open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tarasios

**Pyhä Tarasios** (700-luvun puoliväli – 25. helmikuuta 806) oli Konstantinopolin patriarkka 784–806. Tarasios syntyi ja kuoli Konstantinopolissa ja oli ollut virkamies, ennen kuin keisarinna Irene teki hänestä patriarkan. Tarasioksen ansiosta kutsuttiin koolle seitsemäs ekumeeninen kirkolliskokous vuonna 787.

Tarasiosta syytettiin myöhemmin siitä, miten hän oli sallinut simoniaa ja siitä, ettei hän ollut estänyt Konstantinos VI:n avioeroa ja toista avioliittoa. Painostuksen alla hänen oli ekskommunikoitava Konstantinoksen vihkinyt pappi. Tarasios kruunasi Nikeforos I:n keisariksi sen jälkeen, kun tämä oli syrjäyttänyt Irenen.

## Lähteet
Abiturientti

**Abiturientti** (, lähteä pois, puhekielessä **abi**) on yleisesti käytetty nimitys lukion viimeisen vuoden opiskelijasta, *ylioppilaskokelaasta*. Abiturientti on yleensä ilmoittautunut suorittamaan ylioppilastutkinnon ja valmistuu *ylioppilaaksi* läpäistessään tutkinnon hyväksytysti. 

Abiturienttien viimeiseen vuoteen kuuluu erilaisia perinteitä. Tällaisia ovat esimerkiksi abiristeily, potkiaiset sekä penkinpainajaiset eli penkkarit, joita vietetään viimeisenä keväänä riippumatta siitä, valmistuuko keväällä vai syksyllä. Abiturientit käyvät penkinpainajaispäivänä heittelemässä karkkia kuorma-autoilla ajellen ympäri lähiseutua. Suomessa on ollut tapana liittää kuorma-auton kylkeen kyltti, jossa on usein pilakuva tai kannanotto.

Miespuolisesta abiturientista voidaan käyttää sanaa *abiturus* ja naispuolisesta sanaa *abitura*.

Abiturientti on johdannainen ylioppilastutkintoa tarkoittavasta sanasta *[[abitur]]*, joka niin ikään on johdettu edellä mainitusta latinankielisestä termistä. Ylioppilastutkintoa kutsutaan nimellä Abitur mm. Saksassa ja Liettuassa.

## Lähteet
Segeža

**Segeža** (, suom. myös *Segee*, *Segehe*, *Sekee* tai *Sekehe*) on kaupunki ja kaupunkikunta Muurmannin radan varrella Karjalan tasavallassa Venäjällä. Segeža on Segežan piirin keskus. Se sijaitsee Uikujärven länsirannalla noin 250 kilometriä Petroskoista pohjoiseen.

Asukkaita on 23 074 (2023). Alue toimii metsäteollisuuskeskuksena (paperi- ja selluloosateollisuutta) ja Segežassa on satama Vienanmeren–Itämeren kanavan varrella. Segežassa on myös Inkerin evankelis-luterilaisen kirkon Karjalan rovastikunnan seurakunta kirkkoineen.

## Historia
Ensimmäisiä mainintoja asutuksesta alueella on 1500-luvulta. Segežan rautatieasema perustettiin vuonna 1914 Muurmannin radan varrelle, joka yhdisti Venäjän strategisesti tärkeisiin Barentsinmeren satamiin. Tuota kautta Venäjän keisarikunta sai Saksan valtakunnan ja Itävalta-Unkarin vastaiseen taisteluun ensimmäisessä maailmansodassa Ranskasta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta sotatarvikkeita.

Neuvostovallan aikana oleellinen oli vankityövoimalla toteutettu Vienanmeren–Itämeren kanavan rakentaminen. Sen tultua valmiiksi 1933 saatettiin työvoimaa käyttää muuhun infrastruktuuri- sekä teollisuusrakentamiseen. Vuonna 1939 aloitettiin paperitehtaan ja sen tarvitseman sellutehtaan rakentaminen. Tämäkin oli NKVD:n hanke. Aiheeseen liittyviä teemoja on esillä kaupunginmuseossa. Toisen maailmansodan aikana tehtaassa tuotettiin kuitenkin kranaatinheittimiä ja miinoja ja paperin ja sellun tuotantoon siirryttiin vuonna 1943.

Suomen ilmavoimat kohdisti Segežaa vastaan rykmenttipommituksia vuonna 1942.  

Toisin kuin Karhumäkeä ei Segežaa jatkosodan aikana miehitetty, vaan se muodosti partisaanitoiminnan tukikeskuksen. Segežasta tuli kaupunki vuonna 1943.

## Elinkeinot
Segeža on ensisijaisesti puunjalostuspaikkakunta. Segežski tselljulozno-bumažnyi kombinat -tehtaan lisäksi siellä on myös saha, puunkorjuuyhtiöitä ja Nadvoitsyn alumiinitehdas. 

## Väestö

Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 sekä Venäjän federaatiossa **[[2002]]**, joten kaikki luvut eivät ole virallisen väestönlaskennan tuloksia.

Segežan suomalaisia ystävyyskaupunkeja ovat Lieksa, Nurmes ja Kajaani.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kuvia rautatien rakentamisesta 1915 http://segezha.onego.ru/seg_f1915_2.htm
*Segežan 1916 rakennettu rautatieasema 2004 (kuvia)  
*Näkymä paperitehtaalle 2005 (kuva) 
*Kuvagalleria http://segezha.onego.ru/photo_seg.htm
*Juna-aikatauluja, karttoja jne. http://segezha.onego.ru/info.html 
*Alueen kartta
Lotinapelto

**Lotinapelto** (myös *Pellonlinna*;  eli suom. *Lotjapelto*, joskus ven. , ) on kaupunki ja kaupunkikunta Leningradin alueella  Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Syvärin alajuoksulla, 210 kilometrin päässä Pietarista. Vuonna 2021 siellä asui 18&nbsp;766 asukasta. Kaupunki on Lotinapellon piirin keskus.

## Kaupunkikunta

Nykyiseen Lotinapellon kaupunkikuntaan kuuluvat itse Lotinapellon kaupungin lisäksi seuraavat kylät: Gorka (Горка), Zaostrovje (Заостровье), Kovkenitsy (Ковкеницы), Šamokša (Шамокша) ja Šotkusa (Шоткуса) sekä Zaostrovjen ja Šotkusan asemakylät.

## Historia
Kaupunki syntyi Mokrišvitsan kylän paikalle paikkaan, johon Pietari Suuri perusti vuonna 1702 Aunuksen laivanveistämön. Vuonna 1703 sieltä valmistui Itämeren laivaston ensimmäinen alus, 28-tykkinen fregatti Štandart. Kaikkiaan telakalla valmistettiin nelisensataa alusta. Venäjänkielinen nimi tarkoittaakin 'laivojen peltoa.' Kaupunginoikeudet Lotinapelto sai vuonna 1785.  Telakkateollisuuden kehittyessä Pietarissa Lotinapellon telakka lakkautettiin vuonna 1830.

Jatkosodan asemasotavaiheen aikana kaupunki oli suomalaisten ja neuvostoliittolaisen joukkojen välisellä rintamalinjalla.

## Liikenneyhteyksiä
Lotinapelto on valtakunnallisen Pietarista Murmanskiin johtavan M18-valtatien varrella, Pietariin on matkaa 220 kilometriä. Lodeinoje Polen rautatieasema on yksi Murmanskin radan asemista. Etäisyys Olhavaan on 122 kilometriä ja Petroskoihin 162 kilometriä. Syvärin rannalla Lotinapelto on Volgan–Itämeren vesitien, joka johtaa  Laatokan ja Nevan kautta Pietariin. Pari kilometriä kaupunkikeskustasta kaakkoon sijaitsee lentokenttä, jossa vuoteen 2009 saakka toimi 177. hävittäjälentorykmentin tukikohta ja Lotinapellon sotilaslentoasema.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Город Лодейное Поле Leningradin alueen historiaportaali (myös kuvagalleria) 
*Jandex-karttapalvelu
José Carlos Somoza

**José Carlos Somoza** (s. 13. lokakuuta 1959 Havanna, Kuuba) on kuubalaissyntyinen Espanjassa asuva kirjailija. Hänen perheensä muutti Espanjaan tultuaan karkotetuksi Kuubasta poliittisista syistä vuonna 1960. Somoza on suorittanut maisterin opinnot psykiatriassa, mutta luopui lääketieteestä tullakseen päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1994.

