open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tarmo Neemelo

**Tarmo Neemelo** (s. 10. helmikuuta 1982 Paide, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija, joka pelaa Viron Meistriliigan JK Nõmme Kaljussa. Isokokoisen (190 cm ja 90 kg) Neemelon pelipaikka on hyökkääjä.

## Ura

Neemelo edusti ammattilaisuransa aluksi kotimaansa Kuressaarea (2000–2003) ja TVMK:ta (2004–2005). Hänen vuonna 2005 Meistriliigassa tekemänsä 41 maalia nostivat hänet yhdeksi Kultaisen kengän voittajaehdokkaista. Hän sijoittui lopulta sijalle 12, vaikka tekikin määrällisesti eniten maaleja kaikista Euroopan pääsarjapelaajista.

Kaudeksi 2006 Neemelo siirtyi Ruotsiin Allsvenskanin Helsingborgiin, jossa pelit kuitenkin jäivät vähiin. Hän palasi vielä saman kauden aikana TVMK:hon lainalle. Ennen kauden 2007 alkua Neemelo kävi myös Suomessa HJK:n ja TPS:n testissä saamatta kuitenkaan sopimusta. Näin hänet lainattiin Ruotsin Superettanin Sundsvalliin.

Helmikuussa 2008 Neemelo siirtyi Helsingborgista Suomen Veikkausliigan Myllykosken Palloon. Kaudella 2008 hän pelasi 24 ottelussa ja oli kahdeksalla maalillaan joukkueen paras maalintekijä. Helmikuussa 2009 hän siirtyi 1,5-vuotisella sopimuksella Belgian Jupiler Pro Leaguen Zulte Waregemiin, johon siirtyi samaan aikaan myös MyPa-joukkuetoveri Eetu Muinonen. Vuonna 2009 Neemelo palasi Viroon ja pelasi FC Levadiassa kausina 2009–2010. Kaudesta 2011 lähtien hän on edustanut JK Nõmme Kaljua.

Neemelo on pelannut myös Viron maajoukkueessa.

## Saavutukset
### Seurasaavutukset
* Viron mestaruus 2005
** hopeaa 2004
* Viron cup –hopeaa 2004 ja 2005
* Viron supercup 2005 ja 2006

### Henkilökohtaiset saavutukset
* Meistriliigan paras maalintekijä 2005
* Viron hopeapallo 2006

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Profiili soccerway.com:issa 
* Profiili transfermarkt.com:issa 
* Neemelon esittely Weltfussball-sivustolla
Sebastiano Caboto

**Sebastiano Caboto** tai **Sebastian Cabot** (noin 1484–1557) oli italialais-englantilainen tutkimusmatkailija. Hän kertoi englantilaisille olevansa kotoisin Bristolista, mutta muuttaneensa lapsena Venetsiaan. Italialaisille hän puolestaan kertoi olevansa Englannissa opiskellut venetsialainen. Hänen on väitetty matkustaneen isänsä Giovanni Caboton seurueessa vuonna 1498 Englannista Newfoundlandiin, mutta luultavasti historioitsijat ovat vain sekoittaneet isän ja pojan matkat.

Vuonna 1512 Sebastiano Caboton tiedetään olleen Henrik VIII:n palveluksessa kartoittajana Greenwichissä. Hän teki töitä myös Espanjan hoville, ja tarjoutui salaa etsimään Luoteisväylää Kiinaan venetsialaisten lukuun.

Vuosina 1525–1530 hän kartoitti Etelä-Amerikkaa. Huonon käytöksen takia hänet karkotettiin Pohjois-Afrikkaan.

Sebastiano Caboton muistiinpanot laajoilta matkoilta ovat kadonneet, mutta yksi kopio hänen piirtämästään maailmankartasta on tallella Pariisissa Kansalliskirjastossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
M/S Sally Albatross

**M/S Sally Albatross** on kahden eri laivan nimi:
*M/S Viking Saga, 1980 rakennettu laiva, joka muutettiin Sally Albatrossiksi 1986 ja tuhoutui 1990 tulipalossa
*Uudempi M/S Sally Albatross (myöhemmin M/S Celestyal Crystal), joka rakennettiin 1992 aiemman Sally Albatrossin rungon päälle
Suomen Russponiyhdistys

**Suomen Russponiyhdistys ry** on gotlanninrussien virallinen rotujärjestö Suomessa ja Suomen vanhin ponirotuyhdistys. Yhdistys perustettiin vuonna 1975 nimellä **Siitosyhdistys Russ Avelsförening**. Perustava kokous pidettiin 20. huhtikuuta 1975 Eva Wreden koolle kutsumana Rabbelugnin kartanossa. Marketta Salmenpohja (silloin Nyqvist) valittiin yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Suomessa oli tällöin 30 puhdasrotuista russtammaa ja kaksi jalostusoritta. Yhdistyksen tarkoitus oli ryhtyä huolehtimaan ponien rekisteröinnistä ja kantakirjauksesta, mutta tähän ei saatu lupaa. Gotlanninrussien suomalaisesta kantakirjasta vastaa Suomen Hippos, joka on sitoutunut noudattamaan rodun alkuperämaan Ruotsin jalostusohjesääntöä.

Vuosina 1996–2013 yhdistyksen nimenä oli **Suomen Russ-ponien Ystävät ry**. Vuonna 2014 otettiin käyttöön nykyinen nimi, Suomen Russponiyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää russponien jalostusta, tunnettavuutta ja käyttöä. Yhdistys järjestää muun muassa näyttelyitä ja kilpailuja sekä julkaisee jäsenlehteä. Jäsenyys ei edellytä ponin omistamista, vaan kuka tahansa rodusta kiinnostunut voi liittyä yhdistyksen jäseneksi.

## Aiheesta muualla
*Suomen Russponiyhdistys
Indrek Zelinski

**Indrek Zelinski** (s. 13. marraskuuta 1974 Pärnu, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen 184 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka edusti urallaan useita seuroja Virossa, Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Zelinskin pelipaikka on hyökkääjä.

Zelinski aloitti uransa kotikaupungissaan Pärnu JK:n riveissä. Ennen ulkomaille siirtymistään hän edusti myös JK Tervis Pärnua ja FC Floraa, kunnes siirtyi Suomeen FC Lahden joukkueeseen. Lahdesta Zelinski muutti Tanskaan, Aalborg BK:hon. Kauden 2003 hän pelasi Ruotsissa Landskronan riveissä ja seuraavaksi kaudeksi hän palasi Tanskaan, tällä kertaa BK Fremiin. Kööpenhaminalaisseurassa vietetty kausi jäi hänen toistaiseksi viimeisekseen ulkomailla, ja hän palasi kotimaahansa FC Levadia Tallinnaan.

Kahdesti Viron mestaruuden voittanut Zelinski on pelannut Viron maajoukkueessa 103 ottelua. Maaottelumaaleja hän on tehnyt 27, mikä riittää maajoukkueen maalintekijätilastossa toiseen sijaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Zelinski FC Levadian sivuilla  
*Zelinski Weltfussball-tietokannassa
Joel Lindpere

**Joel Lindpere** (s. 5. lokakuuta 1981) on virolainen jalkapalloilija, joka on pelannut kotimaansa lisäksi Bulgariassa, Norjassa, Yhdysvalloissa ja Tšekissä. 178 senttimetriä pitkän Lindperen pelipaikka oli keskikentällä, yleensä hyökkäävässä roolissa.

