open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elitloppet

**Elitloppet** on Tukholmassa Solvallan raviradalla järjestettävä ravikilpailu. Se on Prix d'Ameriquen ja The Hambletonianin ohella yksi maailman tunnetuimmista ja arvostetuimmista ravikilpailuista. Ykköspalkinto kisassa on 5 miljoonaa Ruotsin kruunua eli noin 476&nbsp;500 euroa.

## Yleistä
Kilpailu järjestetään vuosittain toukokuun viimeisenä sunnuntaina. Elitloppet-viikonloppu on yksi Ruotsin suurimmista vuosittaisista urheilutapahtumista, joka kerää kahden päivän aikana Solvallaan yli 50 000 katsojaa. Tapahtumaan saapuu myös tuhansia ulkomaisia vieraita. Pääkilpailun lisäksi viikonloppuna järjestetään useita muita suurkilpailuja. Niistä merkittävimmät ovat lauantaiset Sweden Cup ja 3 100 metrin matkalla juostava Harper Hanovers Lopp sekä sunnuntaina kilpailtava pohjoismaisille kylmäverisille tarkoitettu Elitkampen.  

Elitloppet on kansainvälinen kutsukilpailu, jossa ennen finaalia ajetaan kaksi kahdeksan hevosen karsintalähtöä. Kummastakin neljä parasta pääsee samana päivänä ajettavaan loppukilpailuun. Kilpailumatkana on 1&nbsp;609 metriä autolähetyksellä. 

## Voittajat 1952–2025

1 Vuonna 2020 voittanut Propulsion-hevonen hylättiin lokakuussa 2020 tehdyllä Ruotsin raviurheiluliiton päätöksellä hevosen kumpaankin etujalkaan tehdyn hermokatkaisutoimenpiteen johdosta, jolloin voittajaksi nousi alun perin toiseksi sijoittunut Cokstile-hevonen.

## Suomalaishevoset Elitloppetissa
Elitloppetiin on vuosien saatossa osallistunut kaikkiaan nelisenkymmentä Suomessa syntynyttä tai suomalaisomistuksessa kilpaillutta hevosta. Niistä loppukilpailuun on selvinnyt 18, joista Suomessa syntyneitä ovat olleet Lucky Number (1987), Houston Laukko (1994), Baron Pepper (1999, 2000), Indian Silver (2000), BWT Magic (2001), Brad De Veluwe (2013)  Next Direction (2019) ja Massimo Hoist (2025).

Ensimmäinen suomalaisosallistuja oli Martti Keskisen ohjastama tanskalaissyntyinen R.A.C., joka oli mukana vuonna 1976. Myös Meadow Trishin piti startata samana vuonna, mutta hevonen joutui jäämään kilpailusta pois. Kuuluisa hevonen Charme Asserdal oli ensimmäinen finaaliin selviytynyt suomalainen vuonna 1978. Tamma joutui kuitenkin jättämään loppukilpailun väliin loukkaantumisen vuoksi, mutta osallistui finaaliin kahtena seuraavana vuonna. 

Menestynein suomalaishevonen Elitloppetissa on ollut Veijo Heiskasen ohjastama amerikkalaissyntyinen Rosalind's Guy, joka oli toinen vuonna 1985. Oman karsintalähtönsä on onnistunut voittamaan vain Charme Asserdal vuosina 1979 ja 1980.    

### Suomalaisfinalistit
Elitloppetin Suomessa syntyneet tai suomalaisomistuksessa kilpailleet finalistit. Ulkomailla syntyneiden hevosten nimen perään on merkitty syntymämaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Elitloppet-tapahtuman kotisivut
*Solvallan raviradan sivut
Varenne

**Varenne** (s. 19. toukokuuta 1995) on italialainen kilpauransa lopettanut lämminverinen ravihevonen, jota pidettiin aikoinaan maailman parhaana ravihevosena. Oriin ennätys on 09,1aly, jonka se juoksi mailin radalla. Varenne juoksi vuonna 2002 myös kilometrin ratojen maailmanennätyksen 09,3aly Mikkelin St. Michel-ajossa. Ennätys kesti aina heinäkuuhun 2012 asti, jolloin ruotsalainen Commander Crowe juoksi Malmössä uuden maailmanennätyksen 08,9aly. 

Varenne voitti urallaan muiden muassa kahdesti Elitloppetin sekä Prix d'Amériquen, Italian Derbyn, Gran Premio Lotterian, Breeders Crownin ja useita muita suurkilpailuja. Varenne juoksi urallaan 6 038 408 euroa ja voitti 76 startistaan 62 (sekä sijoittui kolmen parhaan joukkoon yhteensä 70 kertaa). Varennen valmentajana toimi Jori Turja ja hoitajana Iina Rastas. Ori on nyt siirtynyt siitoskäyttöön ja ensimmäiset varsat ovat syntyneet Italiassa 2004. Varennen varsoista on maksettu suuria summia huutokaupoissa.

Kotimaassaan Italiassa Varenne on koko kansan suursuosikki, joka tunnetaan lempinimellä *Il Capitano* eli "Kapteeni".

## Lähteet
*Legend Horse for the month JUNE2007 Varenne 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Varenne Sukuposti Onlinessa
Prix d’Amérique

**Prix d’Amérique** on Ranskan suurin ravikilpailu, joka ravataan tammikuun viimeisenä sunnuntaina Vincennesin raviradalla Pariisissa. Kilpailua pidetään eräänlaisena ravien maailmanmestaruuskilpailuna. Koko kilpailun palkintosumma on 1 000 000 euroa, josta voittaja saa 450 000 euroa.

## Historia
Prix d’Amérique järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1920. Kilpailu nimettiin ensimmäisessä maailmansodassa Saksaa vastaan taistelleiden amerikkalaissotilaiden kunniaksi. Tämän vuoksi kilpailu käytiin toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana nimellä *Grand Prix d’Hiver* (Suuri talvipalkinto) 1942-1944. Kilpailua ei järjestetty lainkaan 1940 ja 1941.

Ensimmäiset suomalaishevoset olivat mukana 1970-luvun lopulla. Parhaaksi menestykseksi on jäänyt Houston Laukon kuudes sija vuonna 1994. Suomalaisista ohjastajista on parhaiten menestynyt Jorma Kontio, joka ajoi ruotsalaisen Opal Vikingin toiseksi vuonna 2008. Suomalaislähtöisen Jori Turjan valmentama italialaisori Varenne on voittanut kilpailun kahdesti. Vuonna 2018 kilpailun voitti suomalaisen Timo Nurmoksen valmentama ruotsalaisori Readly Express.

Prix d’Amérique on monin tavoin erityinen kilpailu ravimaailmassa. Jo itse Vincennesin ravirata on ainutlaatuinen. Radan profiiliin kuuluu jopa 12 metrin korkeuserot etu- ja takakaarteen välillä. Rata myös koostuu kahdesta eri radasta; normaalista kilometrin ovaalista ja pidemmästä yli kahden kilometrin radasta jotka ovat osittain yhdistettyjä. Lähtö kilpaan tapahtuu erilliseltä kiihdytyssuoralta, josta hevoset jatkavat radan ensimmäiseen kaarteeseen ja ensimmäiseen 6 metrin nousuun. Siitä ryhmitytään radan pitkälle etusuoralle, joka juostaan alamäkeen. Etusuoran jälkeisessä kaarteessa rata alkaa taas hiljalleen nousta. Takasuoralla juostaan koko matka ylämäkeen ja maaliin päästään kun lähtösuoran jälkeinen kaarre ohitetaan toisen kerran.

Haastetta kisaan tuo myös suuri osallistujamäärä jolloin ajotyyli poikkeaa kovasti yleisestä eurooppalaisesta ajotyylistä. Ohjastajat tekevät rankkojakin ratkaisuja kilpailun edetessä, jotta eivät ajokkinsa kanssa jäisi muun hevosmassa taakse maalisuoralle tultaessa. Kilpailuissa juostaankin usein jopa 4–5 hevosta rinnakkain. Radan profiili, kilpailun 2&nbsp;700 metrin matka ja ajotyyli muodostavatkin yhdessä haastavan kokonaisuuden, jonka voittajaa voidaan hyvällä syyllä juhlia yhtenä vuoden parhaista ravureista.

