Espanjanvesikoira

**Espanjanvesikoira** () on keskikokoinen, kiharakarvainen paimenkoira, joka toimii myös vedestä ja maalta noutavana metsästyskoirana. Espanjassa rotu on perinteisesti ollut kalastajien ja merimiesten apuri. FCI hyväksyi rodun vuonna 1985 ja Suomeen ensimmäiset perrot tulivat vuonna 1992, ja rodun suosio on vakiintunut viime vuosina. Rotu oli vuonna 2025 Suomen 26. eniten rekisteröity koirarotu. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin 300–600 espanjanvesikoiraa.

Rotua edustaa Vesikoirat ry, joka edustaa myös portugalinvesikoiria.

## Ulkonäkö
Nimensä mukaisesti espanjanvesikoira kuuluu FCI:n roturyhmään 8: noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat. Yleisvaikutelmaltaan perro on karkea- ja voimakasrakenteinen, sopusuhtainen ja korkeuttaan hieman pidempi. Kyseessä on keskikokoinen rotu: painoa uroksille kertyy 18–22 kg, nartut ovat luonnollisesti muutaman kilon kevyempiä. Urosten säkäkorkeus on 44–50&nbsp;cm ja narttujen 40–46&nbsp;cm. 2&nbsp;cm:n vaihtelut ihannerajojen yli tai ali ovat sallittuja kummallekin sukupuolelle, mikäli koiran mittasuhteet muuten ovat oikeat.

### Turkki
Espanjanvesikoiran turkki poikkeaa monellakin tapaa useimpien rotujen turkeista. Rotumääritelmän mukaan näyttelyissä turkin pituuden tulee olla 3–15 cm. Lyhyenä karva on kiharaa, mutta pidempänä muodostaa nyörejä ja hylkii tehokkaasti vettä. Karva ajellaan 1–3 kertaa vuodessa. Turkin esteettinen muotoilu on näyttelykoirilta kielletty, joten leikkaaminen on yksinkertaista. Turkki saksitaan tai ajetaan trimmerillä kauttaaltaan tasaisesti lyhyeksi. Turkista ei irtoa juurikaan karvaa.

Hyväksyttävät värit ovat yksivärinen valkoinen, ruskea ja musta kaikissa sävyissään sekä kaksivärinen valkoisen kanssa. Pigmentti ja silmien väri ovat suhteessa turkin väriin. Kolmivärinen, mustan tai ruskean tan-merkkisyys sekä "dalmatialaispilkutus" eivät ole sallittuja. Dalmatialaispilkutukseksi on Suomessa espanjalaisen rotumääritelmän pohjalta tulkittu pienet tummat pilkut muuten valkoisessa koirassa. Jos koirassa sen sijaan on edes muutama selkeä laikku pienempien pilkkujen lisäksi, sitä ei pidetä värivirheellisenä. Espanjanvesikoirille on myös tyypillistä värin vaihtuminen koiran vanhetessa. Mustana syntyvä pentu voi vanhemmiten olla harmaa tai rusehtava, ja suklaanruskeana syntynyt pentu voi muuttua hiekanvaaleaksi. On kuitenkin myös koiria, joiden väri ei haalistu.

Turkin perushoito on helppoa: sitä ei kammata eikä harjata. Tarvittaessa koira pestään shampoolla ja kuivaukseen riittää pyyhe. Runsaan karvan kasvun takia etenkin korvakäytävät kannattaa tarkistaa usein ja nyppiä sormin pois ylimääräinen karva.

Espanjanvesikoira saattaa allergisoida vähemmän koska sen turkista ei lähde karvaa ja näin esimerkiksi hilsettä irtoaa vähemmän. Kuitenkaan mikään koirarotu ei ole allergiavapaa.