Lindpere edusti kotimaassaan pitkään FC Floraa sekä muun muassa Nőmme Kaljua, Lelleää ja FC Valgaa. Bulgariassa hän edusti TsSKA Sofiaa, Norjassa Tromssaa, Yhdysvalloissa New York Red Bullsia ja Chicago Firea sekä Tšekissä Banik Ostravaa.

Lindpere pelasi vuonna 1999 alkaneella maajoukkueurallaan Viron maajoukkueessa 107 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lindpere Tromsø IL:n sivuilla  
*Lindpere Weltfussball-tietokannassa
Konstantin Nahk

**Konstantin Nahk** (aik. *Konstantin Kolbassenko*, s. 10. helmikuuta 1975 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Kolme kertaa Viron mestaruuden voittanut Nahk pelasi uransa aikana kotimaassaan KSK Vigri Tallinnassa, FC Tevalte Tallinnassa, Tallinna Sadam JK:ssa ja JK Viljandi Tulevikissa FC Levadia Tallinnan lisäksi. Jokaisessa seurassaan hän pelasi Viron pääsarjassa. Lisäksi Nahk on edustanut kahta seuraa ulkomailla, Torpedo-MAZ Minskiä Valko-Venäjällä ja FC Jokereita Suomessa. Suomessa pelatessaan hän oli Veikkausliigan alkukauden sensaatiomaisin pelaaja, ja hän muun muassa johti maalipörssiä. Tahti kuitenkin hiljeni loppukautta kohti mennessä, ja Nahk poistui takaisin Viroon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nahk FC Levadian sivuilla  
* Nahk Weltfussball-tietokannassa
Urmas Rooba

**Urmas Rooba** (s. 8. heinäkuuta 1978) on virolainen 179 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka urallaan edusti useita seuroja Virossa, Tanskassa ja Suomessa.

Rooba on edustanut uransa aikana FC Lelleä, Lelle SK:tä, JK Tervis Pärnua, FC Floraa ja Paide Linnameeskondia kotimaassaan, FC Midtjyllandia, FC Kööpenhaminaa ja Vejle Boldklubia Tanskassa sekä Turun Palloseuraa ja Pietarsaaren Jaroa Suomessa.

Viron maajoukkueessa Rooba pelasi 70 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 1996.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Rooba FC Kööpenhaminan sivuilla
Marek Lemsalu

**Marek Lemsalu** (s. 24. marraskuuta 1972 Pärnu, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija, jonka vuonna 2008 päättyneen peliuran viimeinen seura oli Viron pääsarjassa Meistriliigassa pelaava FC Levadia Tallinn. Lemsalun pelipaikka on puolustaja.

Seurajoukkueuransa aikana Lemsalu edusti FC Levadia Tallinnan lisäksi JK Viljandi Tulevikia ja FC Floraa kotimaassaan, Mainzia Saksassa ja Strømsgodsetia sekä Bryneä Norjassa.

Maajoukkueurallaan Lemsalu pelasi 86 ottelua Viron maajoukkueessa ja teki kolme maalia. Maajoukkueuraa kesti vuodesta 1991 vuoteen 2007 asti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lemsalu Brynen sivuilla
Martin Reim

**Martin Reim** (s. 14. toukokuuta 1971 Tartto, Viron SNT) on virolainen 168 senttimetriä pitkä jalkapalloilija.

Reim edusti maansa pääsarjassa Meistriliigassa pelaavaa FC Floraa vuodesta 1992 lähtien, tosin ei aivan tauotta, sillä vuosina 1999–2000 hän edusti Kotkan TP:tä ja 1990-luvun puolivälissä FC Lelleä. Ennen siirtoaan Floraan hän ehti edustaa kolmea muuta pääkaupungin joukkuetta, Lõvid Tallinnaa (Tallinna Lõvid), Sport Tallinnaa (Tallinna Sport) ja Norma Tallinnaa (FC Norma). Kaudella 1990 Reim kävi ensimmäisen kerran pelaamassa Suomessa Jämsänkosken Ilveksessä. 

Viron maajoukkueessa Reim on pelannut 157 ottelua, ja hän on eniten maaotteluita Viron paidassa pelannut jalkapalloilija. Maaottelumaaleja Reim on tehnyt 14.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Reim FC Floran sivuilla
Itsenäisyyden aukio (Kiova)

**Maidan Nezaležnosti** (, ”Itsenäisyyden aukio”, puhekielessä **Maidan**) on Ukrainan pääkaupungin Kiovan keskusaukio. Kaupungin pääkatu H’reštšatyk kulkee aukion kautta koillisesta lounaaseen.

Aukion ensimmäinen nimi 1800-luvun puolivälissä oli H’reštšatykin aukio, sittemmin vuodesta 1871 Duumanaukio, neuvostovallankumouksen jälkeen maaliskuusta 1919 Neuvostoaukio, vuodesta 1935  Kalinininaukio, vuodesta 1977 Vallankumousaukio ja Ukrainan itsenäistyttyä Neuvostoliitosta 1991 Itsenäisyyden aukio. Se kunnostettiin itsenäistymisen kymmenvuotispäiväksi 2001.

Maidan Nezaležnosti on myös Itsenäisyyden aukion alle osuvan Kiovan metron aseman nimi.

## Vuosien 2004–2005 tapahtumat

Maidanilta alkoivat syksyllä 2004 opiskelijoiden joukkomielenosoitukset Ukrainan presidentinvaalin toisen kierroksen tulosta vastaan, jota epäiltiin väärennetyksi. Täällä syntyneestä vaatimuksesta presidentinvaalin toinen kierros uusittiin 26. joulukuuta 2004, ja vaalin voitti Viktor Janukovytšin sijasta Viktor Juštšenko. Mielenosoituksissa ja konserteissa syntynyttä yhteishenkeä, oranssia koalitiota, kutsutaan Maidanin hengeksi. Tähän ovat yleensä vedonneet Julija Tymošenkon kannattajat, jotka ovat epäilleet, että Juštšenko tekee kompromisseja Alueiden puolueen kanssa.

Maidanilla oli marraskuun lopulta 2004 tammikuulle 2005, presidentin virkaanastumiseen saakka, tavaratalo Ukrainalle H’reštšatykia pitkin ulottunut aidattu ja kulkuluvitettu telttaleiri, missä myös toisista Ukrainan kaupungeista tulleet opiskelijat kaupunkiensa tunnuksin jatkoivat ympärivuorokautista mielenosoitusta kaminoiden lämmössä iskulauseenaan *Vapaus ei nuku*.

Jonkin verran järjestettiin myös sinivalkoisia vastamielenosoituksia, mutta ne eivät juuri tavoittaneet video- ja televisiokameroita.

## Vuosien 2013–2014 mielenosoitukset

Kun presidentti Janukovytš päätti syksyllä 2013 hylätä EU:n vapaakauppa- ja assosiaatiosopimuksen, se johti Ukrainan itsenäisyydenajan suurimpiin mielenilmauksiin ja väkivaltaisuuksiin, joissa kuoli kymmeniä ihmisiä. Itsenäisyyden aukio on Kiovan keskeisimpiä mielenosoituspaikkoja.

## Lähteet
Hovinmaa

**Hovinmaa** eli **Kravtsovo** () on maaseututaajama Tienhaaran eli Seleznjovon maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä, Riihimäen–Pietarin rautatien varrella 12&nbsp;km Viipurista länteen. Asukasluku on 236 (2008).

## Hovinmaan taajama Suomessa

Ennen sotia  Suomeen kuuluessaan Hovinmaa oli teollisuustaajama ja rautatieasema Viipurin läänin Vahvialan kunnan itäosassa. Hovinmaan taajama muodostui Hovinmaan ja Rakkolanjoen kylistä. 