Vuoden 2006 kilpailussa ensimmäisenä maaliin saapunut Jag De Bellouet hylättiin, kun sen dopingnäytteestä löydettiin lääkeainejäämiä. Kilpailun voittajaksi julistettiin ruotsalainen Gigant Neo.

## Voittajat

## Suomalaishevoset Prix d’Amériquessa
*1979 Charme Asserdal - Heikki Korpi, Uno Boy - Veijo Heiskanen
*1984 Keystone Patriot - Ulf Nordin
*1994, 1995, 1996 Houston Laukko - Jorma Kontio
*1999 Louise Laukko - Dominik Locqueneux

## Lähteet
*Prix d'Amérique vuosina 1974-2008 ravia.fi 
*''Vähän tätä ja hieman tuota Prix d'Ameriquesta'' ravia.fi 
*sukuposti.net
*http://yle.fi/urheilu/ruotsi_sai_toisen_zlatanin/7053091

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Virallinen Prix d’Amerique -sivusto
*Vincennesin raviradan kotisivut
Solvallan ravirata

**Solvallan ravirata** on Tukholmassa Bällstan kaupunginosassa sijaitseva ravirata. Radalla järjestetään vuosittain muun muassa kaksipäiväinen Elitloppet-ravitapahtuma, jonka pääkilpailu on yksi maailman suurimmista ravikilpailuista. Solvalla on Ruotsin suurin ravirata.

Vuonna 2013 Solvallassa on noin 80 kilpailupäivää. Säännöllinen ravipäivä on muiden pohjoismaisten pääratojen tapaan keskiviikko. Elitloppetin ohella tärkeimpiä vuosittaisia suurkilpailuja ovat Elitloppet-viikonloppuna järjestettävät Sweden Cup ja Elitkampen sekä syksyiset Kriterium ja Jubileumspokalen.

Solvallassa on kolme suurta katsomorakennusta, A-huset, E-läktaren sekä pääkatsomo Kongressen, jossa sijaitsee useita ravintoloita ja kahviloita. Niiden tiloja käytetään myös erilaisten messujen ja kongressien järjestämiseen. Raviradan alueella on myös Hästsportens Hus -niminen suuri toimistorakennus, jossa ovat muun muassa totopeliyhtiö ATG:n sekä raviurheilun keskusliiton STC:n toimitilat.

Solvallan kaikkien aikojen menestyneimmät ohjastajat ovat Stig H. Johansson ja Sören Nordin. Johansson oli urallaan vuoden voitokkain ohjastaja 29 kertaa ja Nordin 21 kertaa.

## Aiheesta muualla
* Raviradan virallinen sivusto
Peitsari

**Peitsarit** () ovat ravureiden tavoin juoksukilpailuissa käytettäviä hevosia, jotka kuitenkin kilpailevat eri askellajissa, passissa eli peitsissä. Kun hevonen peitsaa, sen samanpuoleiset jalat liikkuvat samaan suuntaan samaan tahtiin, eli oikean puolen etu- ja takajalka ottavat askeleen eteen ja samaan aikaan vasemman puolen etu- ja takajalka jäävät taakse, sitten vasemmanpuoleiset jalat ottavat askeleen eteen ja niin edelleen.

Pohjois-Amerikassa peitsarit ja ravurit juoksevat samoissa kilpailutapahtumissa, mutta eri lähdöissä. Peitsareiden lähtöjä on enemmän, niissä on suuremmat palkinnot ja peitsarit saavat muutenkin enemmän huomiota kuin ravurit.

Peitsareilla käytetään usein *peitsarihihnoiksi* kutsuttuja jalkavaljaita (engl. *pacing hobbles*). Valjaat estävät hevosta ravaamasta, eikä myöskään laukka onnistu, jollei polvisuoja tai vastaava tartu kiinni tai hihna katkea. Peitsarit juoksevat noin kolme sekuntia nopeampia kilometriaikoja kuin ravurit. Niiden maailmanennätys on 1.06,3a mailin eli 1609 metrin matkalla (kilometriaika 1.04,1), ja keskivertopeitsari juoksee helposti 1.16-aikoja. Kaksivuotiaiden peitsarien maailmanennätys on 1.08,8a ja kolmivuotiaiden 1.07,1a.

Tunnetuimpia peitsareita ovat muiden muassa Niatross (1.07,9a) ja Artsplace (1.08,0a).
Niatross

**Niatross** (30. maaliskuuta 1977 – 7. kesäkuuta 1999) oli kuuluisa amerikkalainen amerikanravuriori ja peitsarihevonen. Niatross valittiin Yhdysvalloissa vuoden raviurheiluhevoseksi (*Harness horse of the year*) vuosina 1979 ja 1980 ja New York Post valitsi sen vuoden urheilijaksi 1980. Samana vuonna Niatross oli juossut mailin maailmanennätykseksi 1.49,2 (1.07,9 per kilometri) Kentuckyssa. Niatross juoksi urallaan 39 lähtöä, joista voitti 37.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Encyclopædia Britannica: Niatross (American racehorse)
Tähtisumu

**Tähtisumu** eli nebula on yleisnimitys kaikille tähtitaivaalla sumumaisina ilmeneville kohteille. Nykyään sillä tarkoitetaan useimmiten jotakin seuraavista:
* kaasusumu, jonka eri tyyppejä ovat
** Emissiosumu
** Heijastussumu
** Planetaarinen sumu
** Pimeä sumu
* Linnunradan ulkopuolinen, sumumaisena näkyvä galaksi
Artsplace

**Artsplace** (ennätys 1.08,0a) on urallaan yli 3 miljoonaa dollaria ansainnut peitsariori. Se starttasi 49 kertaa, joista voitti 37 kertaa. Artsplace voitti urallaan muun muassa Breeders Crownin, joka järjestetään myös peitsareille.

Artsplace on menestynyt myös siitosorina ja jättänyt esimerkiksi hevoset Art Major (2&nbsp;727&nbsp;224 USD), Worldly Beauty (1&nbsp;852&nbsp;757 USD) ja Artiscape (1&nbsp;469&nbsp;461 USD).

Artsplace lopetettiin 18 vuoden iässä vuonna 2006.

## Lähteet
Ori

**Ori** on lisääntymiskykyinen uroshevonen. Oriit ovat usein villihevoslaumojen johtajia, jotka eivät anna muiden oriiden tulla laumansa lähelle. 

Jotkut oriit ovat tärkeitä siitoskäytössä, mutta muutoin ne yleensä ruunataan. Monien oriiden on havaittu usein olevan stressaantuneita tyydyttymättömien käyttäytymistarpeiden takia.

## Lähteet
Tamma

**Tamma** on naaraspuolinen hevoseläin, varsinkin täysikasvuinen naaraspuolinen kesyhevonen.

Tamma on kiimassa vain noin puolet vuodesta. Kiiman pituus voi vaihdella yksilöiden välillä jopa kymmenen vuorokautta. Kiimojen välillä on yleensä 14–16 vuorokautta. Kiiman alkaminen riippuu muun muassa päivän pituudesta, lämpötilasta ja ruokinnasta.

Munasolun irrottua vuorokausi ennen kiiman loppua tamma osoittaa kiinnostusta oriista ja voi olla levoton ja aggressiivinen sekä seistä jalat harallaan ja häntä koholla.

Tamman kohtu on kaksihaarainen. Molempiin sarviin liittyvät munanjohtimet ja munasarjat, joissa on tuhansia munasoluja.

