. helmikuuta 1443, apostoli Mattiaan päivän aattona, minkä mukaan hän luultavasti sai nimensä. Hänen isänsä János Hunyadi, alun perin valakialaisperäisestä, alempaan aatelistoon kuuluneesta Hunyadin suvusta, oli sotapäällikkö, joka oli aloittanut uransa kuningas Sigismund Luxemburgilaisen ja useiden muidenkin mahtimiesten alaisena, saavuttanut mainetta taitavana sotilaana ja edennyt yhä korkeampiin asemiin kuningas Vladislaus I:n palveluksessa. Seuraavan kuninkaan Ladislaus V:n alaikäisyyden aikana hän toimi Unkarin valtionhoitajana. János Hunyadista tuli koko Euroopan juhlima sankari hänen voitettuaan turkkilaiset Nándorfehérvárin (nyk. Belgrad) piirityksessä 1456, mutta pian voittonsa jälkeen hän kuoli ruttoon.

Äiti Erzsébet Szilágyi (n. 1410–1483) oli Horogszegin Szilágyien sotilassukua. Hänen isänsä László Szilágyi oli kunnostautunut Bosnian sodissa turkkilaisia vastaan, ja tästä palkinnoksi suku oli saanut muun muassa Temesin (Timiş) läänissä sijaitsevan Horogszegin läänityksekseen. Erzsébetin äiti Katalin Bellyéni oli merkittävän aatelissuvun jäsen. Erzsébet Szilágyi huolehti poikiensa kasvatuksesta ja koulutuksesta aviomiehensä pitkien sotaretkien aikana.

János Hunyadilla ja Erzsébet Szilágyilla oli Matiaksen lisäksi vanhempi, vuonna 1431 syntynyt poika László, joka luultavasti oli saanut nimensä pyhän soturikuningas Ladislaus I:n mukaan. Veljesten suuren ikäeron vuoksi on mahdollista, että perheessä oli muitakin lapsia, jotka kenties kuolivat jo nuorina.   

Monet Keski-Euroopan oppineimmista miehistä, kuten puolalainen humanisti Gregorius Sanokilainen ja  Nagyváradin piispa János Vitéz, vierailivat János Hunyadin hovissa Matiaksen lapsuudessa. Gregorius Sanokilainen, Puolan kuningas Vladislav III:n entinen opettaja, oli Matiaan ainoa nimeltä tunnettu opettaja. Näiden oppineitten vaikutuksen alaisena Matiaksesta tuli renessanssin humanismin innokas kannattaja.

Matias opiskeli lapsena monia kieliä ja luki klassista kirjallisuutta, erityisesti tutkielmia sotataidosta. Italialaisen aikalaishistorioitsija Antonio Bonfinin mukaan Matias ”tunsi kaikki Euroopan kielet” turkkia ja kreikkaa lukuun ottamatta. Väite on liioiteltu, mutta Matiaksen tiedetään osanneen unkaria, latinaa, italiaa, puolaa, tšekkiä ja saksaa. Vaikka Hunyadi-suvun ja myös János Hunyadin äidin on arveltu olleen romanialaista syntyperää, ei ole yksimielisyyttä siitä, osasiko Matias romaniaa. Bonfinin mukaan Matias tarvitsi Moldovan-sotaretkellään tulkin puhuakseen sotavangin kanssa. Toisaalta 1500-luvun lopulla elänyt puolalainen historioitsija Krzysztof Warszewiecki kirjoitti, että Matias oli kyennyt ymmärtämään Moldovan ruhtinas Stefanos Suuren lähettiläiden puhumaa romaniaa. János Hunyadin ollessa Unkarin valtionhoitajana varhaiskypsä Matias toimi isänsä tulkkina tämän ottaessa vastaan ulkovaltojen lähettiläitä.    

Matias sai ensimmäiset kosketuksensa sodankäyntiin isänsä rinnalla 12-vuotiaana. Hän osallistui taisteluihin Nándorfehérvárin piirityksessä 1456, ja taistelun jälkeen hänet lyötiin ritariksi.    

