open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eero Kosonen (maalivahti)

**Eero Kosonen** (s. 12. syyskuuta 1986 Lappeenranta) on suomalainen salibandymaalivahti, joka edustaa Steelersiä. Aiemmin hän pelasi Ruotsin Superliigan Växjö Vipersissa ja Seinäjoen Peliveljissä Ruotsalainen salibandylehti *[[Innebandymagazinet]]* valitsi hänet maailman parhaaksi miespelaajaksi vuonna 2018 ja neljänneksi parhaaksi vuonna 2017.

## Ura
Kosonen aloitti salibandyn pelaamisen kotikaupungissaan NST:ssä, jossa hän saavutti muun muassa C-junioreissa SM-hopeaa ja B-junioreissa SM-kultaa vuonna 2005. Sittemmin Kosonen nousi joukkueen edustukseen kaudella 2005-2006. Sitä ennen hän oli jo pelannut yhden ottelun I-divisioonassa joukkueen edustuksessa kaudella 2004-2005. Kaudet 2005-2006 ja 2006-2007 Kosonen toimi varavahdin roolissa, kunnes kaudella 2007-2008 hän pelasi suurimman osan NST:n otteluista yhdessä Ossi Lahden kanssa.

Vuonna 2008 Kosonen siirtyi Happeeseen.

Elokuussa 2020 Kosonen siirtyi Steelersiin.

## Muuta
Kososen veli Topi Kosonen on pääsarjatason pesäpalloilija ja moninkertainen Itä-Länsi -pelaaja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Eero Kosonen salibandyn sivustolla
Tsiolkovskin kosmonautiikan valtionmuseo

**Konstantin Tsiolkovskin kosmonautiikan valtionmuseo** (venäjäksi Государственный музей истории космонавтики имени К.Э.Циолковского) on maailman vanhin avaruustekniikan museo. Se perustettiin 3. lokakuuta 1967 Kalugaan, missä venäläinen avaruusteknologian pioneeri Konstantin Tsiolkovski toimi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Museon perustaminen oli Neuvostoliiton avaruusohjelman pääinsinöörin Sergei Koroljovin ansiota. Museorakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Boris Barkhin, Jevgeni Kireev, Natalija Orlova, Valentin Strogy ja Kirill Fomin. Rakennuksen peruskiven muurasi kosmonautti Juri Gagarin 13. kesäkuuta  1961.

Näyttelyn toinen puoli kuvaa Tsiolkovskin elämää ja toimintaa, toinen puoli esittelee neuvostoliittolaista avaruusteknologiaa. Museossa on mm. Sputnik 1-satelliitin prototyyppi, kuukiviä ja R-7-raketti. Museossa on vuosittain Tsiolkovski-konferenssi.
Museossa on 127 työntekijää ja siellä vierailee 100&nbsp;000 ihmistä vuosittain.  
Kalugassa sijaitsee myös Tsiolkovskin koti, joka muutettiin museoksi vuonna 1936, vuosi hänen kuolemansa jälkeen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Museon sivusto
Vietnamin–Kiinan sota

**Vietnamin–Kiinan sota** voi tarkoittaa useaa konfliktia kiinalaisten ja vietnamilaisten välillä:

*Kiinan Nam Việtin valtaus, 111 eaa.
*Vietnamin–Kiinan sota (1405–1407)
*Vietnamin–Kiinan sota (1418–1428)
*Kiinan–Vietnamin sota, 1979
Seitsemäs uhri

**Seitsemäs uhri** (*The Seventh Victim*) on Val Lewtonin tuottama ja Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalainen kauhu- ja film noir -elokuva vuodelta 1943. Se kertoo nuoresta naisesta, joka lähtee pelastamaan saatananpalvojien kynsiin joutunutta sisartaan.

*Seitsemäs uhri* oli Mark Robsonin ensimmäinen ohjaustyö.

## Rooleissa

Tom Conwayn näyttelemä tohtori Louis Judd esiintyi myös Lewtonin elokuvassa *[[Kissaihmiset]]*.

## Tuotanto
Tavalliseen tapaan RKO oli antanut tuottaja Val Lewtonille vain elokuvan nimen *Seitsemäs uhri*, jonka pohjalta Lewtonin pitäisi tehdä sopiva elokuva halvalla. Lewton palkkasi Charles O'Nealin kirjoittamaan käsikirjoitusta orvosta tytöstä, jonka on löydettävä murhaaja ennen kuin hänestä itsestään tulee seitsemäs uhri. Lewton muutti kuitenkin mieltään ja DeWitt Bodeen sai kirjoittaa uuden käsikirjoituksen, jossa tyttö lähtee Greenwich Villageen etsimään saatananpalvojien käsiin joutunutta sisartaan. 

Lewtonin edellisen elokuvan *[[Leopardimies]]* jälkeen hänen tuotantoryhmänsä ohjaaja Jacques Tourneur oli siirretty A-luokan elokuviin. Lewton antoi ylennyksen Mark Robsonille, joka oli leikannut Lewtonin kolme ensimmäistä RKO-elokuvaa. *Seitsemäs uhri* oli Robsonin ensimmäinen ohjaustyö.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Kultaposkiamatsoni

**Kultaposkiamatsoni** (*Amazona amazonica*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan ja Amazonin altaan sekä Trinidad ja Tobagon. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Amazonilta 1766. Lajin vanha suomenkielinen kutsumanimi on aitoamatsoni. Lajlla on kaksi alalajia: *A.a. amazonica* ja *A.a. tobagensis.*

## Ulkonäkö

Kultaposkiamatsoni on vallan tyypillinen amatsoni: se on noin 31 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön päähän ja se painaa noin 300-470 grammaa.

Väriltään laji on suurimmaksi osaksi vihreä. Sen päässä on kullankeltaiset posket eli alue nokan peielessäja silmän alapuolella. Sinisen määrä otsalla vaihtelee: osalla on kokonaan sininen otsa, toisilla pelkkä viiru silmästä silmään, jättäen otsan keltavalkoiseksi. Englanninkielisen lajinimen, orange-winged amazon mukaan lajilla on oranssi siipipeili, joka näkyy parhaiten siipien ollessa levitettyinä.

Kultaposkiamatsoni muistuttaa ulkonäöltään siniotsa-amatsonia. Kultaposkiamatsonilla on kuitenkin siniotsa-amatsoniin verrattuna aina kullankeltaiset poskilaikut ja kaksivärinen nokka.

## Lemmikkinä
Kultaposkiamatsoni on yksi yleisimmistä lemmikkiamatsonilajeista länsimaissa. Suomessakin on ollut kasvatustoimintaa, jonka vuoksi laji on täällä yleisimpiä lemmikkiamatsoneja siniotsa-amatsonin ohella.

