Maunu Eerikinpoika

**Maunu Eerikinpoika** (ruots. *Magnus Eriksson*, 1316 – 1. joulukuuta 1374) oli Ruotsin kuningas vuosina 1319–1364 ja Norjan kuningas vuosina 1319–1355.

## Suku
Maunun isä oli herttua Eerik Maununpoika (kuningas Maunu Ladonlukon toinen poika), joka Eerikin kronikan mukaan kuoli nälkään Nyköpingin linnassa, minne hänen veljensä Birger Maununpoika oli vanginnut hänet. Maunu valittiin Ruotsin kuninkaaksi vain kolmivuotiaana ja julistettiin hallitsijaksi Moran käräjäkivillä sen jälkeen kun kuningas Birger oli karkotettu maanpakoon. Aiemmin vuonna 1319 Maunun äidinisä Norjan kuningas oli kuollut, ja Maunu oli jo Norjan kuningas hänen perillisenään. Maunun puolesta sijaishallitsijana Ruotsissa toimi hänen isänäitinsä kuningatar Helvig ja Norjassa sekä isävainajan herttuakunnissa äiti Ingeborg Norjalainen. Ingeborg meni ongelmalliseen toiseen avioliittoon alhaisaatelisen Knut Porsen (josta avioliiton kautta tuli Hallannin herttua) kanssa, ja Ruotsin valtaherrat eivät lähinnä siksi kelpuuttaneet Ingeborgia mukaan hoitamaan Ruotsin asioita. Ruotsissa johtavana virkamiehenä oli ensin drotsi Knut Jonsson ja sitten Matts Kettilmundsson, Norjassa taasen Erling Vidkunsson.

## Kuningas

Kuninkaanvaalin yhteydessä vuonna 1319 laadittiin Maunu Eerikinpojan vapauskirje, jossa vahvistettiin kirkon ja aatelin privilegiot ja kuningas sitoutui tiettyihin periaatteisiin valtakunnan hallitsemisessa siten rajoittaen omia valtaoikeuksiaan. Vapauskirje liitettiin myöhemmin osaksi Maunu Eerikinpojan maanlakia.

Vuonna 1335 Maunu avioitui ranskalaisen prinsessa Blanka Namurilaisen kanssa, ja seuraavana vuonna hänet kruunattiin Tukholmassa. Hänen tärkein suosikkinsa oli nuori aatelismies nimeltä Bengt Algotsson, jonka kuningas korotti Hallannin herttuaksi  antaen hänelle läänitykseksi myös suuren osan Suomea. Aikalaiset epäilivät, että heidän välillään oli homoseksuaalinen suhde. Maunun poliittiseksi vastustajaksi kääntynyt sukulainen Birgitta Birgerintytär, sittemmin pyhimys, sai tästä propaganda-aseen kuningasta vastaan. 

Maunu aloitti sodan Novgorodia vastaan vuonna 1348. Syynä oli karjalaisten pyyntö saada apua liettualaisia ja venäläisiä ruhtinaita vastaan. Maunu julisti sodan ristiretkeksi, ja pian sota sai myös paavin suostumuksen. Maunu Eerikinpojan ristiretki alkoi hyvin, kun ruotsalaiset valtasivat kuuden viikon piirityksen jälkeen Pähkinäsaaren, mutta he menettivät sen venäläisille seuraavana vuonna. Vuonna 1350 Maunu Eerikinpoika purjehti uudelleen Novgorodia vastaan, tällä kertaa Inkerinmaalle, missä vallattiin Kaprion linnoitus. Ruotsalaisten tavoitteena ei kuitenkaan ollut Novgorod, vaan pienten varuskuntien hävittäminen. Sota päättyi vuonna 1351. Maunu joutui lopulta vaikeuksiin Ruotsin ylimystön kanssa eikä pystynyt jatkamaan sotaa.

## Syrjäyttäminen
Tanskan kuningaskunnan hajanaisuuden avulla Maunu sai alamaisekseen Skånen maakunnan. Maunun valtakauden aikana kruunun varat hupenivat, ja hän joutui panemaan rälssiäkin verolle. Maunua vastaan puhkesi ylimystön keskuudessa kapinaliike 1350-luvulla, ja vuonna 1364 Albrekt Mecklenburgilainen valtasi Tukholman ja Maunu pakeni Norjaan poikansa kuningas Haakonin suojiin. Albrektin äiti oli Maunun sisar Eufemia Eerikintytär ja isä Mecklenburgin sukuinen Albrekt vanhempi, "Mecklenburgin kettu ja ahne saalistaja". Hän väitti polveutuvansa vanhoista Sverkerin ja Eerikin kuningassuvuista.

Vuonna 1365 Maunu palasi Ruotsiin poikansa Haakonin kanssa. Enköpingin lähistöllä käydyssä Gatan taistelussa Maunu vangittiin, ja Haakon pakeni Norjaan. Albrekt kuitenkin vapautti Maunun vuonna 1371. Hän palasi Norjaan, missä hän hukkui laivansa upotessa rannikolla vuonna 1374.

## Maunu Eerikinpojan testamentti
Kuningas Maunun testamenttina tunnettu teksti on sepitetty luultavasti Valamon luostarissa 1400-luvulla tai 1300-luvun lopulla. Teos kertoo Maunun selvinneen hengissä laivansa upottua. Tämän jälkeen hän matkusti luostariin, jonka oletetaan olleen Valamo. Maunusta kerrotaan tulleen ortodoksinen munkki nimellä Grigori. Kolme päivää ja kolme yötä myöhemmin hän kuoli, mutta ennen kuolemaansa hän ehti kirjoittaa testamenttinsa, joka oli suunnattu hänen pojalleen ja veljelleen, jota ei ollut olemassa. Testamentissaan Maunu varoittaa heitä toistamasta omaa virhettään ryhtymällä sotaan Novgorodia vastaan.

## Lapset
* Eerik Maununpoika (1339–1359), Skånen herttua, kapinoi isäänsä vastaan ja kompromissin tuloksena isänsä hallitsijakumppani vuosina 1356–1359. Kuoli kapinansa yhteydessä.
* Haakon VI Maununpoika (1340–1380), Norjan kuningas 1355–1380. Isänsä hallitsijakumppani Ruotsissa vuosina 1362–1364 ja kuningatar Margareetan aviomies.
* kolme tai neljä pieninä kuollutta tytärtä

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* R. von Essen : Kuoliko Maunu Eerikinpoika Valamossa? Salaperäinen hauta ja siihen liittyvä vanha luostaritaru, Suomen Kuvalehti, 04.08.1934, nro 32, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot