Bulgarian kieli

**Bulgaria** (omakielinen nimi: български език‎, *bălgarski ezik*) on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva slaavilainen kieli. Bulgaria on virallinen kieli Bulgariassa. Sitä puhuu äidinkielenään yhteensä noin 8&nbsp;145&nbsp;000 ihmistä, joista suurin osa asuu Bulgariassa. Vuonna 2018 Suomessa asui 2&nbsp;840 ihmistä, joiden äidinkieli oli bulgaria. Monet bulgarialaiset pitävät sille lähisukuista makedonian kieltä bulgarian murteena.

## Historia
Bulgaria kuuluu eteläslaavilaisten kielten jatkumoon, ja siirtymä kroatia/serbian (serbokroatia), makedonian ja bulgarian välillä on vähittäinen ja keskinäinen ymmärrettävyys suurta. Bulgarian kielen historia voidaan jakaa kolmeen aikakauteen: vanha bulgaria, keskibulgaria ja nykybulgaria.

### Kielen ja kirjallisuuden kehitys

Bulgarian kielen kehitys alkaa 800-luvulta slaavien vaellettua Tonavan yli 500-luvulta alkaen ja asetuttua Balkanille. Kieli jaetaan muinais-, keski- ja nykybulgariaan. Muinaisbulgarian aikana 800-luvulta 1000-luvulle slaavit ottivat käyttöön kyrilliset kirjaimet. Lähetyssaarnaajat Kyrillos ja Metodios käyttivät näitä kirjaimia slaavilaisheimojen kielen kirjoittamiseen, mistä syntyi muinaiskirkkoslaavi, joka jäi ortodoksisen kirkon liturgiseksi kieleksi. Itse asiassa tätä Keskibulgarian aikaa 1100-luvulta lähtien häiritsi vakavasti vuoden 1396 turkkilaisten valloitus, ja nykybulgarian kirjakieli kehittyi kansankielen pohjalta vasta 1800-luvulla Bulgarian itsenäistyttyä 1878. 1500-luvulta lähtöisin oleva nykykieli sai runsaasti vaikutteita turkista ja kreikasta sekä myöhemmin venäjästä, ranskasta ja saksasta.

Itse asiassa on olemassa väittämä, että Bulgarian kirjallisuus juontuisi jo 800-luvulle, mutta tässä on kysymys kielestä, jossa ei voida vielä erottaa bulgariaa ja pohjoismakedonialaisia kieliä toisistaan eikä se kieli, mitä on kirjoitettu, ole puhuttua kieltä vaan muinaisslaavilaista kirkkokieltä, jonka pohjalta vasta kyrillinen kirjaimisto ja itse kirkkoslaavi on kehitetty. Se perustuu lisäksi lähinnä käännöksiin vanhasta kreikasta eikä sitä kieltä ole kukaan puheessa käyttänyt. Kääntäjiäkin on ollut sangen useita, eikä heidän nimensä ole tiettävästi tallentuneet historiaan. Käännettyjen teosten joukossa on niin ikään joitakin vaikeatajuisia teologisia teoksia raamatullisten tekstien ohella. Bysantti on karsastanut kyseisiä teoksia, muttei ole niitä kieltänyt eikä tuhonnut. Jo 900-luvun alussa on munkki Hrabr puolustanut varsin ansiokkaasti kyrillistä kirjaimistoa ja Raamatun käännöksiä. On myös mainittu varhainen bulgariankielinen runous, johon luetaan paitsi Vanhan testamentin apokryfiset kirjat sekä itämaiset kertomukset viisaasta Akyrioksesta, Barlaamista ja Josafatista, sekä keskiaikainen Aleksanterintaru, jotka eivät kuitenkaan ole varsinaisesti kansallista perinnettä vaan "huonoksi kopioksi kuolevasta bysanttilaisuudesta" kuvattua ainesta, joka ilmentää Bysantista peräisin olevaa vihaa kaikkea länsimaisuutta kohtaan.     

Itsenäisyyden alkuaikoina Koillis-Bulgarian murteista tuli tosiasiallinen kirjakieli, koska monet itsenäisyystaistelijat olivat tältä seudulta kotoisin ja maan pääkaupunkina oli aluksi Tărnovo ennen kuin Sofiasta tuli pääkaupunki. Ensimmäinen todellisuudessa bulgariankielinen kirja, eräs saarnakirja, painettiinkin vasta vuonna 1806 ja sekin maan rajojen ulkopuolella, koska maassa ei ollut sitä ennen edes kirjapainoa. Kansallisen kulttuurielämän sanotaan heränneen vasta 1800-luvulla: Unkarin ruteeni J. Venelin sai Odessan kauppialta lahjoituksia koulua varten, ja ensimmäinen bulgariankielinen koulu perustettiin 1835, ensimmäinen sanomalehti ilmestyi 1846 ja kirkollishallinto siirtyi kreikkalaisilta bulgaareille 1870. Ensimmäisenä bulgarialaisena taiderunoilijana ja jopa kirjakielen perustajana pidetään Petko Slaveikovia, jonka ensimmäinen runokokoelma ilmesti painettuna vuonna 1852.  