Kultaposkiamatsonin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Kultaposkiamatsoni ei ole tunnettu puhujanlahjoistaan, vaikka sekin voi oppia puhumaan ja matkimaan. Sitä ei pidetä niin aggressiivisuuteen taipuvaisena kuin joitain muita amatsonilajeja, kuten siniotsa-, keltapää- tai keltaniska-amatsonia.

Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.

## Lähteet
Liekkipyrstöamatsoni

**Liekkipyrstöamatsoni** (*Amazona brasiliensis*) on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Brasilian kaakkoisosissa kapealla rannikkokaistaleella São Paulon ja Paranán osavaltioissa sekä Santa Catarinan osavaltion koilliskulmassa. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné 1758.

## Ulkonäkö
Liekkipyrstöamatsoni on melko tyypillinen amatsoni: se on keskikokoinen papukaija, sillä on suurimmaksi osaksi vihreä höyhenpuku, lyhyt pyrstö ja keskikokoinen nokka. Se on noin 37 cm pitkä nokasta pyrstön kärkeen ja painaa noin 430 grammaa. Sen otsa on haalean punainen ja muutoin päätä koristavat erisävyiset siniset ja violetit höyhenet. Nimensä mukaan sen pyrstössä on heleänpunaisia kuvioita. Sen nokka on kaksivärinen beige ja musta, ja silmät aikuisillakin tummat. Sillä ei ole erillisiä alalajeja.

## Luonnossa
Liekkipyrstöamatsoni on silmälläpidettävä laji. Se kuuluu CITES-I liitteeseen. Kannan koko on noin 6000-10 000 yksilöä lähteestä riippuen.

Liekkipyrstöamatsonien pesintää seurataan tiiviisti ja amatsoneja autetaan asentamalla niille keinotekoisia pesäpönttöjä oikeiden pesäpaikkojen vähentyessä. Vuonna 2020 riesaksi nousivat afrikkalaistuneet mehiläiset, jotka vaikuttavat viihtyvän samanlaisissa koloissa kuin amatsonit, ajaen linnut pois.

## Lähteet
Meksikonamatsoni

**Meksikonamatsoni** (*Amazona viridigenalis*) on Meksikon koillisosien kotoperäinen papukaija. Karanneista häkkilinnuista muodostuneita pieniä populaatioita on useissa kaupungeissa Yhdysvalloissa, Puerto Ricossa ja Oahulla. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin 1853.

## Koko ja ulkonäkö
Meksikonamatsoni on hyvin tyypillinen amatsoni. Se on suurimmaksi osaksi vihreä lintu, jonka pituus lyhyenkön pyrstön kera on noin 30–33 cm ja painoa kertyy yleensä noin 293–345 grammaa.  

Meksikonamatsoni on suurimmaksi osaksi vihreä. Sillä on otsallaan punaista ja silmän yllä ja niskaa kohti laskeutuen siniviolettia. Nokka on keskivaalea ja jalat harmaat, silmät oranssit tai kellertävät.  

Sukupuolet melko samannäköiset, mutta aikuisena koirailla yleensä laajemmalti punaista päälaella.  

## Lemmikkinä
Lajia on tavattu myös Suomessa, mutta lemmikkilintuharrastuksessa se on harvinainen.  

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.  

Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, joten sillä on oltava EU-todistus ja pysyvä tunnistemerkintä (umpirengas tai siru). Ilman näitä linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
Mustanokka-amatsoni

**Mustanokka-amatsoni** (*Amazona agilis*) on Jamaikan kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jamaikalta 1758.

Mustanokka-amatsoni kasvaa 24 cm pitkäksi. Molemmat sukupuolet ovat aikuisena yleisväriltään pääosin vihreät, ja niillä on musta nokka. Aikuisella koiraalla on punaisia peitinhöyheniä, naaraallla vähemmän eikä nuorilla yksilöillä lainkaan.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut mustanokka-amatsonin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Sille sopiva elinympäristö on kutistunut ihmisen toimien seurauksena.

## Lähteet
Punaotsa-amatsoni

**Punaotsa-amatsoni** (*Amazona autumnalis*) on keski- ja eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Keski-Amerikan Karibianmeren puoleisen rannikon Itä-Meksikosta Kolumbiaan sekä Etelä-Amerikan luoteisosan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné eteläisestä Meksikosta 1758.

## Ulkonäkö ja alalajit
Punaotsa-amatsoni on noin 34 cm pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen. Se painaa noin 310-485 grammaa. Suurimmaksi osaksi se on väritykseltään vihreä. Nimensä mukaan sillä on punainen otsa, mutta pään väritys vaihtelee alalajin mukaan.

Punaotsa-amatsonin alalajien status omina lajeinaan ei ole ihan yksioikoinen, ja lajien ja alalajien määrä vaihtelee lähteen mukaan. Suomen lajinimistöä ylläpitävä Birdlife Suomi ei tällä hetkellä tunnusta näistä lajeista omakseen kuin punaotsa-amatsonin, jolla on kolme alalajia nimilajin lisäksi.

BirdLife Suomi on siirtynyt käyttämään Avilistin lajiluetteloa vuonna 2025, jossa punaotsa-amatsoni on jaettu kolmeen lajiin: *A. autumnalis* (nykyinen laji), *A. lilacina* ja *A. diadema*. Uudistuvan nimistön suomennostyössä kuitenkin kestää, joten uudet lajinimet julkaistaneen kevään 2026 tienoilla.

## Lemmikkinä
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se ei ole kovin yleinen.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
Siniposkiamatsoni

**Siniposkiamatsoni** (*Amazona dufresniana*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoislaidan Venezuelan kaakkoisosista Ranskan Guayanaan ja mahdollisesti läheisiä Brasilian osia. Lajin holotyypin kuvaili George Shaw Cayennesta 1812. 

Sillä ei ole alalajeja. Tuliotsa-amatsonia pidettiin aiemmin siniposkiamatsonin alalajina. Oman suomenkielisen nimensä lajinimiluettelossa tuliotsa-amatsoni sai vuonna 2006.

## Ulkonäkö
Siniposkiamatsoni on vallan tyypillinen amatsoni. Se on noin 34 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen ja se painaa noin 480-600 grammaa.

Se on suurimmaksi osaksi vihreä papukaijalintu. Sillä on kasvoillaan lajille tyypillisiä värejä: otsa on oranssi, päälaki oranssin vihertävä ja posket nimensä mukaan siniset. Nokka kaksivärinen: tummanharmaa ja ylänokan keskiosa molemmin puolin punertava. Silmät ruskeat. Jalat harmaat.

Sukupuolet ovat saman väriset. Nuoret ovat aikuisia vihertävämpiä kasvoiltaan.

## Lähteet
Tuliotsa-amatsoni

**Tuliotsa-amatsoni** (*Amazona rhodocorytha*) on Brasilian kotoperäinen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Alagoasista ja Bahian eteläosista Rio de Janeiroon ja São Pauloon. Lajin holotyypin kuvaili Tommaso Salvadori Brasiliasta 1890.