Tamma kantaa keskimäärin 340 vuorokauden ajan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kastraatio

**Kastraatio** eli **kuohinta** tarkoittaa menetelmää, jossa sukupuolirauhaset (tavallisesti miehen tai koiraseläimen kivekset: **emaskulaatio**) poistetaan (menetelmänä *spadones*) tai tehdään muuten toimimattomiksi. Se voidaan tehdä joko kirurgisesti tai kemiallisesti. Joskus kastraatiossa poistetaan myös penis (menetelmänä *castrati* tai *sandali*). Kastraatio voidaan tehdä paitsi lisääntymiskyvyn poistamiseksi, myös luonteen muuttamiseksi. Kastraatiota ei tule sekoittaa sterilisaatioon, jossa poistetaan vain lisääntymiskyky.

## Ihmisen kastraatio

Kuohittuja miehiä kutsutaan *eunukeiksi*.

Poikalapsen kastraatio aiheuttaa murrosiän poisjäännin myötä pysyviä naisellisia ja lapsimaisia ominaisuuksia, esimerkiksi naismaisen rasvakudoksen määrän ja sijoittumisen vartalossa, fyysisen voiman vähäisyyden, korkean äänen ja karvoituksen niukkuuden. Aikuisen miehen kastraatio aiheuttaa samoja ominaisuuksia lievempinä. Eunukit ovat olleet kysyttyjä orjamarkkinoilla, mutta he ovat hoitaneet myös hyvin arvostettuja virkoja. Joihinkin virkoihin, kuten haaremin vartijoiksi, on otettu jopa ainoastaan heitä. Pikkupoikina kuohitut eunukit ovat hyposeksuaaleja, mutta murrosiän jälkeen kuohitut eunukit eivät.

Myös nainen tai tyttö voidaan kastroida, vaikkakin se on vaikeampaa ja harvinaisempaa. Vastaavasti kun miehen tai pojan kastraatiossa poistetaan kivekset, miehen sukupuolirauhaset, naisen tai tytön kastraatiossa poistetaan munasarjat, naisen sukupuolirauhaset. Vastaavasti kuin alle murrosikäisen pojan kastraatio estää esimerkiksi siemensyöksyjen alkamisen, äänenmurroksen ja lihasten miehisen kasvun, alle murrosikäisen tytön kastraatio estää esimerkiksi kuukautisten alkamisen ja rintojen kasvun.

## Kastroidut eläimet

Kuohittu sonni on härkä, kuohittu pässi on oinas ja kuohittu ori on ruuna. Koska kuohilailla on huomattavasti vähemmän testosteronia kuin muilla uroksilla, ne ovat yleensä paljon säyseämpiä kuin muut urokset. Tästä syystä kuohilaita on perinteisesti käytetty tehtäviin, joissa vaaditaan itsehillintää. Ruunia ja härkiä on voitu pitää peltotöissä ja vetojuhtina.

## Katso myös
* Kemiallinen kastraatio
* Kastraattilaulaja
* Vasektomia
* Skoptsit, venäläinen uskonlahko joka harjoitti kastraatiota

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tabu

**Tabu** on jonkin pyhäksi tai vahingolliseksi katsotun tekemistä tai mainitsemista koskeva uskonnollinen tai uskomuksellinen kielto tai sen kohde.

Sana *tabu* tulee tongan kielestä ja tarkoittaa ’pyhää’, ’kiellettyä’. Alkuperäisessä merkityksessään tabulla tarkoitettiin erästä Polynesiassa tutkittua kansanperinnettä, jonka mukaan tietyt esineet ja asiat ovat niin pyhiä ja siten vaarallisia, ettei niihin kosketa eikä niistä puhuta.

Ruokatabu on ruoka tai juoma, jonka nauttiminen on kiellettyä kulttuurisista tai uskonnollisista syistä.

## Yleiskielinen merkitys
Yleisemmin tabulla viitataan nykyisin johonkin kartettavaan tai kiellettyyn. Tabulla tarkoitetaan usein erityisesti jotain sukupuoliasioihin kuuluvaa sanaa, jota ei häveliäisyyssyistä mainita. Yksinvaltaisissa maissa tabuja ovat poliittisen järjestelmän kieltämät sanat ja puheenaiheet. Demokratioissakin tabuiksi on sanottu myös monia poliittisesti epäkorrekteja sanoja ja ilmauksia. Usein tabuaiheista voidaan kuitenkin puhua huumorin ja pilanteon varjolla.

Länsi-Uudenmaan hyvinvointiklusterin tulevaisuus ja strategiat -loppuraportissa tabujen synnyssä erotetaan kolme eri tasoa: 
# Asioista vaietaan ylimalkaan. 
# Asioista käydään ”kevyttä saunakeskustelua”, mutta se ei johda mihinkään.
# Asian käsittelyä vastustetaan voimakkaasti.

## Katso myös
* Omertà
* Rippisalaisuus
* Perususkomus

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla
* Pyhän pimeä puoli. Ylioppilaslehti 13/2008.
Kehrääjä

**Kehrääjä** (*Caprimulgus europaeus*) on kehrääjien (Caprimulgidae) lintuheimoon kuuluva laji. Se on tämän heimon ainoa edustaja laajoilla alueilla Euroopassa ja Aasiassa. 

## Koko ja ulkonäkö
Kehrääjä on jokseenkin räkättirastaan kokoinen. Pitkä pyrstö ja pitkät, leveäpäiset siivet. Pää suuri. Höyhenet pehmeitä, harmaita ja ruosteenruskeita. Naamioväri erittäin hyvä, ei juurikaan liiku päiväsaikaan. Nokka on erittäin pieni mutta aukeaa suureksi. Koiraalla käsisiivellä ja pyrstön kulmissa selkeät valkoiset täplät. Pituus 24–28 cm, siipien kärkiväli 52–59 cm, paino 56–85 g.

Kehrääjän soidinääni on omalaatuinen - pitkä monotoninen , joka voi jatkua jopa tuntikausia. Normaalisti pitkiä sarjoja, jotka koostuvat vain parista äänenkorkeudesta. Koiras läpsyttää siipiään kovaäänisesti soidintaessaan. Kutsuäänenä sammakkomainen ”kruik”-kurahdus.

Vanhin suomalainen rengastettu kehrääjä on ollut 10 vuotta ja 24 päivää vanha. Euroopan vanhin kehrääjä on ollut brittiläinen vähintään 11 vuotta ja 11 kuukautta vanha lintu.

## Levinneisyys
Kehrääjä on muuttolintu, joka pesii Euroopassa ja Aasiassa ja talvehtii Itä- ja Etelä-Afrikan savanneilla. Laji pesii lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä sen esiintymisalue ulottuu Kiinan länsiosiin. Maailmanlaajuiseksi kannaksi arvioidaan 3–6 miljoonaa yksilöä.

Suomessa kehrääjiä esiintyy Etelä- ja Keski-Suomessa. Kevätmuutto kestää toukokuusta kesäkuuhun ja syysmuutto elokuusta lokakuuhun. Suomen pesimäkannan kooksi arvioitiin vuosina 2019–2024 keskimäärin 9&#8239;600 paria (8&#8239;000&nbsp;– 11&#8239;000 paria). Sen Suomen-kanta on seitsenkertaistunut vuodesta 1980 vuoteen 2024. Laji luokiteltiin aiemmin silmälläpidettäväksi, mutta vuodesta 2010 lähtien se on ollut elinvoimainen.

Kehrääjä on Suomessa rauhoitettu. Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Kehrääjän arvo on 170 euroa.

## Elinympäristö
Kehrääjä pesii kuivilla ja harvapuustoisilla männikköseuduilla. Se viihtyy hakkuuaukeiden, soiden ja kallionlakimänniköiden läheisyydessä.

## Lisääntyminen

Kehrääjä ei rakenna pesää vaan munii munansa maahan. Muninta alkaa tavallisesti kesäkuun puoliväliin mennessä. Pohjaväriltään vaaleita, tummin kiemuraisin suojavärityksen antavin juovin kuvioituja munia on yleensä 2, joskus 3. Sekä koiras että naaras hautovat, naaras kuitenkin enemmän. Haudonta-aika on noin 2½ viikkoa. Poikasia ruokkivat molemmat emot. Poikaset osaavat auttavasti lentää 2-viikkoisina, kunnolla 4−5-viikkoisina. Kehrääjä on sukukypsä 1-vuotiaana.