Vuonna 2000 Somoza oli espanjalaisen Nadal-palkinnon ehdokkaana. 

## Tuotantoa
* *Planos*, 1994
* *Silencio de Blanca*, 1996
* *Miguel Will*, 1997
* *Cartas de un asesino insignificante*, 1999
* *La ventana pintada*, 1999
* *La caverna de las ideas*, 2000
* *Dafne desvanecida*, 2000
* Clara ja varjot (*Clara y la penumbra*, 2001, suom. Like Kustannus 2004)
* *La dama número trece*, 2003
* *La caja de marfil*, 2004
* ''El detalle (tres novelas breves), 2005

## Aiheesta muualla
* http://www.josecarlossomoza.com/ – Virallinen kotisivu
Prääsä

**Prääsä** (, karjalaksi *Priäžä*, aikaisemmin myös *Teru*) on kaupunkikunta ja sen keskuksena toimiva kaupunkityyppinen taajama Karjalan tasavallassa Venäjällä Kuolan valtatien (M18) varrella. Taajaman kautta kulkee Petroskoi–Värtsilä-tie. Tie osa kansainvälistä Sinisen tien matkailureittiä Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjän Karjalaan.

## Kaupunkityyppinen taajama
Prääsän kaupunkityyppinen taajama on Prääsän kansallisen piirin hallintokeskus ja se sijaitsee noin 55 kilometriä Petroskoista länteen Aunukseen vievän tien varressa Prääsänjärven länsirannalla. Vuonna 2005 taajamassa oli 4&nbsp;248 asukasta. Prääsässä on posti, kauppoja, museo, pieni Priozernaja-hotelli, kulttuuritalo, kahvila ja vuonna 2001 valmistunut puukirkko sekä useita vanhoja karjalaistaloja. 

## Kaupunkikunta
Prääsän kunnassa oli 9&nbsp;100 asukasta vuonna 1996. Kunta rajoittuu pohjoisessa Matrossaan, idässä Äänisenrannan piiriin, etelässä Pyhäjärveen, lännessä Nuosjärven ja Savinovoon sekä luoteessa Essoilaan. 

**Kunnan asutuskeskukset**
* Prääsä (kaupunkimainen taajama)
* Manke (taajama) (ven. Manga) (46 asukasta vuonna 1996)  
* Manke (kylä).
* Kintahankylä (ven. Kindasovo) (37 asukasta vuonna 1996)

Manken kylässä on ortodoksinen tsasouna 1800-luvulta.

**Ystävyyskunnat**
* Juankoski (Suomi), vuodesta 1990
* Tuusniemi (Suomi), vuodesta 1990
* Varpaisjärvi (Suomi), vuodesta 1990

## Tapahtumat
### Kintahankylän huumorijuhla
Kintahankylässä (Kindasovo) on pidetty vuodesta 1985 alkaen ensimmäisenä tai toisena sunnuntaina Kintahankylän huumorin kesäjuhlat, joka perustuu hölmöläiskansanperinteelle.
Kintahankylä on Karjalan tasavallan kansanperinteen Hölmölä. Juhliin liittyy kansantansseja, kansanmusiikkia, perinneleikkejä, pilailua, hölmöläisnäytelmiä ja siellä lauletaan *tsastushkoita* eli riimitettyjä, yleensä kaksimielisyyksillä tai sanaleikillä höystettyjä kansanlauluja. Juhlien alkuunpanija oli koreografi ja kansanperinteen tuntija Viola Malmi.  

Juhlasta on 2000-luvulla tullut koko Prääsän seudun tärkeä kulttuuritapahtuma. Järjestäjinä ovat nyt Prääsän piirin Melnitsa-säätiö ja piirin kulttuuriviranomaiset sekä Karjalan tasavallan kulttuuriministeriö. Vuonna 2015 muusikkoja ja tanssijoita oli Suomesta, Latviasta ja Virosta.

Kintahankylässä asutaan ympärivuotisesti vain muutamassa talossa. Kesällä väkimäärä moninkertasituu. Vuonna 2015 juhlaan osallistui 2 000–3 000 henkeä.

## Historia
Prääsä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1650-luvulla. Venäjän keisarikunnassa ja 1920-luvulle asti se oli osa Pyhäjärven kuntaa. Alue oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941–1944.

## Lähteet
Mikin Dekkaripokkari

**Mikin Dekkaripokkari** oli Helsinki Median julkaisema sarjakuvataskukirja, joka sisälsi salapoliisitarinoita, joiden päähenkilönä esiintyi Mikki Hiiri. Lisäksi jokaisessa numerossa oli *Hessun dekkarikerho* -palsta, jossa käsiteltiin salapoliisitarinoita ja niiden tekijöitä, sekä lukijoiden lähettämää postia.

Mikin Dekkaripokkaria ilmestyi kymmenen numeroa: neljä vuonna 1994, ja kuusi vuonna 1995. Ne olivat noin 100-sivuisia ja maksoivat 17–19 markkaa. Ensimmäinen numero ilmestyi *[[Roope-setä]]*-lehden mukana. Viimeiseksi jääneessä numerossa sarjalle luvattiin lisää jatkoa, mutta toistaiseksi uusia numeroita ei ole ilmestynyt.

Jotkin Dekkaripokkarin päähenkilöistä, tapahtumapaikoista, tai tapahtumista ovat viittauksia salapoliisikirjallisuuteen, kuten neiti Marpleen tai Hercule Poirotiin. Osa tarinoista on julkaistu myös muissa julkaisuissa, kuten Aku Ankan taskukirjassa.

Mikin Dekkaripokkaria vastaava lehti ilmestyi myös Saksassa (*Ein Fall für Micky*), Tanskassa (*Mickey Mysterier*) ja Ruotsissa (*Musses Mysterier*)


## Tarinat

## Lähteet
* Inducks-tietokanta
* http://www.uta.fi/~as66033/dekkarie.html
Monofagi

**Monofagi** on eliö, joka on  erikoistunut yhteen tai vain muutaman ravintolajiin/ravintokohteen osaan (esimerkiksi loiset, hedelmänsyöjät, muurahaiskarhu ja muut vastaavanlaiset eliöt). Monofagin vastakohta on polyfagi, jossa eliö on erikoistunut useisiin ravintolajeihin/ravintokohteisiin. Oligofagi puolestaan syö vain tiettyjä harvoja ravintokohteita.
Valeri Gergijev

**Abisalovitš Gergijev** eli **Valeri Absalovitš Gergijev** (, ossa. Гергиты Абисалы фырт Валери, s. 2. toukokuuta 1953 Moskova) on venäläinen kapellimestari ja Pietarin Mariinski-teatterin johtaja.  Hän on johtanut myös Rotterdamin filharmonikkoja, New Yorkin Metropolitan-oopperan orkesteria ja Lontoon sinfoniaorkesteria. 

Gergijevin vanhemmat ovat osseetteja; hän varttui aikuiseksi Pohjois-Ossetiassa, Vladikavkazin kaupungissa. Gergijev opiskeli orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin ohjauksessa, ja hänet nimitettiin vuonna 1978 Kirovin oopperan apulaisjohtajaksi, missä hän debytoi johtamalla Sergei Prokofjevin oopperan *Sota ja rauha*. Hänet nimitettiin Kirovin oopperan ylikapellimestariksi ja taiteelliseksi johtajaksi vuonna 1988 ja Mariinski-teatteriksi muuttuneen Kirovin johtajaksi vuonna 1996.