Tuliotsa-amatsonia pidettiin aiemmin siniposkiamatsonin alalajina. Oman suomenkielisen nimensä lajinimiluettelossa se sai vuonna 2006. Tuliotsa-amatsonilla ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö
Tuliotsa-amatsoni on noin 35 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen ja se painaa noin 450 grammaa.

Se on suurimmaksi osaksi vihreä papukaijalintu. Sillä on amatsoneille tyypillinen väritys: muuten vihreä, mutta päässä kuvioita. Pään kuviot koostuvat punaisesta lakista, joka silmän jälkeen alkaa tummua. Punaisen alla silmäkulmasta alaspäin on keltaista, jonka jälkeen väri muuttuu siniseksi. Nokka on kaksivärinen ja sisältää mustaa/tummanharmaata ja punertavaa, vaaleampaa väriä. Jalat vaaleanharmaat.

Sukupuolet samanväriset.

## Lähteet
Rubiiniamatsoni

**Rubiiniamatsoni** (*Amazona tucumana*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Argentiinan luoteisen Yungasin ja Bolivian eteläosan. Lajin holotyypin kuvaili Jean Cabanis Tucumánista 1885. Lajin vanha nimi on leppäamatsoni. Sillä ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö

Rubiiniamatsoni on noin 31 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen ja se painaa noin 320 grammaa.

Suurimmaksi osaksi rubiiniamatsoni on väriltään vihreä. Sillä on punaista otsallaan sekä hieman siivissä. Nokka on vaalea, silmää ympäröivä paljas ihoalue valkoinen ja jalat harmaat. 

Sukupuolet samannäköiset. 

Nuorilta puuttuu punainen otsalta ja niiden silmät ovat tummemmat.

## Lähteet
Saintlucianamatsoni

**Saintlucianamatsoni** (*Amazona versicolor*) on Saint Lucian saarella Karibianmerellä kotoperäisenä esiintyvä papukaijalaji. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Saint Luciasta vuonna 1776. Lajin aiempi suomenkielinen lajinimi oli **stluciasaarenamatsoni**.

## Ulkonäkö
Saintlucianamatsoni on 43 cm pitkä ja painaa 400–500 grammaa.  Sen höyhenpeitteen pääväri on vihreä, otsa, etukärjet ja päälaki ovat violetit tai siniset, ja sininen jatkuu vaaleampana sävynä niskaan asti. Leuan alla kulkee punainen juova, joka ulottuu linnun rintaan. Oranssin silmän ympärillä on harmaa rengas.

Laj muistuttaa dominicanamatsonia, mutta saintlucianamatsonilla on ruskea rinta, dominicanamatsonilla vihreä.

## Uhat
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut saintlucianamatsonin vaarantuneeksi lajiksi. Vuonna 2009 niitä oli jäljellä noin 2000 yksilöä. Ihmisten määrä Saint Lucian saarella kasvaa huomattavaa vauhtia, mikä lisää metsään kohdistuvaa painetta ja johtaa elinympäristöjen menetykseen. Suurten puiden valikoiva hakkuu voi merkittävästi vähentää lisääntymispaikkoja, ja hurrikaanit, metsästys ja kauppa aiheuttavat lisää uhkia. Viime aikoina on pyritty poistamaan metsästyksen rajoituksia, mikä aiheuttaa vakavaa uhkaa tälle lajille.

## Lähteet
Valko-otsa-amatsoni

**Valko-otsa-amatsoni** (*Amazona albifrons*) on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikosta läntiseen Costa Ricaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia: *A.a. albifrons, A.a. saltuensis* ja *A.a. nana**.* Sen holotyypin kuvaili Anders Sparrman Lounais-Meksikosta 1788.

Lajin vanha suomenkielinen nimi on kannaksenamatsoni.

## Koko ja ulkonäkö
Valko-otsa-amatsoni on amatsonilajeista pienimpiä. Se on vain 26 senttimetrin mittainen nokasta pyrstön kärkeen ja painaa noin 200 grammaa. Valko-otsa-amatsonilla on nimensä mukaisesti valkoinen otsa. Sillä on punaiset "silmälasit" ja sininen päälaki. Muuten sen höyhenpuku on suurimmaksi osaksi vihreä. Sen nokka on keltainen, koivet harmaat ja silmät aikuisella yksilöllä vaaleat. 

Se muistuttaa  ulkonäöltään jukataninamatsonikoirasta, mutta jukataninamatsonikoirailla on keltaista otsallaan, joka valko-otsa-amatsonilta puuttuu.

Laji on amatsoniksi erikoislaatuinen, sillä aikuisena sukupuolet erottaa toisistaan ulkonäöstä. Koiraalla on siivissä ranteen tienoilla punaista, kun taas aikuisella naaraalla ja nuorilla tämä kohta on vihreä. Hentoa vaihtelua on myös lajin valkoisessa otsassa: aikuisella koiraalla otsan valkoinen on laajempi, kuin kupoli, ja naarailla se on hieman kapeampi, kuin silmästä silmään menevä juova. Ilman vertailukohtaa eroa voi olla tosin hankala kertoa tällä keinolla. 

Molemmat sukupuolet ovat poikasina samannäköiset, naaraan näköiset mutta vielä vähäisemmällä valkoisella otsallaan. Poikasilla on tummat silmät.

## Lemmikkinä
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se on harvinainen.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. 

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet

* World Parrot Trust: White-fronted amazon
Viiniamatsoni

**Viiniamatsoni** (*Amazona vinacea*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Brasilian Bahian eteläosista Paraguayn itäosiin ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.

Viiniamatsoni on 30 cm pitkä ja painaa 370 grammaa.  Sen höyhenpeitteen pääväri on vihreä, otsassa on punaista ja leuan alla harmaata. Nokka on himmeän vaaleanpunainen, siinä on harmahtava kärki. Punaisen silmän ympärillä on harmaa rengas.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut viiniamatsonin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Vuonna 2017 luonnossa arveltiin elävän enää 2000–2700 yksilöä. Viiniamatsonille sopiva elinympäristö on kutistunut ihmisen toimien seurauksena. Se joutuu kilpailemaan pesäluolista muiden eläinten kanssa, ja pesistä myös ryöstetään poikasia myyntiin.

## Lemmikkinä
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se on harvinainen.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, joten sillä on oltava EU-todistus ja pysyvä tunnistemerkintä (umpirengas tai siru). Ilman näitä linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
Kulta-aratti

**Kulta-aratti** (*Guarouba guarouba*) on keltavihreä papukaijalaji. Se on aiemmin kuulunut *Aratinga*-arattien sukuun.

Kulta-aratti on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää maan pohjoisosassa Maranhãossa ja Parássa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Koillis-Brasiliasta 1788.

