open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
UFL

**United Football League (UFL)** oli Yhdysvalloissa syksyisin toiminut amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga. Se perustettiin vuonna 2007, ja ensimmäiset ottelut pelattiin lokakuussa 2009. Sarja lakkautettiin kesken kauden vuonna 2012. Sarjalla ei nimestään huolimatta ole mitään yhteyksiä 1961-1964 toimineeseen samannimiseen amerikkalaisen jalkapallon sarjaan.

Suurin osa UFL:n pelaajista oli joskus pelannut NFL:ssä, joka on lajin suurin ammattilaissarja. USA:n Leijonan luola -ohjelmasta tuttu sijoittaja Mark Cuban sijoitti sarjaan 5 miljoonaa dollaria ja haastoi sarjan oikeuteen, koska ei kokenut saaneensa vastinetta rahoilleen.

## Joukkueet
Sarjan viimeisellä kokonaisella kaudella pelasi 4 joukkuetta, Florida Tuskersin jouduttua lopettamaan ennen kauden 2011 alkua. Sarja oli suunnitellut uusien joukkueiden perustamista muun muassa Chattanoogaan, Salt Lake Cityyn ja Jacksoniin.

Kahtena ensimmäisenä kautena mestariksi kruunattiin Las Vegas Locomotives, joka hävisi kauden 2011 loppuottelussa Virginia Destroyersille.

## Sarjan nimen paluu kaudeksi 2024
Syksyllä 2022 Crossroads Mall -ostoskeskuksen perustaja ja toimitusjohtaja Carri Lawrence ilmoitti sarjan tekevän paluun huhtikuussa 2023. Lokakuussa 2023 ilmoitettiin, että kevätliiga XFL on hankkinut oikeuden UFL-lyhenteeseen. Joulukuun 31. päivä XFL ja toinen kevätliiga USFL ilmoittivat yhdistyvänsä ja ottavansa uudeksi nimekseen 2024 alkaen lyhenteen UFL.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
American Idol (11. tuotantokausi)

**American Idolin** yhdestoista tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 18. tammikuuta 2012. Ryan Seacrest toimi tälläkin tuotantokaudella *[[American Idol|Idolin]]* juontajana. Tuomaristo pysyi samana kuin viime kaudella. Ohjelmaa esitettiin myös Suomessa Sub-kanavalla 26. tammikuuta alkaen. Muutoksia ei edelliskauteen verrattuna juuri ollut, paitsi Suomessa ohjelmaa esitettiin torstaina ja perjantaina.

Kilpailun voitti Phillip Phillips.

## Koelaulut

## Hollywood-viikot
## Semifinaalit

## Lähteet
Sankarien aukio (Budapest)

**Sankarien aukio** () on tunnettu nähtävyys ja Unkarin kansallisten juhlien järjestämispaikka Budapestissa. Se sijaitsee Pestissä Andrássy út -kadun päässä.

Aukiota hallitsee Millennium-muistomerkki, joka on pystytetty unkarilaisten maahantulon 1000-vuotisjuhlien kunniaksi vuonna 1896. Sen ovat suunnitelleet arkkitehti Albert Schickedanz ja kuvanveistäjä György Zala. Muistomerkissä on puoliympyrän muotoinen pylväsrivistö, johon on pystytetty neljätoista Unkarin kuninkaita ja kansallisia johtajia kuvaavaa pronssipatsasta. Pylväsrivistön edessä on 36 metrin korkuinen keskuspylväs, jonka huipulla oleva patsas kuvaa arkkienkeli Gabrielia, joka johtaa unkarilaiset maahansa.

Muistokiveen hakatun kirjoituksen mukaan Sankarien aukio on omistettu ”niiden sankarien muistolle, jotka pyhittivät elämänsä kansamme vapaudelle ja itsenäisyydelle”. Muistomerkin patsaissa ovat kuninkaat Tapani Pyhä, Ladislaus Pyhä, Kálmán, Andreas II, Béla IV, Kaarle Robert ja Ludvig Suuri, valtionhoitaja János Hunyadi, kuningas Matias Corvinus, Transilvanian ruhtinaat Gábor Bethlen, István Bocskai, Imre Thököly ja Ferenc II Rákóczi sekä kansallissankari Lajos Kossuth. Alun perin viimeisenä oli keisari Frans Joosefin patsas.

Aukion laidoilla ovat toisiaan vastapäätä uusklassiseen tyyliin rakennetut Kuvataiteiden museo ja Taidehalli. Kummankin ovat suunnitelleet Albert Schickedanz ja Fülop Herzog. Aukion takana on Kaupunginpuisto.

Sankarien aukiolla järjestetään usein virallisia seremonioita kansallisten juhlapäivien ja valtiovierailuiden yhteydessä. Myös merkittävien henkilöiden muistotilaisuudet pidetään siellä. Esimerkiksi Unkarin kansannousun aikaisen pääministerin Imre Nagyn uudelleenhautaus järjestettiin Sankarien aukiolla.

Sankarien aukio tuli tunnetuksi vuoden 2023 yleisurheilun MM-kisojen maratonjuoksujen ja kävelykilpailujen lähtö- ja maalipaikkana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sankarien aukio

**Sankarien aukio** on monen kaupungin keskustassa oleva aukio.
* Sankarien aukio ()  Budapestissä
* Sankarien aukio () Wienissä
* Sankarien aukio ()  Miskolcissa
* Sankarien aukio (), Bamakossa Malissa
* Sankarien aukio ()Manilassa, Filippiineillä
* Sankarien aukio, Limassol, Kypros
* Sankarien aukio, *Gmirta Moedani* Tbilisi, Georgia
* Sankarien aukio,  Krakova, Puola
* Sankarien aukio  Maputo, Mosambik
Schade

**Schade** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Hartmut Schade (s. 1954), saksalainen jalkapalloilija ja valmentaja
* Herbert Schade (1922–1994), saksalainen kestävyysjuoksija
* Jens August Schade (1903–1978), tanskalainen kirjailija.
Neidonadiantumi

**Neidonadiantumi** eli **neidonhiussaniainen** (*Adiantum capillus-veneris*) on Euroopassa Atlantin rannikolla ja Välimeren alueella tavattava hento saniainen. Kasvin varsi on ohut ja suikertava. Mustanruskeiden ruotien päissä ovat lehdet, joiden lehdykät ovat suippotyviset ja halkihaaraisesti suonittuneet. Itiöpesäkkeet sijaitsevat lehtien laidoilla taaksekääntyneiden laitojen alla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ITIS: ''Adiantum capillus-veneris'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Adiantum capillus-veneris'' 
* Flora of China: ''Adiantum capillus-veneris'' 
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: ''Adiantum capillus-veneris''
Reunuspietaryrtti

**Reunuspietaryrtti** eli **reunuspäivänkakkara** (*Tanacetum parthenium*, syn. *Chrysanthemum parthenium*) on vahvasti ryydintuoksuinen pietaryrttilaji, jota kasvatetaan myös koristekasvina.

## Ulkonäkö ja koko

Reunuspietaryrtti kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen vankka varsi on uurteinen ja usein jo tyvestä haarova. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Himmeän- tai kellanvihreä lehtilapa on hienokarvainen, puikea ja parijakoinen tai -osainen. Lehtilavan liuskat ovat hampaisia ja pyöreäkärkisiä. Kukintona on 2–35 mykeröstä koostuva mykeröstö. Mykeröt ovat noin 1,5 cm leveitä. Laitakukkien kieli on 2–7 millimetriä pitkä ja väriltään valkoinen. Kehräkukat ovat kellertäviä torvikukkia tai laitakukkien kaltaisia. Jalostettuna lajista tunnetaan myös kerrottukukkaisia yksilöitä. Pähkylä on 5–8-harjuinen.