Suomessa Gergijev orkestereineen on vieraillut useasti. Erityisesti Mikkelin musiikkijuhlat ovat olleet mariinskilaisten suosiossa, onhan Gergijev toiminut Mikkelin musiikkijuhlien taiteellisena johtajana jo vuodesta 1993. Gergijev oli musiikkikriitikko Seppo Heikinheimon läheinen ystävä ja järjesti tälle muistokonsertin Mikkelin musiikkijuhlilla 2007.

Gergijev on tullut tunnetuksi oikuttelustaan, mikä on ilmennyt esimerkiksi siten, että hän on toistuvasti saapunut konsertteihin myöhässä ja näennäisen valmistautumattomana. Muun muassa suomalaiset Jaakko ja Pekka Kuusisto ovat tästä syystä julkisuudessa voimakkaasti kritisoineet Gergijeviä yleisönsä aliarvioimisesta. Hän on myös usein antanut solisteille hyvin niukasti harjoitusaikaa ennen esiintymisiä, minkä vuoksi eräät solistit ovat kieltäytyneet työskentelemästä Gergijevin kanssa. 

Gergijevillä on läheiset suhteet Venäjän vallanpitäjiin. Vuonna 2014 Gergijevin nimi oli mukana adressissa, jolla venäläinen kulttuurieliitti ilmaisi Krimin miehityksen jälkeen tukensa presidentti Vladimir Putinin Ukrainan-politiikalle. Suomalaisittain tapaus herätti huomiota sopraano Karita Mattilan kieltäydyttyä tämän vuoksi esiintymästä Gergijevin johtamassa konsertissa New Yorkissa. Vuonna 2022 Münchenin filharmonikot irtisanoi Gergijevin pääkapellimestarin tehtävästä. Mikkelin musiikkijuhlat ilmoitti, ettei Gergijev osallistu vuoden 2022 juhlien ohjelman valmisteluun.

Gergijevin poika Abisal Gergijev opiskelee musiikkia ja on isänsä ansiosta esiintynyt muun muassa Suomessa Mikkelin musiikkijuhlilla vuonna 2018.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pjotr Bolotnikov

**Pjotr Grigorjevitš Bolotnikov** (, 8. maaliskuuta 1930 Zinovkino, Mordvien autonominen alue, Venäjän SFNT – 20. joulukuuta 2013) oli neuvostoliittolainen kestävyysjuoksija, olympiavoittaja ja Euroopan-mestari. Bolotnikov oli etniseltä taustaltaan suomensukuinen, ersäläinen.

Bolotnikov aloitti urheilun 20-vuotiaana puna-armeijassa. Hän voitti ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa 10&nbsp;000 metrillä vuonna 1957, ja hänestä tuli Neuvostoliiton kaksoismestari 5&nbsp;000 metrillä ja 10&nbsp;000 metrillä vuosina 1958–1962. Hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden 10&nbsp;000 metrillä vuonna 1964 ja maastojuoksumestaruuden vuonna 1958. Bolotnikov osallistui Melbournen kesäolympialaisiin 1956 ollen 5&nbsp;000 metrillä yhdeksäs ja 10&nbsp;000 metrillä 16:s. Rooman kesäolympialaisissa 1960 Bolotnikov karkasi muilta 10&nbsp;000 metrin loppukilpailussa 700 metriä ennen maalia ja voitti olympiakultaa ajalla 28.32,2 . Hän voitti ennakkosuosikit Hans Grodotzkin Itä-Saksasta ja Murray Halbergin Uudesta-Seelannista. 

Bolotnikov juoksi 10&nbsp;000 metrin maailmanennätyksen 28.18,8 lokakuussa 1960 Kiovassa ja paransi sitä aikaan 28.18,2 elokuussa 1962 Moskovassa. Hän voitti Euroopan mestaruuden 10&nbsp;000 metrillä ajalla 28.54,0 (eroa hopeamitalistiin 7,6 sekuntia) ja sai pronssimitalin 5&nbsp;000 metrillä ajalla 14.02,6 Belgradissa 1962. Hän osallistui kolmansiin kesäolympialaisiinsa Tokiossa 1964 ollen 10&nbsp;000 metrillä 25:s. Bolotnikov lopetti urheilu-uransa vuonna 1965.

Bolotnikov kuoli 20. joulukuuta 2013, 83-vuotiaana.

## Lähteet

* 
* 
* 
* Pyotr Bolotnikov Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Jimmy Smith

**James Oscar ”Jimmy” Smith** (8. joulukuuta 1925 – 8. helmikuuta 2005) oli  yhdysvaltalainen jazz-muusikko. Tuotannossaan hän soitti Hammondin B3-mallin sähköurkuja, jonka soundeista tuli hänelle eräänlainen tavaramerkki. Jimmy Smith oli suosionsa huipulla 1950- ja 1960-luvuilla.

Jimmy Smith teki paljon yhteistyötä eri muusikoiden kanssa. Hänen tunnetuin yhteistyökumppaninsa oli jazzkitaristi Wes Montgomery.

Smithin albumi *Back at the Chicken Shack* (1963) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen *[[1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jimmy Smithin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. Viitattu 16.6.2014.
* Verve Recordsin esittelysivu Jimmy Smithistä . Viitattu 16.6.2014.
Pohjois-Pirkkala

**Pohjois-Pirkkala** () oli maalaiskunta, joka muodostui, kun Pirkkalan pitäjä jaettiin Etelä- ja Pohjois-Pirkkalaan 1. tammikuuta 1922. Seurakunta oli jakautunut kahtia jo 1921. Pohjois-Pirkkala käsitti pitäjää halkoneen Pyhäjärven pohjoispuoliset alueet, kuten Nokian, Siuron ja Pispalan taajamat. Pohjois-Pirkkala oli kuitenkin olemassa vain 15 vuotta, sillä 1. tammikuuta 1937 Tampereen esikaupunkialueena kehittynyt Pispala ympäristöineen liitettiin Tampereen kaupunkiin ja loppuosa Pohjois-Pirkkalasta muodosti kauppalan, joka otti seuraavana vuonna nimekseen Nokia. Etelä-Pirkkalan nimi lyheni samaan aikaan 1938 Pirkkalaksi.

Pohjois-Pirkkalan hajotessa 1936 se oli Hämeen läänin toiseksi suurin kunta (vain Tampere edellään). Kunnassa oli yhteensä 22 000 asukasta, joista 13 000 liitettiin Tampereeseen.

Pohjois-Pirkkalan huomattavimpia maatiloja olivat Haapaniemen, Maatialan, Nokian, Pitkäniemen ja Viikin kartanot. Maatialan kartanossa aloitti vuonna 1918 toimintansa evankelinen kansanopisto, joka kuitenkin siirtyi Karkkuun jo vuonna 1922.

## Henkikirjakylät

Haapaniemi, Haavisto, Hauroinen, Hyhky, Jyränmaa, Kankaantaka, Kassila, Keho, Kennola, Kohmala, Korvola, Lauttala, Lukkila, Maatiala, Memmola, Nokia, Penttilä, Pispala, Pitkäniemi, Rahola, Taipale, Taivalkunta (Tyhjäperä), Tyrkkölä, Vihola, Viiki, Villilä.

## Lähteet
* Jussi Koivuniemi: Pohjois-Pirkkalan kunta *Koskesta voimaa*.
Apinanleipäpuu

**Apinanleipäpuu** (*Adansonia digitata*), jota kutsutaan myös nimillä *baobab* ja *baobabpuu*, on malvakasvien heimoon kuuluva puulaji. Se kasvaa Australiassa sekä alkuperäisenä Afrikassa.

