Amerikanakita

**Amerikanakita** (), aiemmin **suurijapaninkoira** (), on suuri ja vankka molossityyppinen pystykorvakoirarotu.

Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi vajaa sata amerikanakitaa.

## Ulkonäkö
Amerikanakita on kookkain FCI:n hyväksymistä pystykorvista. Urokset ovat säkäkorkeudeltaan 66–71 cm ja nartut 61–66 cm. Rodulle ovat ominaisia voimakas rakenne ja suuri, karhumainen pää. Karvapeite on kaksinkertainen; pintakarva on karheaa ja säänkestävää. Kaikki värit ovat hyväksyttyjä. Amerikanakitoja on esimerkiksi harmaita, soopeleita, punaisia, mustia, karhunmustia, kellanruskeita (fawn), valkoisia, juovikkaita (brindle) ja läikikkäitä (pinto). Pohjavilla ja peitinkarva saattavat olla keskenään erivärisiä. Kaikissa muissa väreissä paitsi valkoisessa sallitaan musta maski, mutta jokaisessa värimuunnoksessa esiintyy myös maskittomia yksilöitä. Suomessa brindle ja karhunmusta ovat melko harvinaisia.

Pitkäkarvaisuus ei ole toivottu ominaisuus amerikanakitoilla, mutta myös pitkäkarvaisia yksilöitä esiintyy. Tavallisesti pitkäkarvaisten yksilöiden turkki on lyhytkarvaisia pehmeämpää eikä sen takia pidä sadetta tai hylji likaa yhtä hyvin.

## Luonne ja käyttäytyminen
Amerikanakita on erittäin rohkea, ja sillä voi olla hyvinkin voimakas vahtivietti. Kotikoirana amerikanakita on lempeä ja kiintyy omistajaansa. Vieraita kohtaan rotu saattaa olla varautunut eikä yleensä tule toimeen vieraiden koirien kanssa. Oman perheen uusiin koiriin se yleensä tottuu, jos toinen on tullut taloon pentuna. Amerikanakita on erittäin voimakastahtoinen koira ja vaatii samanlaisen omistajan. Koiraa harvoin suositellaan ensimmäiseksi koiraksi vahvan luonteensa ja suuren kokonsa vuoksi.

## Alkuperä
Toisen maailmansodan jälkeen rotua alettiin kasvattaa Japanista Yhdysvaltoihin tuoduilla yksilöillä. Amerikkalaiset suosivat taistelulinjaisia, kookkaampia koiria, kun taas japanilainen akita pohjautuu pienempikokoiseen metsästyslinjaan. Ensimmäiset Suomeen tuodut akitoiksi kutsutut koirat olivat todellisuudessa amerikanakitoja; virheellinen nimitys johtui siitä, että nämä kaksi olivat alkujaan olleet sama rotu.

Akita ja amerikanakita ovat olleet FCI-maissa virallisesti kaksi eri rotua vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2006 myös Englannin Kennelliitto (*Kennel Club*) ja vuonna 2020 Amerikan Kennelliitto (*[[American Kennel Club]]*) erotti rodut toisistaan. Näissä kahdessa järjestössä amerikanakita tunnetaan virallisella nimellä *Akita* ja akita virallisella nimellä *Japanese Akita Inu*.

## Terveys
Rodun keskimääräinen elinikä on noin yhdeksän vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet ja luuston sekä nivelten sairaudet. Amerikanakitan merkittävimmät terveysongelmat ovat lonkkaniveldysplasia, kyynärniveldysplasia, muutamat silmäsairaudet, spondyloosi,  SA-tauti ja uveodermatologinen oireyhtymä.

Luuston sairauksista huolestuttavin on lonkkaniveldysplasia. Noin 68 %:lla amerikanakitoista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A tai B), kun taas kohtalaista tai vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy 14 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D tai E). Eriasteista kyynärniveldysplasiaa esiintyy 6 %:lla rodun edustajista.

Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy ylimääräisiä ripsiä (distichiasis) ja silmäluomen kietymistä sisäänpäin (ektropion). Amerikanakitan PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärkuvauslausunto ja silmälausunto.

Spondyloosissa selkänikamien reunoille kehittyy ikääntymisen myötä luupiikkejä. Eriasteista spondyloosia esiintyy noin 23 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 tutkittuja amerikanakitoja. 

Sebaceous adeinitis eli SA on heterogeeninen ryhmä sairauksia, joissa yhteistä on karvatupen tulehdus ja talirauhasen toimintaa estävät ja häiritsevät reaktiot. Varma diagnoosi saadaan ihon koepaloista. Amerikanakita on yksi SA-taudin tyyppiroduista. Toinen samantyyppinen sairaus on uveodermatologinen oireyhtymä (UDS). Sairaus aiheuttaa autoimmuunisen ihotulehduksen, joka keskittyy etenkin ihon ja limakalvon rajakohtiin, esimerkiksi huulten, silmien ja peräaukon ympäristöön. 

Amerikanakitat ovat keskimääräistä koirarotua sisäsiittoisempia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoisen koirarodun sisäsiittoisuusluku oli jonkun verran alle 10 %. Täysin eri sukulinjoista peräisin olevien serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on vastaavasti 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla on havaittu geenitutkimuksissa. Amerikanakitan jälkeläisen luku on peräti 0,34. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

## Katso myös

* Shiba
* Akita

## Lähteet
*Suomen Amerikanakita ry
*KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)