## Taistelu vallasta
János Hunyadin kuoltua Belgradin piirityksen jälkeen elokuussa 1456 hänen poliittiset vastustajansa, erityisesti ylhäisaatelisto, muun muassa Cillei-suku, alkoivat toimia Hunyadeja vastaan. Ulrich Cillei yritti ottaa haltuunsa Matiaksen vanhemman veljen László Hunyadin hallitseman Nándorfehérvárin linnan. Syntyneessä kahakassa Ulrich sai surmansa. Hänen sukunsa vaati kostoa, joten kuningas Ladislaus V, vaikka oli jo luvannut Erzsébet Szilágyille säästää tämän poikien hengen, mestautti László Hunyadin maaliskuussa 1457. Nuoren ikänsä vuoksi 14-vuotias Matias jätettiin henkiin mutta vangittiin.

Erzsébet Szilágyi yritti ensin lunastaa poikaansa vapaaksi, mutta kun kuningas ei suostunut, rikas ja vaikutusvaltainen Szilágyin suku alkoi kerätä joukkoja ja värvätä palkkasotureita. Etenkin alempi aateli oli Hunyadien puolella, ja Unkarissa syttyi sisällissota. Ladislaus V pakeni toukokuussa 1457 Wieniin, syyskuussa Prahaan, vieden mukanaan myös vangitun Matiaksen. Prahassa Matias oli herttua Yrjö (Jiří) Poděbradin vankina. Tilanne muuttui, kun nuori kuningas Ladislaus yllättäen kuoli 23. marraskuuta 1457, naimattomana ja vailla perillistä. 

Unkarin kruunulle oli useita tavoittelijoita. Unkarin mahtava ylhäisaateli kannatti Puolan Kasimir IV:ttä, Saksin herttua Wilhelmiä, keisari Fredrik III:tta tai joitakin unkarilaisia mahtimiehiä. Unkarilaisista ylimyksistä kuninkaaksi pyrkivät etenkin palatiini László Garai ja Transilvanian voivodi Miklós Újlaki. Matias sai kuitenkin suuren osan aatelistosta puolelleen isänsä maineen ja äitinsä suvun vaikutusvallan ansiosta. Ensiksi hänet oli vapautettava Prahan vankeudestaan, ja tätä varten Erzsébet Szilágyi lähetti Nagyváradin piispan János Vitézin neuvottelemaan Yrjö Poděbradin kanssa. Erzsébet maksoi 40 000 kultaforintin lunnaat, ja Poděbrad lupasi päästää Matiaksen vapaaksi heti, kun tämä valittaisiin kuninkaaksi. 12. tammikuuta 1458 Szegedissä palatiini Garai ja Szilágyin suku tekivät liiton, Garai lupasi suostua Matiaksen kuninkaaksi valintaan, Szilágyit taas antoivat anteeksi hänen osallisuutensa László Hunyadin teloitukseen. Garaille luvattiin myös, että hän saisi jäädä palatiinin asemaan ja Matias ottaisi kuningattarekseen hänen tyttärensä Annan. Näin tie oli auki kuninkaanvaaliin.

Valtiopäivien vielä valitessa kuningasta Tonavan jäälle kokoontui 40 000 aatelista, jotka huusivat 15-vuotiaan Matiaan kuninkaaksi 24. tammikuuta 1458. Unkarilainen delegaatio, johon kuului myös Erzsébet Szilágyi, lähti noutamaan uutta kuningasta kotimaahan ja kohtasi tämän saattueen Etelä-Määrin Strážnicessa 5. helmikuuta 1458. Siellä ilmeni, että Matias oli sopinut Yrjö Poděbradin kanssa ottavansa puolisokseen tämän tyttären Katariinan, joten Garain kanssa tehty sopimus oli rikottava.

## Kuningas
Valtaistuimelle vuonna 1458 noussut kuningas Matias otti nimekseen Corvinus (johdos latinan sanasta *corvus,* ’korppi’) Hunyadi-sukunsa vaakunan mukaan. Matias oli Unkarin kuninkaista ensimmäinen, joka oli noussut asemaansa aatelistosta hallitsijasuvun ulkopuolelta. Hän oli myös Unkarin ensimmäinen unkarilaissyntyinen kuningas sitten Árpádien hallitsijasuvun sammumisen vuonna 1301.