Kasvi muistuttaa jossain määrin sekä pietaryrttiä (*T. vulgare*) että ahopäivänkakkaraa (*Leucanthemum vulgare*).

## Levinneisyys
Alun perin reunuspietaryrtti on kotoisin Lounais-Aasiasta ja Balkanilta. Laji on levinnyt muualle viljelyn myötä. Esimerkiksi Tanskassa, Etelä- ja Keski-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Etelä-Norjassa sitä tavataan villiintyneenä karkulaislajina. Suomessa reunuspietaryrtistä on havaintoja lähinnä maan eteläosista sekä Pohjanlanden rannikolta Oulun korkeudelle saakka.

## Elinympäristö
Viljelyjäänteenä ja -karkulaisena kasvaessa reunuspietaryrtin tyypillisiä kasvupaikkoja ovat erilaiset joutomaat, nurmikot ja kaatopaikat.

## Käyttö
Reunuspietaryrttiä viljellään nykyään koristekasvina. Sitä on aiemmin käytetty myös rohtokasvina torjumaan matoja ja hoitamaan kramppeja. Antiikin aikana lajia käytettiin naistentautien hoitamiseen, josta juontuu myös lajin tyttöä tai neitsyttä tarkoittava tieteellinen nimi *parthenium*. Reunuspietaryrtti sisältää kouristuksia laukaisevia ja kipuja lieventäviä seksviterpeenilaktoneita (partenolidia, krysartemiineja, santamariinia, reynosiinia). Lisäksi kasvissa on melatoniinia.

## Lähteet
* 
* 
* *Ålands flora*. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Espoo 2010.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Reunuspietaryrtin (''Tanacetum parthenium'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Reunuspietaryrtti (''Tanacetum parthenium'')
* Luontoportti: Reunuspietaryrtti (''Tanacetum parthenium'')
* Yrttitarha: Reunuspäivänkakkara (''Tanacetum parthenium'')
* ITIS: ''Tanacetum parthenium'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Tanacetum parthenium''
Aleksandr Odojevski

**Aleksandr Ivanovitš Odojevski** (; 8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1802 Pietari – 27. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1839 Psezuape, nykyinen Lazarevskoje Sotšin lähellä) oli venäläinen runoilija ja dekabristi.

## Elämä

Aleksandr Odojevski syntyi vanhaan ruhtinassukuun. Hän oli kirjailija Vladimir Odojevskin serkku. Koulutuksensa hän sai kotonaan. Vuodesta 1815 lähtien Odojevski palveli keisarin kabinetissa ja vuodesta 1821 henkivartiokaartin ratsurykmentissä.

Vuonna 1824 Odojevski tutustui Kondrati Rylejeviin ja Aleksandr Bestuževiin. Seuraavana vuonna hän liittyi vallankumoukselliseen Pohjoisen seuraan. Hän osallistui Senaatintorin dekabristikapinaan ja joutui sen jälkeen vangiksi Pietari-Paavalin linnoitukseen. Vuonna 1826 Odojevski tuomittiin pakkotyöhön Siperiaan. Aluksi hän oli vankina Tšitassa ja vuodesta 1830 Petrovskissa. Vuonna 1833 hänet siirrettiin karkotukseen Irkutskin lääniin ja vuonna 1836 Išimiin. Vuodesta 1837 lähtien Odojevski palveli sotamiehenä Kaukasiassa, jossa hän kuoli malariaan.

## Teokset

Runoilijana Odojevski vastusti sentimentalismia ja melankoliaa. Hän tuhosi itse suurimman osan ennen vuotta 1825 kirjoittamistaan teoksista. Säilyneisiin runoihin kuuluu *Bal* (”Tanssiaiset”, 1825), joka piirtää groteskin kuvan Pietarin seurapiirielämästä. Myöhemmät teokset ovat uskollisia aikaisemmille ihanteille. *Strun veštših plamennyje zvuki* (”Enteilevien jousten liekehtivät äänet”, 1827) on vastaus Aleksandr Puškinin runoon *V Sibir* (”Siperiaan”). Leninin julkaiseman *[[Iskra]]n* tunnuslause ”Kipinästä syttyy liekki” perustuu runoilijan säkeeseen. Kaukasiassa Odojevski tutustui Mihail Lermontoviin, joka on kirjoittanut hänen kuolemalleen omistetun runon.

## Lähteet
Ranulf Flambard

**Ranulf Flambard** (n. 1060–1128) oli Durhamin piispa. Flambard rikastui verojen keruulla kuningas Vilhelm Punaisen aikana, mistä syystä hän oli epäsuosittu. Vilhelmin kuoltua kuningas Henrik I vangitsi hänet Lontoon Toweriin, mistä hän onnistui pakenemaan ensimmäisenä vankina. Hän lähti Normandiaan maanpakoon Vilhelmin ja Henrikin veljen, Robert II:n kanssa. Flambardista tuli Robertin neuvonantaja ja hän auttoi Robertia tämän epäonnistuneessa maihinnousussa Englantiin.

## Henrikin valtakausi
Vahvistaakseen asemaansa Henrik I, joka oli noussut kuninkaaksi, vangitsi Ranulfin Toweriin kavalluksesta syytettynä. Hän pääsi pakoon vankeudesta helmikuussa ja toimi kesällä 1101 Robert II:n hyväksi hänen vallankaappausyrityksessään. Kuningas päätti takavarikoida piispan maaomaisuuden ja Canterburyn arkkipiispa Anselm syytti häntä simoniasta kirkollisessa oikeudessa, joka paavin määräyksellä asetti hänet Anselmin harkinnan alaisuuteen.

## Perintö
Flambard jatkoi katedraalin rakennuttamista, jonka hänen edeltäjänsä oli aloittanut, rakennutti muurin Durhamin linnan ympärille ja rakensi Norhamin linnan Tweed-joen puolustamista varten. Hän käski siirtää Cuthbertin pyhäinjäännökset uuteen hautaan juhlallisessa seremoniassa. Hän kuoli 5. syyskuuta 1128.

Flambardilla tiedetään olleen kolme tai neljä poikaa. Elias oli Henrik I:sen viranhaltija, joka omisti prebendan Lontoossa. Ralf oli pappina Middlehamissa ja vuodesta 1138 arkkipiispa Theobaldin huonekunnan jäsen. Hänellä oli veljenpojat Osbert, Ranulf, Robert, Richard ja William.

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet
Sir Billi the Vet

**Sir Billi the Vet** on vuonna 2006 julkaistu animaatioelokuva. Elokuvan äänirooleja esittävät John Amabile, Richard Bries, Sean Connery, Alan Cumming, Patrick Doyle, Greg Hemphill, Ford Kiernan, Miriam Margolyes, Alex Norton, Gail Porter ja Barbara Rafferty. Elokuvan on käsikirjoittanut Tessa Hartmann. Elokuvalle ilmestyi myöhemmin jatko-osa Sir Billi vuonna 2012.

## Aiheesta muualla
Saiturin joulu (vuoden 2001 elokuva)

**Saiturin joulu** () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva, joka perustuu Charles Dickensin joulutarinaan. Elokuvan ääninäyttelijöinä toimivat Simon Callow, Kate Winslet, Nicolas Cage, Jane Horrocks, Michael Gambon, Rhys Ifans, Juliet Stevenson, Robert Llewellyn, Beth Winslet ja Colin McFarlane. Elokuvan on ohjannut Jimmy T. Murakami.