Yhteydet Viipuriin olivat hyvät: Rataosa Viipuri–Simola oli vilkkaasti liikennöity 1930-luvulla, paikallisjuna kulki kerran tunnissa molempiin suuntiin. 

Hovinmaalla toimivat Rakkolanjoen kaakelitehdas, Hovinmaan paperitehdas ja Oitin tiilitehdas. Hovinmaan paperitehdas oli perustettu 1873 ja sen omisti Ab Hovinmaa Pappersbruk (per. 1888). Tehtaan vuosituotanto oli noin 3 000 tonnia ja vuonna 1932 siellä oli 110 työntekijää. Hovinmaan arvokas vanha tehdasalue tuhoutui sodissa. Rakkolanjoen kaakelitehdas oli perustettu 1877 ja se siirtyi Karjalan Puuteollisuus Oy:n haltuun vuonna 1932. Rakkolanjoen kaakelitehdas oli toiminnassa myös jatkosodan aikana ja sen toiminta päättyi lopullisesti kesällä 1944. Oitin tiilitehtaalle valmistui uusi tuotantolaitos vuonna 1942 ja se oli tuolloin Euroopan suurin ja nykyaikaisin.

## Aiheesta muualla
* Kuva: Hovinmaan rautatieasema 1930-luvulla.
* Kuva: Oitin tiilitehdas 1940-luvulla
Elokuva-Aitta

**Elokuva-Aitta** oli vuosina 1932–1968 ilmestynyt, elokuviin keskittynyt aikakauslehti. Se oli aikoinaan Suomen suurin elokuvajulkaisu, vuonna 1952 sen levikki oli 30 500. Päätoimittajana toimi muun muassa *[[Seura]]*-lehden perustanut Ensio Rislakki.

Vuonna 1966 päätoimittajana oli Kirsti Jaantila ja lehteä kustansi Lehtiaitta Oy, jonka toimitus sijaitsi osoitteessa Fredrikinkatu 48, Helsinki. Lehti ilmestyi joka toinen viikko eli 24 numeroa vuodessa. Lehteä painettiin Kustannusosakeyhtiö Otavan syväpainossa Helsingissä. Irtonumeron hinta oli 1,20 mk ja vuosikerran 21 mk.

## Historia
*Elokuva-Aitta*-lehden juuret ulottuivat "filmitaiteelliseen" *Filmiaitta*-aikakauslehteen, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1921. Sen ruotsinkielinen rinnakkaispainos *Filmrevyn* ilmestyi vuosina 1921–1927. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Ragnar Öller. Lehden ilmestymistiheys vaihteli, mutta se tuli ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa. Vuonna 1927 Suomi-Filmi perusti *Filmiaitalle* kilpailevan elokuvalehden *Elokuva*, joka taistelisi sen "trustia" vastaan, ja lehtien välinen nokitus jatkuikin vuoteen 1928 asti. Vuosien 1931–1932 taloudellinen lama ajoi lehdet yhteen, ja ne yhdistyivät vuonna 1932 *Elokuva-Aitaksi*.

Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä *Elokuva-Aitta* oli vuonna 1933 sijalla 38, vuonna 1943 sijalla 14, vuonna 1953 sijalla 27 ja vuonna 1963 sijalla 55.

### Päätoimittajia
* Ragnar Öller, ensimmäinen päätoimittaja
*Ensio Rislakki 1932–1934
* Aino Aurela 1934–1947
* Veikko Karumo 1947–1950
* Valma Kivitie 1950–1961
* Kirsti Jaantila 1961–1967
* Olavi Järvi 1968

## Katso myös
* Luettelo suomalaisista elokuvalehdistä ja -verkkojulkaisuista

## Lähteet
### Kirjat
* Kari Uusitalo: *Suomalaisen elokuvan vuosikymmenet : johdatus kotimaisen elokuvan ja elokuva-alan historiaan 1896–1963* , Helsinki : Otava, 1965
### Viitteet
Daanit

**Daanit** tai **daanilaiset** olivat muinaisskandinaavinen kansa, joka on luultavasti alun perin asunut nykyisen Etelä-Ruotsin  ja Tanskan alueella ja antanut Tanskalle nimensä. Daanit muuttivat Jyllantiin 400-luvulla ja pakottivat juutit siirtymään etelään ja länteen. Daanit mainitsee myöhäisantiikissa Prokopios ja ilmeisesti Jordanes, joka kertoo heidän olleen samaa heimoa "Suetid"-heimon (mahdollisesti svealaiset) kanssa ja karkottaneen herulit asettuen heidän alueelleen. Nimitys yleistyi sittemmin tarkoittamaan kaikkia Tanskaan asettuneita väestöryhmiä.

## Lähteet
Delta Rhythm Boys

**Delta Rhythm Boys** oli yhdysvaltalainen lauluyhtye, joka perustettiin vuonna 1934 Langstonin yliopistossa Oklahomassa. Yhtye oli aikanaan hyvin suosittu muun muassa Pohjoismaissa, joissa suosiota lisäsivät kiertueilla monipuoliseen, kansainväliseen ohjelmistoon mukaanotetut suomalaiset ja ruotsalaiset sävelmät. Delta Rhythm Boys teki levytyksiä myös sellaisten artistien kuin Ella Fitzgeraldin ja Fred Astairen kanssa.

Suomessa kansansuosio alkoi esiintymisestä Linnanmäen huvipuiston avajaisissa keväällä 1950. Harmony Sistersin laulaja Maire Ojosen on kerrottu opettaneen Delta Rhythm Boysille suomen kielen alkeita, ja yhtye levytti useita suomalaisia lauluja suomeksi. Näitä ovat olleet ainakin "Tula tullalla" sekä "Tuoll' on mun kultani", jonka yhtye levytti myös englanniksi nimellä "Please Come Back". Englanninkielisinä käännöksinä he levyttivät ainakin kappaleet "Villiruusu", "Isoisän olkihattu" ("Grandpa's Strawhat"), "Rosvo-Roope" ("Raunchy Ropey") ja Toivo Kärjen tangon "Tule hiljaa" ("Though You Left Me"). Yhtye esiintyi myös vuonna 1959 valmistuneessa elokuvassa *[[Iskelmäketju]]*. Teekkareiden keksimäksi väitetään yhtyeen nimen suomennosta ”Suistomaan Poljentopojat”.

Delta Rhythm Boys jatkoi esiintymistä vaihtelevissa kokoonpanoissa aina vuoteen 1987 asti, jolloin yhtyeen perustaja, basso Lee Gaines kuoli kotonaan Helsingissä. Gaines on haudattu oman tahtonsa mukaan Suomen maaperään. Yhtyeen toinen jäsen Hugh Bryant kuoli esiintyessään Gainesin hautajaisissa. Pisimpään elänyt jäsen, ykköstenori Carl Jones kuoli 91-vuotiaana lokakuussa 2010.

Yhtye on nimitetty United In Group Harmony Association Hall of Fameen sekä vuonna 1999 The Vocal Group Hall of Fameen.

