open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Asfalttilampaat

**Asfalttilampaat** on Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1968. Se perustuu Sakari Haaran samannimiseen romaaniin vuodelta 1959. 

Elokuvan tunnuskappale oli Kaj Chydeniuksen Aulikki Oksasen runoon säveltämä "Sinua, sinua rakastan".

## Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin Naantalissa kesällä 1968. Kuvauspaikaksi kaavailtiin aluksi Porvoota, mutta apulaisohjaaja Jarmo Laine ehdotti Naantalia. Värielokuvaksi laajakankaalle kaavailtu teos päätettiin tuotannollisista syistä kuvata mustavalkoisena. Ohjaaja ei siitä pitänyt. Elokuvan menestys jäi odotettua heikommaksi, siitä kertyi tappiota 125&nbsp;700 markkaa ja Mikko Niskasen ohjaajan uralle siitä seurasi usean vuoden tauko.

Elokuvan jälkityöt johtivat ohjaaja Niskasen ja tuottaja Jörn Donnerin välirikkoon. Donner päätti leikata elokuvan itse ja lisäsi siihen jälkikäteen seksikohtauksia, jotka Niskasen mielestä turmelivat hänen herkän nuorisokuvauksensa. Mikko Niskanen sanoutui irti elokuvasta eikä sanomansa mukaan koskaan katsonut sen "donnerilaista" versiota. Suomen elokuva-arkistossa on tallella vain Mikko Niskasen ja Kari Kyrönsepän alkuperäinen käsikirjoitusluonnos.

## Pääosat
* Eero Melasniemi - maisteri, kirjastovirkailija Ville Herman Lauttala
* Kirsti Wallasvaara - turistiopas Liisa Kanninen
* Paavo Tuominen - talonmies, Liisan isä
* Pekka Autiovuori - Jussi Pelli
* Mirjami Manninen - Rebecka
* Jörn Donner - Tohtori Bonell
* Ville Salminen - Apteekkari Pelli, Jussi Pellin isä

## Juoni

Pikkukaupungin kirjastossa työskentelevä maisteri Ville Herman rakastuu veljensä häissä talonmies Kannisen tyttäreen, Liisaan. Nuorten rakkautta kuitenkin vaikeuttavat pahansuovat kaupunkilaiset juoruineen. Kun kauppias Törhö saattaa raskaaksi myyjätär Rebeckan ja antaa tälle potkut, kaupunkilaiset alkavat väittää Ville Hermannin raiskanneen Rebeckan. Liisan isää uhataan työpaikan menettämiselle, jos Liisa jatkaa seurustelua Ville Hermannin kanssa.

## Arvioita
''Kansan Uutisten'' kriitikko Martti Savo ilmaisi kritiikin yleislinjan: "Mikko Niskasen eräiltä osin jopa ansiokas uutuus jättää jälkeensä sekavan vaikutelman." Savo sanoi uutuuden olevan kerronnallisesti *[[Käpy selän alla]]* -elokuvaa rauhallisempi ja *[[Lapualaisooppera]]a* johdonmukaisempi. ''Aamulehden'' Erkka Lehtolan mukaan "Niskasen uusimmasta filmistä jäävät päällimmäisinä mieleen sen kömpelyydet" ja "kenties tarkoituksena on ollut luonnostella syvällinen välähdys ihmiselon irvokkuudesta, mutta lopputulos on vain mauton".

Ohjaaja Mikko Niskanen luonnehti itse elokuvansa sanomaa ''Uudessa Suomessa'' 23. elokuuta 1968: "Minä en tällä elokuvalla pyri sanomaan mitään suuren suuria. Sen pienen mutta tärkeän asian vain, että meidän olisi päästävä ennakkoluuloistamme toistemme suhteen."

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Herkkä ja hurja rakkauselokuva muuttui Mikko Niskasen ja Jörn Donnerin tahtojen taistelutantereeksi (Yle Teema)
Tuhnaja

**Tuhnaja** on kylä Rovaniemen kaupungissa Lapissa. Kylä sijaitsee Tapionkylän länsipuolella Tuhnajanjärven ympärillä noin 30 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Tuhnaja on tunnettu taitavasta puukontekijästä, jonka valmistamat puukot ovat suosittuja yritysten liikelahjoja ja turistien matkamuistoja. Tuhnajassa toimi kauppa 1900-luvun alussa.

## Etymologia ja historia
Tuhnajan kylä on saanut nimensä Tuhnajanjärvestä. Tuhnaja-nimen merkitys ei ole tiedossa, mutta sen läheisyydessä on paljon saamelaisperäisiä nimiä, joten Tuhnajan nimikin saattaa olla saamelaisperäinen. 

Tuhnajan ensimmäinen talo perustettiin 1790-luvun alkupuolella Tuhnajanjärven etelärannalle. Sen nimi oli Luusuanniemen uudistalo. Tilan nimeksi vakiintui sittemmin läheisen Tuhnajanjärven mukaan Tuhnaja, josta sittemmin tuli koko kylän nimi.

## Maantiede
Tuhnaja sijaitsee Ounasjoen ja Rovaniemeltä Kittilään vievän kantatie 79:n itäpuolella. Kylä sijaitsee noin 30 kilometriä Rovaniemen keskustasta pohjoiseen ja noin yhdeksän kilometriä Tapionkylästä itään. Kylän keskellä on Tuhnajanjärvi (89,4 m mpy.), joka laskee Tuhnajanjokea pitkin Luonuanjokeen, joka puolestaan laskee Ounasjokeen. Tuhnajanjärveen laskee pohjoisesta Antinoja ja idästä Iso-Paavolammesta tuleva Paavonoja. Kylän ympärillä kohoavia vaaroja ovat muun muassa Paloselkä, Kertunvaara ja Saarivaara.

## Koulu
Tuhnajassa toimi kiertokoulu 1900-luvun alussa. Varsinainen Tuhnajan koulu aloitti toimintansa vuonna 1949. Tuhnajaan perustettiin oma koulu, koska Tapionkylän koulu oli käynyt ahtaaksi ja Tuhnajassa oli riittävästi lapsia oman koulun perustamiseen. Oppilaita koulussa oli parhaimmillaan 40. Koulu ehti toimia kahdessa talossa, jotka molemmat omisti Matti Poikajärvi. Rovaniemen maalaiskunta osti Poikajärveltä kahden hehtaarin suuruisen tontin koulurakennusta varten. Laskevan oppilasennusteen vuoksi tontille ei kuitenkaan ehditty rakentaa kuin kaivo. Tuhnajan koulu lakkautettiin vuonna 1966, ja oppilaat alkoivat käydä koulua Tapionkylän koulussa.

## Lähteet

### Viitteet
Marie Phillips

**Marie Phillips** (s. 1976 Lontoo) on brittiläinen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa, humoristinen fantasiaromaani *[[Huonosti käyttäytyvät jumalat]]* (2007) ilmestyi suomeksi 2009 Bazar-kustantamon julkaisemana. 

## Aiheesta muualla
* Kotisivut.  
*  haastattelu.
Arja Jussila

**Arja Irmeli Jussila** (o.s. **Myllyselkä**, s. 29. huhtikuuta 1953 Muhos) on entinen suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensivat Antti Matinolli ja Eero Jussila.

Jussila jäi Helsingin MM-kilpailuissa 1983 karsinnassa ilman tulosta. Samoin hänelle kävi myös Lièvinin sisäratojen EM-kilpailuissa 1987. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1979–1988 voittaen ulkoratamaaottelujen pituuskilpailun Lappeenrannassa ja Tukholmassa 1983, Tampereella 1987 sekä Øyestadissa 1988.