## Vastaanotto
Film-O-Holic-sivuston Juha Rosenqvistin mukaan *Saiturin joulu* ei yllä piirroselokuvana klassisen tarinansa tasolle: ”Animaatio on toteutukseltaan vähäilmeistä, hiljaista ja pastellinsävyistä, mikä todennäköisesti uuvuttaa karnevaaliväreihin ja vuoristoratavauhtiin totutettuja lapsikatsojia.” Paremmin hän uskoo elokuvan sopivan aikuisille. Turun Sanomien Päivi Valotiekin harmitteli piirrostoteutuksen vaisuutta mutta sanoi sen toisaalta toimivan siksi yhtä hyvin myös pienessä tv-ruudussa, koska vahva tarina kantaa.

## Ääninäyttelijät
### Englanti

### Suomi

Lähteet: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Castle-luokka (vartioalus)

**Castle-luokka** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vartiolaivojen muodostama alusluokka, johon piti alun perin kuulua kuusi alusta. Aluksista kuitenkin vain kaksi valmistui. Alustyyppi on brittiläisen luokittelun mukaan partioalus.

## Suunnittelu
Luokka suunniteltiin korvaamaan runsaasti kritiikkiä saanut edeltäjänsä Island-luokka. Sen piti olla nopeampi, merikelpoisempi ja varustaa helikopterikannella. Luokan molemmat alukset valmisti aberdeenilaiyritys Hall, Russell and Company. Luokka oli lopulta uppoumaltaan 300 tonnia suurempi, vakaampia kovassa merenkäynnissä, kolme solmua nopeampia ja niissä oli suurehko laskeutumisalusta, jolle kykeni Sea King -helikopteri laskeutumaan. Aluksella oli myös tilapäisesti mahdollista majoittaa 120 henkeä.

Alusten tärkein tehtävä oli kalastusalueiden sekä Pohjanmeren öljy- ja kaasukenttien valvonta. Ne kykenivät myös toimimaan miinalaivoina sekä  öljyntorjuntatehtävissä.

## Alukset

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Siva (joki)

**Siva** () on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Permin aluepiirissä ja Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 206 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 4&nbsp;870 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus on 31,2 kuutiometriä sekunnissa.

Joen nimi juontuu muinaispermiläisistä sanoista **śi* ’lähde’ ja **va* ’vesi’. Se saa alkunsa Permin aluepiiristä Jagutkin kylän läheltä. Udmurtian alueella Siva virtaa Votkinskin piirissä. Tärkeimmät sivujoet ovat Sosnovka, Tšornaja, Lyp, Kivara, Votka, Bolšaja Kivara ja Malaja Votka. Jokea käytetään vesilähteenä, virkistyskalastukseen ja retkeilyyn. Alajuoksulla on kalankasvatusaltaita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Siva Venäjän vesistörekisterissä
Iž (joki)

**Iž** ( ja , ) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Udmurtiassa ja Tatarstanissa Venäjällä. Sen pituus on 270 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8&nbsp;510 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus Agryzin luona on 17,7 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Jakšur-Bodjan ja Šarkanin piireistä virtaavien Bolšoi ja Malyi Iž -jokien yhtymäkohdasta. Se virtaa kohti etelää ja laskee Ala-Kaman tekojärveen. Suurimmat sivujoet ovat Selytška, Tšur, Ljuk, Sepytš, Postolka, Bobinka, Tšaž, Varzinka, Mukšinka, Vožoika, Pozim ja Kyrkymas.

Ižin varrella sijaitsee Udmurtian pääkaupunki Iževsk, jossa on suuri patoallas. Joki on pahasti saastunut. Sitä käytetään vesilähteenä ja retkeilykohteena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Iž Venäjän vesistörekisterissä
Votka (joki)

**Votka** (, ) on Volgan vesistöön kuuluvan Sivan sivujoki Udmurtiassa Venäjällä. Sen pituus on 66 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1&nbsp;240 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Jakšur-Bodjan piirin Kiongopin kylän läheltä ja virtaa Šarkanin ja Votkinskin piirien kautta. Tärkeimmät sivujoet ovat Tšernuška, Šegjanka, Kazeska ja Šarkan. Votkan varrella sijaitsee Votkinskin kaupunki, jossa on suuri patoallas. Joki on öljyntuotannon saastuttama.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Votka Venäjän vesistörekisterissä
Kilmez

**Kilmez** () on Volgan vesistöön kuuluvan Vjatkan sivujoki Udmurtian tasavallassa ja Kirovin alueella Venäjällä. Sen pituus on 270 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 17&nbsp;240 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus Vitšmarin kylän luona on 84,6 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Krasnogorskojen piirissä sijaitsevasta suosta ja laskee Vjatkaan Kirovin alueella. Tärkeimmät sivujoet ovat Pester, Ut, Kyrtšma, Lumpun, Loban, Kulma, Kutyk, Arlet, Nuzyk ja Vala.

1950–1970-luvuilla Kilmeziä käytettiin puutavaran uittoon. Sen varrella sijaitsee Kirovin alueen Kilmezin piirikeskus sekä samanniminen taajama Udmurtian puolella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kilmez Venäjän vesistörekisterissä
Tšeptsa

**Tšeptsa** (, ) on Volgan vesistöön kuuluvan Vjatkan sivujoki Permin aluepiirissä, Udmurtian tasavallassa ja Kirovin alueella Venäjällä. Sen pituus on 501 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 20&nbsp;400 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus 85 kilometrin päässä joen suusta on 130 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Ylä-Kaman ylängöltä, virtaa länteen ja laskee Vjatkaan 25 kilometriä Kirovin yläpuolella. Tärkeimmät sivujoet ovat Ljuk, Nižni Pyzep, Ljum, Pudem, Irymka, Loza, Kep, Junda, Sepytš, Ubyt, Lekma, Lema, Sada, Svjatitsa ja Kosa.

Tšeptsan varrella sijaitsevat Glazovin, Zujevkan ja Kirovo-Tšepetskin kaupungit sekä Debjosyn, Balezinon, Jarin ja Faljonkin piirikeskukset. Jokea käytetään vedenottoon, virkistyskalastukseen ja retkeilyyn.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tšeptsa Venäjän vesistörekisterissä
Merten saalistajat

**Merten saalistajat** () on vuonna 1979 julkaistu katastrofielokuva ja jatko-osa elokuvalle *[[S/S Poseidonin seikkailu]]* (1972). Elokuvan pääosia esittävät Michael Caine, Karl Malden, Sally Field, Telly Savalas, Paul Picerni, Peter Boyle, Angela Cartwright, Jack Warden, Shirley Jones, Slim Pickens ja Veronica Hamel. Elokuvan on ohjannut katastrofielokuvien lajityypin keskeinen kehittäjä ja niiden tuottajana paremmin tunnettu Irwin Allen.

## Juoni
Kaksi kilpailevaa tahoa yrittää pelastaa arvoesineitä ylösalaisin kääntyneeltä risteilijä *S/S Poseidonilta*. Kumpi osapuoli, laivan omistajan (Caine) johtamat hyvät ihmiset vai rosvopäällikön (Savalas) johtamat pahat pojat löytävät nopeammin tiensä laivan purserihyttiin?

## Vastaanotto
Elokuva oli tappiollinen ja sai osakseen myös nuivia arvosteluja. Elokuva on ainoa Allenin katastrofielokuva, joka ei ollut ehdolla yhteenkään Oscar-palkintoon.

*Helsingin Sanomien* Helena Ylänen kirjoitti elokuvan ensi-ilta-arvostelussa 1979, että katastrofielokuvat ovat ylipäätään Hollywoodin tylsimpiä keksintöjä ja niiden jatko-osat vasta tylsiä ovatkin. Hän näki *Merten saalistajat* usein tahattoman koomisena kliseisine ihmistyyppeineen, jotka tämän tästä puhkeavat lausumaan rakkaudentunnustuksia ja viimeisiä sanoja samassa vaarassa oleville läheisilleen. *[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen luonnehti elokuvaa yllättävän hyväksi jatko-osaksi, jonka klaustrofobista tunnelmaa tosin häiritsee liian monta rikosvyyhteä. Hän antoi *Merten saalistajille* kaksi tähteä viidestä.