Matiaksen noustessa valtaan Unkarin länsiosat olivat osaksi Saksan Fredrik III:n, osaksi tätä kannattavien unkarilaisten ylhäisaatelisten hallussa. Koillisessa, ”Ylä-Unkarissa” eli nykyisessä Slovakiassa laajoja alueita, muun muassa tärkeitä kaivoskaupunkeja, hallitsivat Jan Jiskran hussilaiset joukot, eteläisiä rajaseutuja taas uhkasivat, Nándorfehérvárin voitosta huolimatta, edelleenkin turkkilaisten sotavoimat. Matiaksen oli myös selvitettävä välinsä omien kannattajiensa kanssa, jotka katsoivat Matiaksen olevan heille kiitollisuudenvelassa ja olivat valmiita kapinoimaan, jos ei kuningas noudattaisi heidän toiveitaan. Enonsa Mihály Szilágyin, jonka piti toimia valtionhoitajana, Matias syrjäytti ensiksi Transilvanian Besztercen alueen hallitsijaksi, ja kun Szilágyi ei tähän tyytynyt vaan nousi kapinaan, hänet vangittiin. Vuoden vankina istuttuaan Szilágyi luopui tehtävistään, lupasi omistautua pelkästään turkkilaisten vastaiselle taistelulle ja joutui 1460 turkkilaisten vangiksi. Hänet vietiin Istanbuliin ja teloitettiin.

Tullakseen laillisesti kruunatuksi Matiaksen oli hankittava takaisin Unkarin pyhä kruunu, jonka leskikuningatar Elisabet Luxemburgilainen oli vuonna 1440 siepannut poikansa Ladislaus V:n kruunaamista varten ja toimittanut Wieniin. Matias joutui toisaalta vahvistamaan valtaansa sisäisiä vihollisia ja kapinoitsijoita vastaan, toisaalta käymään mutkikkaita neuvotteluja keisari Fredrik III:n kanssa, kunnes kruunun sekä Sopronin kaupungin palaamisesta Unkarille syntyi paavi Pius II:n välityksellä rauhansopimus, joka allekirjoitettiin 19. heinäkuuta 1463 Wiener Neustadtissa. Matias joutui maksamaan kruunusta runsaat lunnaat ja lupaamaan, että mikäli hän kuolisi vailla perillistä, Unkarin valtaistuimen perisivät Fredrik III tai hänen Habsburg-sukuiset perillisensä. (Sopimusta solmittaessa Matias oli äskettäin mennyt naimisiin Katariina Poděbradin kanssa, ja tämä oli jo raskaana, minkä Matias ja hänen lähettiläänsä tiesivät.) Näin Matias voitiin lopulta kruunata Unkarin kuninkaaksi 1464.
### Sotaretket

Isänsä sotapäällikönmaineen ansiosta Matiaskin on haluttu nähdä ennen kaikkea Euroopan puolustajana Osmanien valtakuntaa vastaan. Itse asiassa Matias oli reaalipoliitikko, joka ymmärsi voimasuhteet eikä halunnut saada vastaansa turkkilaisten koko sotakoneistoa. Kun vuonna 1463 sulttaani Mehmed II hyökkäsi Bosniaan, Matiaksen oli kuitenkin pakko reagoida. Talvisaikaan suoritetulla iskulla hän valloitti Jajcen linnan ja liitti osan Bosniaa Unkariin.

Pál Kinizsin saavutettua huomattavan voiton Kenyérmezőn taistelussa Transilvaniassa vuonna 1479 Moldova ja Valakia uudistivat uskollisuudenvalansa Unkarin kuninkaalle. Enempiin voittoihin Unkarin voimavarat eivät riittäneet, niinpä Matias kääntyi puolustuskannalle. Adrianmereltä Szatmáriin saakka rakennettiin kaksinkertainen linnoitusketju, joka riitti pysäyttämään turkkilaisten etenemisen Eurooppaan seuraavan puolen vuosisadan ajaksi. Raja-alueella tehtiin jatkuvia ryöstö- ja hävitysretkiä puolin ja toisin, mutta turkkilaisten huomio kääntyi Vähään Aasiaan ja Krimille.