Jussila saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 1979, 1983, 1984, 1985, 1986 ja 1988 sekä pronssia 1982. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 1986 ja 1987 sekä hopeaa 1983 ja 1988. Pohjoismaiden hallimestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 1987 ja hopeaa 1986. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin viestissä 1986. Kolmiloikassa hän oli Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljäs 1990.

Jussila hyppäsi ulkorataennätyksensä 649 cm Tyrnävällä 15. kesäkuuta 1986. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 645 Oslossa 14. helmikuuta 1987.
 
## Lähteet
Timo Kuusisto

**Timo Pekka Kuusisto** (s. 28. kesäkuuta 1959 Jalasjärvi) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Jalasjärven Jalasta ja Yleisurheilu 2000 Laukaa -seuraa.

Kuusisto jäi Ateenan EM-kilpailuissa 1982 loppukilpailuissa ilman tulosta. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui loppukilpailussa 18:nneksi tuloksella 525 cm. Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1985 hän oli yhdestoista hypättyään 520. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän edusti Suomea kahdessa aikuisten maaottelussa, vuosina 1982 ja 1987, sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi ulkoratamaaottelussa Helsingissä 1982.  

Kuusisto saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 1982 ja pronssia 1981. Ennätyksensä 561 cm hän hyppäsi Somerolla 12. heinäkuuta 1987. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 552 Jalasjärvellä 15. joulukuuta 1984.  

## Lähteet
Juha Lahtinen

**Juha Lahtinen** (s. 1962) on Salossa asuva entinen valkeakoskelaisen jalkapalloseura FC Hakan toimitusjohtaja. Lahtinen oli mukana FC Haka Oy:n toiminnassa sen alkamisesta 2008 syksyyn 2009, jolloin hän jatkoi seuran toiminnanjohtajana vuoden 2010 loppuun. Tätä ennen hän toimi Salon Palloilijat ry:n puheenjohtajana vuosina 1999–2006 sekä juniorivalmentajana vuosina 1997–2006.
Mytologioita

**Mytologioita** on Roland Barthesin vuonna 1957 ilmestynyt teos. Kirja koostuu vuosina 1954–1956 kirjoitetuista esseistä, joissa Barthes tutkii nykyaikaisten sosiaalisten arvojärjestelmien taipumusta luoda moderneja myyttejä. Barthes tarkastelee teoksessa myös myytin luomisen semiologista prosessia, ja lisää Ferdinand de Saussuren merkkianalyysiin toisen tason, jossa merkit nostetaan myytin tasolle. Kirjaa pidetään kulttuurintutkimuksen klassikkona.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
* Demytologisoinnin perusoppikirja . Niin & näin 1/1995.
* Mika Siimes: Sarkasmin mestarinäyte. Helsingin sanomat 8.1.1995.
Kenny Sansom

**Kenneth Graham Sansom** (s. 26. syyskuuta 1958 Camberwell, Lontoo) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen pakki. 

## Ura

Sansom aloitti uransa Crystal Palacessa, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi ollessaan 16-vuotias. Hän oli seuran historian kolmanneksi nuorin joukkueessa pelannut. Vuonna 1977 Sansom johti Palacen juniorit FA Youth Cupin voittoon. Sansom valittiin seuran vuoden pelaajaksi samana vuonna. Kovana taklaajana tunnettu Sansom kuului joukkueensa ehdottomiin avainpelaajiin kun seura nousi alasarjoista ylöspäin ja lopulta Englannin 1. divisioonaan saakka vuonna 1979.

Kesällä 1979 Sansom debytoi Englannin maajoukkueessa ottelussa Walesia vastaan.

Kesällä 1980 Arsenal osti Sansomin miljoonalla punnalla ja antoi Clive Allenin vaihtokaupassa. Debyyttinsä hän teki 16. elokuuta 1980 ottelussa West Bromwichia vastaan. Sansom kuului kahdeksan Arsenal-vuoden aikana joukkueen kirkkaimpiin tähtiin ja hänet valittiin vuonna 1981 vuoden Arsenal-pelaajaksi. Yhteensä Sansomille kertyi Arsenal-paidassa kaikki pelit mukaan lukien 394 ottelua, joissa hän onnistui 6 kertaa maalinteossa. 

Highbury-vuosien jälkeenkin Sansom jatkoi vielä pitkään uraansa, edustaen vielä Newcastle Unitedia, Queens Park Rangersia, Coventry Citya, Evertonia, Brentfordia ja Watfordia.

Englannin maajoukkuetta Sansom edusti vuosien 1979 ja 1988 välillä 86 kertaa ja teki yhden maalin (Suomea vastaan MM-karsinnoissa vuonna 1984). Hän oli maajoukkueen luottomiehiä ja oli eniten pelejä maajoukkueessa pelannut laitapakki kunnes Ashley Cole ohitti hänet maaottelumäärässä vuonna 2011. Sansom edusti Englantia vuosien 1982 ja 1986 MM-kisoissa sekä vuosien 1980 ja  1988 EM-kisoissa.

Peliuransa lopettamisen jälkeen Sansom on julkisesti tunnustanut kärsivänsä alkoholismista ja uhkapelaamisesta.

## Lähteet
Rumpler Tropfenwagen

**Rumpler Tropfenwagen** (*Rumpler Pisara-auto*) oli itävaltalaisen insinööri Edmund Rumplerin suunnittelema automalli. Vuonna 1921 Berliinin autonäyttelyssä esiteltyä autoa pidetään maailman ensimmäisenä sarjavalmisteisena virtaviivaisena automallina.

Kuljettajan istuin oli asetettu keskelle ja sen takana olevassa istuinrivissä oli kaksi paikkaa. Vuodesta 1923 autossa oli näiden lisäksi vielä kaksi lisäistuinta.

Tropfenwagenissa oli sen elinkaaren aikana kolme eri moottorimallia. Alun perin autossa oli W6-moottori. Koska moottorin käynti oli epävakaata, se korvattiin myöhemmin 4-sylinterisellä rivimoottorilla.

*1921–1922 autossa oli Siemens & Halsken valmistama W6-moottori kuutiotilavuudeltaan 2310 cm³ Sen teho oli 35 hevosvoimaa ja auton huippunopeus oli 95 km/h.
*1922–1923 moottorina oli vesijäähdytteinen 2580 cm³ W-moottori. Tehoa oli 36 hv /2000 rpm. Huippunopeus oli 105 km/h.
*1924–1925 autoon oli asennettu Benzin valmistama kuutiotilavuudeltaan 2610 cm³ oleva 50-hevosvoimainen rivimoottori. Tällä auton huippunopeus saatiin 115 kilometriin tunnissa.

Voimansiirrossa oli hyödynnetty Rumplerin aikaisempia keksintöjä, kuten heiluriakselia ja vaihteistoon integroitua vetopyörästöä (transakseli).

Vaikka auto oli aikanaan edistyksellinen, se ei myynyt erityisen hyvin, tuotantomäärä jäi noin 100 yksilöön. Autossa oli alkuvaiheessa ohjaukseen ja jäähdytykseen liittyviä lastentauteja, jotka haittasivat sen mainetta. Lisäksi autossa ei ollut lainkaan tavaratilaa. Lähes kaikki autot myytiin taksikäyttöön, sillä siihen oli helppo nousta sisään ja sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä.

Auton tuotanto päättyi vuonna 1925. Vuonna 1979 Tropfenwagenia testattiin Volkswagenin tuulitunnelissa. Sen ilmanvastuskertoimeksi mitattiin kunnioitettavat 0,28. Volkswagen pääsi itse samalle tasolle vasta vuonna 1988 esitellyn Passatin myötä.

Rumpler Tropfenwagen on jäänyt suuren yleisön mieleen erityisesti Metropolis-elokuvasta.