## Tunnetuin kokoonpano
*Lee Gaines (basso) 
*Kelsey Pharr (baritoni)
*Carl Jones (ykköstenori)
*Traverse Crawford (kakkostenori)
*René de Knight (pianisti, sovittaja)

## Diskografia
* *[[20 suosikkia – Raunchy Ropey]]* (1997)

## Lähteet
**20 suosikkia: Delta Rhythm Boys* -albumi (Fazer Records 1997) – Johan Vikstedtin kirjoittamassa kansilehdessä Suomea koskevaa yhtyehistoriaa
### Viitteet

## Aiheesta muualla

*The Vocal Group Hall of Fame: Delta Rhythm Boys
*Carl Jonesin haastattelu
* 
* Viimeinen Delta Rhythm Boy on kuollut!
* Delta Rhythm Boys lakritsimainoksessa (1976)
Simeon Styliitta

**Simeon Styliitta** eli **Simon pylväskilvoittelija** (noin 388 Sisan – 2. syyskuuta 459) oli syyrialainen askeetikko, joka piti askeesia muiden askeetikkojen tapaan varmana tapana päästä Jumalan valtakuntaan. Kertomusten mukaan hän oli arvostetussa asemassa ja vaatimaton todenpuhuja, joka osoitti niin kuninkaille, kansalaisille kuin rikollisillekin heidän paikkansa. Hän tuli tunnetuksi asumalla pylvään päässä – ensimmäinen pylväs oli noin kolme metriä korkea, mutta viimeisten arvellaan olleen noin kaksikymmentä metriä korkeita. Hän kiristi viittansa ylleen niin tiukasti, että köysi rikkoi ihon ja aiheutti märkiviä haavoja, jotka olivat aiheuttaa hänelle kuoleman. Simeon Styliitta ei ollut ainoa pylväskilvoittelija 300–400-luvuilla.

Simeon Styliitta oli ensin tavallinen luostarimunkki, mutta hänen mielistyttyään askeesiin munkkitoverit luokittelivat hänet vaaralliseksi ja erottivat hänet luostarista. Luostarista lähdettyään hän vaelsi Antiokiaan, jossa hän jälleen oli kuolla 40 päivän kestoiseen täyspaastoonsa. Vuosia myöhemmin hän vaelsi vuorille erakoksi viettämään rauhallista elämää eläimennahkoihin pukeutuneena. Erakon elämä ei kuitenkaan ollut riittävän tuskallista, joten hän murskasi oikean jalkansa kivellä päästäkseen eroon elämän liiallisista nautinnoista. Hänen asuessaan vuoristossa ihmiset tulivat kuulemaan häntä. Elämänsä viimeiset 37 vuotta hän vietti Antiokian keskustassa pylvään päässä kesät talvet, aktiviteetteinaan laulaminen, rukoilu ja opettaminen.

Tästä toiminnasta Simon saikin lisänimensä *styliitta*, pylväskilvoittelija, joka tulee kreikan kielen sanasta *stylos* ’pylväs’. Hänestä muodostui paikallisen väestön keskuudessa tärkeä hahmo, jonka puoleen ihmiset kääntyivät tarvittaessa. Pylväänsä huipulta hän otti esille tulenaratkin aiheet valtakunnan merkkihenkilöistä tai tavallisista ihmisistä. Askeesin tuloksena uskotaan vähitellen luostarilaitoksen syntyneen askeetikkojen muodostamista yhteisöistä.

Simonin juhlapäivä katolisessa kalenterissa on 5. tammikuuta ja ortodoksisessa 1. syyskuuta.

## Aiheesta muualla

* Catholic Encyclopedia. 
* Tarpeettoman tiedon aarreaitta.
* Simeon Styliitasta Ortodoksi.net-sivulla.
Kert Haavistu

**Kert Haavistu** (s. 18. tammikuuta 1980 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen 178 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka pelasi koko uransa ajan kotimaassaan. Hän edusti muun muassa JK Vall Tallinnaa, FC Lelleä, Lelle SK:ta, FC Floraa, FC TVMK:ta ja FC Puumaa.

Haavistu pelasi Viron maajoukkueessa 44 ottelua vuosina 1999–2004.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Haavistu FC Floran sivuilla 
*Haavistu Soccernet-tietokannassa 
*Haavistu Weltfussball-tietokannassa
Mikko Myllylahti

**Mikko Myllylahti** (s. 1980 Tornio) on suomalainen runoilija ja elokuvantekijä.

Myllylahti on julkaissut neljä runokokoelmaa. Hänen runojaan on ilmestynyt myös MotMot 2002 -runouden vuosikirjassa sekä Reviiri-antologiassa. Hän sai vuonna 2003 kunniamaininnan J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Myllylahden esikoisrunokokoelma *Autojen kuumat moottorit kotiinpaluun jälkeen* oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Vuonna 2012 Myllylahti sai Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinnon kolmannesta runokokoelmastaan *Väylä*. Teos oli myös Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2013.

Myllylahden käsikirjoittama ja Juho Kuosmasen ohjaama elokuva *[[Hymyilevä mies (elokuva)|Hymyilevä mies]]* palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2016. Myllylahden ohjaama lyhytelokuva *Tiikeri* sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikolla 2018. Hänen käsikirjoituksensa elokuvaan *[[Metsurin tarina]]* palkittiin Kriitikoiden viikon Next Step -palkinnolla vuonna 2019. Myllylahti myös ohjasi elokuvan, ja se sai maailmanensi-iltansa toukokuussa 2022 Kriitikoiden viikko -sarjassa, johon se valittiin historian toisena suomalaiselokuvana *[[Guled & Nasra]]n* jälkeen.

Myllylahti valmistui taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston elokuva- ja lavastustaiteen laitokselta vuonna 2012. Hän asuu Karkkilassa.

## Teokset
### Runoteokset
* *Autojen kuumat moottorit kotiinpaluun jälkeen* (runokokoelma, Savukeidas, 2003)
* *Amerikkalainen yö ja muita runoja* (runokokoelma, Savukeidas, 2007)
* *Väylä* (runokokoelma, Savukeidas, 2012)
* *Bensiiniä ja lunta* (runokokoelma, Savukeidas, 2015)

### Elokuvat
#### Elokuvakäsikirjoitukset
* Hymyilevä mies, pitkä näytelmäelokuva, 2016
* Metsurin tarina, 2022

#### Ohjaustöitä
* *Lintu*, 2006, 9min.
* *On the method of screaming*, 2007, 6min.
* *Kurjuuden kuningas*, 2009, 22min.
* *Pyramidi*, 2012, 30min. (lopputyöelokuva Aalto-yliopiston elokuva- ja lavastustaiteen laitokselle)
* *Käsilaukku*, 2013, 28min. (Suomalainen novellielokuva 2012)
* *Dijon-juttu*, 2016, 9min. (Hetki hauskaa -lyhytelokuva)
* *Tiikeri*, 2018, 10min (Ensi-ilta Cannesin Kriitikoiden viikolla 2018)
* *[[Metsurin tarina]]*, 2022, 90min

## Palkinnot ja ehdokkuudet
* Kunniamaininta J.H. Erkon kirjoituskilpailussa 2003
* Tornion kaupungin kulttuuripalkinto 2004
* Opiskelijapalkinto Tampereen lyhytelokuvajuhlilla 2012
* Kalevi Jäntin palkinto 2012

;Ehdokkuudet
* Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas 2003
* Tanssiva karhu -runopalkintoehdokkuus 2012 teoksesta *Väylä*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Mikko Myllylahden verkkosivut
Lordi Raglan

**Lordi Raglan** (**Raglanin ensimmäinen paroni**, alkujaan **FitzRoy James Henry Somerset**) (30. syyskuuta 1788 Badmington – 28. kesäkuuta 1855 Sevastopol) oli brittiläinen sotamarsalkka ja brittiläisten joukkojen ylipäällikkö Krimin sodassa. Häntä pidetään vähintään osasyyllisenä Balaklavan taistelun kevyen ratsuväkiprikaatin tappioon.

Lordin mukaan on nimetty raglan-hiha, koska käsivarren amputoinnin jälkeen hänen hihansa ommeltiin eri tavalla.