Matias Corvinus kävi sotia myös lännessä, jossa hän tavoitteli Böömiä, Itävallan herttuakunnan perintömaita ja jopa Saksan keisarin kruunua. Yritettyään vallata Böömin kuningas Matias ajautui sotaan keisaria ja Puolan Jagelloja vastaan. Vuonna 1478 solmitussa Olmützin rauhassa Määri, Sleesia ja Lausitz liitettiin Unkariin kuninkaan elinajaksi, mutta Jagellojen hallitseman Böömin valtaaminen ei onnistunut. Jonkin verran menestystä saavutettiin myös keisaria vastaan. Wien vallattiin vuonna 1485, ja unkarilaiset hallitsivat paria vuotta myöhemmin koko Ala-Itävaltaa. Valtauksen jälkeen kuningas Matias siirsi residenssinsä Wieniin ja hallitsi siellä kuolemaansa saakka, vuoteen 1490.

### Uudistukset
Kuningas Matias oli luonut sotiaan varten, liittolaiset mukaan luettuina, yli 100&nbsp;000 miehen Mustan armeijan (jota komensi János "Musta" Haugwitz), joka koostui kurinalaisista ja hyvin koulutetuista palkkasotureista. Armeijan ylläpito oli kuitenkin erittäin kallista. Unkari sai jonkin verran taloudellista tukea Venetsian tasavallalta ja paavilta, mutta rahoituksen turvaamiseksi unkarilaisten talonpoikien verotusta kiristettiin äärimmilleen. Verotuksen kiristämisen ohella tehtiin verotukseen ja talouteen liittyviä uudistuksia. Taloudellisia muutoksia vastustettiin, ja kapinat uhkasivat ajoittain hallinnon ohella jopa kuninkaan valtaistuinta. 

Talousuudistusten lisäksi uudistettiin lainsäädäntöä ja tuomioistuimia. Neuvonantajakseen Matias otti aiemmin opettajanaan toimineen humanististen aatteiden kannattajan János Vitézin, joka nimitettiin Esztergomin arkkipiispaksi ja kansleriksi. Mahtimiesten valtaa rajattiin ja korruptiota pyrittiin kitkemään hallinnosta. Hallinnolliset tehtävät päätyivät usein Italiassa humanistisen koulutuksen saaneille ammattivirkamiehille siinä, missä vastaavat tehtävät oli aiemmin annettu usein paroneille ja prelaateille. Valtansa takaamiseksi Matias joutui kuitenkin nojaamaan ylhäisaateliston mahtisukuihin ja jakelemaan niille maita ja  piispanvirkoja.

### Taiteiden ja tieteiden suosija
Avioiduttuaan Napolin prinsessa Beatrixin kanssa vuonna 1476 Matias rakensi kulttuuriyhteyksiä Firenzen tasavaltaan, Milanon herttuakuntaan ja muihin Italian valtioihin ja kulttuurikeskuksiin. Kielitaitoinen Matias oli  kiinnostunut taiteesta ja tieteestä. Hän luki mielellään, etenkin suurmiesten ja sotien historiaa. Marcus Tannerin mukaan hänellä oli ”alfauroksen” kirjallinen maku: hänen kirjastossaan ovat säilyneet esimerkiksi Ksenofonin Kyyros Suuren elämäkerran latinankielinen käännös, Quintus Curtius Rufuksen teos Aleksanteri Suuresta ja aikalaisen Roberto Valturion sotilaallinen tutkielma. Säilyneessä kirjeessään hän kiittää italialaista humanistia Pomponio Letoa (Julius Pomponius Laetus), joka oli lähettänyt hänelle Silius Italicuksen teoksen toisesta puunilaissodasta. 

Matias kutsui hoviinsa oppineita ja filosofeja etenkin Italiasta. Runoilija ja historioitsija Antonio Bonfini, fransiskaanimunkki ja historioitsija Pietro Ranzano, runoilija ja retorikko Bartolomeo Fonzio ja Francesco Bandini oleskelivat monien vuosien ajan Matiaksen hovissa. Tämä oppineiden miesten piiri toi uusplatonismin ajatukset Unkariin. Matias osallistui mielellään itsekin filosofien keskusteluihin. Erityisesti häntä viehättivät italialaisen filosofin Marsilio Ficinon esittelemät Platonin ajatukset filosofi-kuninkaasta, jossa yhdistyvät viisaus ja valta. Matias Corvinus on päähenkilö Aurelio Lippo Brandolinin vuonna 1492-1494 julkaistussa teoksessa *De comparatione rei publicae et regni*, joka on dialogi kahden hallitusmuodon vertailusta. Teoksessa Matias on pantu lausumaan, että hallitsija "on lain kärjessä ja hallitsee sitä".