## Televisioversio
Elokuvasta tehdyssä televisioversiossa on 20 minuuttia lisämateriaalia. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Karōshi

**Karōshi** () on japanilainen ilmiö ja virallinen kuolinsyy, jota käytetään, kun työntekijän katsotaan kuolleen liiallisen työnteon vuoksi. Sana "karōshi" on japania ja tarkoittaa ylirasitukseen kuolemista. Ilmiöstä tuli lainmukainen kuolinsyy 1980-luvulla, ja siihen kuolleiden työntekijöiden läheisillä on oikeus saada valtiolta vuosittainen rahallinen korvaus. Alun perin karōshi ilmeni pääasiassa sydän- tai aivoperäisinä kuolemina. Nykyisin myös itsemurhan tekeminen liiallisen työrasituksen seurauksena voidaan laskea karōshi-kuolemaksi.

Koska kyseessä on virallinen kuolemansyy, pitää Japani tilastoja karōshi-kuolemiksi lasketuista tapauksista. Vuonna 2010 sydän- ja aivosairausperäisiä karōshi-tapauksia katsottiin olleen 113 kappaletta. Tilastoja ylläpitävä Japanin terveys-, työ- ja hyvinvointiministeriö on kuitenkin kertonut hylkäävänsä jopa puolet karōshi-kuolinsyyn hakemuksista. Vuonna 1994 Japanin talouden suunnitteluvirasto arvioi tapauksia olevan todellisuudessa vuosittain noin tuhat.

Karōshin katsotaan saaneen alkunsa Japanin toisen maailmansodan jälkeisestä voimakkaasta talouskasvusta. 1960-luvulle tultaessa tavalliseksi katsottu työmäärä oli 12 tuntia päivässä. Ensimmäinen karōshi-kuolema kirjattiin 1969.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kiurunkannukset

**Kiurunkannukset** (*Corydalis*) on kasvisuku unikkokasvien (Papaveraceae) heimossa ja aiemmin emäkkikasvien (Fumariaceae) heimossa. Suvussa on noin 530 lajia, joita kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla ja Afrikan vuoristoissa. Eniten lajeja esiintyy Kiinan ja Himalajan alueella, noin 280. Kiurunkannukset ovat emäkkien (*Fumaria*) lähisukulaisia.

Nimeltä mainitsemattoman kiinalaisen kiurunkannuksen käyttöä hermokipulääkkeenä tutkitaan sen sisältämän dehydrokorybulbiinin vuoksi.

## Lajeja
* kermakiurunkannus (*Corydalis bracteata*)
* asuurikiurunkannus (*Corydalis calycosa*)
* kitkeräkiurunkannus (*Corydalis capnoides*)
* sinikiurunkannus (*Corydalis cashmeriana*)
* etelänkiurunkannus eli onttokiurunkannus (*Corydalis cava*)
* sirokiurunkannus (*Corydalis cheilanthifolia*)
* safiirikiurunkannus (*Corydalis flexuosa*)
* gotlanninkiurunkannus (*Corydalis gotlandica*)
* hentokiurunkannus (*Corydalis intermedia*)
* otakiurunkannus (*Corydalis mucronata*)
* jalokiurunkannus (*Corydalis nobilis*)
* himalajankiurunkannus (*Corydalis ophiocarpa*)
* nuokkukiurunkannus ( *Corydalis pumila*)
* isokiurunkannus (*Corydalis scouleri*)
* pystykiurunkannus  (*Corydalis solida*) 

## Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa kasvavat kiurunkannuslajit ovat monivuotisia, jo varhain kukinnan aloittavia kevätkasveja. Niillä on maanalainen juurimukula tai maavarsi. Niiden kukintona on terttu ja kukat ovat kannuksellisia. Keltakukkaista jalokiurunkannusta lukuun ottamatta Pohjoismaiden lajit ovat purppuranpunakukkaisia.

## Kiurunkannukset Suomessa
Suomessa esiintyy neljä luonnonvaraista kiurunkannuslajia. Pystykiurunkannus kasvaa Etelä-Suomessa lehtokasvina ja yleisin se on Ahvenanmaalla. Hentokiurunkannus on harvinaisempi, erityisesti pähkinäpensaslehdoissa kasvava samannäköinen laji. Siperiasta kotoisin oleva jalokiurunkannus on edellisiä selvästi rotevakasvuisempi ja keltakukkainen. Sitä viljellään koristekasvina, ja paikoin se on villiintynyt Etelä-Suomessa pihoille ja puistoihin. Etelänkiurunkannus on harvinainen, mutta äskettäin vakiintuneeksi arvioitu viljelykarkulainen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): ''Corydalis'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Corydalis'' 
* Flora of China: ''Corydalis'' 
* Pherobase: Floral volatiles of Genus ''Corydalis''
Emäkit

**Emäkit** (*Fumaria*) on unikkokasveihin (*Papaveraceae*), aiemmin emäkkikasveihin (*Fumariaceae*) sijoitettu kasvisuku. Siihen kuuluu noin 50 lajia, joista suurin osa kasvaa alkuperäisenä Euroopassa. Emäkit ovat kiurunkannusten (*Corydalis*) lähisukulaisia.

## Emäkkilajeja
* espanjanemäkki (*Fumaria agraria*)
* ranskanemäkki (*Fumaria bastardii*)
* valkoemäkki (*Fumaria capreolata*)
* kanarianemäkki (*Fumaria coccinea*)
* makaronesianemäkki (*Fumaria montana*)
* isoemäkki (*Fumaria muralis*)
** pohjanisoemäkki (*Fumaria muralis* subsp. *boroei* (tai subsp. *boraei*))
** etelänisoemäkki (*Fumaria muralis* subsp. *muralis*)
* peltoemäkki (*Fumaria officinalis*)
* putkiliuskaemäkki (*Fumaria parviflora*)
* pikkuemäkki (*Fumaria vaillantii*)

## Tuntomerkkejä ja elinympäristö Pohjoismaissa
Pohjoismaissa kasvaa neljä emäkkilajia: isoemäkki, peltoemäkki, pikkuemäkki ja valkoemäkki. Ne ovat yksivuotisia, sinivihreitä ruohokasveja, joilla on pariliuskaiset lehdet. Emäkit ovat usein rikkakasveja esimerkiksi puutarhoissa ja pelloilla. Suomessa peltoemäkki on Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle asti yleinen muinaistulokaskasvi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Emäkit (''Fumaria'')
* Suomen Lajitietokeskus: Emäkit – ''Fumaria''
* ITIS: ''Fumaria'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Fumaria'' 
* Flora of China: ''Fumaria''
Xu Jie

**Xu Jie** (; s. 21. tammikuuta 1982 Tianjin, Kiina) on puolalainen pöytätennispelaaja. Hän edustaa seuratasolla GLKS Nadarzyniä.

Xu on saavuttanut ITTF:n ranking-listalla parhaimmillaan sijan 48. Hän oli mukana Pekingin olympialaisissa 2008 joukkuekilpailussa, jossa Puola oli jaetulla viimeisellä sijalla sekä kaksinpelissä, jossa hän putosi ensimmäisellä kierroksella.

## Lähteet
Semmelweis-yliopisto

**Semmelweis-yliopisto** () on lääketieteellinen yliopisto Budapestissa Unkarissa. Yliopistossa on kuusi tiedekuntaa ja siellä annetaan opetusta kolmella kielellä: unkariksi, englanniksi ja saksaksi. Opiskelijoita yli 10&nbsp;000, ja heistä noin kolmannes tulee Unkarin ulkopuolelta.

