Erakkokuoriainen

Euroopan **erakkokuoriaiset** (*Osmoderma eremita*, sensu lato) muodostavat lajikompleksin, joka koostuu viidestä erillisestä kovakuoriaislajista. Aiemmin yhtenä lajina tunnettu erakkokuoriainen on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV, ja se on unionin alueella harvinainen käyttäessään elinympäristönä kookkaiden veteraanipuiden onkaloita. Harvinaisuudestaan huolimatta erakkokuoriaislajeja tavataan laajalla alueella koko Euroopassa, ja niillä on taipumus hyödyntää vanhojen lehtimetsien lisäksi myös perinne- ja kaupunkiympäristöjä.

Erakkokuoriaiset tulkittiin aiemmin lajiksi *Osmoderma eremita*, mutta tällä hetkellä lajiryhmä sisältää viisi kryptistä lajia:

* *Osmoderma eremita*
* *Osmoderma barnabita*
* *Osmoderma cristinae*
* *Osmoderma lassallei*
* *Osmoderma italicum*

## Lajien suojelu Suomessa ja muualla Euroopassa
Suomen erakkokuoriaispopulaatio on määritetty lajiryhmän itäiseksi lajiksi *Osmoderma barnabita* Motschulsky, 1845, joka on kansallisesti arvioitu uhanalaiseksi kategoriassa vaarantunut (VU, vulnerable). Erakkokuoriaisen tieteellisen nimen muutos ei ole aiheuttanut muutoksia lajisuojelussa. Suomessa se on rauhoitettu laji, EU:n erityisesti suojeltava laji ja Suomen kansainvälinen vastuulaji. Koko Euroopan alueella on itäinen erakkokuoriaislaji puolestaan arvioitu silmälläpidettäväksi (NT, near threatened). Samalla tavoin lajikompleksin läntinen erakkokuoriaislaji (*O. eremita*) arvioidaan yhä silmälläpidettäväksi lajiksi, toisin kuin pienialaisemmilla alueilla esiintyvät lajit (*O. lassallei*, *O. cristinae*, *O. italicum*), joiden populaatiot on arvioitu erittäin uhanalaiseksi (EN, endangered). Kaikkia erakkokuoriaislajeja on mahdollista käyttää indikaattori- ja sateenvarjolajeina, joiden suojelulla edistetään jalopuiden onkaloiden eliöyhteisöjen säilyttämistä.

## Levinneisyys Suomessa
Erakkokuoriaisen (*O. barnabita*) tiedetään Suomessa elävän varmuudella vain Turun seudulla, pääesiintymän sijaitessa Ruissalossa, mutta siitä on tehty löytöjä myös Turun kaupunkialueelta ja Raisiosta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) esittää Punaisen listan verkkosivuilla itäisen erakkokuoriaislajin levinneisyysalueeksi Suomessa laajan rannikkoalueen, mutta tämä oletus on osoitettu virheelliseksi lajin levinneisyyskartoituksessa. Turun esiintymä on samalla Fennoskandian ainoa itäisen erakkokuoriaislajin populaatio, koska Ruotsissa ja Norjassa elää puolestaan läntinen erakkokuoriaislaji (*O. eremita*), joka poikkeaa morfologian, DNA:n ja Euroopan levinneisyysalueensa osalta Suomen erakkokuoriaisesta.

## Tuntomerkit
Aikuinen erakkokuoriainen on noin 2–4&nbsp;cm pitkä, tumma metallinhohtoinen kovakuoriainen, jonka koiraiden erittämä feromoni tuoksuu parkitulta nahalta tai aprikoosilta. Kemialliselta koostumukseltaan feromoni on sama eurooppalaisilla, ja todennäköisesti myös euraasialaisilla erakkokuoriaislajeilla.

## Elintavat
Suomessa erakkokuoriainen (*O. barnabita*) elää lehtipuiden, kuten tammen, lepän, vaahteran, pihlajan ja lehmuksen onkaloissa. Parittelun jälkeen naaras munii puun onkalon sisään kasautuneeseen humusmassaan (syn. puuhumus, mulmi), jossa kuoriutuvat toukat käyttävät ravintonaan runsasravinteisia kohteita. Onkaloon pudonneet kuolleet lehdet, orgaaninen lahoava materiaali ja siellä elävät bakteerit edistävät toukkien kehitystä, joka kestää keskimäärin 3–4 vuotta. Toukkien ulostamissa papanoissa tiedetään olevan huomattavan korkea ravinnepitoisuus varsinkin typen (N), fosforin (P) ja kaliumin (K) osalta, jonka takia niiden oletetaan soveltuvan ruuaksi myös muille onkaloissa eläville pieneliöille ja saproksyyleille.

## Lähteet