## Koko ja ulkonäkö
Pituudeltaan kulta-aratti on nokasta pitkän pyrstön kärkeen noin 34 senttimetriä ja se painaa noin 270 grammaa. 

Ulkomuodoltaan kulta-arattia on vaikea sekoittaa moneen muuhun lajiin. Sen nokka on suuri verrattuna linnun päähän, ja väriltään vaalea. Höyhenys on suurimmaksi osaksi kirkkaan keltainen, lukuun ottamatta vihreitä siipisulkia. Linnun koivet ovat vaaleanpunertavat, mutta kynnet mustat.

## Elintavat ja uhanalaisuus

Kulta-aratti liikkuu alankoalueiden kosteissa metsissä ja siirtyy alueelta toiselle vuodenaikojen mukaan. Kuivana kautena se viihtyy tiheämmissä metsissä, mutta lisääntymisaikana se siirtyy harvemman metsän alueelle. Se käyttää puiden koloja pesimiseen ja yöpymiseen. Se syö hedelmiä, marjoja, siemeniä ja pähkinöitä sekä ajoittain viljelykasveja (erityisesti maissia, joka kypsyy juuri ennen sulkasatoa). Pesiminen tapahtuu yleensä joulukuun ja huhtikuun välisenä aikana, mutta sitä on havaittu myös lokakuussa. Pesiminen on ilmeisesti yhteisöllistä, ja useat naaraat munivat kaksi tai kolme munaa samaan pesään ja useat aikuiset hoitavat poikasia. Luonnossa pesässä on havaittu jopa yhdeksän poikasta ja vankeudessa jopa 14.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut kulta-aratin vaarantuneeksi lajiksi. Elinympäristön tuhoutuminen ja pirstoutuminen teiden rakentamisen, sitä seuraavan kehityksen ja asutuksen seurauksena sekä niihin liittyvä laiton metsähakkuu ovat uhkia sen levinneisyysalueen itäosissa. Vanhojen lehtipuiden valikoiva hakkuu poistaa sopivia yöpymis- ja pesäkoloja. Laji ei kuitenkaan ole yhtä metsäriippuvainen kuin useat muut alueen uhanalaiset papukaijalajit, ja se pystyy liikkumaan useiden metsälaikkujen välillä ja metsättömillä alueilla. Sitä on aikoinaan pyydystetty laajasti häkkilinnuksi, mutta vaikka laitonta kauppaa esiintyykin jonkin verran, tämä ei ole enää suuri huolenaihe, koska kauppaa käydään nykyään yleensä vankeudessa kasvatetuilla linnuilla.

## Lemmikkinä
Kulta-aratti on Suomessa harvinainen lemmikki.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, jonka vuoksi kaikessa siihen liittyvässä kaupankäynnissä myös Suomen sisällä linnulle vaaditaan alkuperätodistus, tunnistemerkintä (siru tai umpirengas) sekä Suomen ympäristökeskuksen myöntämä EU-lupanumero. Ilman näitä myös lajin yksilöiden pesittäminen eli poikasten tuottaminen tai kaupallinen esilläpito esimerkiksi kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
Liekkiparatiisikaija

**Liekkiparatiisikaija** (*Northiella haematogaster*) on Australian kotoperäinen kaijalaji. Sen vanha suomenkielinen lajinimi on **lilaparatiisikaija**.

Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1838.

## Ulkonäkö
Liekkiparatiisikaija on pituudeltaan nokasta pyrstön kärkeen noin 30 senttimetriä ja painaa noin 65-105 grammaa.

Se on värikäs lintu. Suurimmaksi osaksi, etenkin selkäpuolelta se on oliivinharmaa. Sillä on sininen naamio ja siiven etusivut, sekä keltainen vatsa ja punainen alavatsa.

Naaraan värit ovat usein koirasta haaleammat: niillä on vähemmän punaista ja niiden kasvojen sininen ei ole yhtä intensiivinen.

## Taksonomia
Monissa lähteissä tunnustetaan liekkiparatiisikaija kahdeksi eriksi lajiksi: *Northiella haematogaster* (liekkiparatiisikaija) ja *Northiella narethae* (ei vielä suomenkielistä nimeä).

Suomenkielinen BirdLife Suomen ylläpitämä lintujen nimiluettelo ei tunnusta vielä tätä lajijakoa. BirdLife Suomi on siirtynyt käyttämään vuonna 2025 Avilistin lajiluetteloa, jossa nämä kaksi lajia ovat eritelty. Uudistuvan nimistön suomennostyössä kuitenkin kestää, joten uusi lajinimi julkaistaneen kevään 2026 tienoilla.

## Lähteet
Paimenruohokaija

**Paimenruohokaija** (*Neopsephotus bourkii,* aiemmin *Neophema bourkii*) on Australian kotoperäinen kaijalaji. Sen holotyypin kuvaili John Gould Bogan Riveriltä Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1841. Sitä on joskus kutsuttu nimillä bourkinpapukaija ja bourkenpapukaija.

## Ulkonäkö
Paimenruohokaija on noin 19 senttimetriä pitkä nokasta pitkän pyrstön kärkeen ja se painaa noin 40-50 grammaa.

Paimenruohokaija on pääväriltään harmahtava. Selkäpuoli on ruskean sävyinen ja vatsapuoli vaaleanpunaiseen taittava. Pyrstössä ja päässä on sinistä, joka koirailla naaraita intensiivisempi. 

## Lemmikkinä

Paimenruohokaijaa tavataan Suomessa lemmikkinä. Siitä on myös jalostettu värimutaatioita, joista osaa tavataan myös Suomessa. Lajia saatetaan luulla välillä undulaatiksi, onhan se saman kokoinen ja saman mallinen, ja tulee isoissa tiloissa toimeen undulaattien kanssa. Undulaatti ei kuitenkaan voi olla vaaleanpunainen.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
Ranskan avoin tennisturnaus 2003

**Ranskan avoin tennisturnaus 2003** järjestettiin 26. toukokuuta – 8. kesäkuuta 2003 Pariisissa. Juan Carlos Ferrero voitti miesten kaksinpelin ja uransa ainoan Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin ja samalla uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Miesten nelinpelin voittivat kaksoset Bob ja Mike Bryan. Kim Clijsters ja Ai Sugiyama voittivat naisten kaksinpelin. Sekanelinpelin voittivat Lisa Raymond ja Mike Bryan.