Tiettävästi vain kaksi Tropfenwagenia on säilynyt jälkipolville. Toinen on museoitu Müncheniin Deutsches Museumiin, toinen taas Berliiniin Deutsches Technikmuseumiin.

## Katso myös
* Edmund Rumpler
* Metropolis (elokuva)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Deutsches Museumin selostus Rumpler Tropfenwagenista (saksaksi)
Seija Kuha

**Seija-Liisa Tellervo Kuha** (myöh. **Sippola**, s. 27. toukokuuta 1944 Kuortane) on entinen suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Kuortaneen Kuntoa. 

Kuha voitti viisiottelun Suomen mestaruuden Valkeakoskella 1961 pistemäärällä 2805 ja sai samassa lajissa hopeaa Varkaudessa 1962 ennätyksellään 3016 pistettä. Pituushypyssä hän sai Kalevan kisoissa hopeaa Lappeenrannassa 1962 tuloksella 573 cm ja pronssia Turussa 1963 tuloksella 553. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa neljä kertaa sijoittuen 400&nbsp;metrin juoksussa kolmanneksi Tampereella 1962 ja pituushypyssä parhaimmillaan niin ikään kolmanneksi Värnamossa 1962. Hänen ennätyksensä 400&nbsp;metrillä on 58,6 s vuodelta 1962, korkeushypyssä 150 cm (1961) ja pituushypyssä 582 cm (1962).

## Lähteet
Lampaan maksamato

**Lampaan maksamato** tai **lampaanmaksamato** (*Fasciola hepatica*) on eri nisäkkäiden (myös ihmisen) maksaan infektoituva loinen. Sitä esiintyy kaikkialla maailmassa, ja se aiheuttaa suuria taloudellisia tappioita lampaissa ja karjassa. Matoa esiintyy myös melko yleisesti ihmisissä lampaankasvatusalueilla, mutta Suomessa mato on ihmisessä erittäin harvinainen.

Lampaan maksamato voi joutua ihmiseen lähinnä valmistamattomien kasvien, esimerkiksi vesikrassin, syömisen takia.

Isossa-Britanniassa loinen aiheuttaa säännöllisesti etenkin maalis–joulukuussa märehtijöiden sairastumista. Karja ja lampaat voivat saada tartunnan syödessään loisen sen tarttuvassa muodossa kasvien mukana.

## Elämänkierto

Lampaan maksamadolla on epäsuora elämänkierto, eli se tarvitsee väli-isännän suvuttomaan lisääntymiseensä. Suvullinen lisääntyminen tapahtuu isäntäeläimen sappitiehyissä maksassa. Aikuinen lampaan maksamato munii munansa sappitiehyisiin, josta munat kulkeutuvat suolistoon ja edelleen ulosteiden mukana ympäristöön. Munan on päästävä veteen, jotta siitä voi kuoriutua 2–4 viikossa värekarvatoukka (*miracidium*). Värekarvatoukalla on vuorokausi aikaa löytää väli-isäntänä toimiva kotilo ja tunkeutua sen sisälle. Kotilossa värekarvatoukka tiputtaa karvansa ja hakeutuu joko kotilon sukupuolirauhasiin tai ruoansulatusrauhaseen ja muodostaa sinne sporokystan.

Sporokystassa värekarvatoukan germinaalisolut alkavat kasvaa ja jakaantua siten, että jokaisesta germinaalisolusta muodostuu uusi lampaan maksamadon vaihe, redia. Redioiden kasvaessa riittävän suureksi sporokysta hajoaa, ja redioista muodostuu cercarioita, jotka vaeltavat ulos kotilon elimistöstä ympäristöön. Ne hakeutuvat vesikasvien läheisyyteen ja kapseloituvat niihin kiinni. Tätä kapselimuotoa kutsutaan metacercariaksi, ja isäntäeläin saa maksamatotartunnan syömällä laidunruohoa, johon on kapseloituneena metacercarioita. Metacercariat hajoavat isäntäeläimen ruoansulatuskanavassa, ja niistä vapautuu nuoria maksamatoja, jotka tunkeutuvat suoliston seinämän läpi vatsaonteloon ja sieltä edelleen maksan kapselin läpi maksakudokseen hakeutuen sappitiehyisiin. Sappitiehyissä niistä tulee aikuisia lampaan maksamatoja, ja elämänkierto voi alkaa uudelleen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Vantaan Avoin oppimiskeskus – Laakamadot 
*ITIS: Fasciola hepatica
Sinfonia nro 3 (Kokkonen)

Joonas Kokkosen **3. sinfonia** on vuonna 1967 valmistunut orkesteriteos. Teosta pidetään yhtenä huomattavimmista suomalaissinfonioista ja se sai Pohjoismaiden Neuvoston musiikkipalkinnon valmistumistaan seuraavana vuonna. 

Kokkosen kolmas sinfonia on säveltäjänsä useiden teosten tavoin kestoltaan suppea ja materiaaliltaan keskitetty. Sen kesto on kapellimestarin tempovalinnoista riippuen vain noin 15-20 minuuttia. Kolmas sinfonia on kuitenkin orkestraatioltaan värikkäämpi verrattuna Kokkosen siihenastisiin sinfonioihin. Tyyliltään sinfonia on vapaatonaalinen. Teoksessa on neljä osaa. Avausosa *Andante sostenuto* alkaa harpun hiljaisella näppäilyllä ja jousien salaperäisillä tremoloilla, joista vähitellen kehittyy värikkäästi soitinnettuja sointikenttiä. Avausosassa esitellään suurin osa koko sinfoniassa käytettävisstä temaattisista iduista, jotka toistuvat aidon sinfoniseen tyyliin eri tavoin varioituina ja valaistuina muissa osissa. Vain muutaman minuutin mittainen nopea toinen osa *Allegro* alkaa soitinryhmältä toiselle kulkevilla nopeilla repliikeillä, mutta kasvaa loppua kohden täyden orksterin tehokkaaseen marssimaiseen huipennukseen. Kolmas osa *Allegretto moderato* on kepeässä tempossa kulkeva ulkoisesti vaatimaton intermezzo. Sinfonia huipentuu hitaan osan ja finaalin aineksia yhdistelevään neljänteen osaan *Adagio*, joka lyhyestä kestostaan huolimatta onnistuu säilyttämään monumentaalisen ja salaperäisen tunnelmansa loppuun asti.
Some Gave All

**Some Gave All** on amerikkalaisen Billy Ray Cyrusin ensimmäinen albumi. Sen julkaisi Mercury Records. Albumin tunnetuin kappale on "Achy Breaky Heart", joka oli viisi viikkoa Billboardin country-listan kärkisijalla. "Could've Been Me", "Wher'm I Gonna Live?" ja "She's Not Cryin' Anymore" julkaistiin myös singleinä.

## Kappaleet

## Muusikot
* Billy Ray Cyrus - laulu, kitara
* Greg Fletcher - rummut
* Corky Holbrook - bassokitara
* Michael J. Sagraves - kitara, harppu, harmonikka
* Terry Shelton - kitara
* Barton Stevens - kosketinsoitin

## Aiheesta muualla
* Some Gave All discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Eemeli Harja

**Matti Eemil (Eemeli, M. E.) Harja** () oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus. 

Harja valittiin eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1936 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana kolmen vuoden ajan, syyskuusta 1936 elokuuhun 1939. Hän oli eduskunnan maatalousvaliokunnan jäsen. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Kauhajoen kunnallispolitiikassa ja oli neljissä vaaleissa presidentin valitsijamies, 1925, 1937, 1940 ja 1943.

Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Harja syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä, jona hän työskenteli kotikunnassaan Kauhajoella. Hän oli perustamassa Etelä-Pohjanmaan maataloustuottajain liittoa, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi, ja hän oli myös muun muassa Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran johtokunnan ja MTK:n valtuuskunnan jäsen. 