Matias näki itsensä katolisen uskon puolustajana muslimeja ja hussilaisia vastaan ja osallistui myös teologisiin keskusteluihin. Suhde kirkkoon oli hänelle tärkeä, joskaan ei ongelmaton. Hän tuki avokätisesti ainoaa Unkarissa perustettua sääntökuntaa, pyhän erakko Paavalin veljestöä, sekä Budan linnan nykyään Matiaksenkirkkona tunnetun Neitsyt Marian kirkon uudelleenrakennusta.

Matias Corvinuksen aloitteesta arkkipiispa János Vitéz ja piispa Janus Pannonius suostuttelivat paavi Paavali II:n valtuuttamaan heidät perustamaan yliopiston Pozsonyiin (saks. *Pressburg*, nyk. Slovakian Bratislava) toukokuussa 1465. Academia Istropolitana suljettiin kuitenkin pian arkkipiispan kuoleman jälkeen. Matias harkitsi uuden yliopiston perustamista Budaan, mutta tämä suunnitelma ei toteutunut. Hänen hallituskautensa aikana perustettiin Budaan Unkarin ensimmäinen kirjapaino, jonka ensimmäinen tunnettu tuote on vuonna 1473 painettu "Budan kronikka".

Matias käynnisti ainakin kaksi suurta rakennusprojektia, jotka alkoivat noin vuonna 1479. Budan kuninkaalliseen linnaan rakennettiin kaksi uutta siipirakennusta sekä riippuva puutarha, ja Visegrádin palatsi rakennettiin uudelleen renessanssityyliin. Matias nimitti italialaisen arkkitehti Chimenti Camician ja dalmatialaisen Giovanni Dalmatan johtamaan näitä projekteja.

Hän tilasi koko elämänsä ajan johtavia italialaisia ​​taiteilijoita koristamaan palatsejaan. Hänen palveluksessaan työskentelivät esimerkiksi kuvanveistäjä Benedetto da Majano sekä taidemaalarit Filippino Lippi ja Andrea Mantegna. Mantegnan Matiaksesta maalaamasta muotokuvasta on säilynyt kopio. Keväällä 1485 Matias päätti tilata Leonardo da Vinciltä madonna-maalauksen. Matias palkkasi myös italialaisen sotainsinööri Aristotele Fioravantin ohjaamaan linnoitusten jälleenrakentamista Unkarin etelärajalle. Hän rakennutti uudet myöhäisgotiikantyyliset luostarit fransiskaaneille syntymäkaupunkiinsa Kolozsváriin, Szegediin ja sukunsa kotipaikkaan Hunyadiin sekä Pyhän erakko Paavalin luostariveljestölle Fejéregyházaan.

Matias Corvinuksen hovissa harjoitettiin myös tasokasta musiikkia. Paavin kapellimestari Bartolomeo Maraschi kuvasi Matiaksen kappelikuoroa parhaaksi koskaan kuulemaansa. Säveltäjät kuten Josquin Dor ja Johannes de Stockem oleskelivat Matiaksen hovissa, ja siellä vieraili  lukuisia italialaisia ​​muusikoita.

Merkkisaavutus Unkarin kulttuurihistoriassa on Matiaksen perustama kirjasto *[[Bibliotheca Corviniana]].* Matias aloitti systemaattisen kirjojen keräämisen sen jälkeen, kun hänen ensimmäinen kirjastonhoitajansa Galeotto Marzio, piispa Janus Pannoniuksen ystävä Ferrarasta, saapui Unkariin noin vuonna 1465. Kirjeenvaihto Taddeo Ugoleton, joka seurasi Marziota kirjastonhoitajana vuonna 1471, ja Francesco Bandinin välillä vaikutti kuninkaallisen kirjaston kehittämiseen, koska jälkimmäinen ilmoitti säännöllisesti ystävälleen uusista käsikirjoituksista. Matias työllisti myös käsikirjoittajia, kirjankuvittajia ja kirjansitojia. Vaikka hänen kirjojensa tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, *[[Bibliotheca Corviniana]]* oli hänen kuollessaan yksi Euroopan suurimmista kirjakokoelmista.