Apinanleipäpuut ovat 5–25 metriä korkeita, mutta hyvin paksuja; rungon läpimitta voi olla jopa seitsemän metriä. Runko haarautuu oksistossa tiheästi. Ohuimmat oksat voivat olla läpimitaltaan vain millimetrin. Apinanleipäpuu varastoi vettä, ja sen tilavuudesta 70–80 % täytyy olla vettä, jotta se pysyisi pystyssä. Ne voivat myös kuolla, jos kukinta-aikaan on liian kuivaa. Apinanleipäpuussa ei ole kasvurenkaita, joista ikää voitaisiin määrittää, ja siksi ikää mitataankin radiohiiliajoituksella. Vanhimpien yksilöiden iäksi on tällä menetelmällä arvioitu noin 2 500 vuotta. 

Apinanleipäpuu kasvaa luonnonvaraisena Afrikassa Etelä-Afrikkaa ja pohjoisrannikkoa lukuun ottamatta, sekä Arabian niemimaan etelärannikolla. Se on levinnyt ihmisen mukana Madagaskarille, Intiaan ja Vietnamiin.

Puun hedelmät ovat syötäviä. Ne sisältävät monia ravintoaineita. Esimerkiksi C-vitamiinia niissä on noin kuusi kertaa niin paljon kuin appelsiinissa. Sadassa grammassa apinanleipäpuun hedelmiä on 300 milligrammaa kalsiumia ja 45 grammaa ravintokuituja. Euroopan unionissa apinanleipäpuu on hyväksytty elintarvikkeeksi uuselintarvikemenettelyn kautta.

## Kuvia

Tiedosto:BaobabElephantBandia.JPG|Apinanleipäpuita Senegalissa.
Tiedosto:Adansonia digitata_graines_MHNT.jpg|Apinanleipäpuun hedelmä.
Tiedosto:Baobab Adansonia digitata.jpg|Apinanleipäpuu täydessä lehdessä.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* ITIS: ''Adansonia digitata'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Adansonia digitata'' 
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Adansonia digitata  
*
Libération

**Libération** on vasemmistolainen ranskalainen sanomalehti. Lehteä kutsutaan myös lempinimellä **Libé**. Sen pääomistajat ovat liikemies Edouard de Rothschild ja kiinteistöyrittäjä Bruno Ledoux.

## Historia
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 24. toukokuuta 1973. Lehden perustivat Jean-Paul Sartre, Serge July, Philippe Gavi, Bernard Lallement ja Jean-Claude Vernier. Lehti perustettiin vuoden 1968 opiskelijoiden protestiliikkeen ja työläisten lakkojen aiheuttamien levottomuuksien jälkimainingeissa. Lehden mottona oli "Peuple prend la parole et garde là - Kansa ottaa puheenvuoron ja valvoo sitä". 

Aluksi lehdessä oli vallalla periaate, jonka mukaan lehden jokainen työntekijä työnkuvasta riippumatta sai saman palkan ja se toimisi ilman ulkoista rahoitusta. Selkeästi vasemmistolaisesta kannastaan lehti on sittemmin siirtynyt kohti keskusta-vasemmistolaista kantaa. 

Helmikuussa 1981 useiden keskeytyksiin johtaneiden kriisien jälkeen *Libération* lakkasi ilmestymästä. Samana vuonna 13. toukokuuta se alkoi ilmestyä uudelleen. Tällöin lehden alkuperäisistä periaatteista luovuttiin sallimalla mainosten julkaiseminen ja ulkoiset sijoitukset. 

Toimitukselliselta linjaltaan *Libération* säilyi vasemmistolaisena tukematta kuitenkaan mitään puoluetta 2000-luvun alkupuolelle saakka. Sanomalehti itse on kuvaillut linjaansa radikaaliksi ja edistykselliseksi vallan vahtikoiraksi, ja se tunnettiin rasisminvastaisuutta, feminismiä ja työläisten oikeuksia tukevasta linjastaan. Lehti salli myös vastakkaisten näkökantojen esittämisen mielipidesivuillaan. Sillä oli myös vaihtoehtoisia näkökantoja kulttuurin ja yhteiskunnallisten asioiden saroilla.

Vuonna 2021 lehden levikki oli 93 147, mikä teki siitä Ranskan viidenneksi luetuimman lehden. *Libération* avasi ensimmäisenä ranskalaisena sanomalehtenä internetsivut. Lehden toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja on Serge July. Hänen aikanaan lehden on arvosteltu unohtaneen alkuperäiset periaatteensa.

Päätoimittaja Nicolas Demorand erosi helmikuussa 2014 vastalauseena omistajien lehdelle asettamalle uudelle linjalle. Omistajat haluavat tehdä lehdestä kulttuurikeskuksen, jossa olisi kahvila ja tv-studio. Se tukisi pieniä kasvuyrityksiä, ja siinä hyödynnettäisiin lehden vasemmistolaista brändiä.

## Päätoimittajat

* Antoine de Gaudemar
* Nicolas Demorand - helmikuuhun 2014 asti
* Laurent Joffrin

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Libération
Univormu

**Univormu** (latinan sanasta *uniformis* eli ’yksi muoto’) on jonkin tietyn joukon yhdenmukainen puku. Alun perin univormu tarkoitti sotilaspukua eli sotilasyksikön yhdenmukaista vaatetusta ja aseistusta. Univormun tarve syntyi, kun taisteluissa kentällä piti oppia erottamaan omalla puolella oleva vihollisesta, mihin tarkoitukseen yhtenäinen asustus oli hyvä "kenttätunnus". 

Nykyään myös muiden, yleensä valtion palveluksessa olevien, ammattikuntien edustajien yhdenmukaisia virkapukuja voidaan kutsua univormuiksi. Esimerkiksi poliiseilla, junan konduktööreillä tai monien yritysten edustajilla on käytössään univormut. Myös koulupuvut ovat univormuja.

## Lähteet
Joutsenkaula

**Joutsenkaula** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* mikä tahansa S-muotoinen tai muuten kaareva putkimainen laite tai laitteen osa, joka muistuttaa muodoltaan joutsenen kaulaa, esimerkiksi hajulukko.
* joutsenkaula, valaisinten ja mikrofonien varsissa käytettävä nivelletty putki, jota voi taivuttaa kulloinkin tarvittavaan asentoon ja jonka sisällä laitteen virta- tai signaalijohdin kulkee
* joutsenkaula, hevosen rakennevirhe, jossa kaulan alaosa kaartuu ulos
* joutsenkaulaepämuodostuma, nivelreuman aiheuttama sorminivelien epämuodostuma.
Kalevalan kansallinen piiri

**Kalevalan kansallinen piiri** () on hallintopiiri Vienan Karjalassa Karjalan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä, Suomen Kainuun vastaisella rajalla. Piirin hallintokeskus on Uhtuan eli Kalevalan kaupunkityyppinen taajama. Vuonna 2024 piirissä oli arviolta 5&nbsp;888 asukasta, joista 3&nbsp;404 asui Uhtuan taajamassa.

Väestöstä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan karjalaisia on 45&nbsp;%, venäläisiä 41&nbsp;%, ukrainalaisia ja valkovenäläisiä 11&nbsp;%. Kalevalan kansallisessa piirissä on karjalan kielellä muista piireistä poiketen mahdollisuus toimia myös virallisissa yhteyksissä.

Keväällä 2014 Krimin kansanäänestys herätti halun kansanäänestykseen myös Kalevalassa. Lopettakaa Karjalan miehitys -järjestö halusi järjestää kansanäänestyksen Kalevalan itsenäisen kansantasavallan perustamiseksi. Se halusi myös, että kansainvälinen yhteisö tunnustaa Venäjän miehittäneen alueen. Järjestö vaati, että Venäjän ”organisoima Karjalan alkuperäisasukkaiden surmaaminen lopetetaan”. Järjestön mukaan Venäjä on ajanut sietämättömiin oloihin alueet, joilla historiallisesti on asunut karjalaisia, suomalaisia, vepsäläisiä ja saamelaisia. Järjestö toivoi, että Karjalan asukkaat alkavat pitää Venäjän viranomaisia laittomina, ja halusi järjestää vaalit presidentin ja hallituksen valitsemiseksi.