Harjan puoliso oli Maria Aurora ”Maiju” Harja (o.s. Yli-Knuuttila), jonka kanssa hän avioitui marraskuussa 1909. He saivat yhdeksän lasta, kolme poikaa ja kuusi tytärtä. 

Harja sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1939. Hän kuoli toukokuussa 1949, 69-vuotiaana. 

## Lähteet
Saksan siirtomaat

**Saksan siirtomaat** olivat Euroopan ulkopuolella olevia alueita, jotka olivat Saksan hallinnassa 1800-luvun lopulta vuoteen 1918 asti. 

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksa menetti Versailles’n rauhansopimuksessa kaikki siirtomaansa, jotka joutuivat Kansainliiton mandaattialueina Ison-Britannian, Ranskan, Japanin, Belgian, Australian, Etelä-Afrikan ja Uuden-Seelannin hallintaan. Näistä Kamerun jaettiin brittien ja ranskalaisten kesken. Nykyään Tansaniaan kuuluva Tanganjikan alue luovutettiin Isolle-Britannialle, kun taas Ruanda-Urundin seutu luovutettiin Belgialle, ja Namibiasta tuli Etelä-Afrikan mandaattialue. Saksan Uusi-Guinea luovutettiin Australian hallintaan, samoin Nauru. Marshallinsaaret, Mikronesia, Palau ja Pohjois-Mariaanit luovutettiin Japanin hallintaan. Samoan hallinta luovutettiin Uudelle-Seelannille, kun taas Togosta tuli Ranskan mandaattialue. Yhdysvalloille ei tullut sen sijaan yhtäkään mandaattialuetta, koska maa kieltäytyi liittymästä Kansainliittoon.

## Siirtomaat

## Aiheesta muualla

* Deutsche-Schutzgebiete.de
Hopeakromaatti

**Hopeakromaatti** (Ag2CrO4) on hopea- ja kromaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Ulkomuodoltaan hopeakromaatti on ruskehtavanpunaista jauhemaista ainetta.

## Ominaisuudet
Hopeakromaatti on huonosti veteen liukenevaa. Hopeakromaattia valmistetaan lisäämällä hopeanitraattiliuokseen jotain kromaattisuolaa, kuten kaliumkromaattia. Tällöin niukkaliukoinen hopeakromaatti saostuu.
:2 AgNO3 (aq) + K2CrO4 (aq) → Ag2CrO4 (s) + 2 KNO3 (aq)

Hopeakromaatti liukenee tiosulfaattiliuoksiin, koska hopeaionit muodostavat näiden yhdisteiden kanssa kompleksin (tiosulfaattoargentaattikompleksi):
:Ag+ + S2O32- → [Ag(S2O3)2]3- 

## Käyttö
Hopeakromaatti ilmaisee muodostumisellaan Mohrin titrauksen loppupisteen. Mohrin titrauksessa tutkitaan näytteestä kloridi-ioneja. Tutkittavaan liuokseen lisätään indikaattoriksi kaliumkromaattia ja titrausliuoksena käytetään hopeanitraattia. Titrauksessa muodostuu aluksi hyvin niukkaliukoisen hopeakloridin saostuma, joka on väriltään valkoinen. Kaikkien kloridi-ionien saostuttua alkaa saostua hopeakromaattia, jonka punaisen värin esiin tuleminen ilmaisee titrauksen loppupisteen..  

Hopeakromaattia käytetään maalaustaiteessa väriaineena. Hopeakromaattia käytetään tuottamaan punavioletteja ja okran sävyjä..  

Orgaanisen kemian synteesissä hopeakromaattia käytetään katalyyttinä muodostettaessa alkoholeista aldoleita.

Hopeakromaattia käytetään litium-hopeakromaatti-paristoissa, joissa elektrolyyttiliuoksena käytetään litiumheksafluoriarsenaattia metyyliformiaattiliuoksena tai litiumperkloraatin propyleenikarbonaattiliuosta. Litium-hopeakromaattiparistossa litium hapettuu litiumkromaatiksi ja hopeaionit pelkistyvät. Reaktion tuottama lähdejännite on 2,7V ja kokonaisreaktio on:
:2 Li + Ag2CrO4 → Li2CrO4 + 2 Ag 

## Lähteet
Paattionlehdon hautausmaa

**Paattionlehdon hautausmaa** eli Kemin pohjoinen hautausmaa on Kemin seurakunnan hautausmaa. Hautausmaa sijaitsee Paattion kaupunginosassa noin kolme kilometriä pohjoiseen Kemin keskustasta. Hautausmaa on syrjäyttänyt vanhan Peurasaaren hautausmaan Kemin seurakunnan päähautausmaana.

Vanhan hautausmaan käytyä ahtaaksi seurakunta hankki maa-alueen uutta hautausmaata varten vuonna 1939. Diplomi-insinööri Väinö Pekkalan tekemä hautausmaan käyttösuunnitelma hyväksyttiin Kemin kirkkovaltuustossa kevättalvella 1944. Piispa Väinö Malmivaara vihki hautausmaan käyttöön 14. lokakuuta 1945. Hautausmaata kutsuttiin aluksi "Karihaaran hautausmaaksi", mutta jo 1940–luvulla nimeksi vakiintui "Pohjoinen hautausmaa". Nykyinen nimi otettiin käyttöön 1993.

Siunauskappelin suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu kolmen arkkitehtitoimiston kesken vuonna 1958. Kilpailun voitti arkkitehti Osmo Sipari, jota avustivat arkkitehtiylioppilas Erkki Kairamo ja diplomi-insinööri Eino Puranen, ehdotuksellaan "Rauhan maa". Rakennustyöt alkoivat keväällä 1959 ja kappelin vihki käyttöön piispa Olavi Heliövaara 11. syyskuuta 1960. Tiili- ja betonirunkoinen valkeaksi rapattu kappeli edustaa modernistista arkkitehtuuria. Kappelisaliin mahtuu 250 henkilöä. Alttaritaulu on taidemaalari Erkki Koposen alun perin Kemin kirkkoon maalaama. 1953 valmistunut taulu siirrettiin kappeliin vuonna 1987. Kappelin 14-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1961 valmistamat. Paattionlehdon kappeli on peruskorjattu 1993.

## Lähteet
George Follmer

**George Follmer** (s. 27. tammikuuta 1934) on entinen yhdysvaltalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeentoista F1-osakilpailuun kaudella . Hän saavutti yhteensä 5 MM-pistettä ajamalla kolmanneksi Espanjan GP:ssä ja kuudenneksi Etelä-Afrikan GP:ssä. Hän on yksi harvoista debyyttikilpailussaan pisteille ajaneista kuljettajista.

Follmer kilpaili myös USAC-mestaruussarjassa vuosina 1967–1971 ja 1974 ajaen 25 starttia. Hän ajoi myös Indianapolis 500 -sarjassa vuosina 1969–1971 ollen parhaimmillaan 15. Hän voitti vuoden 1969 Phoenix International Racewayn kilpailun. F1-uran jälkeen Follmer kilpaili NASCAR Winston Cup -sarjassa ajaen 13 kilpailua 30:stä.

Follmer voitti myös vuoden 1965 SCCA Road Racing -sarjan mestaruuden ja Trans Am -sarjan mestaruuden kahdesti vuosina 1972 ja 1976, ollen myös vuoden 1972 Can-Am-sarjan mestari.

Follmer valittiin Amerikan Moottoriurheilun Hall of Fameen vuonna 1999.

## Lähteet
Ron Flockhart

**William Ronald "Ron" Flockhart** (16. kesäkuuta 1923 Edinburgh – 12. huhtikuuta 1962 Victoria, Australia) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui neljääntoista F1-osakilpailuun kausina  ja –. Hän saavutti uransa aikana yhteensä viisi MM-pistettä. 

## Ura
### Alkuvaiheet
Flockhart aloitti kilpa-ajamisen moottoripyörillä, joista hän vaihtoi 1940-luvun lopussa kilpa-autoihin ajaen jo 1950-luvun alussa muun muassa Formula 3:ia, Formula Libreä ja hillclimbingia.

### Formula 1
Flockhart teki Formula 1 -debyyttinsä kaudella  ajamalla Prinssi Biran kanssa jaetulla autolla Britannian osakilpailussa, mikä kuitenkin päättyi keskeytykseen. Hän teki paluun F1-sarjaan kaudella . Paluukilpailu Britannian GP:ssä päättyi keskeytykseen, mutta ensimmäiset MM-pisteet tulivat Italian GP:ssä 1956, missä hän ajoi kolmanneksi. 

Kaudet – olivat Flockhartille tuloksiltaan heikkoja eikä hän kerännyt näiden aikana yhtään MM-pistettä. Hän kuitenkin voitti Snettertonissa järjestetyn sarjan ulkopuolisen osakilpailun Silver City Trophyn (tunnettu myös nimellä Snetterton F1) vuonna 1959. Flockhart ajoi F1-uransa viimeisen MM-pisteen sijoittumalla kuudenneksi Ranskan GP:ssä 1960.

### Kestävyysajot
Flockhart ajoi F1-sarjan ohessa myös urheiluautoja sekä kestävyysajoja. Hän voitti vuoden 1956 Le Mansin 24 tunnin ajon Ecurie Ecosse -tiimissä Ninian Sandersonin kanssa. Hän voitti myös seuraavana vuonna yhdessä Ivor Buebin kanssa.

### Onnettomuudet ja kuolema
Flockhartin kilpa-autoilijan uraa varjostivat useat onnettomuustilanteet. Kaudella  ajetussa Ranskan GP:ssä Flockhart lensi ulos autostaan ja sai murtumia jalkaansa. Vuonna 1958 Flockhartin urheiluauto kolaroi ambulanssin kanssa ja syttyi tuleen, minkä seurauksena Flockhart ei voinut selkävaivojen vuoksi osallistua saman vuoden Le Mansin 24 tunnin ajoon. 

Elämänsä loppuvaiheessa Flockhart omistautui kilpa-ajamisen lisäksi lentokoneille ja hän yritti kahdesti rikkoa lentonopeusennätyksen Sydney-Lontoo lentoreitillä. Ensimmäinen yritys vuonna 1961 epäonnistui huonojen sääolosuhteiden vuoksi ja toinen päättyi lento-onnettomuuden aiheuttamaan kuolemaan vuonna 1962. Flockhartin tuhkat siroteltiin lentokoneella hänen kotiseudulleen Skotlantiin.

## Muuta
Flockhart oli koulutukseltaan insinööri ja hän työskenteli ennen kilpa-ajajan uraansa armeijan teknisellä osastolla toisen maailmansodan aikana ja siviilissä edinburghilaisessa tekstiilitehtaassa.

## Lähteet
Sulka (kirjailija)

**Henrik Jakob Matikainen**, kirjailijanimeltään **Sulka** (25. heinäkuuta 1842 Parikkala – 15. helmikuuta 1914 Parikkala) oli suomalainen kirjailija.

Matikainen toimi kouluolojen tutkijana Pietarissa ja Inkerissä.

## Teoksia
* *Lu'ennoita vanhantestamentin biblianhistorian selitykseksi kansakoulussa*, 1 vihko. Tekijä, Porvoo 1887.
* *Hengen taistelu ainetta vastaan : tutkimuksia ja mietteitä*. Aura, Turku 1896.
* *Salmen Matti : kertomus elämästä*, "Wiipurille" kirjoitti Sulka. Viipuri 1902.
* *Karkuri. Tosiperäinen kertomus "Vanhasta Suomesta"*. Gummerus 1913.

## Lähteet
* Suomen kirjailijat tietokanta
Hallintomenettely

**Hallintomenettely** tarkoittaa viranomaisessa tapahtuvaa hallintoasian käsittelyä, jota koskevat säännökset sisältyvät Suomessa hallintolakiin (434/2003). Hallintomenettely on hallinto-oikeudellinen käsite, mutta se on periaatteiltaan yhteydessä yleiseen prosessioikeuteen. Hallintomenettelyyn ei sisälly hallintolainkäyttö, lainsäädäntöasiat eikä yksityisoikeudelliset asiat. Esimerkiksi julkisyhteisön tekemä kiinteistön kauppa ei ole hallintomenettelyä, mutta sitä edeltävä viranomaiskäsittely kuuluu hallintomenettelyn piiriin. Sitä ovat myös oikeushallintoasiat, kuten virkanimitykset.

Hallintomenettelyyn kuuluu asian vireillepano, valmistelu, esittely ja päätöksenteko, jonka jälkeen päätös annetaan tiedoksi asianosaiselle. Se päättyy yleensä päätöksen täytäntöönpanoon, johon voi liittyä tehosteiden, kuten uhkasakon, käyttö. Kaikissa vaiheissa viranomaisella on velvollisuus neuvoa asianosaista.

## Säädöspohjan historia Suomessa

Hallintolain edeltäjä oli hallintomenettelylaki (598/1982), jota ennen hallintomenettelyn säädöspohja oli hajanaista ja monin osin puutteellista. Asiaa sääntelivät lähinnä oikeudenkäymiskaaren yleiset periaatteet ja sääntelemättömissä kohdissa turvauduttiin yleisiin hallinto-oikeudellisiin periaatteisiin ja virkamiesten harkintaan. Eräitä hallintomenettelyn osa-alueita varten säädettiin yleislakeja jo itsenäisyyden ajan alussa, mutta yleinen hallintomenettelylaki säädettiin vasta 1980-luvulla.

Hallintomenettelyn osa-alueita sääntelivät
* kielilaki, 148/1922
* laki julkisista kuulutuksista, 34/1925
* laki yleisten asiakirjain julkisuudesta, 83/1951
* laki tiedoksiannosta hallintoasioissa, 232/1966
* kunnallislaki, 642/1948
* kunnallislaki, 953/1976
* kuntalaki, 365/1995
* henkilörekisterilaki, 471/1987
* uhkasakkolaki, 1113/1990
* ympäristölupamenettelylaki, 735/1991
* Laki Suomen hallitusmuodon muuttamisesta (969/1995, 16 §) sisälsi säännöksen siitä, että jokaisella oli oikeus saada asiansa käsitellyksi asianmukaisesti ja ilman aiheetonta viivytystä. Pykälän mukaan lailla turvattiin hyvä hallinto, johon kuuluu käsittelyn julkisuus sekä oikeus tulla kuulluksi, saada perusteltu päätös ja hakea muutosta.

## Lähteet
Stefanos (piispa)

**Stefanos** (alun perin **Christákis Charalampídis**, ; s. 29. huhtikuuta 1940 Bukavu, Belgian Kongo) on Tallinnan jo koko Viron metropoliitta ja Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämies.

Stefanos syntyi Belgian Kongossa kyproksenkreikkalaiseen perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä Louvainissa Belgiassa ennen kuin päätti lähteä pappisuralle ja siirtyi opiskelemaan Pariisiin Pyhän Sergein instituuttiin vuonna 1960. Hän opiskeli samanaikaisesti myös Sorbonnen yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja erikoistui erämaaisiin.
Valmistuttuaan teologian maisteriksi hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1963 ja papiksi 1968. Vuonna 1987 hänet vihittiin piispaksi ja nimitettiin Ranskan metropoliittakunnan apulaispiispaksi, joka vastasi Etelä-Ranskan seurakunnista. Piispana toimiessaan Stefanos tuotti ortodoksisuudesta ohjelmia Ranskan radioon ja kirjoitti kaksi kirjaa sekä satoja ortodoksista teologiaa käsitteleviä artikkeleita.

Vuonna 1999 ekumeeninen patriarkka nimitti Stefanoksen Viron ortodoksisen kirkon edustajien pyynnöstä Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämieheksi virkaa tilapäisesti hoitaneen Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispan Johannesta seuraajaksi. Viron presidentti Lennart Meri tuki Stefanoksen valintaa.

Stefanos on Viron ortodoksien piirissä arvostettu johtaja, mutta piispan välit Moskovan patriarkaattiin ja venäläisiin ortodokseihin on säilynyt ongelmallisena.

## Lähteet
Sui generis

**Sui generis** on latinankielinen ilmaus, joka tarkoittaa ”omaa lajiaan” tai kirjaimellisesti ”omaa sukuaan”. Se on peräisin skolastisesta filosofiasta, jossa sillä tarkoitettiin ideaa tai entiteettiä, jota ei voitu lukea osaksi jotain suurempaa käsitettä.

Nykyään termiä on käytetty muun muassa biologiassa, oikeustieteessä, politiikan tutkimuksessa ja sosiologiassa. Esimerkiksi taksonomiassa *sui generis* viittaa sellaiseen lajiin, jota vastaa suku, johon ei kuulu muita lajeja.

## Lähteet
Febe Ingman

**Febe Johanna Ingman** (sukunimi vuodesta 1897 **Rancken**; 26. joulukuuta 1861 Purmo – 16. kesäkuuta 1914 Vaasa) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija.

Ingmanin vanhemmat olivat Teuvan kirkkoherra Wilhelm Ingman (1820–1875) ja tämän 2. puoliso Emma Ottilia Schalin. Hänen veljään olivat arkkipiispa Lauri Ingman sekä pappi ja nuortenkirjailija Alfred Emil Ingman. Febe Ingman toimi opettajana Gamla Vasa flickskolanissa. Vuonna 1897 hän meni naimisiin Lapväärtin kirkkoherran Axel Gunnar Ranckenin kanssa.

## Teoksia
* *Sagonystanet : tomtarnas i Gamla Vasa berättelser*.  Otava 1891

## Lähteet
* Suomen kirjailijat tietokanta 
* Ingman-suvun jälkelästaulut
Todennäköisyysamplitudi

**Todennäköisyysamplitudi** on kvanttimekaniikassa aaltofunktion amplitudia kuvaava kompleksiluku. Aaltofunktion avulla siis kuvataan, millä todennäköisyydellä hiukkanen löytyy tietystä paikasta \scriptstyle x. Kun todennäköisyystiheys paikan suhteen merkitään \scriptstyle |\Psi(x)|^2, voidaan todennäköisyysamplitudi merkitä \scriptstyle \Psi(x).

Todennäköisyysamplitudin käsite juontaa juurensa vuodesta 1926, jolloin Max Born esitti tulkintansa, että Schrödingerin yhtälön aaltofunktion amplitudin neliö esittää todennäköisyystiheyttä ja aaltofunktion amplitudi on todennäköisyysamplitudi.

## Yhtälöitä

### Normalisointi

Todennäköisyys, että kvanttimekaaninen hiukkanen löytyy jostain kohdasta avaruutta, on yksi. Täten on pädettävä normalisaatio

:\int_{-\infty}^{+\infty} |\Psi(x)|^2 dx = 1,

missä siis \scriptstyle \Psi(x) on todennäköisyysamplitudi.

### Bra-ket-esitys

Todennäköisyysamplitudi voidaan esittää myös bra-ket-merkinnällä seuraavasti:

\Psi(x) = \langle x|\Psi\rangle  \,\! .

## Lähteet
A.O.D.

**A.O.D.** eli **Altars of Destruction** on suomalainen, Kauhajoella vuonna 1986 perustettu Bay Area thrash metal -tyyppistä thrash metalia soittava yhtye.

A.o.D. hajosi vuonna 1989 ja palasi takaisin yhteen kokeilumielessä väliaikaisilla kokoonpanoilla vuonna 2008. Junnu Mäki erosi yhtyeestä 2009. Yhtyeen uusi ja oikeastaan ensimmäinen studioalbumi *[[Gallery of Pain]]* julkaistiin vuonna 2010 kokoonpanolla Kimmo Osmo (kaikki kitarat), Pasi Osmo (basisti), Jussi Samppala (rummut) ja Mika Luoma (laulu). 

## Jäsenet
* Mika Luoma – laulu (1987–2011, 2013-)
* Kimmo Osmo – kitara
* Jussi Arkela – kitara
* Pasi Osmo – basso
* Jussi Samppala – rummut

### Entiset jäsenet
* Mika Ahlqvist – kitara (1987–1988)
* Jukka Sandberg – rummut (1987–1988)
* Junnu Mäki – kitara (1988) 
* Timo Kivikangas – kitara (1988-89)
* Juhani Mäenpää – rummut (1988–1989)
* Jarno Samppala - laulu (2011-13)

## Diskografia
;Studioalbumit
* 

;Kokoelma-albumit
* 

**EP:t**
* 

;Demot
* 
* 

## Aiheesta muualla
* 
* 
* A.O.D. Youtubessa
Messukylän Toverit

**Messukylän Toverit ry** (MesTo) on tamperelainen vuonna 1915 perustettu urheilun yleisseura, jonka menestynein laji on tyttöjen ja naisten lentopallo. Vuonna 2013 emoseura eriytti naisten lentopallon ykkössarjatoiminnan omaksi seurakseen, ja Mesto Tampere ry syntyi. Kauden 2014–2015 päätteeksi edustusjoukkue voitti helsinkiläisjoukkue HEL Volleyn ykkössarjan finaalissa voitoin 3-0 ja sai mahdollisuuden anoa paikkaa lentopallon naisten Mestaruusliigassa kaudelle 2015–2016. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Mesto Tampere
Live (Dingo)

__NOTOC__
**Live** on 14. lokakuuta 2009 julkaistu Dingon live-albumi. Albumin sisältö on äänitetty Turussa Down by the Laituri-festivaaleilla kesällä 2009. Albumilla on bonuskappaleena uusi studiolevytys "Indiana".

## Kappaleet
Kaikkien kappaleiden sävellys ja sanoitus Neumann, ellei toisin mainita.
#  (säv. Robert Engstrand)
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Pertti Neumann – laulu
* Erik Valkama – kitara
* Vesa Kuhlman – bassokitara
* Robert Engstrand – kosketinsoittimet
* Ville Siuruainen – rummut

### Tuotanto
* Risto Asikainen – tuottaja
* Risto Asikainen ja Mikki Järvenpää – äänitys
* Arttu Volanto – miksaus
* Svante/Chartmakers – masterointi
* Markku Alkio – kuvat
* Christian Vaarapuro – kannen piirrokset
* Tero Jämsä – ulkoasu (”layout”)

## Lähteet
Mielihyväperiaate

**Mielihyväperiaate** on periaate, jonka mukaan ihminen pyrkii maksimoimaan olosuhteissa mahdollisen mielihyvän. Sigmund Freudin mukaan vastakohta libidon mielihyväperiaatteelle on niin sanottu todellisuusperiaate, jonka ohjaamana sopeutuminen ympäristön tosiasioihin tapahtuu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Uskontopsykologia: Psyyken kivulias kehitys
Todellisuusperiaate

**Todellisuusperiaate** eli **realiteettiperiaate** on Sigmund Freudin mukaan periaate, jonka ohjaamana sopeutuminen ympäristön tosiasioihin tapahtuu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 4.2.1. Psyyken kivulias kehitys.
Viron kristillinen ortodoksinen kirkko

**Viron kristillinen ortodoksinen kirkko** (, ), aikaisemmin **Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko** (, ), on toinen Viron ortodoksisista kirkoista. Kirkko on Moskovan patriarkaatin alainen autonominen kirkko ja sen päänä toimii metropoliitta Korneli. Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkkoon kuuluu 31 seurakuntaa ja 57 papiston jäsentä, joista 43 on pappeja  ja 14 diakoneja. Kirkossa on vajaa 200&nbsp;000 jäsentä, joten se on suurin Virossa toimiva kirkkokunta. Siihen kuuluu myös merkittävä Pühtitsan nunnaluostari. Toinen Virossa toimiva ortodoksinen kirkko on Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin alainen Viron apostolinen ortodoksinen kirkko.