## Loppuottelut

### Miesten kaksinpeli
 **[[Juan Carlos Ferrero]]** –  Martin Verkerk 6–1, 6–3, 6–2

### Naisten kaksinpeli
 **[[Justine Henin|Justine Henin-Hardenne]]** –  Kim Clijsters 6–0, 6–4

### Miesten nelinpeli
 **[[Bob Bryan]]** /  **[[Mike Bryan]]** –  Paul Haarhuis /  Jevgeni Kafelnikov 7–6(3), 6–3

### Naisten nelinpeli
 **[[Kim Clijsters]]** /  **[[Ai Sugiyama]]** –  Virginia Ruano Pascual /  Paola Suárez 6–7(5), 6–2, 9–7

### Sekanelinpeli
 **[[Lisa Raymond]]** /  **[[Mike Bryan]]** –  Jelena Lihovtseva /  Mahesh Bhupathi 6–3, 6–4

## Lähteet
* Miesten ja sekanelinpelin tulokset ITF:n sivuilla  
* Naisten tulokset ITF:n sivuilla
Savanniara

**Savanniara** (*Orthopsittaca manilata*) on eteläamerikkalainen papukaija. Savanniara on sukunsa ainoa edustaja. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan, etelässä Pohjois-Boliviaan, idässä Brasiliaan ja Ranskan Guayanaan, sekä lännessä Kolumbian kaakkoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Cayennesta 1783. Sillä ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö

Savanniara on noin 46 senttimetriä pitkä nokasta pitkän pyrstön kärkeen. Se painaa noin 300 grammaa.

Savanniara on suurimmaksi osaksi vihreä. Sillä on sinertävää sävyä päässä. Sillä on punertavaa väriä alavatsassa ja alaperässä. Sillä on aroille tyypillinen laaja, paljas ihoalue kasvoillaan, joka on savanniaralla uniikin keltainen ja kumpuileva. Nokka on kokonaan musta, ja monista muista aroista poiketen sillä on aikuisenakin tummat silmät. Jalat ovat harmaat.

Sukupuolet saman väriset.

Nuoren linnun pää on vihertävämpi kuin aikuisilla. Nuorilla linnuilla on lajin sukulaislajin, siniaran, tapaan nokassaan vaalea pystyraita, joka haalenee pois 6-8 kuukauden iässä. 

## Lähteet
European Humanities University

**European Humanities University** tai **EHU** (, ) on valkovenäläis-liettualainen yliopisto, jonka tilat sijaitsevat Liettuan pääkaupungissa Vilnassa.

Yliopiston kampusalue sijaitsee runsas 5 kilometriä pohjoiskoilliseen Vilnan vanhasta keskustasta ja on yhteinen Mykolas Romeris yliopiston kanssa. Opiskelijoita on runsas 1&nbsp;600, joista noin 95 prosenttia on valkovenäläisiä. Pääosa opiskelijoista asuu yliopisto-opinnoistaan huolimatta Valko-Venäjällä, jolloin merkittävä osa opetuksesta toteutetaan etäopetuksen keinoin. Noin 700 opiskelijaa osallistuu opintoihin päätoimisesti Vilnassa.

## Historiaa
Vuosina 1992–2004 EHU oli Valko-Venäjällä Minskissä toimiva valtiosta riippumaton yliopisto. Vuonna 2004 sen toiminnot siirtyivät Liettuaan, kun presidentti Aljaksandr Lukašenka sulki sen. Se saa kuitenkin poliittista, hallinnollista ja taloudellista tukea Euroopan unionilta, Pohjoismaiden neuvostolta, Liettuan valtiolta sekä useilta eurooppalaisilta valtiolta. Sitä tukevat myös monet järjestöt ja säätiöt, kuten George Soros, joiden kaikkien avulla se on pystynyt jatkamaan toimintaansa Vilnassa. ja tarjoamaan valkovenäläisille opiskelijoille mahdollisuuden tutkintojen suorittamiseen syksystä 2006 alkaen. Vuodesta 2006 alkaen sillä on virallinen asema liettualaisena yliopistona.

## Kuvia


Kuva:Еўрапейскі гуманітарны універсітэт. Шыльда.JPG| Yliopiston nimikyltti.
Kuva:Det hviterussiske eksiluniversitetet i Vilnius, Litauen.jpg|Yliopistolaisia.
Kuva:Studerende ved European Humanities University (EHU), som er et hviderussisk exiluniversitet i Vilnius i Lithauen.jpg|Opiskelua EHU:n kirjastotiloissa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Assignment - The Belarusian University in Exile (BBC radio, 26 min 30 s)  (bbc.co.uk)
* Ranking web of Universities: European Humanities University / Europos Humanitarinis Universitetas   (webometrics.info)
* European Humanities University   (belarusdigest.com)
* EHU-Alumni 
* Forum
Töpöaratti

**Töpöaratti** (*Graydidascalus brachyurus*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Amazonin altaan pohjoisosaa, lännessä Ecuadorin ja Perun itäosista itään Ranskan Guayanaan ja Brasiliaan. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Amazonin yläjuoksulta 1820. Sillä ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö
Töpöaratti on noin 24 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen. Se painaa noin 190-230 grammaa.

Suurimmaksi osaksi töpöaratti on vihreä. Sillä on silmästä silmään ohut, tummempi nauha, ja silmän takana on hieman sinertävää väriä viirumaisessa muodossa. Siiven suurissa peitinsulissa on kellertävät reunat, luoden siipeen himmeän suomukuvion. Siiven etuosassa on tummanpunainen laikku, samoin pyrstön tyvessä. Silmät ovat tummat, nokka ja jalat harmaat. Sukupuolet samannäköiset. Nuorilta pyrstön tyven punainen puuttuu.

## Lähteet
Brasilianara

**Brasilianara** (*Primolius maracana*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää pääosan Brasiliaa, Paraguayn ja Koillis-Argentiinan. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Paraguaysta 1816. Brasilianaralla ei ole alalajeja. Sen laskettiin aiemmin kuuluvan *[[Arat|Ara]]*-sukuun.

Se on kooltaan ja muodoltaan samantyyppinen kuin muutkin *[[Brasilianarat|Primolius]]*-arat: suurimmaksi osaksi vihreä ja pituudeltaan nokasta pitkän pyrstön kärkeen noin 43 senttimetriä pitkä ja painoltaan noin 265 grammaa. Väritykseltään vihreän ohella brasilianaralla on oranssinpunaisia merkintöjä otsalla, alavatsassa ja pieni laikku alaselässä. Siipisulkien yläpinnat ovat englanninkielisen nimen (blue-winged macaw) mukaan siniset. Päässä on myös sinertävää tai turkoosia väritystä. Pyrstön ja siipien sisäpinnat ovat likaisen kellertävän väriset. Pyrstön yläpinta on puna-sininen. Muiden arojen tapaan brasilianaran silmiä ympäröi paljas ihoalue, joka on brasilianaralla vaalean kellertävä. Nokka on kokonaan musta. Koivet ovat vaaleanpunaiset ja niissä on mustat kynnet. Nuorella linnulla on aikuisiin verrattuna tummemmat silmät, ja otsan punertava alue on pienempi/hailakampi. 

## Lemmikkinä
Brasilianara ei ole kovin yleinen lemmikkinä verrattuna isompiin aroihin, mutta sitä tavataan myös Suomessa.