## Ravinto
Kehrääjä syö yöperhosia ja muita yöllä lentäviä hyönteisiä. Jos on sateinen sää eivätkä hyönteiset lennä, se voi vaipua horrokseen säästäen näin energiaa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 

## Aiheesta muualla
*ITIS: Caprimulgus europaeus 
*
Scarlet Knight

**Scarlet Knight** on ruotsalaisen Stefan Melanderin omistama ja valmentama, vuonna 1998 Yhdysvalloissa syntynyt amerikanravuri, joka asuu Ruotsissa. Melander maksoi siitä huutokaupassa 17&nbsp;000 Yhdysvaltain dollaria. Urallaan Scarlet Knight on saanut useita suurkilpailuvoittoja ja voittanut muun muassa Hambletonianin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*http://www.scarletknight.nu/
Victory Tilly

**Victory Tilly** (s. 1995 Ruotsi) on amerikanravuriruuna, joka piti 2000-luvun alussa hallussaan ravurien absoluuttista maailmanennätystä 08,9aly. Se juoksi ennätyksensä Meadowlandsin radalla Yhdysvalloissa. Ennätyksen rikkoi vuonna 2004 amerikanravuri Tom Ridge.

Victory Tilly on ansainnut urallaan (9.10.2005 mennessä) 36&nbsp;047&nbsp;898 Ruotsin kruunua. Ruuna on juossut 92 lähtöä, joista se on voittanut 66. Victory Tillyn omistaa Stall Kalas, ja sitä valmentaa Stig H. Johansson.

## Aiheesta muualla

* Victorytilly.com
Sibelius

**Sibelius** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

;henkilöitä:
* Jean Sibelius (1865–1957), suomalainen säveltäjä
* Aino Sibelius (1871–1969), Jean Sibeliuksen puoliso
* Christian Sibelius (1869–1922), suomalainen psykiatrian dosentti ja professori
* Harry Christian Sibelius (1910–1951), suomalainen taidemaalari
* Helena Sibelius (1905–1994), suomalainen lääkintöneuvos
* Jenni Sibelius (s. 1980), suomalainen jalkapalloilija
* Nelma Sibelius (1878–1970), suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.

;kuvitteellisia henkilöitä:
* Georg Sibelius, gynekologi Rudolf Jugertin ohjaamassa elokuvassa *[[Naistenlääkäri tri Sibelius]]*

;muita merkityksiä:
* Sibelius-Akatemia, Suomen ainoa musiikkiyliopisto
* Sibelius-monumentti, Eila Hiltusen tekemä teräsveistos Töölössä
* Jean Sibelius -viulukilpailu, kerran viidessä vuodessa järjestettävä arvostettu kilpailu viulisteille
* Sibelius-laulukilpailu, *Sibelius Singing Competition*, Järvenpäässä pidettävä kansainvälinen musiikkikilpailu
* Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu, kansainvälinen kapellimestarikilpailu
* *[[Sibelius (elokuva)|Sibelius]]*, vuonna 2003 ensi-iltansa saanut elokuva
* Sibelius-Seura
* Sibelius-kvartetti, suomalainen jousikvartetti
* Sibelius, Helsingin ja Pietarin välillä 1992–2010 liikennöinyt erikoispikajuna
* Sibelius-museo
* Sibelius-lukio, musiikkiin ja tanssiin erikoistunut lukio Helsingissä
* Sibelius-opisto, musiikkiopisto Hämeenlinnassa
* Sibeliustalo, Lahden konserttitalo
* Sibelius-sali, konserttisali Järvenpäässä Järvenpää-talossa
* Sibelius, nuotintamiseen tarkoitettu tietokoneohjelma
* 1405 Sibelius, asteroidi.
Kärpät (suku)

**Kärpät** (*Mustela*) on näätäeläimiin kuuluva suku. Sen edustajat ovat noin 15–35&nbsp;cm pitkiä petoeläimiä, ja monet niistä ovat tai ovat olleet arvokkaita turkiseläimiä. Ne syövät pääasiassa pieniä nisäkkäitä. Sukuun kuuluu nykyisen luokituksen mukaan 17 lajia.

## Suomessa tavattuja lajeja
* *[[Kärppä|Mustela erminea]]* – kärppä
* *[[Vesikko|Mustela lutreola]]* – vesikko (viimeinen havainto 1992)
* *[[Lumikko|Mustela nivalis]]* – lumikko
* *[[Hilleri|Mustela putorius]]* – hilleri

## Katso myös
* Luettelo petoeläimistä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Kärpät (''Mustela'')
* iNaturalist: Kärpät (''Mustela'')
* UniProt: Taxonomy - ''Mustela'' 
* Encyclopedia of Life (EOL): ''Mustela'' 
* Animal Diversity Web Kuvallisia lajiesittelyjä 
* ITIS: Mustela 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Mustela 
* PheroBase: Semiochemicals of Genus ''Mustela''
Pikkulokki

**Pikkulokki** (*Hydrocoloeus minutus*, aiemmin *Larus minutus*) on melko lailla naurulokkia muistuttava lintulaji. Pikkulokki on kuitenkin naurulokkia pienempi ja sen pää on musta, ei ruskea.

## Koko ja ulkonäkö

Pikkulokilla on musta pää, päältä vaaleanharmaat, alta tummemmat siivet ja valkea vartalo, rinnassa on usein aavistus punertavaa sävyä. Ohut nokka ja jalat ovat oranssinpunaiset. Nuori yksilö muistuttaa väritykseltään varsin paljon nuorta pikkukajavaa. Lajin lentotapa muistuttaa kalatiiraa, mutta vartalo on pönäkämpi. Pituus on 24–28&nbsp;cm ja paino 90–160&nbsp;g. Varmimmin pikkulokin tuntee käkättävästä äänestään.

Rengastettaessa jalkaan laitetaan nykyään rengas, jonka koko ilmaistaan kirjainkoodilla AT. Vanhin suomalainen rengastettu pikkulokki on ollut 20 vuotta 11 kuukautta päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin pikkulokki.

## Levinneisyys

Pikkulokki pesii laajalla alueella Euraasian ja Kanadan pohjoisosissa. Euroopan kanta talvehtii Länsi-Euroopassa ja Välimerellä, kanadalaiset linnut puolestaan viettävät talven Yhdysvaltojen luoteisrannikolla. Suomessa pikkulokki on kaakosta alkaen levinnyt tulokaslaji, joka on levinnyt Perämerelle asti. Suomessa pesii noin 10&nbsp;000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 570&nbsp;000–1&nbsp;700&nbsp;000 yksilöä. Pikkulokit aloittavat paluumuuton jo heinäkuussa. Keväällä pikkulokit palaavat toukokuussa.

## Elinympäristö

Pikkulokki on rehevien ruoikkorantaisten järvien laji. Laji pesii nykyisin myös merialueella.

## Lisääntyminen

Pikkulokki tekee pesänsä järven ruoikkoiselle rannalle huolellisemmin kuin muut lokit. Se munii yleensä 2 tai 3 munaa. Molemmat puolisot hautovat yhteensä 3 viikkoa, ja hoitavat yhdessä myös poikasia, jotka ovat lentokykyisiä noin 3 viikon ikäisinä. Sukukypsä 2- tai 3-vuotiaana.