Kuva:Kalevala-western-lakeside2007m.jpg|Uhtuan lounaisosien rantaa (2007).
Kuva:Kalevala-eastern part 2007.jpg| Pala Uhtuan taajaman itäosaa Keski-Kuittijärveltä nähtynä (2007).
Kuva:Kalevala-market-2007m.jpg|Näkymä Uhtuan torilta (2007).


## Kuntajako
Kalevalan kansallisessa piirissä on nykyisin yksi kaupunkikunta ja kolme maalaiskuntaa, ja näissä yhteensä 9 asutuskeskusta (suluissa kuntien väkiluvut 2010):
*Uhtuan kaupunkikunta (4&nbsp;840 as.)
**Uhtua - Kalevala, Калевала (4&nbsp;529 as.)
**Kuusiniemi - Куусиниеми
*Borovoin maalaiskunta (1&nbsp;930 as.)
**Borovoi - Боровой
*Luusalmen maalaiskunta (382 as.)    
**Vuonninen - Voinitsa, Войница
**Luusalmi  - Луусалми
**Pistojärvi - Tihtozero, Тихтозеро
*Jyskyjärven maalaiskunta (1&nbsp;169 as.) 
**Jyskyjärvi -  Juškozero, Юшкозеро
**Uusi Jyskyjärvi - Novoje Juškozero, Новое Юшкозеро
**Kepa - Кепа

Aiempia asutuksia: Pistojärvi, Piismalahti, Sonka, Haikola, Vuokkiniemi (liitetty Kostamuksen kaupunkipiiriin 1988)

### Väkiluvun kehitys

Oheinen taulukko kuvaa Kalevalan (kansallisen) piirin ja sen keskustaajaman Uhtuan asukasluvun kehitystä väestönlaskentojen (1959–2010) mukaan. Vuonna 1959 Uhtua oli vielä kylä (selo), mutta vuoteen 1970 mennessä se oli muutettu kaupunkityyppiseksi taajamaksi. Vuodesta 1970 alkaneissa väestönlaskennoissa Uhtua (Kalevala) muodosti Kalevalan piirissä oman kaupunkikuntansa (tms), johon kuului muutamia satoja maaseutukylien asukkaita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tundrakurppelo

**Tundrakurppelo** (*Limnodromus scolopaceus*) on kurppien (Scolopacidae) heimoon kuuluva keskikokoinen kahlaajalintu. Lajin nimesi Thomas Say 1823.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 24–26 cm, siipien kärkiväli 46–52 cm ja paino 90–144 g. Naaras on keskimäärin hieman kookkaampi. Tundrakurppelo on kuin sirrien ja kurppien välimuoto. Aikuisilla on kellertävät jalat ja pitkä suora tumma nokka. Höyhenpeite on kesäpuvussa päältä tummanruskea, alta punaruskea, rinnassa pilkkuja. Pyrstö on mustavalkoraitainen. Talvipuku on harmaampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

## Levinneisyys
Tundrakurppelo pesii Koillis-Siperiassa Tšuktšien niemimaalla ja Anadyrin alueella sekä Pohjois-Amerikan pohjoisimmissa osissa Alaskan pohjois- ja länsiosissa, St. Lawrencesaarella ja mahdollisesti Kanadan puolella Luoteis-MacKenziejoella. Maailman populaation koko on noin 0,5 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Ne ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa ja Keski-Amerikassa Guatemalaan saakka. Tundrakurppelo on tavattu Suomessa 15 kertaa vuoden 2023 loppuun mennessä. Lisäksi on 13 havaintoa joko tundra- tai rämekurppelosta.

## Elinympäristö
Pesii arktisen tundran rannikkoalueilla järvien ja lampien rannoilla sekä palsasoilla. Muutto- ja talvehtimisalueilla laji viihtyy matalilla altailla ja lammilla.

## Lisääntyminen
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 4, ja niitä haudotaan noin 20 päivää. Naaras jättää poikasten hoidon kokonaan koiraalle. Poikaset lentävät 20–30 päivän ikäisinä.

## Ravinto
Syövät selkärangattomia pikkueläimiä rantamudasta. sekä jonkin verran kasvien osia.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 
* Oiseaux
* Rariteettikomitea
Mosin-Nagant

**Mosin–Nagant** () on viiden patruunan makasiinilla varustettu 7,62x54R-kaliiperinen pulttilukkoinen sotilaskivääri, jota käytti pääasiassa Venäjä ja myöhemmin Neuvostoliitto, useat sen liittolaismaat sekä Suomi. Venäjän keisarillinen armeija käytti Mosin–Nagantia vuodesta 1891 alkaen. Keisarillisen armeijan seuraaja, Puna-armeija, käytti asetta aina 1960-luvulle saakka, jolloin vielä käytössä olleet tarkka-ampujamallit korvattiin pääosin Dragunoveilla.  Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 venäläisillä tai Venäjän aseistamilla joukoilla on nähty Mosin-Nagant-kiväärejä.

Kivääri oli alun perin voittaja kilpailussa, jonka keisarillinen Venäjä järjesti vanhentuneiden Berdan-kiväärien korvaamiseksi, ja siinä yhdistettiin Sergei Mosinin suunnittelema makasiini belgialaisen Leon Nagantin lukkomekanismiin. Armeija olisi halunnut Nagantin suunnitteleman kiväärin sellaisenaan, mutta isänmaallisuussyistä ulkomaalaisen ei voitu antaa voittaa kilpailua. Aseen nimitys *kolmen linjan kivääri* tulee sen kaliiperista, joka oli vanhan pituusmitan linjan mukaan kolme tuuman kymmenesosaa (.30). Kivääriä valmistettiin Ranskassa (Manufacture Nationale d’Armes de Châtelleraut Châtelleraut:ssa) ja Venäjällä Izhevskissä ja Tulassa sekä Siestarjoella. 500 000. kolmen linjan kivääri valmistettiin juliaanisen kalenterin mukaan 21. maaliskuuta 1897 mennessä. Saman vuoden loppuun mennessä oli varusteltu loppuun kiväärihankinnan ensimmäinen vaihe, ja 1898 alkoi toinen vaihe. Venäjän-Japanin sodan alkuun mennessä oli Venäjän keisarillisella armeijalla jo 3&nbsp;800&nbsp;000 mainitun tyypin kivääriä.

Aseesta on olemassa useita muunnelmia, joista alkuperäisen M1891-mallin lisäksi mainittakoon M1938- ja M1944- sekä M07-karbiinimallit, sekä M91/30 joka on Neuvostoliitossa paranneltu versio alkuperäisestä M1891:stä.

Suomalaiset M/91-24 ”Lotta-kivääri”, M/27, M/28 ja M/28-30 ”Pystykorvat” sekä M/39 ”Ukko-Pekka” ovat vanhoista Mosin–Nagantin osista koottuja. Piippuja, tähtäimiä ja tukkeja on valmistettu myös Suomessa. Suomessa valmistettiin myös kivääriä M/85 / Tkiv 85 joka on raskaasti muuteltu Mosin-Nagant; kivääri on edelleen palveluskäytössä tarkkuuskiväärinä Suomen puolustusvoimissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Mosin-Nagant.net  
* Russian-Mosin-Nagant.Com
Le Figaro

**Le Figaro** on ranskalainen Pariisissa päivittäin ilmestyvä konservatiivinen sanomalehti. 

Lehti perustettiin 1826 satiirisena viikkolehtenä ja nimettiin Pierre Beaumarchais’n näytelmän *[[Figaron häät]]* mukaan. Myös lehden motto ”Ilman vapautta arvostella ei ole aitoa ylistystäkään ()” on peräisin *Figaron häistä*. Keskusta-oikeistolainen lehti on yleisesti tukenut UMP-puoluetta ja sen edeltäjiä.