Hoidoltaan ja vaatimuksiltaan brasilianara muistuttaa muita lemmikkilintuja: hyvin voidakseen se tarvitsee muun muassa lajitoverin seuraa, paljon tilaa, lajityypillisen ruokavalion, runsaasti erilaisia virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Brasilianara kuuluu CITES I/A-liitteeseen, jonka vuoksi kaikessa siihen liittyvässä kaupankäynnissä myös Suomen sisällä linnulle vaaditaan alkuperätodistus, pysyvä tunnistemerkintä (siru tai umpirengas) sekä Suomen ympäristökeskuksen myöntämä EU-lupanumero. Ilman näitä myös lajin pesittäminen eli poikasten tuottaminen on kiellettyä.

## Lähteet
Sepelara

**Sepelara** (*Primolius auricollis* myös *Propyrrhura auricollis*, aiemmin *Ara auricollis*) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Koillis-Bolivian, Pohjois-Paraguayn, Pohjois-Argentiinan ja Brasilian lounais- ja itäosia. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin Boliviasta 1853. Sillä ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö
Sepelara on keskikokoinen ara. Se on nokasta pitkän pyrstön kärkeen noin 38 senttimetriä pitkä ja painaa noin 250 grammaa.

Suurimmaksi osaksi sepelaran höyhenpuku on vihreä. Sillä on tumma otsa ja niskassaan keltainen kaari, siipisulat ovat yläpuolelta siniset, pyrstö yläpuolelta puna-sininen. Kasvoillaan sillä on aroille tyypillinen laaja, paljas ihoalue. Jalat ovat monista muista aroista poiketen beiget tai vaaleanpunaiset, eivät harmaat. Nokka tumma, kärjestä vaaleampi.

Sukupuolet samanväriset.

## Lemmikkinä
Sepelara on Suomessa melko harvinainen lemmikki.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
Perkjärven kirkko

**Perkjärven Pyhän Sergei Radonežilaisen kirkko** oli yksi entisen Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan kirkoista Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Perkjärven asemakylässä Muolaan kunnassa. Kirkon yhteydessä oli pieni hautausmaa. Perkjärven kirkko oli pieni ja puusta rakennettu. Kirkon sisustus oli hyvin runsas. Kirkon oli rakennuttanut pietarilainen rouva Saint-Hilair vuonna 1901 Pietarin kaupungin 1. reaalikoulun omistamalle tontille. Kirkko vihittiin käyttöön 25. toukokuuta 1901.  

Kirkko säilyi ehjänä talvisodasta. Neuvostoliittolaiset turmelivat kirkon ja muuttivat sen kerho- ja ruokailuhuoneeksi. Kun Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodassa, ei kirkkoa enää kunnostettu. Sotien jälkeen kirkkoa käytettiin asuintalona. Sotapoliisi sai evakuoitua vuonna 1940 Perkjärven kirkosta 42 esinettä, joista viisi oli ikoneita. Esineistö lähetettiin Hämeenlinnan ortodoksiseen kirkkoon säilytettäväksi.

## Lähteet
*
*
* Kasanko (Kasanski), Aleksanteri (1952): Kirkko ja hengellinen elämä. Kyyrölä. Teoksessa 

### Viitteet
Pikkuara

**Pikkuara** (*Diopsittaca nobilis*) on eteläamerikkalainen papukaija. Se on sukunsa ainoa laji, mutta siitä tunnetaan kolme alalajia: *D.n. nobilis* ja  *D.n. cumanensis, D.n. longipennis.* Se kuului aiemmin *Ara*-sukuun. 

Sen laaja levinneisyysalue käsittää mantereen koillisosaa Venezuelan itäosista Ranskan Guayanaan, Brasiliaan sekä Perun ja Bolivian itäisiin osiin. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Surinamesta 1758.

## Ulkonäkö
Pikkuara on aroista pienin, ollessaan vain 30 senttimetriä pitkä nokasta pitkän pyrstön kärkeen ja painaen noin 130-170 grammaa.

Se on suurimmaksi osaksi vihreä papukaijalintu. Siipitaipeessa sillä on punaista, ja pyrstön ja siipisulkien isot sulat ovat alapinnan väriltään likaisen keltaiset. Kasvoillaan sillä on aroille tyypillinen laaja paljas ihoalue. Otsa on sinertävä. Silmät ovat tummat. Ylänokan väri vaihtelee alalajin mukaan: se voi olla kokonaan tumma (nimilajilla) tai ylänokka vaalea (*D.n. cumanensis* ja *D.n. longipennis)*. 

Birdlife International jakaa lajin kahteen, pohjoiseen ja eteläiseen lajiin: *Diopsittaca nobilis* ja *Diopsittaca cumanensis.* BirdLife Suomen käyttämä Avilist ei tunnusta kuin yhden lajin ja sen kolme alalajia. Lajit erottaisi ylänokan väristä: pohjoisella lajilla *D. nobilis* on tumma nokka ja eteläisellä *D. cumanensiksellä* vaalea.

## Lemmikkinä
Pikkuaraa pidetään lemmikkinä Suomessakin.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Pikkuara on aktiivinen lintu, joka vaatii paljon tekemistä niin nokalleen kuin aivoilleen, sekä paljon tilaa. Sen ääni ei välttämättä ole miellyttävää kuunneltavaa. Etenkin ihmisiin leimaantuneina niillä voi esiintyä monenlaisia käytöshäiriöitä, joiden hoidossa ja ennaltaehkäisyssä käytetään lintulähtöisiä käsittely- ja koulutusmenetelmiä ja hormonaalisuuden minimoimista.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Sinipääara

**Sinipääara** (*Primolius couloni)* joskus myös *Propyrrhura couloni,* aiemmin *Ara couloni*, on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Koillis-Bolivian, Itä-Perun ja Brasilian länsiosia. Lajin holotyypin kuvaili Philip Lutley Sclater Perusta 1876. Sillä ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö

Sinipääara on noin 40-41 senttimetriä pitkä nokasta pitkän pyrstön kärkeen. Se painaa noin 210-300 grammaa. 

Sinipääara on suurimmaksi osaksi väriltään vihreä. Sillä on nimensä mukaisesti sininen pää. Sinistä on myös siivissä. Sillä on aroille tyypilliseen tapaan laaja, paljas ihoalue kasvoillaan, mutta monista muista aroista poiketen, ihoalue on aikuisilla linnuilla tumman harmaa, ei valkoinen. Nokka on kaksivärinen, tyvestä tumma ja kärjestä vaalea. 

Sukupuolet samanväriset. Nuorilla on tummat silmät ja niillä on kasvojen ihoalue on vaalea.