## Lähteet
Armeijaryhmä

**Armeijaryhmä** on useammasta armeijasta koostuva, yhden komentajan alainen sotatoimiyhtymä, joka on kykenevä toimimaan itsenäisesti määrittelemättömän ajan.  Armeijaryhmän vastuualueena on yleensä laaja maantieteellinen alue ja käytännössä niitä pystyvät varustamaan vain suurvallat ja sotilasliitot. Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton puna-armeijassa armeijaryhmästä käytettiin nimitystä rintama.

Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon toisessa maailmansodassa koostui kolmesta armeijaryhmästä (pohjoisen, keskustan ja etelän armeijaryhmät) ja liittolaisten armeijoista. Neuvostoliitossa vastaava joukko oli rintama: Berliinin taisteluun osallistuivat 1. Valko-Venäjän ja 1. Ukrainan rintama. Länsiliittoutuneilla oli vastaavasti Euroopan sotatoimialueella neljä armeijaryhmää: kuudes, kahdestoista, viidestoista ja 21. armeijaryhmä.

Kylmän sodan aikana Eurooppaan oli sijoitettu Naton pohjoinen armeijaryhmä NORTHAG (Northern Army Group) ja keskinen armeijaryhmä CENTAG (Central Army Group).

Armeijaryhmää suuremmista yksiköistä käytetään joskus termiä sotatoimialue (*theatre of operations*).
## Lähteet
* 
* 
* 
* 
### Viitteet
George Hamilton-Gordon

**Lordi Aberdeen** eli **George Hamilton-Gordon** (28. tammikuuta 1784 Edinburgh – 14. joulukuuta 1860 Lontoo) oli brittiläinen poliitikko, sekä **Aberdeenin neljäs jaarli** vuodesta 1801 alkaen. Hän oli tory-puolueen poliitikko ja toimi maansa pääministerinä vuosina 1852–1855.

Hän aloitti uransa diplomaattina ja toimi 1810-luvulla ylipäällikkö Arthur Wellesley Wellingtonin lähettiläänä Itävallassa. Hän neuvotteli Yhdistyneen kuningaskunnan edustajana Napoleonin vastaisen liittoumasopimuksen lokakuussa 1813. Hän toimi yhtenä maansa edustajista Pariisin rauhanneuvotteluissa 1814. Maansa ulkoministerinä lordi Aberdeen toimi vuosina 1828–1830 ja uudelleen 1841–1846. 

Pääministerinä Hamilton-Gordon oli vuosina 1852–1855. Hänen hallituksensa kaatui Krimin sodasta johtuvaan John Arthur Roebuckin ajamaan parlamentin aloitteeseen, jossa tutkittiin hallituksen sodanaikaiset virheet ja epäonnistumiset.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lady Frances Balfour: *Life of George 4th Earl of Aberdeen*, 1922
Ylipäällikkö

**Ylipäällikkö** on maan asevoimien ylin johtaja. Useimmissa maissa ylipäällikkönä on nimellisesti valtionpäämies, vaikka hän ei käytännössä osallistu asevoimien johtamiseen. Ylipäällikön alaisuudessa on asevoimien korkein upseeri, asevoimien komentaja tai pääesikunnan päällikkö.

Suomessa tasavallan presidentti on perustuslain mukaan puolustusvoimien ylipäällikkö, missä ominaisuudessa hän muun muassa ylentää kaikki upseerit. Sodan aikana presidentti voi luovuttaa ylipäällikkyyden toiselle henkilölle. Talvisodan sytyttyä vuonna 1939 Kyösti Kallio luovutti ylipäällikkyyden puolustusvoimain komentajalle, sotamarsalkka, myöhemmin Suomen marsalkka Gustaf Mannerheimille, ja kun Mannerheimista tuli jatkosodan lopulla 1944 presidentti, ylipäällikkyys palautui luovuttajainstituutiolle. Risto Ryti on Suomen presidenteistä ainoa, joka ei ole lainkaan ollut ylipäällikkö.

Ylipäällikkö on lähes poikkeuksetta valtionpäämies, yleensä presidentti, ja esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki on käytännössä asevoimien muodollinen ylipäällikkö vaikka pääministerillä on varsinainen valta asevoimissa. Kansainyhteisön maista Australiassa ja Uudessa-Seelannissa ylipäällikkö on Britannian monarkin nimittämä kenraalikuvernööri, ja Kanadassa kenraalikuvernöörin tai monarkin on allekirjoitettava sodanjulistukset.

Valtionpäämiehen ylipäälliköntehtävien suhteen ovat poikkeuksia muun muassa Japani, Ruotsi, Saksa ja Egypti, joissa ylipäällikkönä on käytännössä puolustusministeri, Japanissa pääministeri. Ruotsissa vuoden 1975 perustuslain mukaan asevoimat vastaa hallitukselle, mutta kuninkaalla on kaikkien aselajien korkein kenraalinarvo, jonka hän jakaa vain puolustusvoimien komentajan (Överbefälhavare, ÖB) kanssa. Egyptissä tasavallan presidentillä on asevoimien korkeimman komentajan seremoniallinen asema, syynä ilmeisesti se, että kaikki Egyptin presidentit ovat tähän mennessä olleet sotilaita.

Yhdysvaltain asevoimat käytti vuoteen 2002 tietyissä tehtävissä (COCOM:n komentajan) nimekkeessä termiä ylipäällikkö (), josta luovuttiin tuolloin, koska sen katsottiin kuuluvan ainoastaan presidentille.

Eräissä maissa, kuten Kiinassa ja Sveitsissä, vastuu on jaettu. Sveitsissä asevoimat vastaa Sveitsin liittoneuvostolle ja Kiinassa keskussotilaskomissiolle.

## Katso myös
* Puolustusvoimain ylipäällikkö

## Lähteet
Akaattikotilo

**Akaattikotilo** (*Lissachatina fulica*, syn. *Achatina fulica*) on nilviäinen, joka on kotoisin Itä-Afrikan sademetsistä.

## Levinneisyys
Suuren kokonsa takia akaattikotiloa kasvatetaan paikoitellen ruokaeläimeksi, ja sitä on levitetty jopa Tyynenmeren alueelle asti trooppisen Aasian kautta. Osa muuttaneista kotiloista on myös vahingossa kulkeutunut hedelmäkuljetusten mukana. Suurimpana syynä akaattikotiloiden levinneisyyteen on se, ettei se vieraslajina ole kohdannut tarpeeksi luonnollisia vihollisia, jotka olisivat kyenneet rajoittamaan sen suurelle alueelle levinnyttä muuttoa.

Akaattikotiloa pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Se on monien viljelykasvien tuholainen ja voi olla uhka myös paikalliselle kasvilajistolle. Akaattikotiloa voidaan torjua *[[Thevetia peruviana]]* -kasvin hedelmiin muodostuvilla kemikaaleilla ja apinanannoona-aidanteilla (*Annona glabra*).

## Ominaisuudet ja käyttäytyminen
Akaattikotilo voi painaa yli 200 grammaa. Aikuisen akaattikotilon kuori on yleensä 10–15 senttiä pitkä. Kuori on kartiomainen ja oikeakierteinen. Kotilo on ruskearaitainen. Pehmeä vartalo on tasaisen ruskea ja aistinsarvet hiukan vartaloa tummemmat. Akaattikotilo on hämäräeläin. Akaattikotilo saavuttaa lisääntymisiän yleensä kuuden kuukauden ikäisenä ja elää yleensä 5–7 vuotta. Yli 10 vuoden ikäisiä yksilöitä kuitenkin tunnetaan. Kuivuuden yllättäessä eläin voi vetäytyä kuoreensa ja vaipua horrosmaiseen tilaan, jolloin se luo kalkkiläpän kuorensa suulle, mikä ei ole vaarallista, sillä kotilot horrostavat myös luonnossa.