## Ravinto
Pikkulokki syö pikkukaloja, matoja ja lentäviä hyönteisiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* BirdLife Suomi: Vuoden 2008 linnut – naurulokki ja pikkulokki (pdf)
* Järvinen, Olli 1977: Pikkulokin suopesintä Peräpohjolassa. – Lintumies 3.1977 s. 98. LYL.
* 
*LuontoPortti: Pikkulokki (''Hydrocoloeus minutus'')
*ITIS: Hydrocoloeus minutus
Irssi

**Irssi** on unix-järjestelmille tehty komentorivillä suoritettava IRC-asiakasohjelma (client), joka on asennettavissa myös Windowsille.
Ohjelma käyttää ncurses-kirjastoa ja tukee SASL-mekanismia. Ohjelman ensimmäinen julkaistu versio on vuodelta 1999.

Irssin kehitys alkoi Suomessa ja suurin osa koodista on suomalaisen Timo Siraisen käsialaa. Siraisen mukaan Irssi erottuu muista vastaavista clienteistä (ircII, BitchX, epic) siten, että lähdekoodi on hänen omaa käsialaansa eikä perustu ircII:n lähdekoodiin. Irssi on hyvin hienosäädettävä ja siinä on tuki monelle palvelimelle ja IPv6:lle.

## Ominaisuuksia

### Automaattiset toiminnot
:Nickin täydennys, ikkunoiden teko, ikkunoiden sulkeminen jne. Jotkin näistä ominaisuuksista täytyy kytkeä erikseen päälle; ne eivät ole automaattisesti toiminnassa.
;**Usean palvelimen tuki**:Irssissä on tuki monelle yhtäaikaiselle palvelimelle. Yhtäaikaisten palvelinyhteyksien määrää ei ole rajoitettu ja palvelimet voivat olla eri IRC-verkoissa. Ohjelma muistaa kanavat ja hallitsee splitit.
;**Automaattinen kanavalle liittyminen**:Irssi osaa yhdistettäessä liittyä automaattisesti halutuille kanaville. Samalla voidaan määritellä käskyt, jotka suoritetaan kanavalle liityttäessä, esimerkiksi kanavaoperaattorin statuksen pyytäminen botilta.
; **Ikkunoiden paikkojen muistaminen**:Kanavat ja ikkunat voidaan tallentaa käyttäjän haluamaan järjestykseen. Irssi osaa luoda uudet ikkunat ja asettaa kanavat oikeisiin ikkunoihin, kun se seuraavan kerran käynnistetään.
;**Sarkaintäydennys**:Sarkainta (tab) painamalla voidaan täydentää melkein mitä tahansa: nickit, komennot, optiot, tiedostonimet, asetukset, kanavat, palvelimet jne. Nickien täyttämiseen on logiikka, joka näyttää ensin käyttäjälle puhuneet nickit, seuraavaksi ylipäätään puhuneet nickit ja vasta sen jälkeen loput.
;**Lokiin kirjaus**:Lokiin kirjaus on monipuolisesti säädeltävissä. Irssi voidaan asettaa pitämään lokia tietyltä kanavalta, tietyltä henkilöltä tai vaikkapa vain tietystä ikkunasta. Irssi tukee myös automaattista sekä aikaleimoihin perustuvaa lokiin kirjausta. Loki on vain suora kopio näytöllä näkyvästä tekstistä ilman muotoilukoodeja. Formaatti ei siis ole yhtenäinen, vaan se muuttuu käyttäjän teeman mukaan. Jos lokeista on tarkoitus tehdä ohjelmallisesti tilastoja, on hyvä asettaa lokien käyttämä teema oletusteemaksi.
;**Ignore**:Tavanomaisen ignoren lisäksi irssi osaa olla näyttämättä myös vastaukset niille henkilöille, jotka ovat ignore-listalla. Ignoreen voi asettaa poikkeuksia (esimerkiksi estää /action-viestien näkymisen kaikkialla, tietyillä kanavilla tai tietyn ihmisen kohdalla, tai yhdistellä näitä poikkeuksia). Irssi tukee myös säännöllisiä lausekkeita.
;**Lastlog**:LASTLOG-komento tarjoaa monipuoliset mahdollisuudet viime aikoina sanottujen asioiden etsimiseen.
;**Skriptit**:Irssi tukee Perl-kielisiä skriptejä. Skriptien avulla pystytään Irssistä muokkaamaan periaatteessa aivan minkälainen tahansa. Valmiita skriptejä on saatavilla moneen tarkoitukseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Irssin viralliset kotisivut  
*Irssi-opas Linux.fissä
*Irssi-opas toisaalla
Meriharakka

**Meriharakka** (*Haematopus ostralegus*) on oranssinokkainen lintu, joka on muuttumassa ulkoluotojen kahlaajasta kaupunkilinnuksi.

## Koko ja ulkonäkö
Musta pää ja selkä, mustat valkoläikkäiset siivet ja pyrstö, valkea rinta ja vatsapuoli. Punaiset jalat ja punainen vahva nokka. Nuoren linnun selkä on ruskehtavan tummanharmaa, ja sen nokan kärki on tumma. Ääni on raikuvan kova, kimeä ’piik’. Muutkin äänet ovat kauaskantavia ja saariston luontoa elävöittäviä kiljahteluja.

**Pituus** 40–49 cm **Siipien kärkiväli** 80&nbsp;cm **Paino** 330–750 g.

Vanhin suomalainen rengastettu meriharakka on ollut 23 vuotta 11 kuukautta 10 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut saksalainen, peräti 43 vuoden 4 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Pesimisalueet ovat Länsi-Eurooppa, Keskinen Euraasia ja Kamtšatka sekä Kiina. Näiden mukaan meriharakat joskus jaetaan kolmeen alalajiin. Talvehtimisalueita ovat Pohjois-Afrikka, Etelä-Eurooppa ja Etelä-Aasia. Euroopassa pesii vähintään 200&nbsp;000 paria pääasiassa merenrannikoilla. Suomen pesimäkanta on 3 500–4 500 paria, mistä sisämaapesijöiden osuus on 50–100 paria. Muuttolintu, joka saapuu Suomeen huhtikuussa ja lähtee pois heinä-elokuussa. Arktisten alueiden pesimälinnut muuttavat Suomen yli toukokuussa.

## Elinympäristö

Lajia tavataan rannikoilla, hiekkarannoilla, meren saarilla, järvien ja jokien rannoilla, kosteikoissa ja viljelysmailla.

## Lisääntyminen
Pesä on vaatimaton maakuoppa soraisella alustalla muutama metri vesirajasta. Munia on 3 kappaletta, mikä on poikkeuksellista kahlaajalle, joilla normaalisti on 4 munaa. Haudonta-aika on noin 4 viikkoa, molemmat aikuiset hautovat. Poikaset oppivat lentämään 5 viikon iässä. Päinvastoin kuin muut kahlaajat, meriharakat ruokkivat poikasiaan. Emot noukkivat vedestä poikasille pikkueläimiä. Monissa kaupungeissa meriharakka on alkanut pesiä rakennusten tasakatoilla.

## Ravinto
Meriharakat syövät pääosin nilviäisiä, simpukoita sekä kastematoja. Myös hyönteistoukat ja pikkukalat kelpaavat.

## Erityistä
Meriharakka on Färsaarten kansallislintu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ahola, Jorma & Liesma, Jorma 1978: Meriharakan *Haematopus ostralegus* pesinnästä Valkeakoskella. - Lintumies 1.1978 s. 25. LYL.
* Häggblom, R. & Liesma, J. 1974: Meriharakka *Haematopus ostralegus* pesivänä Valkeakoskella. - Lintumies 2.1974 s. 64. SLY.
*
*LuontoPortti: Meriharakka (''Haematopus ostralegus'')
*ITIS: Haematopus ostralegus
Nokikana

**Nokikana** (*Fulica atra*) on rantakanojen heimoon kuuluva lintulaji. Se on Suomessa tavattavista rantakanoista yleisin.