Kaikkien sivistyneiden aikalaistensa lailla Matias uskoi taivaankappaleiden vaikuttavan yksilöiden elämään ja kansojen historiaan. Galeotto Marzio kuvaili häntä "kuninkaaksi ja astrologiksi", ja italialainen humanisti, historioitsija ja runoilija Antonio Bonfini sanoi, että Matias "ei koskaan tehnyt mitään kuulematta ensin tähtiä". Hänen pyynnöstään ajan kuuluisat tähtitieteilijät saksalainen matemaatikko Johannes Regiomontanus ja puolalainen tähtitieteilijä Marcin Bylica perustivat Budaan observatorion ja varustivat sen astrolabeilla ja armillaareilla vuosina 1467−1471. Regiomontanus omisti Matiakselle navigointia käsittelevän kirjansa, jota Kristoffer Kolumbus aikanaan käytti matkoillaan. Kuningas nimitti Bylican neuvonantajakseen vuonna 1468.

## Avioliitot, avioliittosuunnitelmat ja jälkeläiset

Matias kihlattiin jo 12-vuotiaana elokuussa 1451 Cillein kreivi Ulrich II:n ja Serbian prinsessa Katarina Brankovićin 10-vuotiaan tyttären Elisabet Cillein (1441–1455) kanssa. Suvut olivat vanhoja vihollisia keskenään ja tällä naimakaupalla välejä yritettiin parantaa. Morsian eli Hunyadien perheessä, mutta kuoli syyskuussa 1455 ennen avioliiton solmimista. Toisten tietojen mukaan avioliitto ehdittiin solmia, mutta noin 14-vuotiaan Elisabetin sairastumisen vuoksi sitä ei ehditty panna täytäntöön. 

Matiaksen ensimmäinen puoliso oli Böömin prinsessa Katariina Poděbrady (1449–1464), joka oli Böömin hallitsijan Yrjö (Jiří) Poděbradyn ja böömiläisen aatelisnaisen Kunigunde von Sternbergin tytär. Avioliitosta sovittiin Matiaksen ollessa kuninkaan vankina Prahassa vuonna 1457. Erzsébet Szilágyi maksoi pojastaan lunnaat, ja herttua Yrjö (joka valittiin kuninkaaksi maaliskuussa 1458) lupasi päästää Matiaksen vapaaksi, kunhan tämä valittaisiin kuninkaaksi. Kuningatar Katariina kuoli kuitenkin synnytyksen jälkeiseen lapsivuodekuumeeseen vain noin 14-vuotiaana, maaliskuussa 1464, ja myös syntynyt poikalapsi menehtyi. Kruununperimyksestä tuli Matiakselle keskeinen ongelma. 

Matias lähestyi tämän jälkeen keisari Fredrik III:tta, jotta tämä etsisi hänelle uuden morsiamen sukulaistensa joukosta. Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik II Rautainen tarjosi yhtä tyttäristään Matiakselle, mutta Unkarin säädyt vastustivat tätä naimakauppaa. Puolan kuningas Kasimir IV puolestaan ei suostunut antamaan vanhinta tytärtään Hedvigiä (puol. *Jadwiga*) Matiaksen puolisoksi. (Hedvig avioitui vasta vuonna 1475 Baijeri-Landshutin herttuan Georg Rikkaan kanssa.) Keisari Fredrik III:n ja Matiaksen tapaamisessa vuonna 1470 keskusteltiin myös avioliitosta Matiaan ja keisarin viisivuotiaan tyttären Itävallan arkkiherttuatar Kunigunden välillä, mutta keisari ei halunnut vielä sitoutua ainoan tyttärensä kihlaamiseen. Kunigunde avioitui 17 vuotta myöhemmin vuonna 1487 Baijerin herttua Albrekt IV:n kanssa.
Matiaksen toinen (tai kolmas) aviopuoliso oli Napolin prinsessa Beatrice (lat. *Beatrix,* tätä nimimuotoa käytetään unkarilaisessa historiankirjoituksessa) d'Aragona, (1457–1508), joka oli Napolin kuningas Ferdinand I:n ja Taranton ruhtinattaren Isabella di Chiaramonten tytär. Kihlauksesta ​​ilmoitettiin Wrocławissa 3. lokakuuta 1474 Puolan kuningas Kasimir IV:n ja Böömin kuningas Vladislaus Jagellon piirittäessä joukkoineen kaupunkia. Beatrix toi runsaat myötäjäiset, 200 000 kultarahaa eli dukaattia (lokakuun 2024 kullan hinnan perusteella arvioiden noin 400 miljoonaa euroa eli noin 10 000 kiloa kultaa), ja hänen vuotuinen verotulonsa alamaisiltaan oli tuolloin 500 000 kultafloriinia. Heidät vihittiin 22. joulukuuta 1476 Budassa, ja 19-vuotias Beatrix kruunattiin jo tätä ennen, 12. joulukuuta kuningattareksi Székesfehérvárissa, Unkarin kuninkaiden perinteisessä kruunauskaupungissa. Avioliitto Beatrixin kanssa edisti suuresti taiteiden ja tieteiden suosimista Matiaksen hovissa, mutta kruununperimyksen ongelmaa se ei ratkaissut, sillä avioliitto jäi lapsettomaksi. 