Yliopiston historia juontuu vuoteen 1769, jolloin Nagyszombatin (nyk. Trnava Slovakiassa) yliopistoon perustettiin lääketieteellinen tiedekunta. Yliopisto siirrettiin pian Budapestiin. Yliopisto sai 200-vuotisjuhlansa kunniaksi uudeksi nimekseen Semmelweis-yliopisto, kuuluisan itävaltaunkarilaisen lääkärin Ignaz Semmelweisin mukaan. Vuonna 2000 yliopistoon liitettiin liikuntapedagogiikan ja liikuntatieteen tiedekunta sekä terveystieteiden tiedekunta, ja vuonna 2010 perustettiin julkisten terveyspalvelujen tiedekunta.

Tutkimuksessaan yliopisto on perinteisesti painottanut mm. kardiologiaa ja onkologiaa. Nykyisin mukaan ovat tulleet myös terveysteknologia ja big data.

## Galleria

File:Semmelweis-Ulloi26.JPG|Yliopiston päärakennus.
File:Elméleti Orvostudományi Központ.jpg|Teoreettisen lääketieteen keskus.
File:SE I. számú Belgyógyászati Klinika3.jpg|Sisätautien laitos.
Semmelweis Egyetem I. Számú Patológiai és Kísérleti Rákkutató Intézet5.jpg|Patologian ja kokeellisen syöpätutkimuksen laitos. 
File:Semmelweis Egyetem I. Számú Gyermekgyógyászati Klinika20.jpg|Lastentautien laitos.
File:I. számú Szemészeti Klinika5.jpg|Silmätautien laitos.
File:Pszichiátriai és Pszichoterápiás Klinika5.jpg|Psykiatrian ja psykoterapian klinikka.

## Katso myös
*Budapestin eläinlääketieteellinen yliopisto

## Lähteet
*
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Kamouraska

**Kamouraska** on noin 600 asukkaan historiallinen kylä, joka sijaitsee Saint Lawrence -joen etelärannalla 125 kilometriä Quebecistä koilliseen. Sen nimi on peräisin algonkinin kielestä ja tarkoittaa ’vihvilöitä veden rajassa’.

Kamouraska myönnettiin vuonna 1674 läänityksenä nantesilaiselle kapteeni Olivier Morel de la Durantayelle, joka yritti harjoittaa siellä kalastusta huonolla menestyksellä. Hän myi maat kuusi vuotta myöhemmin amiensilaiselle kauppiaalle nimeltä Charles Aubert de la Chesnaye, jonka myötävaikutuksella sinne muutti 27 uudisasukasperhettä vuosina 1694–1700. Seuraavalla vuosisadalla Kamouraskasta tuli yksi merkittävimmistä siirtokunnista Saint Lawrencen estuaarin etelärannalla. 1800-luvun alkuun mennessä läänitys oli siirtynyt Tachén suvun hallintaan. Seudulla viljeltiin menestyksekkäästi maata, minkä ansiosta sitä alettiin kutsua ’Ala-Kanadan vilja-aitaksi’. Kylästä tuli 1800- ja 1900-luvun vaihteessa suosittu matkailukohde, jonne saapui ihmisiä nauttimaan maaseudun rauhasta ja estuaarin raikkaasta meri-ilmasta.

Kanadalaisen Anne Hébertin tositapahtumiin perustuva menestysromaani *[[Suuri rakkaus]]* kertoo traagisesta murhasta, joka sattui kylässä vuonna 1839.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Akira Yoshizawa

**Akira Yoshizawa** (; 14. maaliskuuta 1911 – 14. maaliskuuta 2005) pidetään origamin suurtaitajana. Hän teki origamista elävän taiteen. Hänen oman arvionsa mukaan 1989 hän oli luonut yli 50&nbsp;000 mallia, joista vain muutama sata on kaaviona. Yoshizawa kirjoitti yhteensä 18 origamikirjaa. Hän toimi koko uransa Japanissa kansainvälisen kulttuurin lähettiläänä. Vuonna 1983 Japanin keisari Hirohito nimesi hänet Nousevan auringon ritarikuntaan. Se on yksi suurimmista kunnianosoituksista, joka Japanin kansalaiselle voidaan antaa.

## Lähteet
Linnunruohot

**Linnunruohot** (*Polygala*) on kasvisuku ja nimisuku linnunruohokasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 500 lajia.

## Linnunruoholajeja
* katkeralinnunruoho (*Polygala amarella*)
* arizonanlinnunruoho (*Polygala barbeyana*)
* varpulinnunruoho (*Polygala chamaebuxus*)
* tupsulinnunruoho (*Polygala comosa*)
* jättilinnunruoho (*Polygala major*)
* myrttilinnunruoho (*Polygala myrtifolia*)
* rohtolinnunruoho eli senega (*Polygala senega*)
* nummilinnunruoho (*Polygala serpyllifolia*)
* isolinnunruoho (*Polygala vulgaris*)
* *[[Polygala venulosa]]*

## Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa kasvaa neljä luonnonvaraista linnunruoholajia. Ne ovat monivuotisia pieniä ruohokasveja, joilla on terttumainen kukinto. Linnunruohojen kukat ovat perhomaiset ja niissä on kolme torvimaisesti yhteenkasvanutta terälehteä. Hedelmänä on kota, siemenet ovat karvaisia ja muurahaisten levittämiä.  Suomessa esiintyy kolme lajia: katkeralinnunruoho, tupsulinnunruoho ja isolinnunruoho. Ne ovat harvinaisia keto- ja niittykasveja, jotka ovat yleisimpiä Ahvenanmaalla. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Linnunruohot – ''Polygala''
* ITIS: ''Polygala'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Polygala'' 
* Flora of China: ''Polygala''
Nike-Ajax

**Nike-Ajax** (*MIM-3*) oli Yhdysvaltain ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sitä edelsi projekti Hermes. Koulutuskäyttöön asetyypin ensiversio saapui vuonna 1953. Tietämystä tähän täysin uuteen aselajiin saatiin toisen maailmansodan hävinneeltä Saksalta. Muiden muassa Wernher von Braun oli uusia yhdysvaltalaisia rakettitieteen tutkijoita.

Esisopimus Nike-ohjusprojektiin laadittiin AT&T:n tytäryhtiö Western Electricin kanssa 8. helmikuuta 1945. Aluksi torjuntatavoitteeksi asetettiin, B-29:n vastaavaa konetyyppiä pudottava ilmatorjuntaohjuksella. 

Alustava kehittämissuunnitelma laadittiin erittäin pikaisesti toisen maailmansodan jälkeen, jo 13. syyskuuta 1945.

Ohjustyypin poisto Yhdysvaltain armeijan kalustosta alkoi jo vuonna 1958 Nike-Herculesin saavuttua torjuntanäyttämölle. Nike-Herculesin aseistusosa eli räjähdyskärki varustettiin ydinlatauksella, jonka teho oli 20 kT (W-7). Nike-Ajaxin lopullinen kalustopoisto tapahtui vuonna 1963. Nike-Ajaxia käytti usea Yhdysvaltain sotilaallinen yhteistyökumppani (lähinnä Nato-maita), Pohjoismaista ainakin Tanska.

;Ohjustyypin fyysisiä suoritusarvoja
* pituus 9,95 m (ilman apurakettia 5,95 m)
* läpimitta 370&nbsp;mm (37&nbsp;cm)
* siipien kärkiväli 1,27 m
* laukaisupaino 1&nbsp;016&nbsp;kg apuraketilla, ilman 472&nbsp;kg
* taistelulatauksen paino 140&nbsp;kg, jossa 3 esisirpaloitua HE-panosta (konventionaalinen High Explosive -panos)
* nopeus: maks. 750&nbsp;m/s (Mach 2.3)
* torjuntaetäisyys: maks. 50&nbsp;km
* torjuntakorkeus: 18,3&nbsp;km (18&nbsp;300 m)
Lähde: 

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Puertoriconpöllönen

**Puertoriconpöllönen** (*Megascops nudipes* aiemmin *Otus nudipes*) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Puerto Ricossa, Brittiläisillä Neitsytsaarilla ja Yhdysvaltain Neitsytsaarilla.