## Koko ja ulkonäkö
Nokikana on muuten harmahtavanmusta, mutta sen nokka ja otsakilpi ovat valkoiset. Nokikana on muodoltaan pyöreä. Jalat kiinnittyvät vartalon painopisteen taakse, mikä tekee nokikanan juoksemisesta hieman hoippuvaa. Nokikanan jalkojen väri on vihertävä, ja niiden varpaat ovat levinneet liuskemaisiksi, mikä auttaa kävelemisessä vesikasvien päällä. Nokikana ei ole erityisen hyvä uimari, siksi se uidessaan nykii kaulaansa. Sukeltaa ravintonsa. Lennossa näkyy siiven takareunassa kapea valkoinen juova. Untuvikot ovat mustia, ja niiden päässä on punaista ja sinistä sekä kaulassa keltaista väriä. Nuori lintu on vaaleampi kuin vanha, ja sen nokka on harmaa. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä.

Nokikanan pituus on 37–42&nbsp;cm, siipien kärkiväli 70&nbsp;cm ja paino 0,6–1,2&nbsp;kg.

Nokikana osaa monenlaisia ääniä: narahduksia, raakkumista ja toitotusta. Se ääntelee usein öiseen aikaan. Yleisimpiä ääniä ovat terävä, metallinen ”tik” ja kurahtava ”krui”.

Vanhin suomalainen rengastettu nokikana on ollut 7 vuotta 5 kuukautta 5 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 20 vuoden 7 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Nokikana esiintyy yleisenä runsasravinteisissa vesissä Keski- ja Etelä-Suomessa. Eniten nokikanaa esiintyy Lounais-Suomessa, mistä levinneisyys ulottuu Perämeren tuntumaan ja Pohjois-Karjalaan.

Nokikana on muuttolintu. Nokikanat lähtevät Suomesta syys–lokakuussa talvehtimaan Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Ne saapuvat takaisin Suomeen maaliskuun lopulla tai huhtikuun alussa.

Nokikanoja tavataan harvoin talvella.

Nokikana on levinnyt Eurooppaan ja Aasiaan sekä Indonesian ja Uuden-Guinean kautta Australiaan, Tasmaniaan ja Uuteen-Seelantiin. Nokikanoja pesii Suomessa 2 300-2 500 paria. Kanta on taantunut Suomessa viime vuosina. Euroopassa pesii yli miljoona paria. Euroopan pakkastalvet verottavat hieman kantaa. Nokikana on rauhoitettu lintu Suomessa.

Nokikana on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi.

## Elinympäristö
Nokikanan elinympäristönä toimivat ravinteikkaat ja rehevöityneet järvet, lammet sekä merenlahdet. Nokikana pesii yksittäispareina ja on tarkka reviirinsä rajoista. Nokikanat pesivät mielellään naurulokkiyhdyskunnissa.

## Lisääntyminen

Nokikana tekee pesänsä kuolleesta kaislasta veteen, usein ruokopedin päälle. Ennen ruovikon kasvamista pesä on helposti nähtävissä. Munia on kymmenkunta. Muna on väriltään valkoinen tai kellanruskea, jossa on hyvin paljon tummanruskeita täpliä. Haudonta–aika on noin 3 viikkoa, emot hautovat vuorotellen. Ne myös huolehtivat poikasista yhdessä. Poikaset oppivat etsimään itse ruokansa noin kuukauden ikäisinä, ja lentokykyisiä ne ovat 2 kuukauden ikäisinä.

## Ravinto
Nokikana syö sekaravintoa, kuten veden selkärangattomia. Pääosa ravinnosta on vesikasvien osia. Syö myös muun muassa sammakoita, linnunpoikasia ja pikkunisäkkäitä. Se sukeltaa ruokansa, ja saalistaa ruuan nokallansa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Nokikana (''Fulica atra'')
*ITIS: Fulica atra
Ruisrääkkä

**Ruisrääkkä** (*Crex crex*) on maalaismaisemassa elävä rantakanalaji, joka taantui voimakkaasti 1900-luvulla.

## Koko ja ulkonäkö
Ruisrääkkä on kooltaan 20–30 senttimetriä pitkä.
Sen höyhenpuku on väritykseltään harmaankellanruskea. Sillä on siniharmaa silmäkulmanjuova ja harmaat rinnansivut, naaraalla harmaa sävy on koirasta heikompi. Selkäpuolelta ruisrääkkä on voimakkaasti tummatäpläinen. Siivissä on punaruskeat laikut.

Ruisrääkän soidinääni on kaksiosainen, sekunnin välein toistuva *rääk-rääk*, joka voi jatkua useita tunteja. Muuten lintu on hiljainen.

Vanhin suomalainen rengastettu ruisrääkkä on ollut vähintään 3 vuotta 3 kuukautta 24 päivää vanha.

## Levinneisyys

Ruisrääkkä pesii Euroopassa 45. leveysasteen pohjoispuolella napapiirille asti sekä Länsi-Aasiassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Pääesiintymisalueita ovat Venäjä, Baltian maat ja Valko-Venäjä. Suomessa koko Etelä-Suomessa, laulavien lintujen parimäärät vaihtelevat vuosittain ja alueittain. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu hieman vajaa 100&nbsp;000 paria. Vuosina 2019–2023 Suomen kannaksi arvioitiin keskimäärin 7&#8239;700 paria. Kanta on Suomessa laskussa.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Ruisrääkän arvo on 136 euroa.

## Elinympäristö

Ruisrääkkä elää pelloilla ja laidunmailla, sekä kuivahkoilla ahoilla ja niityillä. Sitä tavataan myös rantaniityillä ja jopa ruovikoiden reunavyöhykkeillä.

## Lisääntyminen

Ruisrääkkänaaras munii 7–13 harmaa- ja vaaleanruskeatäpläistä munaa, joita se hautoo 16–19 vuorokautta. Naaras hoitaa poikaset yksin.

## Ravinto

Ruisrääkkä syö lähinnä hyönteisiä. Myös nilviäisiä, matoja, pieniä sammakoita, pikkunisäkkäitä ja vihreitä lehtiä. Ruisrääkän herkkua ovat myös perhosen toukat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Levinneisyys Suomen lintuatlaksessa
* Ääninäyte Taivalkosken lukion sivuilla 
* Mäki, Jarno & Rinne, Juhani 1985: Ruisrääkkäpoikue Hausjärvellä 1984 eli miksi ruisrääkkä hävisi? - LIntumies 1.1985 s. 72–73. LYL.
*ITIS: Crex crex
Luhtahuitti

**Luhtahuitti** (*Porzana porzana*) on rantakanoihin kuuluva kosteikkojen lintulaji. Lajin piileskelevän luonteen vuoksi äänihavainnot ovat paljon näköhavaintoja yleisempiä. Soidinkutsu on monotonisesti toistettu ”huit... huit... huit...”.

## Koko ja ulkonäkö
Luhtahuitilla on lyhyt, suora nokka, joka on tyvestä punainen ja muuten keltainen. Sillä on siniharmaa rinta, ruskeahkolla selkäpuolella tumma raita ja kyljissä valkeat pilkut. Pitkävarpaiset jalat ovat vihreät ja pyrstö lyhyt. Naaras on koirasta hiukan täplikkäämpi ja väritykseltään himmeämpi. Nuori lintu on ruskea ilman valkoisia pilkkuja. Luhtahuitin pituus on 20–24 senttimetriä, siipien kärkiväli 37–42 senttimetriä ja paino 55–145 grammaa.

Vanhin suomalainen rengastettu luhtahuitti on ollut vähintään 3 vuoden, 1 kuukauden 8 päivän ikäinen.

## Levinneisyys
Luhtahuitti pesii Euroopassa ja Länsi-Aasiassa talvehtien Afrikassa ja Intiassa. Läntisessä Euroopassa pesii 50&nbsp;000–70&nbsp;000 paria, idässä laji on runsaampi. Suomen pesimäkanta on noin 600–1 300 paria ja se on laskeva. Suomeen luhtahuitit saapuvat huhti-toukokuussa ja lähtevät syys-lokakuussa. Luhtahuitti on yömuuttaja.

## Elinympäristö
Luhtahuitit elävät erilaisilla kosteikoilla, tavallisimmin märillä rantaluhdilla mutta toisinaan myös ruovikoissa ja osmankäämiköissä.

