Eila Peitsalo

**Eila Peitsalo** () oli suomalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Suomen Kansallisteatterin ihasteltuna näyttelijänä sekä 1940- ja 1950-lukujen filmitähtenä. Hän oli Suomen Filmiteollisuuden vakituinen näyttelijä vuosina 1948–1954 ja teki pitkän uran Kansallisteatterissa, josta jäi eläkkeelle 1987. Valkokankaalla Peitsalo oli yleensä kiltti perheentyttö, herkkä aatelisneito tai pirteä seurapiirikaunotar. Eräs hänen tunnetuimpia filmiroolejaan oli Ulla Möllersvärd elokuvassa *[[Tanssi yli hautojen (vuoden 1950 elokuva)|Tanssi yli hautojen]]*, josta hän sai erinomaiset arvostelut. Poikkeuksiin kuului leimallinen vampin osa elokuvassa *[[Yhden yön hinta]]*.

## Varhaisvaiheet

Eila Peitsalon vanhemmat olivat turkulainen talonmies, myöhempi näyttelijä ja näytelmäkirjailija Ilmari Peitsalo ja teatterissa kuiskaajana toiminut Ida Miettinen. Eila suoritti kansakoulun ja keskikoulun Turussa. Hänen elokuvauransa alkoi jo 17-vuotiaana, kun hän pääsi lehti-ilmoituksen kautta ensimmäiseen rooliinsa ja Tauno Palon vastanäyttelijäksi elokuvassa *[[Laulava sydän]]* (1948). Peitsalo opiskeli Göteborgin kaupunginteatterin oppilaskoulussa vuoden verran 1948–1949. 

## Ura
### Elokuvat

Elokuvamoguli T. J. Särkkä kiinnitti Peitsalon johtamansa Suomen Filmiteollisuuden vakituiseksi näyttelijäksi, ja hänen seuraava elokuvatehtävänsä oli pääosa elokuvassa *[[Irmeli, seitsentoistavuotias]]* (1948).

Peitsalolla oli vuonna 1950 naispääosa epookkiromanssissa *[[Tanssi yli hautojen (vuoden 1950 elokuva)|Tanssi yli hautojen]]*. Hänen suoritustaan kehuttiin eläytyväksi ja lämpimän raikkaaksi. Peitsalo näytteli valkokankaalla enimmäkseen herkkiä ja pirteitä seurapiirityttöjä, rikoselokuvassa *[[Yhden yön hinta]]* hän sen sijaan teki vampin roolin. Sillanpää-filmatisoinnissa *[[Poika eli kesäänsä]]* vuonna 1955 Peitsalo tulkitsi toisessa naispääosassa eroottisia kokemuksia himoitsevaa kartanontytärtä. Peitsalo teki urallaan toistakymmentä elokuvaa, joista useimmissa hänellä oli naispääosa. Sivuosissa hänet nähtiin usein vaaleana maalaismimminä tai koulutyttönä, kuten avioliittohupailussa *[[Vihaan sinua – rakas]]* ja maaseutukuvauksessa *[[Pitkäjärveläiset]]*. Viimeisen elokuvaroolinsa Peitsalo näytteli Edvin Laineen komediassa *[[Akallinen mies]]* vuonna 1986.

### Teatteri

Göteborgin jälkeen Peitsalo jatkoi opiskeluaan muun muassa Annie Mörkin yksityisoppilaana. Turun kaupunginteatteriin hän löysi tien äitinsä kautta. Peitsalo oli kiinnitettynä teatteriin opintojensa ohella 1947–1951. Samaan aikaan hänen elokuvauransa oli nousussa. Peitsalosta kiinnostui myös Suomen Kansallisteatteri, jonne hän siirtyi 1. heinäkuuta 1951. Peitsalo näytteli Kansallisteatterissa uransa loppuun, noin neljä vuosikymmentä.

Teatteriuran aikana Peitsalon rooliluettelo oli hyvin monipuolinen aina Prinsessa Ruususesta piikaan asti. Hänen huomattavimpiin näyttämötöihinsä lukeutuvat Prinsessa Ruususen ohella muun muassa *Mariuksen* Fanny, *[[Kirsikkapuisto]]n* Anja ja *[[Tohvelisankarin rouva]]n* Karoliina. Eila Peitsalon viimeiseksi työksi Kansallisteatterissa jäi hoitajatar Porterin rooli näytelmässä *[[Käärmeennahkatakki]]* vuonna 1987. Hän oli tällöin saanut tittelin ”Kansallisteatterin kaunein näyttelijä”.

### Televisio

Peitsalo nähtiin 1950-luvun lopusta vuoteen 1988 asti myös useissa televisiotuotannoissa. Hänen roolejaan olivat muun muassa Phyllis North *[[Huivi (televisiosarja)|Huivissa]]* (1962) ja Elsa televisioelokuvassa *[[Hänen olivat linnut (elokuva)|Hänen olivat linnut]]* (1976). Viimeiseksi televisiotyöksi jäi selvänäkijän rooli minisarjassa *[[Painajainen (televisiosarja)|Painajainen]]* (1988).

## Yksityiselämä

Eila Peitsalo oli naimisissa elokuvaaja Pentti Unhon kanssa 1952–1965, ja he saivat kaksi lasta. Peitsalo menehtyi 66-vuotiaana vuonna 1997.

## Valikoidut teatteriroolit

## Filmografia

## Lähteet
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*