*M. n. nudipes* -muodon kuvasi alkujaan vuonna 1800 ranskalainen ornitologi François Marie Daudin julkaisussa *Traite elementaire et complet d'Ornithologie, ou Histoire Naturelle des Oiseaux* nimellä *Otus nudipes*. Lajinimi *nudipes* viittaa sen paljaisiin jalkoihin ja varpaisiin, mikä on pöllösillä harvinaista. Tunnistetun alalajin *M. n. newtoni* kuvasi 1860 Lawrence julkaisussa Annals of the Lyceum of Natural History.

## Kuvaus
Puertoriconpöllönen on pieni pöllö, jonka yläpuoli on ruskea, ja alapuolelta se on vaaleanruskea tai valkoinen, ja siinä on ruskeita raitoja, ja sen kulmakarvat ovat valkoiset. Sukupuolet eroavat toisistaan vain vähän. Naaraat ovat hieman uroksia suurempia. Keskimäärin urokset painavat 137 grammaa ja naaraat 143 grammaa. Lajin pituus on 23–25&nbsp;cm. 

Laji on yleinen Puerto Ricon saarella mutta hävinnyt läheisiltä Viequesin ja Culebran saarilta. Sen kuten melkein kaikkien muidenkin Puerto Ricon lintujen arvioidaan olleen runsaampia ennen kuin metsää hakattiin 1900-luvun alussa maanviljelyksen tarpeisiin. Se asuu metsissä, joissa on suuria onttoja puita, kuten esimerkiksi El Yunquen kansallismetsässä. 

Pesimäaika kestää huhti-kesäkuun. Se pesiin ontoissa puunrungoissa ja munii pesään 2–3 munaa.

Sen ravinto koostuu pääasiassa suurista hyönteisistä, mutta se täydentää sitä pienillä linnuilla, gekoilla ja pienillä jyrsijöillä.

Laji ääntelee ympäri vuoden yleensä aamu- ja iltahämärissä piileskellessään tiheässä lehvästössä. Ääni on kova kuu-kuu, josta johtuu sen Neitsytsaarilla käytettävä nimi *cuckoo bird*. 

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat metsät, alavat kosteat metsät, viljellyt alueet, kaupunkialueet ja hävitetyt metsät.

## Alalajit
Sillä on kaksi alalajia:
**Megascops nudipes newtoni* (Lawrence, 1860) 
**Megascops nudipes nudipes* (Daudin, 1800) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Luettelo Edison Denisovin sävellyksistä

Tämä on luettelo **[[Edison Denisov]]in** sävellyksistä.

## Lauluteoksia
**Siperialainen perintö* (1960, oratorio, A. Tvardovski)
**Chansons italiennes* (1964, sopraanolle, huilulle, viululle ja cembalolle, A. Blok)
**Inkojen aurinko* (Gabriela Mistralin teksteihin, 1964, sopraanolle ja 11 instrumentalistille)
**Valituslauluja* (1966, pohjoiskarjalaisiin ja siperialaisiin kansanrunoihin)
**Fünf Geschichten fom Herrn Keuner* (Bertolt Brechtin teksteihin, 1966, tenorille ja 7 soittimelle)
**Chant d'automne* (1971, sopraanolle ja orkesterille, C. Baudelaire)
**La vie en rouge* (1973, lauluäänelle ja 6 instrumentille, O. Mandelstam)
**Requiem* (Francisco Tanzerin teksteihin, 1980)
**Ton image charmante* (1980, A. Puškin)
**Colin et Chloe* (1981, sarja oopperasta Päivien kuohu, solisteille, kuorolle ja orkesterille)
**Sur le bucher du neige* (1981, laulu ja piano, A. Blok)
### Oopperoita
* *Ivan - soldat* (1959, ven. kansansatujen mukaan)
* *L'Écume des jours* (Päivien kuohu, 1986, Boris Vianin librettoon)

## Kamarimusiikkia
*Musiikkia 11 puhaltimelle ja patarummuille (1961)
**Crescendo e diminuendo* (1965, cembalolle ja 12 jousisoittajalle)
* Konsertto huilulle, oboelle, pianolle ja lyömäsoittimille (1967)
**Ode* (1968, klarinetti, piano, lyömäsoittimet)
**Romantische musik* (1969)
*jousitrio (1969)
*pianotrio (1971)
**Signes en blanc* (1974, piano)
**Concerto piccolo* (1977, 4 saksofonille (1 esittäjä), 6 lyömäsoittajalle)
*trio oboelle, sellolle ja cembalolle (1981)
*Kamarisinfonia (1982)
*Sonaatti viululle ja uruille (1982)
**Chamber music* alttoviululle, cembalolle, jousille (1982)

Lukuisia pianosäestyksisiä tai soolosonaatteja huilulle, viululle, alttosaksofonille, sellolle, klarinetille, kitaralle ja fagotille.

## Orkesteriteoksia
**Peintuire* (1970)
**Aquarelle* (1975)
**Tod ist ein langer Schlaf* (1982, muunnelmia Haydnin teemasta sellolle ja orkesterille)

### Soitinkonserttoja
* Sellokonsertto (1972)
* Pianokonsertto (1975)
* Huilukonsertto (1975)
* Viulukonsertto (1977)
* Kaksoiskonsertto huilulle, oboelle ja orkesterille (1979)
* *Partita* viululle ja orkesterille (1981)
* Konsertto fagotille, sellolle ja orkesterille (1982)

### Sinfonioita
* 2 jousiorkesterille ja lyömäsoittimille (1962)
* (1988)

## Näyttämömusiikkia
* *Confession* (baletti, 1984 - kantaes. Tallinna 1987)

## Instrumentaatioita
* Kaikki Musorgskin laulusarjat
* Mosolovin *Sanomalehti-ilmoituksia*
* Schubertin valsseja

## Lähteet
Litukat

**Litukat** (*Cardamine*) on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu ainakin sata lajia.

## Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa ja Suomessa kasvaa kahdeksan luonnonvaraista litukkalajia (mukaan lukien aiemmin hammasjuurten sukuun luettu hammasjuuri). Ne ovat pystykasvuisia ruohokasveja, joilla on tavallisesti parilehdykkäiset lehdet ja valkoiset-violetinsävyiset kukat.

## Litukkalajeja
Luonnonvaraisia lajeja Suomessa ja muissa Pohjoismaissa:
* purolitukka (*Cardamine amara*)
* tunturilitukka (*Cardamine bellidifolia*)
* hammasjuuri (*Cardamine bulbifera*, syn. *Dentaria bulbifera*)
* rikkalitukka (*Cardamine corymbosa*)
* metsälitukka (*Cardamine flexuosa*)
* mäkilitukka (*Cardamine hirsuta*)
* lehtolitukka (*Cardamine impatiens*)
* mierolitukka (*Cardamine occulta*)
* rantalitukka (*Cardamine parviflora*)
* luhtalitukka (*Cardamine pratensis*)
** rantaluhtalitukka (*C. pratensis* subsp. *paludosa*)
** pohjanluhtalitukka (*C. pratensis* subsp. *polemonioides*, syn. subsp. *angustifolia*)
** niittyluhtalitukka (*C. pratensis* subsp. *pratensis*)

Muita lajeja:
* afrikanlitukka (*Cardamine africana*)
* azorienlitukka (*Cardamine caldeiranum*)
* akvaariolitukka eli pennilehtilitukka (*Cardamine lyrata*)
* *[[Cardamine purpurea]]*
* kolmilehtilitukka (*Cardamine trifolia*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ITIS: ''Cardamine'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Cardamine'' 
* Flora of China: ''Cardamine''
Juho Pynninen

**Juho (Juhana, Johan) Pynninen** (huhtikuu 1818 Antrea – 29. kesäkuuta 1864 Viipuri) oli suomalaisen kansankirjaston uranuurtajia.   