### Lisääntyminen
Akaattikotilo on kaksineuvoinen. Se laskee vuodessa 5–6 munarypästä, ja munia voi olla kerralla yhteensä jopa 300. Munat kuoriutuvat kosteassa, lämpötilasta riippuen 1–3 viikon kuluttua munimisesta. Munat ovat vaaleita ja hiukan nuppineulan päätä suurempia. Ne ovat erittäin herkkiä hajoamaan, joten niitä tulee käsitellä varoen mikäli tarkoituksena ei ole lopettaa poikasia. Akaattikotilot suosivat munimispohjana pehmeää maata, kuten lannoittamatonta turvetta.
Kuoriutuneet poikaset ovat kellertävän läpikuultavia ja hyvin pieniä: koko lähentelee pientä hiekanjyvää. Kuoriutuessaan ne syövät vaalean munankuoren ja omansa lisäksi myös muiden poikasten kuoret, jolloin tulee huolehtia kuoriutumattomien ja kuoriutuneiden poikasten erossa pitämisestä. Myös aikuiset kotilot ovat uhka poikasille, sillä ne voivat syödä poikasensa tai murskata ne.

## Lemmikkinä
Akaattikotiloita pidetään myös lemmikkeinä. Akaattikotiloita voidaan ruokkia hedelmillä ja kasviksilla, välillä myös lihalla. Kaikki kasvikset tai hiilihydraattipitoiset ruoat kuten riisi, nuudeli ja pasta eivät kuitenkaan sovi niille. Kotilolle on myös tärkeää, että terraariossa on sille sopivaa kalkkia, kuten seepiansuomua, jotta se voi vahvistaa sillä kuortansa.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Sinhali

**Sinhali** (myös **singaleesi** tai **sinhala**) on toinen Sri Lankan virallisista kielistä ja valtion suurimman etnisen ryhmän, singaleesien äidinkieli. Srilankalaisista noin 70&nbsp;% puhuu sinhalia, ja puhujia sillä on noin 15 miljoonaa. Sinhalia kirjoitetaan abugidalla, joka on kehittynyt brahmin kielen kirjoituksesta.

Se kuuluu indoeurooppalaisen kielikunnan indoarjalaiseen kieliryhmään ja siellä eteläisten indoarjalaiskielten alaryhmään. Singaleesit toivat sen mukanaan pohjoisesta Intiasta noin 400-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Malediiveilla puhuttu divehin kieli on läheistä sukua sinhalalle. Kieli on saanut vaikutteita myös alkuperäisasukkaiden, veddojen kielestä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alppitorvi

**Alppitorvi** on puhallinsoitin, jota käytetään erityisesti Sveitsin vuoristoseuduilla. Sen varsi on hyvin pitkä eikä siinä ole sivuaukkoja. Soitossa käytettävän puhallustekniikan vuoksi alppitorvi kuuluu vaskipuhaltimiin, vaikka se valmistetaan puusta. Alppitorven ääni voi maastosta riippuen kuulua 5–10 kilometrin päähän.

Alppitorvi kaiverretaan tavallisesti kuusesta, joskus myös männystä. Suukappale tehdään erikseen kovemmasta puulajista. Aiemmin alppitorven valmistaja etsi sopivasti torven muotoon taipuneen puun. Vastaavia pitkiä puutorvia on käytetty muillakin vuoriseuduilla kuten Tiibetissä ja Pyreneillä.

Alkujaan torvia käytettiin vuoristossa merkinantoon ja paimenten apuvälineenä. Ensimmäinen tunnettu kirjallinen maininta alppitorvesta on vuodelta 1527. 1700-luvulla alppitorvi jäi melkein unohduksiin. Kansanperinne elpyi kuitenkin 1800-luvulla muun muassa matkailun vaikutuksesta. Nykyään alppitorvi on Sveitsissä linkkuveisten, juuston, suklaan ja alppitähden (Edelweiß) ohella kansallissymboli. *Schweizer Jodlerverband* on laskenut Sveitsissä olevan 1&nbsp;800 järjestäytynyttä alppitorven soittajaa.

## Musiikkia alppitorvelle

Alppitorvelle on sävelletty vain vähän musiikkia. Tunnetuin sävellys lienee Leopold Mozartin *Sinfonia pastorella* alppitorvelle ja jousiorkesterille, G-duuri. Myös sveitsiläinen Jean Daetwyler on käyttänyt alppitorvea musiikissaan, esimerkiksi teoksessa *Konsertto alppitorvelle ja orkesterille*.

Useat säveltäjät ovat käyttäneet perinteisiä alppitorvisävelmiä hyväksi musiikissaan. Esimerkiksi Gioacchino Rossini käytti oopperassaan *[[Wilhelm Tell (ooppera)|Wilhelm Tell]]* sveitsiläistä alppitorvisävelmää *Ranz des Vaches*. Samoin Brahms sai innoitusta ensimmäiseen sinfoniaansa Sveitsissä kuulemastaan alppitorvisävelmästä.

## Katso myös
* Didgeridoo

## Aiheesta muualla

* alphornmusik.ch 
* SwissAlphorn.ch: Alphornbläsergruppe Oberaargau  
* Alphorn-Center: alppitorvia, alppitorvimusiikkia 
* Jacaranda Ensemble   
* Rocky Mountain Alphorns
Hanna Aho-Oikkonen

**Hanna Leena Aho-Oikkonen** (7. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Aho-Oikkonen opetti pianonsoittoa Keskisen Uudenmaan musiikkiopistossa Järvenpäässä vuosina 1977–1980, Espoon musiikkiopistossa vuosina 1980–1985 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980 lähtien.

Aho-Oikkonen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Margherita Tandfeltin ja Liisa Pohjolan johdolla ja suoritti pianodiplomin vuonna 1982. Vuosina 1984–1985 hän opiskeli Tallinnassa Bruno Lukkin ja vuonna 1986 Berliinissä Làszlo Simonin johdolla. Lisäksi hän on osallistunut Gunnar Hallhagenin, Stanislav Kuorin, Leonid Brumbergin ja Làszlo Simonin mestarikursseille. Aho-Oikkosen ensikonsertti oli vuonna 1983. Sittemmin hän on toiminut solistina ja kamarimusiikkikonsertoijana mm. Avanti!-yhtyeessä.
Kristian Attila

**Kristian Attila** (s. 1969) on suomalainen pianisti ja korrepetiittori.

Attila opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1987-95 Hamsa Juriksen ja Margit Rahkosen johdolla sekä Malmön musiikkikorkeakoulussa vuosina 1994-95 Hans Pålssonin johdolla. Hän suoritti pianonsoiton A-tutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 1995 ja valmistui musiikin maisteriksi 1998. Lisäksi hän on opiskellut sävellystä sekä lied- ja kamarimusiikkia. Hän on opiskellut myös Suomen Kansallisoopperan oopperastudiossa 1993-94 ja osallistunut mm. Dorothy Irvingin ja James Kingin mestarikursseille.

Attila on toiminut Sibelius-Akatemiassa oopperakoulutuksen päätoimisena tuntiopettajana 1997-98 ja vt. lehtorina vuodesta 1988. Lisäksi hän on työskennellyt korrepetiittorina ja pianistina Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, RSO:n nuorten solistien konsertissa 1989 sekä useissa laulukilpailuissa.  Hän on konsertoinut liedpianistina Suomessa ja ulkomailla mm. 1993 Antwerpenissä mm. Ari Grönthalin kanssa 1996 Münchenissä Eeva-Kaarina Vilkkeen kanssa.

