Jean-Pierre Aumont

**Jean-Pierre Aumont** (5. tammikuuta 1911 – 30. tammikuuta 2001) oli ranskalainen näyttelijä. Hän syntyi Pariisissa ja saavutti mainetta jo Euroopassa, josta hän toisen maailmansodan aikana joutui juutalaisen syntyperänsä johdosta pakenemaan Yhdysvaltoihin.

Aumont syntyi varakkaaseen pariisilaisperheeseen – hänen isänsä omisti tavarataloketjun – ja seurasi näyttelijääitinsä kutsumusta 16-vuotiaana opiskelemalla draamaa Pariisin konservatoriossa ja debytoimalla näyttämöllä 21-vuotiaana. Hänen ensimmäinen elokuvansa vuotta myöhemmin oli *Jean de la Lune* (1931), ja hänen uransa lähti nousuun vuonna 1934 elokuvassa *Lac aux Dames* ja Oidipuksen roolissa Jean Cocteaun *La Machine Infernale*ssa.

Seuraavien vuosien aikana Aumont työskenteli  ranskalaisen elokuvan suurten nimien kanssa: Madeleine Renaudin ja Jean Gabinin kanssa Julien Duvivierin *Suurten aavikkojen kansassa* (*Maria Chapdelaine*, 1934), Harry Baurin kanssa *Tarass Bulba*ssa (1936) sekä Michel Simonin ja Louis Jouvetin kanssa Marcel Carnén *Drôle de Drame*ssa (*Täydellinen rikos*, 1937), joka sijoittuu edvardiaaniseen Lontooseen. Carné valitsi hänet uudelleen rooliin elokuvassa *Hotel Du Nord* (1938).

Juuri kun hänen uransa oli päässyt vauhtiin, sota syttyi. Aumont palveli Ranskan vapaiden joukkojen riveissä Tunisiassa, Italiassa ja Ranskassa ja ansaitsi rohkeudestaan Kunnialegioonan ja Croix de Guerren mitalit. Vuoteen 1943 mennessä hän oli muuttanut Hollywoodiin, jossa hän sai useita haastavia rooleja tyypillisenä ranskalaisena. Hänen ensimmäinen roolinsa oli elokuvassa *Assignment In Brittany* (1943), jossa hän esitti miehitettyyn Ranskaan lähetettyä lentäjää joka teeskenteli olevansa natsiagentti. Samana vuonna hän esiintyi elokuvassa *Vapauden risti*, jossa hän näytteli ranskalaista sotilasta saksalaisessa sotavankileirissä.

Vuonna 1946 Aumont meni naimisiin María Montezin kanssa, ja heille syntyi tytär. 
Vuotta myöhemmin hän ja Montez näyttelivät yhdessä ainoan kerran elokuvassa *Siren of Atlantis*.
Montezin traagisen ennenaikaisen kuoleman jälkeen 31-vuotiaana Aumont vetäytyi näyttelemisestä kahdeksi vuodeksi. Hän palasi elokuvassa *[[Lili (elokuva)|Lili]]* (1953) hurmaavana taikurina, joka ihastuu Leslie Caroniin. Siitä lähtien hänestä tuli kansainvälinen tähti, joka liikkui helposti Euroopan ja Amerikan välillä.
Vuonna 1962 Aumont näytteli Vivien Leighin rinnalla Broadwaylla *Toverit*-musikaalissa. Vaikka kumpikaan ei ollut taitava tanssija tai laulaja, he pärjäsivät pelkillä persoonallisuuksillaan Pariisissa maanpaossa olevien venäläisten kuninkaallisten rooleissa. Leigh eli yhtä synkimmistä kausistaan, ja Aumont auttoi häntä selviytymään.

Seuraavien vuosikymmenten aikana Aumont oli enimmäkseen vähäpätöisissä elokuvissa. Poikkeuksia olivat Sidney Pollackin *[[Rautaiset sankarit]]* (1969), jossa hän näytteli impotenttia linnanherraa, ja François Truffaut'n *[[Amerikkalainen yö]]* (1973), jossa hän oli elokuvassa kuvattavan elokuvan karismaattinen miespääosan esittäjä.  Aumont jatkoi työskentelyä 1990-luvulla esiintyen James Ivoryn elokuuvassa *Pariisissa kaikki on toisin* (1995) ja Ismail Merchantin ohjaamana elokuvassa *Unohdettu menneisyys * (1996), joissa hän edelleen huokui arvokkuutta ja viehätystä, josta hänet tunnettiin tosielämässä.

Aumont voitti vuonna 1991 kunnia-Césarin. Hän oli kuollessaan 90-vuotiaana ollut vuosikymmeniä naimisissa Marisa Pavanin kanssa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*