## Historia
*Le Figaron* ensimmäinen numero ilmestyi 15. tammikuuta 1826. Lehti oli Ranskan suurin, ja siihen kirjoittivat muun muassa Émile Zola, Alphonse Karr ja Jules Claretie. Entisen pääministeri Joseph Caillaux’n vaimo Henriette Caillaux murhasi *Le Figaron* päätoimittajan Gaston Calmetten 16. maaliskuuta 1914 tämän julkaistua kirjeen, joka kyseenalaisti pääministerin rehellisyyden.

Toiseen maailmansotaan mennessä *Le Figarosta* oli tullut Ranskan merkittävin sanomalehti. Sodan jälkeen lehdestä on tullut ylemmän keskiluokan äänitorvi.

Vuosina 2004–2018 lehden omisti Serge Dassault. Suuren lentokonevalmistajan Dassault Aviationin omistajan, pormestarin, hallitsevan Union pour un mouvement populaire -puolueen senaattorin ja saman puolueen kansalliskokousedustaja Olivier Dassault’n isän omistusta suuresta kansallisesta sanomalehdestä on pidetty hyvin ristiriitaisena niin lehden sisä- kuin ulkopuolellakin.

Lehti tuki Nicolas Sarkozyn vaalikampanjaa vuonna 2007.

Lehden levikki on noin 358&nbsp;000 kappaletta. Sen päätoimittaja on Robert Mergui.

## Katso myös
* *[[L’Humanité]]*
* *[[Le Monde]]*
* *[[Libération]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Le Figaron'' kotisivut
Uhtua

**Uhtua** eli **Kalevala** (, vuoteen 1963 asti Ухта, *Uhta,* vienankarj. *Uhtuo*) on kaupunkikunta ja kaupunkimainen taajama Keski-Kuittijärven pohjoisrannalla Karjalan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 2024 Uhtuan taajamassa asui arviolta 3&nbsp;404 ihmistä ja koko kaupunkikunnassa maaseutuväestö mukaan lukien 3&nbsp;554.

Kalevala on 5&nbsp;888 asukkaan Kalevalan kansallisen piirin hallintokeskus. Kunta rajoittuu itäreunallaan Jyskyjärven kuntaan ja on muuten Luusalmen ympäröimä.

## Historia

Venäjän keisarikunnassa Uhtua oli Vienan lääniin eli Arkangelin kuvernementtiin kuulunut kunta ja kylä.

Uhtua on ollut Vienan Karjalan suurin kylä ja taloudellinen keskus.  Uhtua jakautui 1800-luvun alkupuolella hallinnollisesti Vuokkiniemen ja Paanajärven pitäjiin, joiden rajana oli Uhutjoki. Myöhemmin Uhtuasta tehtiin oma kunta lähikylineen.

Uhtua oli 1800-luvulla vilkas kauppapaikka, jossa kävivät lähes kaikki tunnetut runonkerääjät. Esimerkiksi Lönnrot kävi paikkakunnalla useasti, ja vuonna 1835 hän sai siellä Varahvontta Jamaselta viiden ruplan maksusta 20 pitkää runoa. Valokuvaaja I. K. Inha kävi Vienan Karjalan matkallaan myös Uhtuassa. Vielä 1900-luvun alussa useat suomalaiset kävivät tutkimassa paikkakunnan runonlauluperinnettä.

Suomen sisällissodan jälkeen käydyt heimosodat koskivat myös Uhtuaa. Vuoden 1918 tienoilla suomalaisia oli alueella yrittämässä torjua bolševikkeja ja myöhemmin osallistumassa epäonnistuneeseen Itä-Karjalan kansannousuun. Uhtuan kunta lakkautettiin 1920-luvulla, ja siitä tuli osa Uhtuan piiriä, jonka keskukseksi Uhtuan kylä tuli. Jatkosodan aikana Uhtualla toimi Neuvostoliiton ilmavoimien 69. ilmavalvontakomppania. Vuoden 1959 väestönlaskennan mukaan Uhtuan kylän asukasluku oli 3&nbsp;494 henkeä. Piiriin aiemmin kuulunut, Ylä-Kuittijärven rantakylä Vuokkiniemi liitettiin Kostamuksen piiriin 1988.

### Historiallisen Uhtuan kyliä
Uhtua, Tsiksa, Enonsuu, Alajärvi, Jyvälahti, Luusalmi, Nurmilahti, Röhö, Häme, Haikola, Ponkalahti.

## Kulttuurissa

Laila Hirvisaaren (silloin nimellä Laila Hietamies) vuonna 1992 julkaistu teos *Vienan punainen kuu* sijoittuu Uhtualle, enimmäkseen 1900–1920-ajalle.


Kuva:Inha runonlaulajat.jpg|Runonlaulajaveljekset Poavila ja Triihvo Jamanen Uhtuan kylässä vuonna 1894 (I. K. Inha).
Kuva:Kalevala-eastern part 2007.jpg| Pala Uhtuan kaupunkimaisen taajaman itäosaa Keski-Kuittijärveltä nähtynä (2007).
Kuva:Kalevala-market-2007m.jpg|Näkymä Uhtuan torilta (2007).
Tiedosto:UhtuaNaistentalo.JPG|Uhtuan Naistentalo (1996).
File:Kalevala airport panorama.jpg|Kalevalan lentoasema (2016).


## Katso myös
* *[[Kaunis Toarie]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Uhtua-seura: Uhtua info (uhtuainfo.fi)
Kesäpalatsi

**Kesäpalatsi** voi tarkoittaa:

* Kesäpalatsi, keisarillinen lomapaikka Pekingissä
* Kesäpalatsi, arkkitehti Rastrellin suunnittelemat kaksi palatsia Pietarissa keisarinna Annalle ja Elisabetille
* Pietari Suuren kesäpalatsi Pietarissa
Le Monde

**Le Monde** on ranskalainen, päivittäin ilmestyvä maltillinen vasemmistolainen sanomalehti, jota painetaan Pariisissa. Lehteä pidetään Ranskan vaikutusvaltaisimpana sanomalehtenä, ja se on yleisesti arvostettu myös ulkomailla.

Vuonna 2021 lehden levikki oli 458 611, mikä teki siitä Ranskan luetuimman lehden.

## Historia
Ensimmäinen numero ilmestyi 19. joulukuuta 1944. Lehden perusti Hubert Beuve-Méry kenraali Charles de Gaullen pyynnöstä saksalaisten vetäydyttyä Pariisista. Aloittaakseen lehden tekemisen Beuve-Méry esitti ehdoksi täydellisen toimituksellisen itsenäisyyden. Lehti korvasi sanomalehti *Le Tempsin* jonka tyyliasun ja formaatin se omaksui. Vuodesta 1985 lehden etusivua on koristanut karikatyyri, jonka on useimmiten piirtänyt pilapiirtäjä Plantu, kunnes tämä jäi eläkkeelle vuonna 2021.

Vuonna 2003 kirja *Le Monden piilotetut kasvot* (*La face cachée du Monde*) väitti, että päätoimittaja Jean-Marie Colombani ja muut lehden johtohenkilöt olisivat muun muassa osoittaneet poliittista puolueellisuutta ja sotkeutuneet taloudellisiin kähmintöihin, jotka vaaransivat lehden itsenäisyyden. Nämä syytökset ovat yhä ristiriitaisia ja näyttämättä toteen.

## Omistus
Le Monden on perustamisesta lähtien omistanut Groupe Le Monde, josta lehden työntekijät omistavat 53 %. Lopun omistavat Danone, BNP Paribas -pankki ja miljardööri François Pinault. Enemmistöomistus siirtyi kesällä 2010 ranskalaiselle sijoittajaryhmälle, johon kuuluvat pankkiiri ja Les Inrockuptibles lehden kustantaja Matthieu Pigasse, internetoperaattori Freen perustaja Xavier Niel ja Yves Saint-Laurent -muotitalon toinen perustaja Pierre Bérgé. Pigasse on lähellä sosialistipuoluetta ja on toiminut kansainvälisen valuuttarahaston johtajan Dominique Strauss-Kahnin neuvoantajana. Toimittajille jää veto-oikeus päätoimittajanvalinnassa, ja osaomistuksen kautta toimittajilla on valtaa myös merkittävissä talousasioissa. Oikeistolainen presidentti Nicolas Sarkozy yritti puuttua kauppaan uhkaamalla lopettaa lainatakuun, jos kauppa tehdään Pigassen ryhmän kanssa.