Pynnisen vanhemmat olivat Matti Iivonen ja Maria Pynninen ja puoliso Maria Suutarinen (k. 1862). Pynninen tuli 1838 Viipuriin kauppa-apulaiseksi ja toimi myöhemmin konttoriapulaisena, hankki varallisuutta ja oli muun muassa seurakunnan kirkonisäntä. Kirjallisuus ja kansanvalistus muodostuivat tärkeiksi Pynniselle, 1845 hän oli mukana perustamassa Viipurin Suomalaista Kirjallisuusseuraa ja 1849 järjestämässä varainkeruuta Viipurin ensimmäiselle kansakoululle. Anders Josef Europaeuksen 1841 *[[Sanansaattaja Viipurista]]* -lehdessä ilmestyneestä kirjoituksesta sekä Carl Axel Gottlundin *Otava*-teoksen eräästä maininnasta innostuneena Pynninen laati 1845 useita kirjoituksia Kanava-lehteen, joissa hän esitti lainakirjastojen perustamista. 

Pynninen perusti itse suomalaisen lainakirjaston Viipuriin vuonna 1846, painatti luettelon kirjaston noin 200 kirjasta ja hoiti kirjastoa. Se toimi varsin vilkkaasti vuoteen 1861 saakka, jolloin Viipuriin perustettiin kaupunginkirjasto. Vaikka ilmeisesti Torniossa ja Liperissä oli ollut jo hieman aiemmin vastaavia kirjastoja, Pynnisen kirjoitukset saivat ajatuksen pitäjänkirjastoista leviämään. Häntä pidetäänkin kansankirjastojen isänä Suomessa. Kansanvalistusseura muisti Pynnisen työtä perustamalla 1894 hänen nimeään kantavan rahaston kirjastojen avustamiseksi.

## Lähteet
Brutal Blues

**Brutal Blues** on suomalaisen punk-duon Black Magic Sixin kolmas pitkäsoitto, joka julkaistiin 25. tammikuuta 2012. Sen julkaisi Big Money Recordings -levy-yhtiö ja se julkaistiin CD:nä ja vinyylinä.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Imperiumi: 7-/10
* Noise.fi: 
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Petkele (työkalu)

**Petkele** tai **petkel** on puun kuorimisessa tai jään poistamisessa käytettävä, suurikokoista talttaa muistuttava työkalu. Petkeleestä käytetään toisinaan nimitystä jäärauta, kun se on suunniteltu nimenomaan jään hakkaamiseen pois esimerkiksi jalkakäytävältä.

Petkeleeksi sanotaan myös paria keittiövälinettä:
**hakkuurautaa*, jonka kädensijaan on kiinnitetty suora tai kaareva terä ja jota käytetään lihan, kalan tai vihannesten hienontamiseen leikkuulaudalla tai puisessa kaukalossa; ja
**[[mortteli]]n* eli huhmaren survinta.

## Katso myös

* Kuorintarauta

## Lähteet
Nykyposti

**Nykyposti** oli vuosina 1977–2004 ilmestynyt suomalainen aikakauslehti, jota kustansi vuoteen 1988 saakka Urpo Lahtisen omistama Lehtimiehet Oy ja siitä eteenpäin Yhtyneet Kuvalehdet. Lehden ensisijaiseksi kohderyhmäksi luonnehdittiin ”varttuneita ihmisiä kehä kolmosen ulkopuolella” ja sitä markkinoitiin lehtenä, jossa on ”kertomuksia julkkiksista ja tavallisista perussuomalaisista”. Lehden levikki oli vuonna 1989 suurimmillaan 162&nbsp;216 mutta laski tämän jälkeen ja oli vuonna 2003 enää 68&nbsp;926. Vuonna 2004 lehti lopetettiin kannattamattomana ja sulautettiin ''Seuraan''. *Nykypostin* viimeinen numero ilmestyi 9. syyskuuta 2004. Lehden edeltäjänä oli vuonna 1976 lopettanut aikakauslehti *[[Nyrkkiposti]]*.

## Päätoimittajia
*Reijo Ikävalko 1977
*Timo Toivonen 1977–1983
*Lasse Askolin 1983–1990
*Irma Karama 1991–1994
*Jaana Laukkanen 1994–
*Jaana Isosaari 2003

## Lähteet
Vinttikaivo

**Vinttikaivo**, **vintti** eli **kaivonvintti** eli **vipukaivo** tai **salkokaivo** on vipua ja vastapainoa hyödyntävä vedennostotyökalu. Vinttikaivo on alkujaan keksitty Mesopotamiassa ja se esitetty Sargonidien sinetissä noin vuonna 2000 eaa.. Se on vielä nykyäänkin laajalti käytössä Afrikassa ja Aasiassa peltojen kastelussa. Egyptissä laitteesta käytetään nimeä **shaduf**, millä nimellä se tunnetaan laajemmin keksintönä. Suomen maaseudulla vielä 1950-luvun alussa noin 10 prosenttia kaivoista oli vinttikaivoja.

## Rakenne
Vinttikaivon osat ovat runko, vipuvarsi, paljunvarsi, palju sekä mahdollinen erillinen vastapaino. Runko kannattelee vipuvartta, jonka toisessa päässä on paino ja toisessa päässä palju kiinteän varren päässä. Vipuvarsi tasapainotetaan siten, että paljun veteen painamiseen tyhjänä ja  nostoon täytenä tarvitaan osapuilleen yhtä paljon voimaa. Paljun kiinteä varsi helpottaa sen täyttämistä. Vinttikaivon periaatteella toimivia nostokeventimiä käytetään yleisesti kuormien käsittelyssä varastoissa ja tehtaissa.

Vinttikaivon tyypillinen käyttö on siirtää kasteluvettä altaaseen tai kasteluojaan, joka johtaa veden pellolle. On arvioitu, että vinttikaivoa käyttäen yksi mies voi nostaa 2500 litraa vettä päivässä. Maksiminostokorkeus on noin kolme metriä. 

## Katso myös
* Arkhimedeen ruuvi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ola Zweygbergk

**Ola Georg Ludvig Von Zweygbergk** (19. marraskuuta 1912 – 30. elokuuta 2004) oli suomenruotsalainen kirjankustantaja ja pilapiirtäjä.

Zweygbergk piirsi poliittisia pilakuvia 1930-luvun puolivälistä lähtien nimimerkillä **Cato**. Kohteina olivat tuon ajan mahtimiehet, kuten Stalin, Hitler ja Mussolini. Sodassa Zweygbergk sai vakavan vamman vasempaan käteensä, mutta oikeakätisen piirtäjän ura saattoi jatkua sotien jälkeenkin varsinaisen leipätyön, kirjankustannuksen ohella. Tuotteliainta kautta oli 1950-luku, jolloin Zweygbergkin kuvia julkaisivat oikeistolainen *[[Appell (lehti)|Appell]], [[Hufvudstadsbladet]]* ja Suomen Työnantajain Keskusliiton äänenkannattaja *[[Teollisuuslehti]]*.