## Lemmikkinä
Sinipääara on Suomessa harvinainen lemmikki.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Sinipääara kuuluu nykyään CITES I/A -liitteeseen, jonka vuoksi kaikessa siihen liittyvässä kaupankäynnissä myös Suomen sisällä linnulle vaaditaan alkuperätodistus, tunnistemerkintä (siru tai umpirengas) sekä EU-lupanumero. Ilman näitä myös sinipääarojen pesittäminen eli poikasten tuottaminen, myyminen ja kaupallinen esilläpito on kiellettyä. 

## Lähteet
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2003

**Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2003** järjestettiin 25. elokuuta – 7. syyskuuta 2003 New Yorkissa. Andy Roddick voitti miesten kaksinpelin ja uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin. Miesten nelinpelin voittivat Jonas Björkman ja Todd Woodbridge. Virginia Ruano Pascual ja Paola Suárez voittivat naisten nelinpelin. Katarina Srebotnik ja Bob Bryan voittivat sekanelinpelin.

## Loppuottelut

### Miesten kaksinpeli
 **[[Andy Roddick]]** –  Juan Carlos Ferrero 6–3, 7–6(2), 6–3

### Naisten kaksinpeli
 **[[Justine Henin|Justine Henin-Hardenne]]** –  Kim Clijsters 7–5, 6–1

### Miesten nelinpeli
 **[[Jonas Björkman]]** /  **[[Todd Woodbridge]]** –  Bob Bryan /  Mike Bryan 5–7, 6–0, 7–5

### Naisten nelinpeli
 **[[Virginia Ruano Pascual]]** /  **[[Paola Suárez]]** –  Svetlana Kuznetsova /  Martina Navrátilová 6–2, 6–3

### Sekanelinpeli
 **[[Katarina Srebotnik]]** /  **[[Bob Bryan]]** –  Lina Krasnorutskaja /  Daniel Nestor 5–7, 7–5, [10–5]

## Lähteet
* Miesten ja sekanelinpelin tulokset ITF:n sivuilla 
* Naisten tulokset ITF:n sivuilla
Molukkienriippukaija

**Molukkienriippukaija** (*Loriculus amabilis*) on Indonesian kotoperäinen kaija. Se elää Halmaheran ja Bacanin saarilla Molukkien pohjoisosassa. Lajin  holotyypin kuvaili Alfred Russel Wallace Halmaherasta 1862. Lajilla ei ole alalajeja.

## Ulkonäkö
Molukkienriippukaija on noin 11 senttimetriä pitkä nokasta pyrstön päähän ja se painaa noin 30 grammaa.

Molukkienriippukaija on suurimmaksi osaksi vihreä lintu, jolla on punaisia kuvioita. Koiras ja naaras ovat eri näköiset.

Koiraalla on punaista otsalla ja päälaella, kurkussa, yläperässä ja pyrstön yläpinnalla sekä siipien etureunassa. Selkä on rusehtava.

Naaraalla ei ole niin paljoa punaista. Sillä on hieman punainen otsa, ja punaisia pilkkuja kurkussa. 

Nuorilla kurkun merkinnät ovat kellertävät.

## Lähteet
Papuanriippukaija

**Papuanriippukaija** (*Loriculus aurantiifrons*) on Papua-Uuden-Guinean kotoperäinen kaija. Siitä tunnetaan kolme alalajia: *L.a. aurantiifrons, L.a. batavorum* ja *L.a. meeki.* Lajin  holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Misoolista Länsi-Papuasta 1873.

## Ulkonäkö
Papuanriippukaija on noin 10 senttimetriä pitkä ja painaa noin 13-16 grammaa.

Suurimmaksi osaksi se on vihreä. Koiraan ja naaraan ulkonäkö ovat erilaiset: koiraalla on otsallaan kullankeltainen laikku ja kurkullaan punainen laikku. Naaraalta puuttuu keltainen laikku ja kurkkulaikku on pienempi tai puuttuu kokonaan.

## Lähteet
Vegas

**Vegas** voi tarkoittaa seuraavia:

* Vegas Pro, videomuokkausohjelmisto
* **, Bethesdan videopeli
* *[[Tom Clancy’s Rainbow Six: Vegas]]*, Ubisoftin ammuntapeli
* *[[Tom Clancy’s Rainbow Six: Vegas 2]]*, Ubisoftin ammuntapeli
* Las Vegas, kaupunki Nevadassa, Yhdysvalloissa
* Vegas, sukunimenä:
** Fidel Herráez Vegas (s. 1944), espanjalainen katolinen piispa.

## Katso myös

* Las Vegas (täsmennyssivu)
Ebba Sommardahl

**Ebba Cecilia Sommardahl** (22. marraskuuta 1867 Karjalohja – 26. elokuuta 1902) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut runoilija.

## Teoksia
* *Tankar och stämningsbilder*.   Helsingfors 1901

## Lähteet
*
Karl Rosendahl

**Karl (Carl) Gustaf Rosendahl** (17. marraskuuta 1831 Turku – 6. maaliskuuta 1902 Pori) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut lennätinvirkailija, toimittaja, näytelmäkirjailija ja runoilija.

Rosendahl toimi lennätinvirkailijana Porissa 1859–1891. Hän oli Porissa ilmestyneen ruotsinkielisen Björneborgs Tidning-lehden päätoimittajana 1860 ja 1862–1878. Rosendahl sai hovineuvoksen arvon 1887. 

Rosendahlin tunnetuimman näytelmän *Lemun rannalla* tapahtumat sijoittuvat 1850-luvulle. Ensimmäinen näytös tapahtuu Suomen sodan veteraanin, majuri Ridderstrjernan kartanossa lähellä Turkua, toinen näytös taas sijoittuu Suomen sodan Lemun taistelun tapahtumapaikalle.

## Teoksia
* *[[Erik XIV]] på Åbo slott* : en scenisk monolog. 1853
* *Fremlingen från Runsala* : dramatisk skizz i 1 akt. 1853
* *Den tjuguandra augusti eller Fändrikens lycka* : monolog-vådevill i 1 akt. 1854
* *[[Sigrid Vaasa|Sigrid Vasas]] ring* : dramatisk skizz i 1 akt. 1855
* *Blomsterflickan eller Flickan som säljer blommor* : vådevill-monolog i 1 akt. 1856
* *Den sextonåriga* : vådevill-monolog i 1 akt. 1857
* *På Lemos strand* : dramatisk idyll med sång i 2 tablåer. 1858
* *Ainamo* : skådespel i 4 akter med körer, kupletter och melodramer. 1865
* *En nybakad student* : monolog med sång. 1866
* *Sceniska monologer*. 1866
* *Armodets son* : prologi. 1867
* *En junioqväll i Tavastland* : dramaattinen idylli. 1867
* *En liten martyr eller Sista qvällen i barnkammaren* : 1-näytöksinen monologi. 1881
* *En ung björneborgare* : 3-näyt. musiikkinäytelmä. 1891
* *På julafton* : dramatiskt skämt i 1 akt. 1892
* *"Lotta Svärd"* : sceniskt framstäld.   Björneborg 1893
* *"N:o Femton Stolt"* : sceniskt framstäld.    Björneborg 1893
* *Ingen ros utan törne* : proverb i 1 akt. 1894 