## Lisääntyminen
Luhtahuitti tekee 6–15 munaa maassa esimerkiksi rantakosteikon kuivalla kohdalla olevaan pesään. Molemmat emot hautovat noin 3 viikkoa, ja hoitavat yhdessä mustia untuvikkoja, jotka ovat pesäpakoisia, ja saavuttavat lentokyvyn noin 5 viikon ikäisinä.

## Ravinto
Luhtahuitti syö lähinnä vedessä ja liejussa eläviä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Syö toisinaan myös pikkukaloja ja vesikasvien osia.

## Lähteet
*Suomen ja Euroopan linnut, Gummerus (2001)*

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Luhtahuitti (''Porzana porzana'')
*ITIS: Porzana porzana
Luhtakana

**Luhtakana** (*Rallus aquaticus*) on rantakanoihin kuuluva lintu.

## Koko ja ulkonäkö
Luhtakana on 23–36 cm pitkä, sen siipien kärkiväli on 40–45 cm ja paino 70–190 grammaa. 

Selkäpuoli on ruskea, vatsapuoli siniharmaa, kyljissä mustia raitoja. Luhtakanalla on pitkät varpaat ja punaiset jalat, lyhyt pysty pyrstö ja pitkä, ohut, kirkkaanpunainen nokka.

Vanhin suomalainen rengastettu luhtakana on ollut 5 vuotta 5 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen 8 vuoden 10 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Parimäärä Suomessa on 1 000–1 900 ja kanta on kasvava. Euroopassa pesii 130&nbsp;000 – 240&nbsp;000 paria.

Luhtakana pesii Euroopassa ja Aasiassa. Se talvehtii Länsi- ja Etelä-Euroopassa. Joitakin yksilöitä voi talvehtia myös Suomessa.

## Elinympäristö
Rannikot, rehevät järvet ja joet, kosteikot ja suot. Suomessa erityisesti rehevöityneet ruovikot ja vetiset luhdat.

## Lisääntyminen
Naaras munii 6–11 kermanväristä munaa korsista ja kuivista lehdistä valmistettuun pesään. Munia molemmat emot hautovat 19–22 vrk. Poikaset ovat pesäpakoisia ja väriltään mustia. Ne ovat lentokykyisiä 6–8 viikon ikäisinä.

## Ravinto
Luhtakana syö enimmäkseen hyönteisiä ja muita selkärangattomia, joita se etsii rantamudasta näkönsä avulla.

## Nimi
*Rallus aquaticus* (lat.) tulee käännöksenä linnun englanninkielisestä nimestä *water-rail* ("rantakana"). *Aquaticus* tarkoittaa vedessä elävää.

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Luhtakana (''Rallus aquaticus'')
*ITIS: Rallus aquaticus
Mustelinae

**Mustelinae** on näätäeläinten alaheimo. Perinteisesti alaheimoon on luokiteltu useita sukuja, jotka eivät olleet toistensa läheisimpiä sukulaisia. Alaheimo oli siis polyfyleettinen eli epäluonnollinen ryhmä. Uudemmissa lähteissä sukuja on siirretty muihin alaheimoihin, ja Mustelinae-alaheimossa on nykyään vain kaksi sukua, kärpät (*Mustela*) sekä *[[Neogale]]*, joka sisältää muun muassa minkin (*Neogale vison*). Elossa olevia lajeja Mustelinae-alaheimossa on 18. Mustelinae on läheisintä sukua saukoille (Lutrinae).

## Fylogenia
Alaheimon fylogenia on vielä kiistanalaista. Alla oleva evoluutiopuu perustuu vuodelta 2021 peräisin olevaan tutkimukseen.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Delfiini (täsmennyssivu)

**Delfiini** tai **Delphini** tarkoittaa muun muassa seuraavia:

* Delfiinit (*Delphinidae*), valaiden lahkoon kuuluva nisäkäsheimo
* Varsinaiset delfiinit (*Delphinus*), valassuku
* Delfiini (*Delphinus delphis*), valaslaji
* *[[Delphinus capensis]]*, valaslaji
* Pullokuonodelfiini (*Tursiops truncatus*), eläinlaji
* Jokidelfiinit (*Platanistidae*), eläinheimo
* Delfiini, lat. *Delphinus*, tähdistö
* Delphini, *Delfi*, kuvitteellinen hahmo J. K. Rowlingin näytelmässä Harry Potter ja kirottu lapsi.
Hammasvalaat

**Hammasvalaat** (Odontoceti) on toinen valaiden nykyisistä alalahkoista. Siinä on hetulavalaiden lahkoa paljon enemmän lajeja. Hammasvalaiden ryhmään kuuluu pyöriäisiksi, delfiineiksi ja valaiksi kutsuttuja lajeja.

Hammasvalaat ovat keskimäärin hetulavalaita pienempiä. Pienimpien lajien pituus on noin metri, kookkain laji taas on 18&nbsp;metrin pituinen kaskelotti. Koiras on aina naarasta suurempi. Hammasvalaiden saaliseläimet ovat paljon suurikokoisempia kuin hetulavalaiden.

## Anatomia
Kallo on epäsymmetrinen valaiden kaikuluotauskyvyn takia: osa oikean puoliskon luista on kehittynyt voimakkaammiksi kuin vastaavat luut vasemmalla puolella.

Hampaiden lukumäärä vaihtelee kahdesta 250:een; joskus hampaita on vain alaleuassa. Hampaat ovat rakenteeltaan yksinkertaisia tarttumahampaita, useimpien lajien hampaat ovatkin suipot ja terävät. Ravintonsa hammasvalaat nielevät silti kokonaisena, sillä hampaita ei käytetä saaliin hienontamiseen vaan vain sen kiinni saamiseen.

Sieraimet ovat kehittyneet yhdeksi epäsymmetrisesti sijaitsevaksi hengitysreiäksi, joka sijaitsee päälaella. Hajulimakalvo ja aivojen hajukeskus puuttuvat kokonaan.

Kurkunpään kaksi rustoa muodostaa hanhen nokan muotoisen putken, joka ulottuu pitkälle nenäonteloon ja sulkeutuu tarvittaessa rengaslihaksen avulla. Hammasvalaiden suunnistuksessa ja viestinnässä käyttämä ääntely ei synny kurkunpäässä, koska äänijänteitä ei valailla ole lainkaan, vaan nenäontelossa.

Monien hammasvalaslajien aivot &ndash; etenkin pikkuaivot &ndash; ovat erittäin kehittyneet ja hyvin suuret. Aivokuori on paljon poimuisempi kuin ihmisellä.

## Heimot
Hammasvalaisiin kuuluu seitsemän elossa olevaa heimoa:

* Delfiinit (Delphinidae)
* Iniidae
* Sarvivalaat (Monodontidae)
* Pyöriäiset (Phocoenidae)
* Kaskelotit (Physeteridae)
* Jokidelfiinit (Platanistidae)
* Nokkavalaat (Ziphiidae)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Toothed whales &ndash; Enchanted Learning Software
* Science Encyclopedia
Liejukana

**Liejukana** (*Gallinula chloropus*) on rantakanojen heimoon kuuluva laajalle levinnyt laji.

## Koko ja ulkonäkö
Liejukanalla on musta höyhenpeite ja ruskea selkä, valkea pyrstön alapuoli ja pitkittäisjuova kyljessä, punainen nokka ja nokan tyvi. Vihertävät jalat. Nuori lintu on ruskeampi, ja sen nokka ja otsakilpi ovat vihertävät. Linnun pituus on 28–40&nbsp;cm, siipien kärkiväli 50–55&nbsp;cm, paino 170–490&nbsp;g. Soidinääni on kauas kantava, puliseva huutosarja.