Viron ortodoksinen kirkko sai autonomian vuonna 1920 ja siirtyi vuonna 1923 Konstantinopolin patriarkaatin alaisuuteen yhdessä Suomen ortodoksisen kirkon kanssa, sillä Moskovan patriarkaattiin oli vaikea pitää yhteyttä.

Kun Neuvostoliitto miehitti Viron, kirkon autonomisuus otettiin pois ja siitä tuli Moskovan patriarkaatin alainen piispakunta vuonna 1941. Saksalaismiehityksen aikaan 1941&ndash;1945 kirkko liittyi Konstantinopoliin, kunnes uuden neuvostomiehityksen alkaessa kirkko siirtyi taas Moskovan alaisuuteen 1945. Moskovan mukaan kirkko siirtyi patriarkaatin alaisuuteen vapaaehtoisesti, ilman painostusta.

Viron itsenäistyttyä uutta yhteiskuntaa rakennettiin "jatkuvuuden periaatteella", jossa yksilöiden ja yhteisöjen oikeudet ja velvollisuudet perustuvat tilanteeseen ennen neuvostomiehitystä vuonna 1940. Tämän vuoksi kirkon omaisuuden katsottiin kuuluvan Tukholmassa pakolaiskirkkona toimineelle Viron Konstantinopolin alaiselle autonomiselle kirkolle, joka palasi takaisin Viroon vuonna 1993.

Osa ortodoksisista seurakunnista ei kuitenkaan halunnut liittyä Konstantinopolin alaiseen autonomiseen kirkkoon ja seurasi yhdeksän vuoden jakso, jolloin näiden seurakuntien juridinen asema oli maassa epäselvä. Vuonna 2002 Viron sisäasiainministeriö rekisteröi Moskovan yhteyteen jääneet seurakunnat uskonnolliseksi yhdyskunnaksi nimeltä Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko.

Tallinnan ja koko Viron metropoliitaksi nimettiin vuonna 2018 entinen Verajan arkkipiispa Jevgeni. Viro kieltäytyi jatkamasta kirkon metropoliitta Jevgenin oleskelulupaa pitäen häntä turvallisuusuhkana ja hänet määrättiin poistumaan maasta 6. helmikuuta 2024 mennessä. Jevgeni poistui maasta, mutta sanoi kuitenkin jatkavansa kirkkokunnan metropoliittana Venäjältä käsin.

Elokuussa 2024 kirkkokunta irtaantui yksipuolisella julistuksella Moskovan partriarkaatista. Nykyisen nimensä kirkkokunta sai maaliskuussa 2025. Aluksi tarkoitus oli muutta nimi muotoon Viron ortodoksinen kirkko, mutta tuomioistuin piti tätä harhaanjohtavana, koska kirkkokunta ei kata kaikkia Viron ortodokseja. 

## Lähteet
* Mikko Ketola ja Teuvo Laitila: Viron ortodoksien tie kriisiin - katsaus Moskovan ja Konstantinopolin näkemyseroihin Viron ortodoksisen kirkon historiasta. Teologinen Aikakauskirja 3/1996. verkossa.
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Noki

**Noki** on hiilen tai hiilipitoisten aineiden epätäydellisessä palamisessa syntyvä musta, hiilipitoinen aine. Se sisältää yli 99&nbsp;% hiiltä sekä pieniä määriä vety-, happi- ja rikkiyhdisteitä. Noen sisältämä niin kutsuttu orgaaninen hiili viilentää ilmastoa, kun taas niin kutsuttu musta hiili lämmittää ilmastoa.  

Noki leijuu ilmassa hiutaleina ja tarttuu hanakasti erilaisiin pintoihin. Jo hyvin pieninä määrinä se tummentaa pinnat, joihin se osuu. Esimerkiksi vaatteista se ei lähde pois helpolla. Savupiippuihin kertyvä noki saattaa johtaa nokipaloon, minkä vuoksi savupiiput on säännöllisesti nuohottava.

Teollisuuden tarpeisiin nokea valmistetaan polttamalla maaöljystä saatavia hiilivetyjä. Suurin osa tuotannosta käytetään kumiteollisuudessa. Hienojakoista nokea eli nokimustaa käytetään myös mustana väriaineena maaleissa, muoveissa ja painomusteissa.

## Noki ja ilmasto
Ilmakehätieteellisessä kirjallisuudessa noen määritellään koostuvan kahdesta osatekijästä: orgaanisesta hiilestä sekä epäorgaanisesta mustasta hiilestä. Noen sisältämä orgaaninen hiili viilentää ilmastoa, kun taas musta hiili voimistaa llmaston lämpenemistä. Biomassan kotitarvepoltosta syntyy noin neljä kertaa enemmän orgaanista hiiltä kuin mustaa hiiltä. Dieselin ja kivihiilen noki puolestaan sisältää enemmän mustaa hiiltä kuin orgaanista hiiltä, joten sillä on ilmastoa lämmittävä nettovaikutus.

Lähes kolme neljännestä ihmistoiminnasta aiheutuvasta ilmakehää viilentävästä orgaanisesta hiilestä saa alkunsa metsäpaloista ja peltojen kulotuksesta. Loput orgaanisen hiilen päästöt aiheutuvat biomassan kotitarvekäytöstä (19&nbsp;%) ja fossiilisten polttoaineiden käytöstä (7&nbsp;%). 

Valtaosa ilmakehää lämmittävistä mustan hiilen päästöistä aiheutuu  metsäpaloista, metsän kaskeamisesta ja peltojen kulotuksesta (42&nbsp;%). Muut mustan hiilen päästöt aiheutuvat fossiilisten polttoaineiden poltosta (38&nbsp;%) ja biomassan kotitarvekäytöstä (20&nbsp;%). 

Metsäpalojen ja metsän kaskeamisen yhteydessä syntyvien nokipäästöjen ilmastoa viilentävä vaikutus on kuitenkin kaksinkertainen niiden lämmitysvaikutukseen verrattuna. Metsäpalojen noella saattaa silti olla paikallista ilmastoa lämmittävää vaikutusta ja esimerkiksi Venäjän ja Kiinan kevätkulotusten nokipäästöjen on havaittu nopeuttavan arktisten alueiden sulamista.

## Katso myös
* Pienhiukkanen

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Metsäpalojen vaikutusta ilmaston lämpenemiseen on aliarvioitu 
* Kiinan ja Intian ympäristöteknologiat myrkkyä ilmastonmuutokselle CO2-raportti 20.2.2010
Kaarina Buure-Hägglund

**Ritva Kaarina Buure-Hägglund** (s. 16. kesäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen juristi (OTT) ja virkamies, joka nousi ensimmäisenä naisena kenraalikuntaan ottaessaan helmikuussa 1996 vastaan Puolustusvoimien asessorin eli johtavan juristin viran. Asessori on siviilivirka, joka osastopäällikkönä rinnastettiin vuoteen 2008 asti kenraalin arvoiseksi.