## Luonne
Espanjanvesikoiran luonne määritellään uskolliseksi, tottelevaiseksi, iloiseksi, uutteraksi, rohkeaksi ja erittäin oppivaiseksi. Piha- ja laivavahdin ominaisuudet ovat edelleen tallella: tarvittaessa koira hälyttää haukkumalla isäntäväen paikalle. Espanjanvesikoira on vahtiominaisuutensa vuoksi perusluonteeltaan epäluuloinen. Arkuus, aggressiivisuus ja kohtuuttoman suuri puolustushalu kuuluvat joidenkin yksilöiden luonteisiin, vaikka se on epätoivottua. Älykkäänä ja energisenä rotuna espanjanvesikoira tarvitsee  runsaasti aivotyötä. Rotu on parhaimmillaan erilaisissa harrastuksissa, tehtävissä ja aktiviteettien parissa.

## Alkuperä

Espanjanvesikoiraa muistuttavia koiria on ollut Pyreneiden niemimaalla jo kauan, mutta koirien alkuperästä ei ole saatu varmuutta. Eri teorioiden mukaan espanjanvesikoira on kesyyntynyt Pohjanmeren rannikolla eläneestä villikoirasta, polveutunut Itä-Euroopan paimentolaiskansojen nyöriturkkisista koirista tai Pohjois-Afrikan berberien kiharakarvaisista metsästyskoirista. Jotkut puolestaan uskovat koirien tulleen Espanjan rannikolle vasta 1700- ja 1800- lukujen vaihteessa, jolloin merinolampaita kuljetettiin turkkilaisilla laivoilla muun muassa Australiaan.

Vaikka rotu on vuosisatoja vanha, espanjalaiset kiinnostuivat sen pelastamisesta vasta 1970-luvulla. Oma espanjalainen rotuyhdistys perustettiin vuonna 1980 ja viisi vuotta myöhemmin FCI hyväksyi rodun virallisesti. Rotuunottoja tapahtuu edelleen vuosittain Espanjassa järjestettävän erikoisnäyttelyn yhteydessä. Vuodesta 1999 espanjanvesikoirat ovat olleet oikeutettuja vastaanottamaan cacibin. Suomeen ensimmäiset perrot tulivat vuonna 1992, ja rodun suosio on vakiintunut viime vuosina.

Perrot ovat alun perin toimineet hyvinkin erilaisissa tehtävissä. Niitä on käytetty paimenena, pihavahtina, noutavana metsästyskoirana maalla ja vedessä sekä tavaroiden ja viestien viejänä seuralaisen tärkeää roolia unohtamatta.

## Terveys

Espanjanvesikoira elää usein sangen pitkäikäiseksi. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 11 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet sekä luuston ja nivelten sairaudet.  Espanjanvesikoiran merkittävimmät terveysongelmat ovat lonkkaniveldysplasia, kilpirauhasen vajaatoiminta, atopia ja ruoka-aineallergiat.

Eriasteisia kyynärnivelen kasvuhäiröitä esiintyy vain 3 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja espanjanvesikoiria. Luuston sairauksista huolestuttavin on lonkkaniveldysplasia. Noin 66 %:lla espanjanvesikoirista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A ja B), kun taas kohtalaista ja vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy 11 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D ja E). Espanjanvesikoiran PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärkuvauslausunto ja silmätarkastuslausunto. 

Yksi rodun merkittävimmistä terveysongelmista on atopia ja ruoka-aineyliherkkyys. Molemmissa elimistön puolustusmekanismi reagoi normaalista poikkeavalla tavalla tavallisiin, useimmiten vaarattomiin asioihin eli allergeeneihin. Atopia ja ruoka-aineyliherkkyys ovat elinikäisiä vaivoja, jotka ovat usein kontrolloitavissa, mutta eivät parannettavissa. Oireina ovat usein ihon kutina ja punoitus ja usein koira nuolee tai raapii kutisevia alueita. Korvatulehdukset ovat yleisiä atopiasta kärsivillä koirilla sekä myös tassujen ihotulehduksia voi esiintyä.

Espanjanvesikoirat ovat keskimääräistä rotukoiraa vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Espanjanvesikoiran jälkeläisen luku oli 0,128 ja ne kuuluvat vähiten sisäsiittoisiin koirarotuihin. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.
## Lähteet
* Vesikoirat ry.

### Viitteet

## Aiheesta muualla