Leskeksi jäätyään kuningatar Beatrix jäi asumaan Esztergomin linnaan ja meni vuonna 1491 naimisiin uuden kuninkaan Vladislaus II:n kanssa. Tämäkin liitto oli lapseton, sen laillisuutta tutkittiin vuodesta 1493 lähtien ja paavi Aleksanteri VI julisti sen mitättömäksi vuonna 1500. Perusteena avioliiton mitätöintiin käytettiin sitä, että Vladislauksen edellistä avioliittoa Głogówin herttuatar Barbaran (1464–1515) kanssa ei ollut mitätöity. (Tämä liitto oli jäänyt toteutumatta, koska Barbara ei sotatilan vuoksi päässyt edes matkustamaan puolisonsa luokse.) Ilmeisesti Beatrixin ja Vladislauksen avioliitto oli alkuaankin solmittu tarkoituksella tämä muotovirhe huomioon ottaen, jotta Vladislaus myöhemmin pääsisi eroon Beatrixista, joka jo tiedettiin kykenemättömäksi saamaan lapsia. Beatrix joutui maksamaan mitätöintiprosessin oikeudenkäyntikulut ja palaamaan vuonna 1501 Napoliin, missä hän kuoli vuonna 1508.

Avioliittojensa ohella Matiaksella oli useita naissuhteita, mutta yleisesti tiedossa on vain yksi avioton lapsi, János Corvinus (1473–1504). Tämän äiti oli porvaristyttö Barbara (unk. *Borbála*) Edelpöck tai Edelpeck (k. 1495), Hans Edelpöckin tytär Ala-Itävallan Steinista (nykyään osa Kremsin kaupunkia). Matias ja Barbara tutustuivat Wienissä vuonna 1470, ja heidän suhteensa syveni lähes elämäntoveruudeksi, kun Matias toi Barbaran Budaan ja antoi tälle oman talon asuttavaksi. János-pojan synnyttyä onnellinen Matias lahjoitti Barbaralle talon Besztercebányan (Banská Bystrica nyk. Slovakiassa) kaivoskaupungista.

Avioiduttuaan prinsessa Beatrixin kanssa vuonna 1476 Matias lähetti Barbaran Itävaltaan ja järjesti hänelle puolisoksi Enzersdorfin kreivi Friedrichin. Tästä avioliitosta Barbaralle syntyi vielä kaksi lasta. János-poika puolestaan asui nelivuotiaasta lähtien isänsä ja tämän äidin Erzsébet Szilágyin hoivissa ja sai kruununperillisen arvoisen kasvatuksen. János Corvinus sai isältään sekä isoäitinsä perintönä hallintaansa suuret maa-alueet etenkin itäisestä Unkarista. Hän oli Liptaun ja Troppaun herttua, Slavonian herttua vuosina 1490–1493, Kroatian ja Slavonian baani eli käskynhaltija vuosina 1495–1497 ja 1499–1504. Matias halusi Jánoksen perillisekseen ja vannotti vielä ennen kuolemaansa valtakunnan säädyt tunnustamaan pojan tulevaksi kuninkaakseen. Tämä suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut. Kuningatar Beatrix pyrki estämään poikapuolensa valtaannousun ja tämän yritykset löytää puolisokseen jonkin eurooppalaisen hallitsijahuoneen tytär. Matiaksen kuoltua János hävisi valtataistelun eikä onnistunut avioitumaan yhteenkään suureen hallitsijasukuun vaan solmi vuonna 1496 avioliiton Frangepánin kreivitär Beatrixin kanssa (k. 1510).