Ennen puolustusministeri Anneli Tainan 1995 suorittamaa nimitystä Buure-Hägglund toimi Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa kansainvälisen yksityisoikeuden, erityisesti ulkomaankaupan oikeuden apulaisprofessorina. Kontaktin Puolustusvoimiin Buure-Hägglund loi toimiessaan puheenjohtajana naisten asepalvelusta selvittäneessä toimikunnassa. Hänellä oli taustallaan myös pitkähkö ura oikeusministeriössä, muun muassa lainsäädäntöjohtajana.

Buure-Hägglund oli vuonna 2001 ehdolla eduskunnan oikeusasiamieheksi. Tehtävään valittiin lopulta apulaisoikeusasiamies Riitta-Leena Paunio. 27. marraskuuta 2001 järjestetyssä äänestyksessä Paunio sai 170 ääntä, 5 äänesti tyhjää ja 3 hylättiin, koska olivat äänestäneet Buure-Hägglundia, joka oli peruuttanut hakemuksensa kirjeitse 16. marraskuuta 2001. Juuri ennen hakemuksen poisvetämistä perustuslakivaliokunta oli asettunut yksimielisesti Paunion kannalle.

Syksyllä 2001 Buure-Hägglund palasi Helsingin yliopistoon, jossa hän ryhtyi hoitamaan dosentuuria.

## Helsingin yliopistossa
*Oikeustieteen kandidaatti, 1960-luvulla
*Oikeustieteen tohtori, 1978
*Kansainvälisen yksityisoikeuden dosentti 9.4.1979–1987
*Kansainvälisen yksityisoikeuden apulaisprofessori 1987–1.2.1996
*Kansainvälisen yksityisoikeuden dosentti 2.10.2001–

## Kirjallisuutta
*Buure-Hägglund, Kaarina: *Nainen kenraalikunnassa*. Edita, 2001. 
*Buure-Hägglund, Kaarina: *Suomen kriisilainsäädäntö*. WSOY, 2002. 
*Buure-Hägglund, Kaarina: *Irtaimiin esineihin kohdistuvat reaalivakuudet kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta*. Suomen lakimiesyhdistys, 1978. 

## Lähteet
Diakoninkynttilä

**Diakoninkynttilä** on ortodoksisen kirkon jumalanpalvelusväline.

Diakoninkynttilä on mehiläisvahasta tehty noin 3 cm paksu ja 80 cm pitkä kynttilä, johon voidaan liittää erillinen metallinen tai puinen kahva. Joissakin seurakunnissa on myös metallisia tai puisia kynttilänvarsia, joihin liitetään ylimmäksi 2 cm paksu kirkkokynttilä.  

Diakoni kantaa tätä kynttilää oikeassa kädessään osallistuessaan suitsutuksiin tai saattoihin.  Diakoni kulkee aina papin tai piispan edellä, koska ajatus on, että hän näyttää valoa varsinaiselle palveluksen toimittajalle.  

## Lähteet
* Arkkimandriitta Arseni: Ortodoksinen sanasto. Otava. 1999
Marika Laijärvi

**Marika Aurora Laijärvi** (ent. *Uskali*, s. 12. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen kirjailija.

Laijärvi on valmistunut filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan saksan kieli ja kulttuuri. Hän on työskennellyt saksan kielen opettajana ja lasten- ja nuortenkirjakriitikkona.  

## Teokset
* 
* 
* 
* 

## Palkinnot ja tunnustukset
* Finlandia Junior -palkintoehdokkuus 2004 (*Hopeanorsu*)
* Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus 2006 (*Pietari, Nella ja kulmakunnan kauhu*)
* Lasten LukuVarkaus -palkinto 2007 (*Pietari, Nella ja kulmakunnan kauhu*)
* Topelius-palkintoehdokkuus 2011 (*Vaihtoaskelia*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Marika Laijärvi Suomen Nuorisokirjailijoiden nettimatrikkelissa (Internet Archive) 
*
Vastaava toimittaja

**Vastaava toimittaja** on Suomessa *laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä* (13. kesäkuuta 2003/460) määrittämä tehtävä. Lain mukaan julkaisijan tulee määrätä aikakautiselle julkaisulle (aikakauslehdelle tai vastaavalle) ja verkkojulkaisulle *vastaava toimittaja*, jonka tehtävänä on johtaa ja valvoa toimitustyötä, päättää aikakautisen julkaisun, verkkojulkaisun tai ohjelman sisällöstä sekä muusta lain määräämästä. Hänen tulee olla viisitoista vuotta täyttänyt henkilö, joka ei ole konkurssissa ja jonka toimintakelpoisuutta ei ole rajoitettu. Tieto vastaavasta toimittajasta on merkittävä julkaisuun. Laki sallii myös useiden vastaavien toimittajien määräämisen. Tällöin määritellään yleensä kullekin henkilölle oma vastuualue.

*Painovapauslaissa* vuodelta 1919 käytettiin termiä päätoimittaja. Vuoden 2003 Lakiuudistus muutti oleellisesti rikollisesta julkaisutoiminnasta annettavia rangaistuksia: päätoimittajan vastuuta pienennettiin siinä tapauksessa että hän ei ole laiminlyönyt tehtäviään, ja hänen alaisuudessaan työskentelevien vastuu lisääntyi.

Tapauksissa, jossa vastaavan toimittajan laiminlyönti johtaa virheellisen tiedon julkaisemiseen, voidaan tämä tuomita päätoimittajarikkomuksesta sakkoon. Vastaavan toimittajan ei tarvitse olla päätoimittaja vaan hän voi olla myös keskijohtoon kuuluva tai rivitoimittaja.
## Lähteet
Voimasuo

__NOTOC__
**Voimasuo** on kotimaisen Jääportit-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2009.

Albumin kansien pastellivärimaalaukset on tehnyt Mindy M. Heinonen.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvostelut
* Avantgarde-metal.com: *suopea*
* Desibeli.net: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jaaportit.net
Eila-Maija Mirolybov

**Eila-Maija Mirolybov** (o.s. **Saksa**, 7. kesäkuuta 1943 Heinola – 2. huhtikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän työskenteli toimittajana Yleisradiossa ja 1978–1981 Yle uutisten uutisankkurina ja sitten *[[Ortodoksiviesti]]*-lehden päätoimittajana. Mirolybov jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2003. Hän oli pitkän toimittajauransa aikana mukana televisiolähetyksissä selostamassa lukuisia kuninkaallisia tapahtumia, ja häntä pidettiinkin siksi erityisesti Euroopan kuningasperheiden asiantuntijana. 

## Lähteet
Angela Ruggiero

**Angela Ruggiero** (s. 3. tammikuuta 1980) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän syntyi Panorama Cityssä Kaliforniassa ja on pelipaikaltaan puolustaja. Taustaltaan hän on amerikanitalialainen.

Ruggiero on voittanut neljä olympiamitalia; kultaa 1998 Naganossa, hopeaa 2002 Salt Lake Cityssä ja 2010 Vancouverissa sekä pronssia 2006 Torinossa.

Angela Ruggiero valittiin Vancouverin vuoden 2010 kisojen aikana KOK:n urheilijajäseneksi seuraavaksi kahdeksaksi vuodeksi.. 2015 Ruggiero kutsuttiin The Hockey Hall of Famen jäseneksi. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Angela Ruggieron viralliset kotisivut
Koskimäki (Kyyjärvi)

**Koskimäki** on kylä Kyyjärvellä, Keski-Suomessa. Kylä sijaitsee valtatie 16:n tuntumassa. Koskimäen lähistöllä sijaitsee lintujen pesimispaikkana tunnettu Alisen lampi.