Vanhin suomalainen rengastettu liejukana on ollut 5 vuotta 10 kuukautta 24 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen 18 vuoden 7 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Liejukanaa esiintyy kaikkialla maailmassa paitsi Etelänapamantereella ja Australaasiassa. Suomessa se on harvalukuinen pesimälintu etelän rehevillä vesillä esimerkiksi Suomenojan vedenpuhdistamolla Espoossa. Satunnaisesti sitä esiintyy Oulu-Joensuu linjalla asti. Suomessa pesii 140–270 paria. Euroopassa pesii 0,9–1,2 miljoonaa paria. Pohjois-Euroopan liejukanat talvehtivat etelämpänä, Länsi- ja Etelä-Euroopassa.

## Elinympäristö
Liejukanan elinympäristöä ovat rehevöityneet matalat vedet ja jätevedenpuhdistamot.

## Lisääntyminen
Liejukanojen pesä on ”katollinen kori”, joka rakennetaan maahan tiheän kasviston joukkoon. Munia tulee 2–10 kappaletta. Väriltään ne ovat kellahtavan harmaita ja punertavatäpläisiä. Molemmat vanhemmat osallistuvat hautomiseen, noin 3 viikkoa, ja poikasten hoitoon. Poikaset oppivat lentämään noin 7 viikon ikäisinä. Vuodessa syntyy 2–3 poikuetta, Suomessa 1 tai 2 poikuetta.

## Ravinto
Liejukana syö uidessaan sekä vesikasveja että pieniä vesieläimiä kuten sammakontoukkia. Syö myös nilviäisiä, matoja, hyönteisiä, pikkukaloja, raatoja ja toisinaan muiden lintujen munia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Liejukana (''Gallinula chloropus'')
*ITIS: Gallinula chloropus
Etelä-Suomi

**Etelä-Suomi** voi viitata seuraaviin asioihin:

* Etelä-Suomen lääni, Suomessa vuosina 1997–2009 toiminnassa ollut lääni
* Etelä-Suomi FI18, NUTS 2 -tasoinen suuralue Suomen yhteisessä tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistössä (NUTS)
* Etelä-Suomi, metsäkasvillisuusvyöhyke
* Etelä-Suomen sotilaslääni, yksi Suomen puolustusvoimien neljästä sotilasläänistä
Itä-Suomi

**Itä-Suomi** tarkoittaa nykyisin Suomen itäistä osaa. Sen alueellista rajautumista ei ole tarkasti määritelty, vaan se on vaihdellut historian kuluessa.

## Käsitteen esiintyminen
Käsite esiintyy muun muassa seuraavissa yhteyksissä:
* Itäsuomalainen, itäisessä Suomessa ilmestyvä sanomalehti
* Itä-Suomen aluehallintovirasto, yksi Suomen seitsemästä aluehallintovirastosta
* Itä-Suomen sotilaslääni, yksi Suomen puolustusvoimien neljästä entisestä sotilasläänistä
* Itä-Suomen Viestipataljoona, Suomen puolustusvoimien joukkoyksikkö
* Itä-Suomen Huoltorykmentti, Suomen puolustusvoimien entinen joukkoyksikkö
* Itä-Suomen poliisilaitos, yksi Suomen 12 poliisilaitoksesta
* Itä-Suomen yliopisto, suomalainen yliopisto, jolla on kampukset Kuopiossa ja Joensuussa
* Itä-Suomen uutiset, Suomen Yleisradion alueellinen uutislähetys
* Itä-Suomen liikuntaopisto, Joensuussa toimiva oppilaitos
* Itä-Suomen Vasemmistonuoret, Vasemmistonuorten piirijärjestö
* Itä-Suomen lääni, vuosina 1997–2009 toiminnassa ollut Suomen lääni
* Itä-Suomen Työmies, Kotkassa vuosina 1899–1900 ilmestynyt sanomalehti
* Itä-Suomen Työmies, Viipurissa vuonna 1918 ilmestynyt sanomalehti
* Itä-Suomen Sanomat, Lappeenrannassa ilmestyvän sanomalehden Etelä-Saimaa eräs edeltäjä
* Suomen Palloliiton Itä-Suomen piiri, urheilun piirijärjestö, jonka toiminta-alueena on Itä-Suomi, päämaja Kuopiossa

## Katso myös
* Itämurteet
* Kaakkois-Suomi
Korpraali

**Korpraali** (lyhenne **korpr.**; suom.ruots. *korpral*) on useiden eri maiden asevoimien käyttämä miehistön sotilasarvo. Yleensä korpraali toimii ryhmän varajohtajana tai johtaa muutaman miehen suuruista partiota. Joissain maissa korpraalin arvoa käytetään myös poliisivoimien tai sotilaallisten ja puolisotilaallisten järjestöjen arvona.  

Ranskan keisari Napoleon I sai joukoiltaan lempinimen *Le Petit Caporal*, ”pikku korpraali”, vaikka hänen todellinen sotilasarvonsa oli tykistönkenraali, sillä Napoleonilla oli tapana ottaa itse osaa taisteluun suuntaamalla tykkejä omin käsin (tykin suuntaaminen oli korpraalin tehtävä). Kansallissosialistisen Saksan johtajan Adolf Hitlerin todellinen sotilasarvo oli korpraali. Hänestä käytettiin joskus pilkkanimeä ”böömiläinen korpraali”.

## Etymologia
Korpraali oli aikanaan ryhmänjohtajan arvo. Se on lainasana italian kielestä, jossa *caporal de squadra* (”ryhmän pää”) tarkoitti ryhmänjohtajaa. *Caporal de squadra* on puolestaan juonnettu kahdesta sanasta; *caput*, joka tarkoittaa päätä latinaksi ja *squadra*, joka tarkoittaa neliötä tai lohkoa, tässä tapauksessa neliömuodostelmaa tai lohkoa sotilaita. Korpraalia avusti veteraanisotilas, jota kutsuttiin nimellä *lancepesade* (”katkennut keihäs”). Se oli vertauskuva sotakokemukselle, sillä keihään katkeaminen taistelun tuoksinassa oli yleistä. Lancepesade on toiminut esikuvana englanninkielisten maiden sotilasarvolle *lance corporal*, joka yleensä asettuu korpraalin ja sotamiehen tai ensimmäisen luokan sotamiehen väliin.

## Korpraali Suomen puolustusvoimissa
Suomen autonomian aikaisen asevelvollisuusarmeijan, niin sanotun ”vanhan väen”, korpraalia vastaava arvo oli jefreitteri, joka juontuu saksalaisesta sotilasarvosta *Gefreiter* (tarkoittaa alun perin vapautettu vartiopalvelusta) tehdystä venäjänkielisestä muunnoksesta *jefreitor* (ефрейтор).

Suomen puolustusvoimissa korpraali on ylin miehistön sotilasarvo maa- ja ilmavoimissa sekä merivoimien rannikkojoukoissa. Korpraalin arvomerkissä on yksi ohut kaluunakulma. Merivoimien vastine laivastojoukoissa on ylimatruusi (lyhenne ylimatr.). Rajavartiostossa vastaava arvo on ylirajajääkäri (lyhenne ylirj). Seuraavaksi alempi arvo on sotamies (tai vastaava) ja seuraavaksi ylempi alikersantti.

Tyypillisesti Suomen puolustusvoimissa korpraaliksi ylennetään palvelusaikansa loppupuolella noin kymmenen prosenttia miehistöstä. Nämä palvelevat useimmiten ryhmiensä varajohtajina tai erikoistehtävissä, esimerkiksi kuljettajina tai kirjureina. Lisäksi useimmat aliupseerioppilaat ylennetään AUK 1:n suorittamisen jälkeen korpraaleiksi. Myös upseerioppilaat yleensä ylennetään kurssin alkamista edeltävänä päivänä korpraaleiksi.

Reservissä korpraaleiksi voidaan ylentää yhden kertausharjoituksen hyvin suorittaneita sotamiehiä.

Kansainvälisissä operaatioissa korpraalin englanninkielinen käännös on *lance corporal*.


Korpraali kauluslaatta.svg|Kauluslaatta
Korpraali hihalaatta.svg|Hihalaatta


## Lähteet