Vuonna 1990 Attila sai kolmannen palkinnon Kilin pohjoismaisessa pianokilpailussa. Lisäksi hän on saanut toisen palkinnon ja tunnustuspalkinnon Kangasniemen liedpianistikilpailussa.

Kristian Attila on toiminut kapellimestarina Suomalaisen kamarioopperan tuottamissa oopperoissa Vapauden vanki ja Nainen kuin jäätynyt samppanja. Molemmista oopperoista on tehty myös myyntivideot.

## Lähteet
Call of Duty 2

**Call of Duty 2** on Infinity Wardin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on osa ''Call of Duty'' -pelisarjaa. Activision julkaisi pelin 25. lokakuuta 2005 Microsoft Windowsille sekä 15. marraskuuta 2005 Xbox 360:lle. Aspyr Media julkaisi pelin Mac OS X:lle toukokuussa 2006. Pelin yksinpelissä taistellaan natsi-Saksaa vastaan liittoutuneiden joukoissa toisessa maailmansodassa. Moninpelissä taistellaan yksinpelistä tutuilla, hieman muokatuilla kentillä. Moninpelissä on mahdollista valita pelaako liittoutuneiden vai saksalaisten puolella. Pelin ikäraja on suomessa 12+.
 
Peli oli Xbox 360:n julkaisun yhteydessä eniten ostettu peli ensimmäisen viikon aikana. Sitä ostettiin arvioltaan 250&nbsp;000 kappaletta.

Pelissä on uudenlainen vahinkojärjestelmä. Pelaaja ei näe suoraan paljonko hänellä on HP:tä (*hit point*), vaan pelihahmon vahingoittuessa tarpeeksi, näyttö muuttuu punertavaksi ja vahinkoa lisää saadessaan punainen väri voimistuu. Olemalla vähän aikaa vahingoittumattomana, pelihahmo paranee täysin terveeksi.

## Pelimuodot
* **Search and Destroy (SND)** – Pelissä saksalaiset puolustavat ja liittoutuneet hyökkäävät. Liittoutuneet yrittävät asentaa pommin jompaankumpaan kahdesta kohteesta ja puolustajat yrittävät suojella näitä paikkoja. Jos hyökkääjät saavat asennettua pommin, niin puolustajien pitää purkaa se tai muuten he häviävät. Tässä pelimuodossa pelaajilla on käytössään vain yksi elämä, eli jos pelaaja kuolee niin hän syntyy uudelleen vasta seuraavaan erään. Pelin voi myös voittaa tappamalla kaikki vihollisjoukkueen jäsenet.
* **Team Deathmatch (TDM)** – Kaksi joukkuetta taistelevat, ja voittaja on se joka saavuttaa pisterajan ensin tai se jolla on enemmän pisteitä ajan loputtua. Pisteitä saa vastustajien tappamisesta.
* **Deathmatch (DM)** – Tässä pelimuodossa ei ole joukkueita. Kaikki pelaavat kaikkia vastaan. Se pelaaja voittaa joka on tappanut eniten muita pelaajia ajan loppuun mennessä tai saanut täyteen tietyn määrän pisteitä.
* **Headquarters (HQ)** – Tukikohta ilmestyy jonnekin kohdalle karttaa ja joukkueiden pitää yrittää saada se itselleen. Kun toinen joukkueista saa tukikohdan haltuunsa, heidän pitää puolustaa sitä ja toisen joukkueen pitää yrittää tuhota se. Joukkue saa koko ajan pisteitä, kun se pitää tukikohtaa hallussaan.
* **Capture The Flag (CTF)** – Pelaajien täytyy varastaa vastustajajoukkueen lippu ja samalla suojata omaa lippua. Lippu täytyy ensin varastaa vastustajien tukikohdasta ja sitten viedä oman lipun luokse. Se joukkue voittaa joka on varastanut lipun tarpeeksi monta kertaa tai eniten ajan loputtua.
* **Hold The Flag (HTF)** – Joukkueiden täytyy pitää lippua itsellään. Tämä pelimuoto eroaa CTF-pelimuodosta sillä, että on vain yksi lippu jota joukkueiden täytyy pitää. Se joukkue joka on pitänyt lippua itsellään eniten voittaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Call of Duty.fi
* Cod filefront.com
Jet

**Jet** tai **JET** voi tarkoittaa seuraavia:

* Jet, australialainen rockyhtye
* jet, gagaatti, kivettynyttä hiiltä tai puuainesta
* Jet, huoltamoketju
* Jet Airways, intialainen lentoyhtiö
* Jumbo Jet, Boeing 747, lentokonemalli
* Joint European Torus, fuusioreaktiokoelaitos
* JET, johtamisen erikoisammattitutkinto
* Jet Records, brittiläinen levy-yhtiö
* *[[Jet (lehti)|Jet]]*, yhdysvaltalainen afroamerikkalaisille suunnattu aikakauslehti

## Henkilöitä
* Jet Li (s. 1963) kiinalainen itämaisten taistelulajien taitaja ja elokuvanäyttelijä
* Tennessee Jet, yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä
Jarmo Eerikäinen

**Jarmo Eerikäinen** (s. 1948) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Eerikäinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Rolf Bergrothin ja Liisa Pohjolan johdolla. Hän suoritti pianodiplomin Sibelius-Akatemiassa 1975. Hän jatkoi opintojaan György Sebökin johdolla Suomessa ja Sveitsissä 1974–1975 sekä Pierre Sancanin oppilaana Pariisissa 1978–1982.

Eerikäinen on toiminut Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton opettajana vuodesta 1975 ja pianomusiikin lehtorina vuodesta 1980. Lisäksi hän on toiminut oopperakorrepetiittorina ja soittanut myös kamarimusiikkia. Eerikäinen on toiminut Sibelius-Akatemian pääluottamusmiehenä ja solistisen osaston johtajana.

Eerikäinen sai kolmannen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa vuonna 1973.

## Lähteet
Eva Herzigová

**Eva Herzigová** (s. 10. maaliskuuta 1973 Litvínov, Tšekki) on tšekkiläinen huippumalli ja näyttelijä. Hänen äitinsä oli kirjanpitäjä ja isänsä sähköasentaja. Hänen mallinuransa alkoi vuonna 1989, kun hän voitti 16-vuotiaana Prahassa kauneuskilpailun. Varsinainen huippumalli hänestä kehkeytyi Pariisissa. 

Herzigová on esiintynyt lukuisten muotitalojen, kuten Calvin Kleinin, Guessin, Victoria's Secretin ja Hugo Bossin mainoskampanjoissa. Lisäksi hän on myös esiintynyt useissa kansainvälisissä muotilehdissä, kuten Voguessa, Harper’s Bazaarissa, Ellessä, Marie Clairessa, Numérossa ja Alluressa ja lisäksi esimerkiksi yhdysvaltalaisessa urheilulehdessä Sports Illustratedissä. Vuonna 2004 hän poseerasi yläosattomissa Playboyssa. Herzigová on toiminut myös useiden muotisuunnittelijoiden, kuten Louis Vuittonin, Benedetta Dubinin, Giles Deaconin, Emilio Puccin ja Versacen näytösmallina. Hän on esiintynyt myös Imagine Fashionin muotielokuvassa *Decadent Control* Roberto Cavallin kanssa. Elokuvassa mainostettiin H&M:n ja Agent Provocateurin muotia. Herzigová esiintyi myös Venuksena vuoden 2006 talviolympialaisten avajaisseremoniassa. Vuonna 2016 hän esiintyi Dior Beautyn ja Giorgio Armanin mainoskampanjoissa.