## Kuolema ja jälkimaine

Kuningas Matias Corvinus kuoli 47-vuotiaana palmusunnuntain messun jälkeen 6. huhtikuuta 1490 äkillisesti joko sydänkohtaukseen tai ruokamyrkytykseen residenssissään Hofburgin palatsissa Wienissä. Hänen kuolemastaan levisi aikoinaan huhu, että kuningatar Beatrix olisi murhauttanut hänet myrkytetyllä viikunalla, mutta tarina lienee perätön jo siksikin, että Beatrix tiesi lapsettomana leskikuningattarena joutuvansa hankalaan asemaan, joten hänen intresseissään olisi päinvastoin ollut pitää kuningas hengissä mahdollisimman pitkään. Matias oli sairastanut useita vuosia tuskallista kihtiä, mikä teki hänet liikuntakyvyttömäksi, niin että vuodesta 1489 lähtien häntä oli kuljetettu kantotuolissa. Hänet haudattiin Székesfehérváriin Neitsyt Marian taivaaseenastumisen basilikaan, Unkarin kuninkaiden kruunauskirkkoon.

”Kuningas Matias on kuollut, oikeus on mennyttä” (*Meghalt Mátyás király, oda az igazság)* tunnetaan Unkarissa perinteisenä sananpartena. Matias sai jälkimaineen rakastettuna, oikeudenmukaisena hallitsijana, joka suojeli kansaa ylimysten mielivallalta. Kansansaduissa hän kiertää valtakuntaansa valepuvussa ja rankaisee kansaa sortavia tuomareita ja linnanherroja. Nämä tarinat ovat tietenkin vailla todellisuuspohjaa, ja joitakin niistä on saatettu kertoa aiemmin esimerkiksi Unkarin Ludvig Suuresta ja muualla Euroopassa muistakin hallitsijoista. Itse asiassa Matias verotti kansaansa armottomasti, ja tämä verotus kohdistui erityisesti talonpoikiin. Määrättyään ylimääräisen veron hän yleensä juhlallisesti vannoi, että tämä ei enää toistuisi, ja yleensä myös rikkoi tämän lupauksensa. Mahtimiehiä kohtaan hän oli epäluuloinen ja arvaamaton, monet hänen tukijoistaankin saattoivat päätyä vankilaan tai menettää omaisuutensa. Tamás Pálosfalvin mukaan hän tuli parhaiten toimeen niiden herrojen kanssa, jotka noudattivat hänen käskyjään kyselemättä tai miettimättä niiden moraalisia perusteita; useat näistä olivat hänen laillaan nousseet suhteellisen alhaisesta yhteiskunnallisesta asemasta. 

Kuva Matiaksesta oikeudenmukaisena ja rakastettuna kuninkaana ei juurikaan liity hänen persoonaansa. Sikäli kuin tiedetään, hän oli paremminkin pragmaattinen, ankara, suorastaan armoton hallitsija. Hänen jälkeensä seurasi sekasortoinen aika ja Jagello-dynastian valtakausi, jonka päätteeksi suuri osa Unkaria joutui turkkilaisten valtaan. Tältä kannalta katsoen Matias oli viimeinen hallitsija, johon ihannekuvan unkarilaisten omasta kansallisesta kuninkaasta ja Unkarin menetetystä suuruudesta saattoi heijastaa. Samasta syystä hänen seuraajansa Vladislaus II on ansiottomasti saanut heikon ja huonon hallitsijan maineen. 

## Aiheesta lisää

* Matthias Corvinus - Warfare History 
* Bibliotheca Corvinia Virtualis, virallinen kotisivu (englanniksi) 

## Lähteet