## Suomennettuja teoksia
* *Lemun rannalla* : laulunäytelmä , suom. A. Tuokko (A. Törneroos). 1872
* *Lemun rannalla* : laulunäytelmä kahdessa kuvaelmassa, suomentanut Hildur Forsman.   Palander, Pori 1885, 2. korj. painos Satakunnan kirjakauppa, Pori 1900, 3. korj. painos 1903, 4. korj. painos 1910, 5. uud. painos Satakunnan Kirjateollisuus, Pori 1929
* *Aatami ja Eeva paratiisissa* : 1-näytöksinen huvinäytelmä. 1892

## Lähteet
* 
* Lopen teatteri : Lemun rannalla näytelmän esittely
AQUA@home

**AQUA@home** oli BOINC-alustalla suoritettava hajautetun laskennan projekti. Projektin tavoitteena on tutkia suprajohtavien aineiden käyttäytymistä. Projekti tutkii myös koneoppimista pyrkien näin parantamaan mahdollisuuksia rakentaa kvanttitietokone.

## Aiheesta muualla
http://aqua.dwavesys.com/
Kriisi

**Kriisi** on ihmisen tai organisaation kohtaama uusi tilanne, jossa aiemmin opitut ongelmanratkaisukeinot eivät välttämättä toimi. Kriisi yleisesti tarkoittaa kreikkalaisen sanan *krisis* () mukaisesti käännekohtaa, jossa yksilön tai organisaation tulevaisuuden suunta määräytyy paremmaksi tai huonommaksi toimiemme mukaan.

## Yksilön kriisi
Kriisit voidaan jakaa kehitys- eli elämänkriiseihin ja traumaattisiin kriiseihin. Kehityskriisit syntyvät sinänsä normaaleista elämäntilanteen muutoksista, kuten lapsen syntymä, avioero tai eläkkeelle jääminen. Traumaattinen kriisi syntyy äkillisestä ja ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta, johon yksilö ei ole voinut varautua.

## Kriisi organisaation kannalta
Kriisi on organisaation itsensä tai jonkun ulkopuolisen tekijän aiheuttama poikkeustila, joka uhkaa organisaation pääomaa ja vaatii välitöntä viestintää.

## Katso myös
* Psyykkinen trauma
* Huoltokriisi

## Lähteet
*Mielenterveysseura, kriisi (PDF)
*Tkk, Vahinko ei tule kello kaulassa - kriisi tulee 

## Kirjallisuutta
* Jaakko Hämeen-Anttila, Kimmo Katajala, Ari Sihvola & Ilari Hetemäki (toim.): Kaikki syntyy kriisistä. Gaudeamus 2013. .
Illusionismi (taide)

**Illusionismi** tarkoittaa kuvataiteissa niitä suuntauksia ja teoksia, jotka pyrkivät luomaan aidon tilavaikutelman illuusion tai muutoin harhauttamaan katsojaa luulemaan kuvia aidoiksi esineiksi.

Illusionistisia teoksia ovat muun muassa barokin ajan kirkkojen kattomaalaukset, joissa maalaus ikään kuin sulautuu rakennuksen arkkitehtuuriin ja jatkaa sitä. Tyypillisesti illusionistiset kattofreskot tehostavat perspektiiviä ja saavat katsojassa aikaan tunteen todellista laajemmasta tilasta. Myös optisiin illuusioihin perustuva Op-taide on luonteeltaan illusionistista.

## Katso myös

*Dioraama
*Mimesis
*Trompe l’œil
Anders Johan Nygren

**Anders Johan Nygren** (19. maaliskuuta 1869 Vassor, Koivulahti – 15. toukokuuta 1902 Vaasa) oli suomenruotsalainen kirjailija.

## Teoksia
* *Byyrallor : humoristiska historier på österbottniskt bygdemål*.    Söderström, Borgå 1889
* *Byyrallor 2 : Karabrask å tjärngslapras : folklifsbilder på österbottniskt bygdemål*.    Söderström, Borgå 1890
* *Byyrallor 3*.   Söderström, Borgå 1892
* *Österbottniska lifsbilder och skämthistorier : nya rallor på olika munarter, anekdoter, vitzer m. m. utgifna*.   Författare, Vasa 1899 
* *Herreskick och bondfasoner : humoresker och byhistorier*.   Helsingfors 1900
* *Österbottniska lifsbilder och skämthistorier : nya bygdemålsberättelser, anekdoter, vitzer m. m. : Andra samlingen*.   Författare, Vasa 1901
* *Byyrallor 1–3 : folklivsbilder på österbottniskt bygdemål*.     F. W. Unggrens förlag, Vasa 1921
* *Livsbilder och skämthistorier : rallor, dikter, anekdoter m.m. på olika munarter*.   2. uppl.  F. W. Unggrens förlag, Vasa 1921
* *Byyrallor och folklivsskildringar*.   Vassor bys förlag, Vasa 1995

## Lähteet
*
Muolaan seurakunta

**Muolaan seurakunta** (aikaisempia nimiä Äyräpää ja Pyhänristin seurakunta) oli Viipurin hiippakunnan Äyräpään rovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Karjalankannaksella Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se käsitti Muolaan kunnan alueen ja vuosina 1890-1934 toimineen Kyyrölän kunnan, joka lakkauttamisensa jälkeen liitettiin Muolaan kuntaan. Seurakunnan väkiluku oli kirkokonkirjojen mukaan 10&nbsp;402 vuonna 1939.

## Historia

Muolaa oli vanhin Viipurin itäpuolinen seurakunta ja se mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Äyräpää (*parrochia Aegrepae*) vuonna 1348. Seurakunta käsitti suuren alueen Karjalankannaksen eteläosasta. Keskiajalla sen eteläosasta muodostettiin Uudenkirkon ja Kivennavan seurakunnat. Näiden seurakuntien tarkkoja perustamisvuosia ei tiedetä, mutta ne mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1445. Valkjärvi mainitaan Muolaan kappeliseurakuntana vuonna 1648. Heinjoen kappeliseurakunta erosi omaksi seurakunnakseen vuonna 1868, mutta käytännössä ero toteutui vasta 1889. Vuonna 1913 erotettiin Vuosalmen kylä uuteen Vuokselan seurakuntaan ja vuonna 1926 muodostettiin seurakunnan pohjoisosasta uusi seurakunta, joka otti nimekseen emäseurakunnan vanhan nimen Äyräpää. 

Seurakunta lakkautettiin vuoden 1949 lopulla muiden luovutetulle alueelle jääneiden seurakuntien tavoin.

## Lähteet

*
*
*

### Viitteet