Herzigová oli naimisissa Bon Jovin rumpalin Tico Torresin kanssa vuosina 1996—1998. Hän seurusteli avioeronsa jälkeen manageri Guy Osearyn kanssa. Hänellä on kolme poikaa italialaisen liikemies Gregorio Marsiajin kanssa: George (s. 2007), Philipe (s. 2011) ja Edward (s. 2013). Herzigová meni kihloihin Marsiajin kanssa vuonna 2017.

## Lähteet

  
## Aiheesta muualla

* Eva Herzigová FMD:ssä
* Viralliset sivut
*
Nissan Cube

**Nissan Cube** on Japanin markkinoilla myytävä Nissanin valmistama pieni tila-auto. Nimensä mukaisesti se on erittäin kulmikas. Ennen vuotta 2014 sitä myytiin Pohjois-Amerikassa. Cuben myynti Euroopassa lopetettiin 2011.

## Z10 (1998–2001)

Ensimmäinen Cuben korimalli Z10 esiteltiin vuonna 1998. Se oli tehty samalle alustalle Nissan Micran kanssa. Siinä oli myös sama 1,3-litrainen moottori. Lisävarusteena sai CVT-vaihteiston ja nelivedon. Cube oli kooltaan Nissan Micran ja Nissan Sunnyn väliltä.

## Z11 (2002–2008)

Seuraava Cuben korimalli oli tilavampi sisältä ja se oli moderni yhdistelmä kulmikkaita ja pyöreitä pintoja. Se perustuu Nissan Marchin kolmanteen (K12) -malliin ja siinä on 1,4-litrainen moottori. CVT-vaihteiston saa myös tähän malliin lisävarusteena. Cubesta on olemassa myös pidennetty seitsemän hengen versio, nimeltään Cube³. Molemmat mallit saivat vuonna 2005 uuden MR-sarjan 1,5-litraisen moottorin, joka on myös Nissan Tiidassa. Lisäksi tuli markkinoille uusi nelivetoinen e4WD-malli, joka on muulloin etuvetoinen, mutta jos etupyörät alkavat sutia tulee autosta nelivetoinen.

## Z12 (2008–)
Cuben kolmas sukupolvi esiteltiin vuonna 2008, ja se oli ensimmäinen, jota vietiin Japanin ulkopuolelle. Vuoden 2014 jälkeen mallia ei ole kuitenkaan myyty kuin ainoastaan Japanissa. 

Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Cube sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Folke Gräsbeck

**Folke Johan Gottfrid Gräsbeck** (s. 6. lokakuuta 1956 Turku) on suomalainen pianisti.

Gräsbeck opiskeli pianonsoittoa Turun konservatoriossa Tarmo Huovisen oppilaana 1962–1974 ja Sibelius-Akatemiassa Erik T. Tawaststjernan johdolla 1983–1987. Hän on tehnyt useita opintomatkoja Lontooseen, ja opiskellut siellä Maria Curcio-Diamondin johdolla.

Gräsbeck on toiminut Sibelius-Akatemiassa säestäjänä vuodesta 1983 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1985. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2008 tutkielmalla *Piano Sibeliuksen nuoruustuotannossa*.

Vuonna 1973 Gräsbeck sai ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa. Hänet tunnetaan ahkerana soolokonsertoijana ja säestäjänä. Hän on ollut myös orkesterisolistina useissa Euroopan maissa, esiintynyt Helsingin juhlaviikkojen järjestämissä konserteissa vuodesta 1971 ja toiminut Virossa järjestetyn kulttuurifestivaalin Festum Finnicumin taiteellisena johtajana 1994–1995. Sibelius Korppoossa -festivaalin taiteellinen johtaja hän on ollut vuodesta 2002 lähtien.

Gräsbeck on esiintynyt sellisti Munir Bakiehin kanssa nimellä *Duo Finlandia* ja esittänyt Beethovenin tuotannon sellolle ja pianolle kokonaisuudessaan Suomessa ja ulkomailla. Lisäksi hän esiintyy lukuisilla levyillä, muun muassa Bluebell-yhtiön julkaisemilla Dmitri Šostakovitš -levyillä ja BIS-levy-yhtiön kokonaislevytyksellä Jean Sibeliuksen nuoruudentuotannosta.

Folke Gräsbeck on naimisissa kanteletaiteilija ja laulaja Suvi Lehtonen-Gräsbeckin kanssa. Hänen poikansa on laulaja, pianisti ja ravintoloitsija Oscar Gräsbeck. Folke Gräsbeckin isä oli säveltäjä Gottfrid Gräsbeck, ja hänen veljensä on viulisti Manfred Gräsbeck. Hänen siskonsa oli sopraanolaulaja Yvonne Gräsbeck.

Gräsbeck palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2024.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Tuija Hakkila-Helasvuo

**Tuija Kaarina Hakkila-Helasvuo** (s. 16. tammikuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen pianisti.

Hakkila-Helasvuo opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan ja Eero Heinosen johdolla sekä Pariisin konservatoriossa Jacques Rouvier'n ja Theodor Paraskivescon johdolla. Lisäksi hän on opiskellut modernia musiikkia Pariisissa Claude Helfferin johdolla sekä fortepianon soittoa ja vanhoja tyylejä Yhdysvalloissa Malcom Bilsonin oppilaana. Hän on ollut Fulbright-stipendiaattina Columbia Universityssä New Yorkissa.

Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1977, suoritti pianodiplomin 1981 ja väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa 2005. Lisäksi hän on suorittanut lääketieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1978–1980.

Hakkila-Helasvuo on toiminut pianonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1987 sekä professorina vuodesta 2014 ja opettaa pianonsoiton lisäksi fortepianon soittoa sekä pitää seminaareja esityskäytännöistä ja esittämisen problematiikasta. Hän on ollut Soiva Akatemia -sarjan taiteellinen johtaja ja Musiikkia linnassa -festivaalin taiteellisena johtajana Hämeenlinnassa.

Hakkila-Helasvuo on esiintynyt useilla kotimaisilla musiikkifestivaaleilla sekä solistina että kamarimusiikkikokoonpanoissa ja vieraillut säännöllisesti orkesterien solistina ympäri Suomea. Kotimaan lisäksi hän on tehnyt vierailuja useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Indonesiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Hän on myös nauhoittanut runsaasti eri maiden radio- ja televisioyhtiöille.

Tuija Hakkila-Helasvuon tuoreimmat levytykset ovat fortepianolla Alballe tehdyt kiitetyt Thomas Byströmin musiikkia sisältävä levy (2006, yhdessä viulisti Sirkka-Liisa Kaakinen-Pilchin kanssa) sekä Lithanderin veljesten musiikkia esittelevä soololevy. Finlandia Recordsille Hakkila on levyttänyt mm. soololevyllisen Maurice Ravelin tuotantoa ja tämän vuosisadan musiikkia, Wolfgang Amadeus Mozartin fortepianosonaattien kokonaislevytyksen kuuden levyn sarjana, Joseph Haydnin huilutriot, Ludwig van Beethovenin sello-fortepianoteosten kokonaislevytys sekä kaksi duo-levyä Anssi Karttusen kanssa tämän vuosisadan musiikkia sellolle ja pianolle. Hän on myös levyttänyt Niccoló Castiglionin musiikkia sveitsiläiselle Divox-yhtiölle.

Tuija Hakkila-Helasvuon puoliso on professori Mikael Helasvuo.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tuija Hakkila-Helasvuon www-sivut