## Katso myös
*Libération
*Le Figaro
*L’Humanité
*Le Monde diplomatique

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Le Monde
Liberation

**Liberation** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* *[[Libération]]*, ranskalainen sanomalehti
* *[[Liberation (albumi)|Liberation]]*, 1349:n albumi
* *[[Liberation (The Divine Comedyn albumi)|Liberation]]*, The Divine Comedyn albumi
* *[[Liberation (Karsh Kalen albumi)|Liberation]]*, Karsh Kalen albumi
* *[[Liberation (Talib Kwelin ja Madlibin albumi)|Liberation]]*, Talib Kwelin ja Madlibin albumi
* *[[Liberation (Mýan albumi)|Liberation]]*, Mýan albumi
* *[[Liberation (Bunny Wailerin albumi)|Liberation]]*, Bunny Wailerin albumi
* *[[Liberation (Trans Amin albumi)|Liberation]]* Trans Amin albumi
* *[[Liberation (Christina Aguileran albumi)|Liberation]]* Christina Aguileran albumi
* *[[Liberation (levy-yhtiö)|Liberation]]* australialainen levy-yhtiö 
* *[[Liberation (vuoden 1984 videopeli)|Liberation]]*, vuoden 1984 videopeli
* **, vuoden 1993 videopeli
Shadow Gallery

**Shadow Gallery** on vuonna 1983 perustettu amerikkalainen progressiivista metallia soittava yhtye. Yhtyeen nimi on otettu Alan Mooren V niin kuin verikosto -sarjakuvasta. Shadow Gallerya on useasti verrattu sellaisiin yhtyeisiin, kuten Dream Theater ja Queensrÿche.

Yhtyeen laulaja Mike Baker kuoli sydänkohtaukseen 29. lokakuuta 2008 ollessaan 45-vuotias.

__NOTOC__

## Kokoonpano
* Gary Wehrkamp – Piano, kitara, kosketinsoittimet, laulu
* Brendt Allman – Kitara, laulu
* Carl Cadden-James – Basso, laulu, poikkihuilu
* Chris Ingles – Piano, kosketinsoittimet
* Joe Nevolo – Rummut

### Entiset jäsenet
* Mike Baker – Laulu
* Kevin Soffera – Rummut

## Diskografia
*
*
*
*
*
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Viralliset sivut 
*Virallinen keskustelufoorumi
Evijärven Taivastelijat

**Evijärven Taivastelijat ry** on vuonna 1986 perustettu tähtitieteen harrastajien yhdistys. Yhdistyksellä on nykyään noin 100 jäsentä Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla.

Taivastelijoiden toimitilat sekä tähtitorni sijaitsevat Evijärvellä osoitteessa Kirkkotie 419 kohdalla. 
Yhdistyksellä on tähtitornissa 330 millimetrin peilikaukoputki. 

Yhdistys on järjestänyt 1995 yhdessä Ursan kanssa Ursan jaostojen Cygnus-kesätapahtuman.

## Aiheesta muualla
* Ursan yhdistysluettelo
* Yhdistyksen nettisivut
Pistojärvi

**Pistojärvi** () on asutus (ven. *posjolok*) Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Luusalmen kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 60 kilometriä Uhtuasta luoteeseen. Vuonna 2012 Pistojärvellä ei ollut enää lainkaan vakituisia asukkaita.

## Historia
Pistojärven seutu asutettiin 1700-luvulla. Vanhimpia kyliä olivat Pistojärven ohella Katoslampi, Ohta, Suvanto, Tiirojärvi ja Tuhkala, jotka mainitaan uudiskylinä vuonna 1762. Myöhemmin Pistojärvi oli Arkangelin kuvernementin Kemin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan keskus. Kunta rajoittui pohjoisessa Oulankaan, idässä Kiestinkiin, etelässä Uhtuaan ja Vuokkiniemeen sekä lännessä Suomeen. Vuonna 1905 siihen kuuluivat Pistojärven, Ohtan, Suvannon ja Tuhkalan kyläkunnat, joissa oli yhteensä 15 kylää, 175 taloa ja lähes 1&nbsp;200 asukasta. Pistojärven kylässä oli kirkko, koulu, kyytiasema, 27 taloa ja 176 asukasta..

1920-luvulla perustettiin Uhtuan piirin Pistojärven kyläneuvosto, johon vuonna 1933 kuului kahdeksan kylää: Hirvisalmi, Häme, Kantoniemi, Malviainen, Ohta, Pistojärvi, Tiiro ja Tiiron Olkku. Kyläneuvoston alueella oli 724 asukasta, joista 606 oli karjalaisia ja 118 suomalaisia. Pistojärven kylässä asui 155 karjalaista. Sen kylänosia olivat Kontu, Kuusiniemi, Vaara ja Vuosma. Toisen maailmansodan jälkeen kyläneuvostossa oli Pistojärven lisäksi enää kaksi asutuskeskusta: Kantoniemi ja Malviainen. Nykyään seudulla ei ole lainkaan vakituista asutusta. Pistojärvi autioitui 2000-luvun alussa, mutta osa entisistä asukkaista on palannut sinne kesäisin.

## Kyläkuva ja kansankulttuuri
Syrjäisen sijaintinsa ansiosta Pistojärven vanha kylämaisema oli hyvin säilynyt kokonaisuus aina 1990-luvulle saakka. Sillä on historiallisen asutuksen status. Suojeltuihin rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu navetta heinävarastoineen. Suomalaisista kansanrunouden kerääjistä Pistojärvellä vierailivat muiden muassa Elias Lönnrot, Daniel Europaeus ja I. K. Inha. Heidän runosaaliinsa jäi kuitenkin heikoksi, sillä monet seudun asukkaista ovat vanhauskoisia, eivätkä he suostuneet laulamaan kansanrunoja. Seudun kansankulttuurissa oli havaittavissa eräitä saamelaisia piirteitä kuten karjalankielisiä joikuja.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Kontokki

**Kontokki** on entinen kunta ja kylä Vienan Karjalan lounaiskulmassa Kostamuksen kaupunkialueella Karjalan tasavallassa Venäjällä.

## Kontokin kunta
Kontokin kunta käsitti Kostamus- ja Kiitehenjärven ympärillä olevat kylät (Kontokki, Kostamus ja Akonlahti) sekä Suomen rajan tuntumassa sijaitsevat kylät (Vuokinsalmi, Saarijärvi ja Niskajärvi). Idässä kunnan raja ulottui Kenttijärven taakse. Kontokin kunnan naapurikuntia olivat pohjoisessa Vuokkiniemi ja Uhtua, idässä Jyskyjärvi, etelässä Kiimasjärvi ja lännessä Suomen puolella Suomussalmi. Aikaisemmin osia Kiimasjärven kunnasta oli kuulunut Kontokkiin. Kontokin kunnassa oli 1 872 asukasta vuonna 1907, kaikki karjalaisia. 

Kontokin kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Uhtuan piiriin. Jatkosodan aikana Kontokin kunnan alue oli Suomen miehittämä 1941–1944. Kostamuksen kylän läheltä löydettiin suuri rautamalmiesiintymä vuonna 1946 ja paikalle rakennettiin Kostamuksen kaupunki ja vuoriteollisuuskombinaatti suomalaisvoimin 1977–1985.

## Kontokin kylä
Kontokin kylä sijaitsi Kontokkijärveen pistävällä niemellä. Kylä tuhoutui jatkosodan aikana. Kontokin kunnan suurimmat kylät Kostamus, Kontokki ja Akonlahti kuuluivat Vienan tärkeimpiin runokyliin, joissa muun muassa Elias Lönnrot vieraili runonkeruumatkoillaan 1832 ja 1833. Nyt kaikki nämä kylät ovat hävinneet.

## Aiheesta muualla
*
Metallurgia

**Metallurgia** on luonnontieteisiin ja teknisiin tieteisiin kuuluva tieteenala/oppi, joka käsittelee metallien (tai laajemmin käsitettynä myös muiden epäorgaanisten materiaalien) valmistus- ja jalostusmenetelmiä sekä tutkii niiden elinkaarta ja sen aikana tapahtuvia muutoksia usein metallien kiderakenteen näkökulmasta. Historiallisesti metallurgian kehitys on kulkenut samaa tahtia teräksen valmistusmenetelmien kanssa, sillä valtaosa maailman metallintuotannosta liittyy teräkseen.   

## Metallurgian osa-alueet

Metallurgia voidaan jaotella karkeasti prosessimetallurgiaan ja fysikaaliseen metallurgiaan, mutta monia muitakin alalajeja on, ja rajanveto on joskus vaikeaa, esimerkkeinä jauhemetallurgia ja rikastustekniikka, joka varsinkin anglosaksisissa maissa luetaan metallurgiaan kuuluvaksi.

Prosessimetallurgia käsittelee muun muassa materiaalien valmistukseen tarvittavien raaka-aineiden esikäsittelyä (esimerkiksi rikasteen pasutus ja sintraus), materiaalien valmistusta raaka-aineista (esimerkiksi malmirikasteiden sulatus) ja puolivalmiiden tuotteiden käsittely- ja jalostusprosesseja (esimerkiksi raffinointi, puhdistus ja konvertterissa tapahtuva hiilenpoisto, mellotus).

Prosessimetallurgia voidaan jaotella vielä hydrometallurgiaan ja pyrometallurgiaan.

Hydrometallurgia käsittelee liuoksissa tapahtuvia tai nesteen avustuksella/välityksellä tapahtuvia ilmiöitä, esimerkiksi korroosiota ja korroosionestoa, rikasteiden läjäliuotusta, kuparin elektrolyysiä ja metallien valmistusta liuospohjaisin menetelmin (Hydro-Copper).

Pyrometallurgia käsittelee korkeissa lämpötiloissa tapahtuvia ilmiöitä, esimerkiksi kuparin liekkisulatusta, masuunin toimintaa tai plasmapinnoitusta.

Fysikaalinen metallurgia käsittelee esimerkiksi materiaalien muokkausta tuotteiksi raaka-aineiden (metallien) valmistamisen jälkeen. Tyypillinen fysikaalisen metallurgian prosessivuo on:
* sulatus
* valu 
* kuumamuokkaus
* kylmämuokkaus
* lämpökäsittely

## Metallurgian opetus
Suomessa metallurgian korkeakouluopetusta antavat Aalto-yliopisto, Tampereen teknillinen yliopisto, Oulun yliopisto, Lappeenrannan teknillinen yliopisto ja Åbo Akademi. Metallurgian opetus Teknillisessä korkeakoulussa tapahtui aluksi Kemian osastolla, sen jälkeen siitä erotetulla Vuorikemian osastolla. Osaston nimi muutettiin sittemmin Vuoriteollisuusosastoksi, ja myöhemmin siitä tuli Materiaali- ja kalliotekniikan laitos, joka puolestaan muuttui myöhemmin Materiaalitekniikan osastoksi. Teknillisen korkeakoulun tultua osaksi Aalto-yliopistoa, opetus tapahtuu nyt Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulun Kemian tekniikan ja metallurgian laitoksen puitteissa.

## Katso myös
* Metallografia
* Korroosio
* Agglomerointi

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Metallurgia Aalto
*Metallurgy Encyclopaedia Britannica
Galileo

**Galileo** tarkoittaa seuraavia:

* Galileo Galilei (1564–1642), italialainen tähtitieteilijä, fyysikko ja filosofi
* Galileo, satelliittipaikannusjärjestelmä
* Galileo, avaruusluotain.
* Galileo, Liliana Cavanin elokuva vuodelta 1968
* Galileo, Jupiter-yhtyeen albumi vuodelta 2015.

## Katso myös
* *[[Galileo Galilei (ooppera)|Galileo Galilei]]*, ooppera
* *[[Galileo Galilein elämä]]*, näytelmä
* Galileo Galilein lentoasema, lentoliikennepaikka Italiassa.
Turun saaristo

**Turun saaristo** (myös **Lounais-Suomen saaristo** tai **Varsinais-Suomen saaristo**) on noin 20&nbsp;000 saaresta muodostuva, Särkisalosta ja Hiittisistä Kustavin saaristoon ulottuva saaristoalue Saaristomerellä Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaasta Turun saariston erottaa Kihdin selkä. Selkä on tosin sen verran kapea, että voidaan käsittää Turun saariston ja Ahvenanmaan olevan yksi saaristo. Jos ajatellaan siten, on kyseessä maailman monisaarisin saaristo.

Saaria yhdistää Saariston rengastie.

## Osa-alueet
### Turunmaan saaristo
Turun saaristoa alueellisesti suppeampi käsite on Turunmaan saaristo, joka sijaitsee Paraisten ja Kemiönsaaren kuntien alueella Turunmaan seutukunnassa. Tämän myös Turunmaaksi nimitetyn Turun saariston eteläosan nykyisin Kemiönsaaren ja Paraisten kuntiin kuuluvat saaret sekä nykyisin Saloon kuuluva Särkisalo ovat vanhastaan olleet ruotsinkielistä aluetta. Nykyisin Turunmaan seutukunnan kunnat ovat kaksikielisiä, mutta ruotsi on niissä edelleen enemmistökieli. 

### Pohjoinen saaristo
Turunmaan saariston ja Turunmaan ulkopuolista Turun saaristoa on pohjoinen saaristo Turun, Kaarinan ja Naantalin kaupunkien sekä Maskun, Taivassalon ja Kustavin kuntien alueella. Tämä Pohjoinen saaristo, kuten Rymättylä ja muut nykyisin Naantaliin kuuluvat saaret on suomenkielistä aluetta, joskin Turku on kaksikielinen ruotsinkielisellä vähemmistöllä.

## Kunnat
### Kokonaan saaristossa sijaitsevat kunnat
* Kemiönsaari (aiemmin Dragsfjärd, Hiittinen, Kemiö, Västanfjärd)
* Kustavi
* Parainen (vuosina 2009–2011 Länsi-Turunmaa, aiemmin Houtskari, Iniö, Korppoo, Nauvo, Parainen, Paraisten maalaiskunta)

### Muut kunnat, joihin kuuluu myös saaristoa
* Kaarina (aiemmin Kuusiston ja Piikkiön kuntiin kuuluneita alueita)
* Masku (aiemmin Askaisten, Lemun ja Maskun kuntiin kuuluneita alueita)
* Naantali (aiemmin Naantaliin, Naantalin maalaiskuntaan, Merimaskuun, Velkuaan ja Rymättylään kuuluneita alueita)
* Salo (aiemmin Angelniemeen ja Särkisaloon kuuluneita alueita)
* Taivassalo
* Turku (aiemmin Turkuun, Maariaan ja Kakskertaan kuuluneita alueita)

## Muita määrittelyjä
Aluepoliittisissa määrittelyissä Turun, Naantalin ja Kaarinan kaupunkien saaret eivät kuulu saaristoon. Joskus käytetään myös käsitettä **Lounaissaaristo** tai **Saaristomeren saaristo**, ja tällöin toisinaan luetaan mukaan Saaristomeren ohella myös Ahvenanmaa. Joissain yhteyksissä Turun saaristolla voidaan tarkoittaa myös Turun saaria eli Turun kaupungin nykyiselle alueelle jäävää osaa Turun saaristosta.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* 
*
* 
* 
*