Vanhassa bulgarian kirjaimistossa käytettiin aiemmin 44 kirjainta, jotka vastasivat 44 äännettä. 1800-lukuun mennessä osa äänteistä oli jäänyt käytöstä, ja aakkosien lukumäärää vähennettiin Marin Drinovin uudistuksessa 1870-luvulla 32:een. Tämä aakkosto oli käytössä vuoden 1945 oikeinkirjoitusuudistukseen saakka, jolloin Ѣ/ѣ ja Ѫ/ѫ poistettiin käytöstä. Sen jälkeen käytössä on 30 kirjainta.

Kielihistoriansa vuoksi bulgariaan on tullut lainasanoja etenkin turkista, mutta myös latinasta, kreikasta, ranskasta ja venäjästä, jonka vaikutus bulgariaan on ollut huomattavan suuri verrattuna Jugoslavian alueen slaavilaisiin kieliin. Varsinkin nykyään lainasanoja tulee myös paljon englannista.

## Fonologia

### Konsonantit

### Vokaalit

## Bulgarian aakkoset
Bulgariaa kirjoitetaan kyrillisillä kirjaimilla, ja sen aakkosissa on 30 kirjainta.

1 Liudentaa konsonantin ennen *o*:ta.

## Kielioppi

Bulgarian kielen substantiiveilla on kolme sukua, maskuliini, feminiini ja neutri. 

Muista slaavilaisista kielistä poiketen bulgariassa ei ole sijataivutusta. Sen sijaan nomineilla on määräinen muoto, joka ilmaistaan sanan loppuun liitettävällä päätteellä, samoin kuin esimerkiksi romaniassa ja ruotsin kielessä: човек, ”henkilö”; määräinen muoto: човекът (tietty henkilö). Toisin kuin esimerkiksi ruotsissa, määräinen artikkeli lisätään vain yhteen lauseen nominiin, substantiiviin tai adjektiiviin. Artikkeleita ei ole.

Maskuliinisilla sanoilla on yksikössä erillinen määräinen objektimuoto, joka ilmaisee akkusatiivia (josta käytetään nimeä *epätäydellinen artikkeli*, ) Kielihistoriallisesti se on muodostunut genetiivistä ja sitä käytetään myös prepositioiden kanssa: стол, ”tuoli”, столът, tietty tuoli, под стола, ”tuolin alla”.

Maskuliinisilla sanoilla on monikon lisäksi erityinen laskentamuoto, jota käytetään numeroiden ja joidenkin joukkoa ilmaisevien sanojen kanssa: два стола, ”kaksi tuolia”, няколко стола, ”muutama tuoli”, sen sijaan ilmaisussa много столове, ”monta tuolia” käytetään monikkoa. Laskentamuoto on muodostunut kielihistoriallisesti duaalista, mutta nykyisin se on suurimmalla osalla sanoista samanlainen kuin objektimuoto (poikkeuksia muun muassa -зъм-päätteiset ”ismi”-sanat).

Lisäksi sanoilla on vokatiivi henkilöä puhuteltaessa. Vokatiivin käyttöä tosin pidetään nykyisin epäkohteliaana tai töykeänä, ja ulkomaisten nimien kohdalla humoristisena.

Bulgarian verbeillä ei ole infinitiivimuotoa. Sanakirjamuotona on yleensä preesensin yksikön 1. persoona. Aikamuodoista aoristi ja imperfekti ovat jäljellä, kun ne muista slaavilaisista kielistä ovat hävinneet.

Adjektiivilla monikossa ei erotella eri sukuja, vaan käytetään yhtä monikkomuotoa, samoin kuin venäjässä, mutta toisin kuin naapurikieli serbokroatiassa. Sen sijaan adjektiivilla on kaikissa suvuissa epämääräinen ja määräinen muoto, ja maskuliinissa lisäksi subjekti/objekti- ja vokatiivimuodot.

Sanajärjestys on varsin vapaa.

## Kielinäyte

## Lähteet

## Katso myös

* Bulgarian translitterointi

## Aiheesta muualla