## Teokset
* Barck, Per Olov & Zweygbergk, Ola (toim.). *Finlands natur i dikt och konst*. 2. uppl. Helsingfors: Holger Schildt 1946
* Zweygbergk, Ola (). ''Om bokförlag och bokförläggare i Finland: en översikt utredigerad av Ola Zweygbergk på uppdrag av Finlands förlagsförening. Helsingfors: Finlands förlagsförening 1958

## Lähteet
* 

## Viitteet
Jessica Grabowsky

**Anna Jessica Grabowsky** (s. 8. huhtikuuta 1980 Siilinjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2007. Hän näytteli Peter Lindholmin ohjaamassa elokuvassa *[[Missä kuljimme kerran (elokuva)|Missä kuljimme kerran]]* ja Aku Louhimiehen ohjaamassa *[[8-pallo (elokuva)|8-pallossa]]*.

Grabowsky oli ehdolla parhaan naispääosan Jussi-palkinnon saajaksi rooleistaan elokuvissa *Missä kuljimme kerran* ja *8-pallo*.

Grabowsky sai tammikuussa 2026 Tukholmassa Ruotsissa elokuva-alan arvostetun Guldbagge-palkinnon. Hän voitti parhaan naispääosan palkinnon 1930-luvun Tornionjokilaaksoon sijoittuvasta draamasta *Valitut.*

## Filmografia

## Lähteet
Kuherruskuukausi Vegasissa

**Kuherruskuukausi Vegasissa** (engl. *Honeymoon in Vegas*) on vuonna 1992 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Andrew Bergman.

## Tarina
Monivuotinen pari lentää Las Vegasiin mennäkseen lopultakin vihille. Mies kuitenkin häviää kasinolla niin ison summan, että joutuu ”lainaamaan” vaimoaan viikonlopuksi mafiamiljonäärille. Screwball-komediaa höystävät Elvis Presleyn laulut ja monet kaksoisolennot.

## Näyttelijät

Lähde: 

## Vastaanotto
Elokuva oli taloudellinen menestys. *Video-oppaassa* vuodelta 1995 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle neljä tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen” tai ”lajivalio”.

## Lähteet
Me kostajat

**Me kostajat** (engl. *The Avengers*) on vuonna 1998 julkaistu toimintaelokuva, joka perustuu samannimiseen brittiläiseen 1960-luvun televisiosarjaan. Elokuvan pääosia esittävät Ralph Fiennes, Uma Thurman, Jim Broadbent, Sean Connery, Fiona Shaw, Eddie Izzard, Eileen Atkins, Carmen Ejogo, John Wood, Keeley Hawes ja Patrick Macnee. Elokuvan on ohjannut Jeremiah S. Chechik. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta uudelleenjulkaisusta.

## Aiheesta muualla
* 
*
Martti Viitala

**Martti Viljami Viitala** (3. marraskuuta 1922 – 4. marraskuuta 2005) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä, joka käytti nimimerkkejä *Viljami* ja *Will Martin*.

Martti Viitala muutti perheensä kanssa Pirkkalasta Helsinkiin. Jo nuorena Viitala sai tuntumaa lehtialaan, kun hänen isänsä sai paikan Uuden Suomen puuseppänä, äiti toimituksen siivoojana, setä vahtimestarina ja hän itsekin sai työskennellä kesäaikaan lehden lähettinä. Äidin apuna toimituksessa työskennellessään Viitala kaiveli mielellään lehden piirtäjän Erkki Koposen paperikoria, joista usein löytyi  Ollin pakinoiden hylättyjä kuvitusluonnoksia.

Ressun lukiolaisena talvisodan alkaessa Martti Viitala lähti vapaaehtoisena rintamalle isoveljensä Ilmarin (s. 1920) mukana. Välirauhan aikana Viitala kävi upseerikoulun kurssin UK57, jonka kurssijulkaisu on paljolti hänen kuvittamansa. Ilmari-veli kaatui jatkosodassa, mutta Martti Viitala kotiutui ja kirjoitti ylioppilaaksi. Hän pääsi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, mutta vähävaraisena joutui jättämään opiskelut kesken. Viitala kysyi töitä Veli Giovannilta ja saikin paikan Uuden Suomen sunnuntailiitteen uutena piirtäjänä Pauli Soisalon jälkeen. Jo seuraavana vuonna 1946 Viitala siirtyi Kustannusosakeyhtiö Mantereen palkkalistoille. Se julkaisi muun muassa *[[100 (lehti)|100]]*-nimistä perhelehteä, Taiteen Maailmaa, Viuhkaa sekä lastenlehti Kimmoa, johon Viitala piirsi pari vuotta *Vaaroja päin* - nimistä realistista merirosvoseikkailua. Hän vastasi myös lehden humoristisen nimikkosarjan piirtämisestä, jossa kerrottiin Kimmo-koiran toilailuista. 

Vuoden 1950 paikkeilla Viitala siirtyi Yhtyneiden Kuvalehtien Seuraan paikkaamaan Kari Suomalaisen lähtöä Seurasta Helsingin Sanomiin. Yhtyneissä Viitala piirsi paljon autoaiheisia pilakuvia Tuulilasin ja Seuran liikennesivuille. Martti Viitala piirsi myös nimimerkillä *Will Martin* Buffalo Bill -lehteen.

Eläkepäivillään Martti Viitala laskeskeli julkaisseensa kymmenisen tuhatta kuvaa. Mukaan kuuluu sarja- ja pilakuvien lisäksi muun muassa kirjankuvituksia ja Stipendiaatti-niminen peli.

## Lähteet
Jussi Ylätalo

**Pentti Juhani (Jussi) Ylätalo** (11. huhtikuuta 1936 Sippola – 2. lokakuuta 1997 Ruovesi) oli suomalainen kuvataiteilija ja vasemmistolainen pilapiirtäjä.

Myllykoskella nuoruutensa viettänyt Ylätalo työskenteli siellä muun muassa rakennuksilla, levytehtaalla, autokorjaamossa ja kilpimaalaamossa kunnes ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi 1960.

Vuonna 1971 Tammi julkaisi kokoelman *Mustat kuvat*, Jussi Ylätalon hirtehisiä välähdyksiä sodan kauhuista ja vallankäytön vääristymistä. Hänen piirroksiaan on julkaistu muun muassa Ylioppilaslehdessä, Terässä, Vapaassa Ajattelijassa sekä eri ammattiliittojen lehdissä.

Ylätalo palkittiin diplomilla yhdessä taiteilija Rauni Liukon kanssa Moskovassa kansainvälisessä taidenäyttelyssä vuonna 1973. Ylätalo asui tuolloin Helsingissä.

## Teoksia ja teoskuvituksia
* *Mustat kuvat*, Helsinki: Tammi 1971.
* *Risteilevät jokokset: runoja ja kertomuksia*. Sallan kirjoittajat, toim. Eero Väänänen, kansi ja kuvitus Jussi Ylätalo. Salla: Sallan kirjoittajat 1976. 

## Lähteet
* 

### Viitteet
Fillari-lehti

**Fillari-lehti** on suomalainen polkupyöräilyn harrastelehti. Se ilmestyi vuonna 2012 seitsemän kertaa ja lehden oman ilmoituksen mukaan painosmäärä oli 13&nbsp;000–16&nbsp;000. Vuonna 2012 lehteä kustansi RideMedia Oy ja  päätoimittajana toimi Janne Lehti. Vuonna 2022 lehden kustantaja on 100rpm Media Oy ja päätoimittajana toimii Ilkka Järvimäki. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Fillari-lehden kotisivut
Keski-Banat

**Keski-Banat** () on piirikunta Baanaatin alueella Vojvodinan itsehallinnollisessa provinssissa Serbiassa. Piirikunnassa asuu noin 190&nbsp;000 ihmistä. Zrenjanin on piirikunnan hallintokeskus.

## Kunnat

Piirikunta jakautuu viiteen kuntaan:
*Novi Bečej
*Nova Crnja
*Žitište
*Sečanj
*Zrenjanin

## Aiheesta muualla