Bob Hoskins

**Robert William ”Bob” Hoskins** (26. lokakuuta 1942 Bury St Edmunds, Englanti – 29. huhtikuuta 2014 Lontoo, Englanti) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hänen läpimurtoroolinsa oli minisarjassa *[[Pennejä taivaasta (televisiosarja)|Pennejä taivaasta]]*, mutta hän keskittyi 1980-luvun jälkeen pääasiassa elokuvauraansa. Hoskins voitti urallaan muun muassa Baftan, Golden Globen ja Cannesin elokuvajuhlien parhaan miesnäyttelijän palkinnon elokuvasta *[[Mona Lisa (elokuva)|Mona Lisa]]*. Muita Hoskinsin elokuvia olivat *[[Pitkä pitkäperjantai]]*, *[[Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?]]*, *[[Super Mario Bros. (elokuva)|Super Mario Bros.]]*, *[[Danny the Dog]]* ja *[[Mrs. Henderson esittää]]*.

## Nuoruus
Robert William Hoskins syntyi 26. lokakuuta 1942 Bury St Edmundsissa, minne hänen äitinsä Elsie Lillian oli evakuoitu Lontoosta toisen maailmansodan pommitusten takia. Sodan jälkeen he palasivat Lontooseen, missä Robert-isä työskenteli kirjanpitäjänä ja Elsie-äiti keittäjänä lastentarhassa. Bob oli perheen ainoa lapsi. Hän jätti koulun 15-vuotiaana ja työskenteli sen jälkeen muun muassa vahtimestarina, ikkunanpesijänä ja tulennielijänä.

## Ura
Hoskinsin ura alkoi vuonna 1968 sattumalta, kun hän oli ystävänsä mukana teatterin koe-esiintymisessä. Hoskinsia luultiin hakijaksi, ja hän sai lopulta koeluvun jälkeen näytelmän pääroolin. Seuraavien kymmenen vuoden aikana hän vakiinnutti paikkansa teatterissa ja televisiossa. Hänen läpimurtonsa oli vuonna 1978 esitetyssä Dennis Potterin minisarjassa *[[Pennejä taivaasta (televisiosarja)|Pennejä taivaasta]]*. Hän oli siitä ehdolla Baftan televisiopalkintoon. Hoskinsin varhaiset elokuvatyöt, kuten vuoden 1972 *[[Up the Front]]*, jäivät vähälle huomiolle, mutta hänen roolinsa gangsterina vuoden 1980 elokuvassa *[[Pitkä pitkäperjantai]]* auttoi hänet myös elokuvamaailman tietoisuuteen. Hoskins oli siitä ehdolla parhaan miespääosan Bafta-palkinnon saajaksi. Hänen 1980-luvun alun tunnetuimpiin teatterirooleihin kuuluu Richard Eyren ohjaama *[[Guys and Dolls]]* Lontoon kansallisteatterissa.

Hoskins keskittyi melkein koko 1980-luvun elokuvauraansa eikä esiintynyt televisiossa kuin muutamia kertoja. Hänen 1980-luvun elokuviaan olivat muun muassa *[[Kunniakonsuli (elokuva)|Kunniakonsuli]]* (1983), josta hän oli ehdolla parhaan sivuosan Bafta-palkintoon Francis Ford Coppolan *[[Cotton Club]]* (1984), Terry Gilliamin *[[Brazil – tämän hetken tuolla puolen]]* (1985), jossa hän teki lyhyen komediallisen roolin, komedia *[[Ihana vapaus]]* (1986) ja *[[Kaipaus]]* (1987). Neil Jordanin vuoden 1986 elokuvasta *[[Mona Lisa (elokuva)|Mona Lisa]]* Hoskins oli ehdolla Oscar-palkintoon. Siinä hän esitti umpirakastunutta entistä rikollista. Elokuvasta hän voitti parhaan miespääosan Baftan, Cannesin parhaan näyttelijän palkinnon ja Golden Globen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa.

Hoskins näytteli Robert Zemeckisin ohjaamassa vuoden 1988 elokuvassa *[[Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?]]*. Osittain animoidussa elokuvassa hän esitti temperamenttista yksityisetsivää. Sen jälkeen Hoskins teki ensimmäisen ohjaustyönsä, lähes kokonaan Tšekkoslovakiassa kuvatun ensimmäiseen maailmansotaan sijoittuneen elokuvan *[[Sotavyöhyke]]*.

Hoskinsin ura kävi pohjalla 1990-luvun puolivälissä, kun hän esiintyi useissa elokuvissa, joita yleisesti pidetään huonolaatuisina. Hoskinsin tuon ajan elokuvia olivat muun muassa *[[Super Mario Bros. (elokuva)|Super Mario Bros.]]* (1993), jossa hän näytteli nimihahmo Mariota ja *[[Salainen agentti (elokuva)|Salainen agentti]]* (1996). Hänen toinen ohjauksensa *[[Sateenkaari (elokuva)|Sateenkaari]]* (1995) oli myös monien mielestä pettymys.

Hoskinsin viimeisten vuosien roolitöitä luonnehti eräänlainen herkkyys. Hän näytteli muun muassa kaihoisaa nyrkkeilyvalmentajaa elokuvassa *[[Työtä vuorotta]]* (1997) ja *[[Viimeinen kierros|Viimeisessä kierroksessa]]*, joka kertoi ystävistä, jotka valmistautuvat levittämään kuolleen ystävänsä tuhkat. Brutaalimpaa puoltaan Hoskins esitti elokuvassa *[[Danny the Dog]]* (2005). Judi Denchin vastanäyttelijänä hän oli elokuvassa *[[Mrs. Henderson esittää]]* (2005), ja hän esitti elokuvassa *[[Sparkle]]* yksinäistä ihmistä, joka rakastuu vanhuusiällään, kun taas elokuvassa *[[Made in Dagenham]]* (2010) hän esitti sympaattista ammattiliittolaista, joka puolusti Fordin naistyöntekijöitä.

Hoskinsin viimeiseksi elokuvaksi jäi *[[Lumikki ja metsästäjä]]* (2012), jossa hän oli yksi kääpiöistä. Hän ilmoitti vuonna 2012 lopettavansa uransa vuotta aiemmin diagnosoidun Parkinsonin taudin takia. Hoskins kuoli keuhkokuumeeseen 71-vuotiaana 29. huhtikuuta 2014.

## Yksityiselämä
Hoskins oli kahdesti naimisissa, ja hän sai neljä lasta: kaksi ensimmäisen vaimonsa Jane Liveseyn ja kaksi toisen vaimonsa Linda Banwellin kanssa.

## Lähteet
*
*Smith, Richard Harlan: ”Bob Hoskins”. Teoksessa 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Bob Hoskinsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa