open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Evelise Veiga

**Evelise Veiga** (s. 3. maaliskuuta 1996) on portugalilainen yleisurheilija, joka kilpailee pituushypyssä ja kolmiloikassa. Hän on molemmissa lajeissa universiadimitalisti.

Veiga sijoittui alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 pituushypyssä yhdeksänneksi ja kolmiloikassa kymmenenneksi. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän oli pituushypyssä viides ja kolmiloikassa kahdestoista. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui pituushypyssä kahdeksanneksi. Vuonna 2019 hän saavutti universiadeissa alun perin hopeaa niin pituushypyssä kuin kolmiloikassakin, mutta nousi kolmiloikan voittajaksi Olha Korsunin dopingrikkeen vuoksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän kilpaili kolmiloikassa, mutta jäi karsintaan. Hän karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta myös vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti 2022 pituushypyssä hopeaa Ibero-Amerikan-mestaruuskilpailuissa ja pronssia Välimeren kisoissa, Eugenen MM-kilpailuissa ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui saman lajin loppukilpailusta.

Veiga on voittanut pituushypyssä Portugalin-mestaruuden ulkoradoilla vuosina 2016–2022 sekä sisäradoilla vuosina 2017–2020 ja 2022.

Veigan ennätys pituushypyssä on kesäkuussa 2022 hypätty 674&nbsp;cm ja kolmiloikassa kesäkuussa 2019 hypätty 14,32&nbsp;m.

## Parhaat tulokset kausittain
Päivitetty 29.7.3033 

## Lähteet
Kampusalueen stadion

**Kampusalueen stadion** (, ) on Al-Rayyanissa Qatarissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 2016 ja se avattiin 15. kesäkuuta 2020. Stadionin yleisökapasiteetti 45 350 ja se on yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2022 pelipaikoista.

Stadion sijaitsee Education Cityssä, useiden yliopistokampusten keskellä. Maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen stadion jää yliopistojen urheilujoukkueiden käyttöön ja sen kapasiteetti lasketaan 25 000:een.

## Lähteet
Isokalliotasku

**Isokalliotasku** (*Emarginata schlegelii*) on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Afrikan eteläosista.

## Koko ja ulkonäkö
Isokalliotasku voi kasvaa 15&ndash;18 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Isokalliotaskun väritys vaihtelee alalajeittain. Pohjoisemmassa elävät alalajit ovat päästään ja selästään vaalean harmahtavanruskeita, kun taas eteläisin alalaji *E. s. pollux* on tummemman harmaa. Siivet ovat tumman ruskeat tai harmaat. Linnun perä on valkoinen ja pitkähkö pyrstö on musta ja valkoreunainen. Lajin vatsa ja rinta ovat valkoiset tai vaaleanharmaat.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Isokalliotaskua tavataan Angolasta Etelä-Afrikkaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kuivat pensaikkoiset alueet ja puoliaavikot. Etelä-Afrikassa sitä tavataan karoolta. Isokalliotasku liikkuu useimmiten yksin tai pareittain ja sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat. Linnun pesimäkausi on elokuulta maaliskuulle. Se rakentaa kasvimateriaaleista kuppimaisen pesän pensaaseen ja naaras munii kahdesta neljään sinertävänvihreää punapilkullista munaa.

## Lähteet
Marcell Jacobs

**Lamont Marcell Jacobs Jr.** (s. 26. syyskuuta 1994) on Yhdysvalloissa syntynyt italialainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksuissa ja pituushypyssä. Hän on 100 metrin juoksun ja pikaviestin olympiavoittaja, 100 metrin Euroopan mestari sekä 60 metrin sisäratojen maailman- ja Euroopan-mestari.

## Ura
Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 Jacobs sijoittui pituushypyssä 11:nneksi. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä. Hän sijoittui Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 100 metrin juoksussa toiseksi vuonna 2019. Hän voitti 60 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 Italian ennätysajalla 6,47. Toukokuussa 2021 Jacobs juoksi 100 metrillä Italian ennätyksen 9,95&nbsp;s ja paransi Filippo Tortun nimissä ollutta aikaisempaa ennätystä neljällä sekunnin sadasosalla.

Jacobs voitti kultaa vuonna 2021 Tokion olympialaisten 100 metrin juoksussa Euroopan-ennätyksellä 9,80. 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin viestissä hän juoksi toisen osuuden Italian voittaessa kultaa maan ennätysajalla 37,50. Hän voitti 60 metrin sisäratojen maailmanmestaruuden  Belgradissa 2022 Euroopan ennätysajalla 6,41. Jo välierissä hän oli parantanut Italian ennätystä lukemiin 6,45. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Jacobs pääsi alkueristä jatkoon, mutta vetäytyi välieristä vammariskin vuoksi. Hän oli kärsinyt vammoista ja sairasteluista aikaisemmin saman kauden aiakana. Samana vuonna hän voitti 100 metrin Euroopan-mestaruuden Münchenin EM-kilpailuissa kisaennätysajalla 9,95. Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hän saavutti 60 metrillä hopeaa ajalla 6,50. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ja juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa Italian 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin viestijoukkueessa. Roomassa 2024 hän voitti Euroopan-mestaruuden ajalla 10,02 ja 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin viestissä, jossa juoksi toisen osuuden. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi ajalla 9,85 ja pikaviestissä neljänneksi. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Jacobs on voittanut Italian-mestaruuden 100 metrin juoksussa ulkoradoilla vuosina 2018, 2019, 2020, 2021 ja 2022, pituushypyssä ulkoradoilla vuonna 2016 ja sisäradoilla vuonna 2017 sekä 60 metrin juoksussa sisäradoilla 2021 ja 2022.

Pituushypyssä hänen ennätyksensä on sisäradoilla 807&nbsp;cm helmikuulta 2017 ja ulkoradoilla 795&nbsp;cm kesäkuulta 2016. Liian kovassa myötätuulessa hän hyppäsi 848&nbsp;cm kesäkuussa 2016.

## Lähteet
Juha Ekola

**Juha Ekola** (s. 1988) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2019 Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta. Ekola on näytellyt mm. Teatterikorkeakoulun produktioissa. Hän aloitti Vaasan kaupunginteatterin näyttelijänä syksyllä 2020.

Ekola toimii kitaristina ja laulajana ÄLÄ-yhtyeessä. Aiemmin hän on soittanut kitaraa ja laulanut Silvoid-orkesterissa. Ekolalla on myös koneistajan tutkinto (2006).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* https://www.komiat.fi/uutiset/online-uutiset/juha-ekolasta-vuoden-nuorisoseuralainen-1.1226744?login=true
Peter Murbeck

**Peter Murbeck** (1708–1766) oli ruotsalainen kansansaarnaaja. Toimiessaan pappina Etelä-Ruotsissa Murbeck joutui, pietistisistä mielipiteistä epäiltynä, 1737 pitkälliseen oikeudenkäyntiin, joka päättyi siten, että hänet 1741 erotettiin virasta epämääräiseksi ajaksi. Saatuaan 1746 virkansa takaisin hän työskenteli pappina Tukholmassa ja Blekingessä ja sai kansalta vastakaikua. Hänen vaikutuksestaan perustettiin Tukholmaan "Murbeckin laitos köyhiä tyttöjä varten", jolla oli paitsi kasvatuksellisia tavoitteita, myös tarkoituksena antaa heille sellaista käytännöllistä opetusta, että heistä tulee yhteiskunnalle hyödyllisiä henkilöitä. Hänen kirjoituksistaan on merkittävä hänen Lundin tuomiokapitulille antama uskontunnustus, jota julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen useita painoksia, sekä saarnoja.

## Suomennetut julkaisut
* *Saarna rukous-sunnuntaina*: Pietari Murbeck'ilta. Pori: C. F. Sjöblom 1851

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Murbeck, Peter, Nordisk familjebok 1913 
* Herman Hofberg, Murbeck, Peter Svenskt biografiskt handlexikon (2. p., 1906) 
* Björn Jordell, Peter Murbeck, Svenskt biografiskt lexikon, Band 26 (1987–1989)
Reggiane Re.2004

**Reggiane Re.2004** oli toisen maailmansodan aikainen italialainen hävittäjäpommikone.

## Suunnittelu
Re.2004 suunniteltiin Re.2005:n rinnalla tarkoituksena olla vaihtoehtoinen kotimaista moottoria käyttävä malli. Voimanlähteenä tuli toimia uusi nestejäähdytteinen 24 sylinterinen Isotta Frascini Zeta RC 24/60 moottori, joka tuotti 1250 hv (932 kW). 

Koneen prototyyppi valmistui vuonna 1942, ja konetta tilattiin kymmenen kappaletta. Tilaus kuitenkn peruttiin myöhemmin, koska moottorin ylikuumenemisongelmaa ei saatu korjattua.

## Tekniset tiedot
Lähde:
#### Yleiset tiedot
* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** 8.35 m
* **Kärkiväli:** 11.00 m
* **Korkeus:** 3.5 m
* **Siipipinta-ala:** 20.4 m2
* **Lentoonlähtöpaino:** 3282 kg
* **Voimalaite:** 1 x Isotta Frascini Zeta RC 24/60; 932 kW (1250hv)

#### Suoritusarvot
* **Suurin nopeus:** 620 km/h
* **Lentomatka:** 1000 km

#### Aseistus
* 2 x MG 151/20 20 mm tykkiä (siivissä)
* 2 x Breda Safat 12,7 mm konekivääriä (rungossa)
* Pommeja, enintään 1000kg

## Katso myös
* Reggiane Re.2003
* Reggiane Re.2005
* Reggiane Re.2000

## Lähteet
Friedrich Ramm

**Johann Friedrich Ramm** (18. marraskuuta 1744 Mannheim – 12. kesäkuuta 1813 München) oli saksalainen oboisti. Hän työskenteli vuosina 1758–1778 Mannheimin hovikapellissa (ensin vuoden koeajalla) ja tämän jälkeen Münchenissä.

Wolfgang Amadeus Mozart ystävystyi Rammin kanssa Mannheimissa vuonna 1777. Vaikka Mozart oli säveltänyt oboekonserttonsa toiselle soittajalle, Ramm otti sen omakseen ja oli jo helmikuun 14. päivään mennessä vuonna 1778 esittänyt teoksen viidesti. Myöhemmin Mozart sävelsi Rammia varten oboekvarteton.

Rammin isä oli trumpetisti. Ramm teki vuodesta 1760 alkaen lukuisia konserttikiertueita, jotka suuntautuivat Frankfurtiin, Wieniin, Alankomaihin, Italiaan, Salzburgiin, Lontooseen ja Berliiniin. Keväällä 1778 Ramm debytoi omalla konsertillaan Pariisin Concert Spirituel -konserttisarjassa. Vuonna 1807 hän lähti kolmannelle ja viimeiselle Italian-kiertueelleen. Ramm teki myös omia sävellyksiä, jotka kuitenkin ovat kadonneet.

## Lähteet
Mikkelin läänin vaakuna

**[[Mikkelin lääni|Mikkelin läänin]] vaakunassa** oli kuvattuna Hämeen ja Savon historiallisten maakuntien vaakunat, viitaten läänin sijaintiin kyseisten maakuntien alueilla. Vaikka lääni sijaitsikin pääosin Savossa, oli Hämeen ilves sijoitettu vaakunan heraldiseen oikeaan puoleen Hämeen perinteisen herttuakunnan arvon ylittäessä Savon kreivikunnan arvon. Suomen muiden lääninvaakunoiden tapaan Mikkelin läänin vaakunan on laatinut heraldikko Ahti Hammar ja se vahvistettiin käyttöön 18.1.1962.

Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "*Halkoisen kilven oikeanpuolisessa punaisessa kentässä kultainen kävelevä ilves, jonka korvatöyhdöt mustat; saatteena ilveksen yläpuolella kolme kuusisakaraista tähteä ja alapuolella neljä ruusua sijoitettuina 1:3; kaikki hopeaa. Vasemmanpuolisessa mustassa kentässä palkeittain viritetty käsijousi; kaikki kultaa, paitsi jousen jänne sekä nuolen kärki ja sulitettu pyrstö hopeaa. Kilven päällä herttuakunnankruunu."* 

## Karjalan vaakuna Mikkelin läänin tunnuksena

Mikkelin läänin perustamisesta vuonna 1831 alkaen läänin tunnuksena käytettiin usein Karjalan maakunnan vaakunaa, vaikka läänin alue koostui pääasiassa Hämeen ja Savon maakuntien alueista. Syynä on pidetty Mikkelin läänin asemaa sitä edeltäneiden Viipurin ja Savonlinnan, sekä Kymenkartanon läänien perillisenä. Vuonna 1812 Suomen suuriruhtinaskuntaan liitetty Viipurin lääni käytti vaakunanaan Viipurin kaupungin vanhaa vaakunaa, Pohjois-Karjalan ollessa osa Kuopion lääniä.

## Lähteet
Johann Gottlieb Janitsch

**Johann Gottlieb Janitsch** (19. kesäkuuta 1708 Schweidnitz – 1763 Berliini) oli saksalainen galanttia tyyliä edustanut säveltäjä. Hän pääsi tärkeään asemaan Preussin hovissa.

Janitsch opiskeli Frankfurt an der Oderin yliopistossa ja osallistui sen musiikkielämään. Hän toimi Franz Wilhelm von Happen sihteerinä ja Fredrik Suuren hovimuusikkona. Janitsch seurasi Fredrik Suurta Berliiniin, jossa asui kuolemaansa saakka. Hän sävelsi tilauksesta musiikkia useisiin tärkeisiin hovitilaisuuksiin. Tuotantoon kuuluu esimerkiksi cembalo- ja urkusonaatteja. Suurinta osaa säveltäjän työstä on pidetty kadonneena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Dasarath Deb

**Dasarath Deb** (2. helmikuuta 1916 – 14. lokakuuta 1998) oli intialainen poliitikko, joka toimi Tripuran pääministerinä vuosina 1993–1998. Hän oli parlamentaarikko Lok Sabhassa neljä kautta vuosina 1952–1957, 1957–1962, 1962–1967 ja 1971–1977. Vuoden 1977 jälkeen hän siirtyi valtakunnanpolitiikasta Tripuran paikallispolitiikkaan vaikuttaen osavaltioparlamentissa noin 20 vuoden ajan. Hänet muistetaan myös Intian alkuperäisväestön eli adivasien oikeuksien puolesta taistelleena koulutusaktivistina, joka perusti 488 koulua vuosina 1945–1947. Hän oli ensimmäinen Tripuran adivasiheimoihin kuuluva pääministeri.

Deb syntyi köyhään adivasiperheeseen Khowain kylässä. Hänen alkuperäinen sukunimensä oli Debbarma, jonka hän adivasikriitikoidensa pettymykseksi vaihtoi myöhemmin bengalilaisempaan muotoon Deb. Hän otti 1940-luvulla tehtäväkseen adivasien koulutustilanteen parantamisen Janasikhya Samiti -koulutusjärjestön kautta. Tripuran kuningas suhtautui järjestöön kriittisesti, mikä pakotti Debin jatkamaan toimintaa laittomasti. Koulutusjärjestö jatkoi toimintaansa Tripura Rajya Mukti Parishadin nimellä aseellisesti. Järjestö laski aseensa vuonna 1949, jolloin Tripuran kuningaskunta liittyi osaksi Intiaa. Deb siirtyi Intian kommunistisen puolueen jäseneksi yhdessä tukijoidensa kanssa.

Vuonna 1952 Deb äänestettiin Intian parlamentin alahuoneeseen eli Lok Sabhaan Itä-Tripuran vaalipiiristä. Aikaisemman toimintansa vuoksi hänestä oli tehty pidätysmääräys, joka hallituksen tuli kumota kun hänet valittiin parlamentaarikoksi. Hänet äänestettiin kahdelle peräkkäiselle jatkokaudelle vuosina 1957 ja 1962 sekä 1971. Ainoan vaalitappionsa hän koki vuoden 1967 parlamenttivaaleissa. Intian kommunistisen puolueen jakauduttua kahtia vuonna 1964 hän siirtyi Intian marxilaisen kommunistisen puolueen eli CPI(M):n jäseneksi. Vuoden 1977 jälkeen hän siirtyi valtakunnanpolitiikasta Tripuran paikallispolitiikkaan. Hänet äänestettiin Tripuran osavaltioparlamentin lainsäätäjäksi neljälle peräkkäiselle kaudelle vuosina 1978–1993. Nripen Chakrabortyn johtaman ensimmäisen osavaltiohallituksen aikana Deb oli koulutusministeri. Chakrabortyn toisella pääministerikaudella hänet valittiin varapääministeriksi.

Kommunistit menettivät Tripuran hallinnan vuonna 1988, jolloin Intian kongressipuolue voitti osavaltiovaalit. Samana vuonna Deb valittiin CPI(M):n Tripuran yksikön johtajaksi. Vuonna 1993 hänen johtamansa puolue voitti vaaleissa, minkä seurauksena hänet valittiin Tripuran pääministeriksi. Hän jatkoi tehtävässä vuoteen 1998, kunnes kautensa päätyttyä ei terveyssyistä asettunut enää ehdolle silloisissa vaaleissa.

## Lähteet
Manateen piirikunta

**Manateen piirikunta** () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 403&nbsp;253 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Bradentonin kaupunki. Piirikunta perustettiin 9. tammikuuta 1855.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Applingin piirikunta

**Applingin piirikunta** () on Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 18&nbsp;386 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Baxleyn kaupunki. Piirikunta perustettiin 15. joulukuuta 1818.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Voldemar Lender

**Voldemar Lender** (18. helmikuuta 1876 Tallinna – 30. syyskuuta 1939 Tallinna) oli Tallinnan ensimmäinen virolainen pormestari. Hän toimi pormestarina vuodet 1906–1913. Hänen pormestarikaudellaan ja jo vähän sitä ennen virolaiset ja venäläiset alkoivat nousta baltiansaksalaisia merkittävämmiksi ryhmiksi Tallinnan paikallishallinnossa. 

Lender oli koulutukseltaan insinööri, ja hänellä oli rakennusalan suunnittelutoimisto. Lenderin toimistossa työskennellyt Anton Uesson toimi pitkään Tallinnan pormestarina 1920- ja 1930-luvuilla. Lenderin mukaan on nimetty niin sanotut Lenderin talot eli vanhat puutalot, joita rakennettiin muun muassa Kadriorgiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.

Lenderin vaimo Elfriede Lender (o.s. Meikov) oli opettaja, joka perusti Viron ensimmäisen vironkielisen tyttökoulun.

## Lähteet
Marc Antoine Muret

**Marc Antoine Muret** eli **Marcus Antonius Muretus** (1526–1585) oli ranskalainen humanisti. Hän piti oppineita luentoja jo 18-vuotiaana. Hän siirtyi siveellisyysrikoksen takia Ranskasta Italiaan ja piti Roomassa luentoja antiikin kirjailijoista ja lainopista. Hän on kirjoittanut loistavalla latinan kielellä teokset *Orationes*, *Epistolæ*, *Variæ lectiones*, runot *Juvenilia*, *Poëmata varia*. *Scripta selecta* julkaistiin 1871–1873.

Muret'n oppilaita oli Michel de Montaigne.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tom Greenin piirikunta

**Tom Greenin piirikunta** () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 119&nbsp;200 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on San Angelon kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1875.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Koskitonkijat

**Koskitonkijat** (*Retroculus*) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita tavataan Etelä-Amerikasta:

* *[[Retroculus lapidifer]]* (Castelnau, 1855) – Koskitonkija
* *[[Retroculus septentrionalis]]* Gosse, 1971

* *[[Retroculus xinguensis]]* Gosse, 1971 – Viherkoskitonkija

## Lähteet
Nelisilmäopossumi

**Nelisilmäopossumi** (*Metachirus nudicaudatus*) on pussirottien (Didelphidae) heimoon ja Didelphinae-alaheimoon kuuluva nisäkäslaji. Se on sukunsa nelisilmäopossumit (*Metachirus*) ainoa laji.

Aikuisen nelisilmäopossumin ruumiin ja pään yhteispituus on 190–310 mm. Hännän pituus vaihtelee 195 ja 390 mm välillä. Nelisilmäopossumikoiras painaa keskimäärin 490 grammaa ja naaras 350 grammaa. Koiraat ovat naaraita noin 20–30 mm pidempiä. Laji on heimonsa suurin laji jolla ei ole vatsataskua. Selkäpuolen turkki on lyhyttä, pehmeää ja tiheää. Sen väritys voi vaihdella alueittain punertavasta kellanruskeaan.

Nelisilmäopossumia tavataan melko suurella alueella Keski- ja Etelä-Amerikassa.

Nelisilmäopossumi on yksineläjä. Sekä koiraat että naaraat rakentavat pallonmuotoisia pesiä kuivista lehdistä ja oksista. Nelisilmäopossumin lisääntymisaika kestää todennäköisesti huhtikuusta lokakuuhun. Naaras saa vuodessa keskimäärin kaksi poikuetta, joissa on 1–9, keskimäärin viisi poikasta. Luonnossa lajin keskimääräinen elinikä on kolmesta neljään vuotta.

## Lähteet
Reggiane Re.2006

**Reggiane Re.2006** oli toisen maailmansodan aikainen italialainen hävittäjälentokone.

## Suunnittelu ja kehitys
Vuoden 1942 lopussa Reggiane alkoi suunnitella muunnelmaa Re.2005 hävittäjästä, johon voitaisiin asentaa Daimler-Benz DB 603 -moottori. Toukokuussa 1943 koneesta tilattiin kaksi prototyyppiä, mutta Saksan viranomaiset peruivat tilauksen myöhemmin. Reggiane päätti jatkaa yhden prototyypin valmistamista loppuun, mutta liittoutuneiden pommitukset tuhosivat Reggianen tehtaat tammikuussa 1944 keskeyttäen rakennustyöt. Keskeneräinen prototyyppi siirrettiin Correggioon, jossa se valmistettiin loppuun helmikuuhun mennessä. Prototyyppiin ei asennettu moottoria.

Kone ei koskaan lentänyt ja se siirrettiin viimeisen kerran lokakuussa 1944 Taliedoon turvaan. Britit saivat koneen haltuunsa vuonna 1946, ja he päättivät romuttaa sen, kun eivät olleet löytäneet mitään mielenkiintoista koneen piirroksista.

Nykyään koneesta on jäljellä vain yksi laskutelineen osa, ja se on näytteillä Museo della Scienza e della Tecnica:ssa, Milanossa.

## Tekniset tiedot

### Yleiset ominaisuudet

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** 9,90 m
* **Kärkiväli:** 11 m
* **Korkeus:** 3,15 m
* **Siipipinta-ala:** 20,4 m2
* **Tyhjäpaino:** 2 960 kg
* **Lentopaino:** 3 950 kg
* **Voimalaite:** Daimler-Benz DB 603**;** 1287 kW (1510 hv)

### Suoritusarvot

* **Suurin nopeus:** 695 km/h 7200 metrissä
* **Lentomatka:** 1100 km
* **Lakikorkeus:** 12 000 m
* **Siipikuormitus:** 193 kg/m2

### Aseistus

* 3 x MG 151/20 20mm tykkiä
* 2 x Breda-SAFAT 12.7mm konekivääriä

## Katso myös

* Reggiane Re.2005
* Reggiane Re.2004
* Reggiane Re.2003

## Lähteet
Shobhna Samarth

**Shobhna Samarth** (oik. **Saroj Shilotri**; 17. marraskuuta 1916 Bombay – 9. helmikuuta 2000 Pune) oli intialainen elokuvanäyttelijä, -ohjaaja ja -tuottaja. Hän työskenteli hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän oli näyttelijöiden Nutanin ja Tanujan äiti, ja Kajolin, Tanishan ja Mohnish Bahlin isoäiti.

## Valikoitu filmografia
* *[[Nigah-e-Nafrat]]* (1935)
* *[[Do Diwane]]* (1936)
* *[[Kokila (vuoden 1937 elokuva)|Kokila]]* (1937)
* *[[Bharat Milap]]* (1942)
* *[[Ram Rajya]]* (1943)
* *[[Mahasati Ansuya]]* (1943)
* *[[Urvashi (vuoden 1946 elokuva)|Urvashi]]* (1946)
* *[[Rambaan]]* (1948)
* *[[Chhalia]]* (1960)
* *[[Do Chor]]* (1972)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Lyijyvalkoinen (kirja)

**Lyijyvalkoinen** on Jyrki Erran kirjoittama jännitysromaani. Sen on julkaissut vuonna 2020 Otava. Teos sai vuonna 2021 myönnetyn Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon.

Erran kolmannessa teoksessa päähenkilö on suomalainen Caravaggio-asiantuntija Axel Wallas. Hän matkustaa Roomaan kadonneen maalauksen vuoksi. Kirjan nimi viittaa myrkylliseen pohjustusmaaliin, joka todennäköisesti aiheutti Caravaggion kuoleman.

## Arviot
Arviossaan Helsingin Sanomissa Pertti Avola pitää romaania "kultivoituneena rikosromaanina" ja Erraa "varteenotettavana kotimaisena trilleristinä". Hänen mukaansa Erran trillereiden tyyli muistuttaa 1950- ja 1960-luvun jännityskirjoja, joissa kuvaillaan henkilöiden luonteita, luodaan tunnelmaa ja kuvataan tapahtumapaikkoja eikä niinkään keskitytä toimintaan ja raakoihin yksityiskohtiin.

Avola pitää taustoitusta hyvin tehtynä. Kirjassa kuvataan Caravaggion taidetta ja työskentelytapaa. Muistettavina hahmoina saavat kuvauksen myös sivuhenkilöt, kuten Catanian herttua, tämän talonmies Rubio ja munkki Iacob.

Mika Rissanen kiittää Kouvolan Sanomissa, että Erra taitaa kirjallisen chiaroscuron, valon ja varjon kontrastin, ja teoksen taidehistoriallinen asiantuntemus on vakuuttavaa, mutta hänen mielestään päähenkilö on myrskyn keskellä vähän liian tyynessä vedessä: yllätyksellisyys puuttuu, ja teos jää siksi taiteilijaromaanin ja trillerin välimaille.

Kenttäpiispa Pekka Särkiö arvioi Kotimaa24:ssä, että kirjassa rikosjuoni yhdistyy toimivasti taidehistoriaan. Hänestä tuntuu, että kirjasta saatetaan vielä tehdä elokuva.

## Lähteet
Michele Tito

**Michele Tito** (18. kesäkuuta 1920 Trieste – 10. heinäkuuta 1968 Trieste) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Tito voitti 4 × 100 metrin viestissä olympiapronssia Lontoossa 1948. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1941 juostu 10,5 sekuntia.

## Lähteet
* Profiili Italian olympiakomitea 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Baxley

**Baxley** on kaupunki Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden  väestönlaskennassa 4&nbsp;400. Kaupunki perustettiin vuonna 1875. Baxley on Applingin piirikunnan hallintokeskus. 

## Kuvia kaupungista

Tiedosto:City Hall, Baxley, GA, US.jpg|Kaupungintalo.
Tiedosto:Memorial for Confederate sacrifices, Baxley, GA, US.jpg|Konfederaation sotilaiden patsas.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pascon piirikunta

**Pascon piirikunta** () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 553&nbsp;947 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dade Cityn kaupunki. Piirikunta perustettiin 2. kesäkuuta 1887.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Yrjö Roos

**Yrjö Ilmari Roos** (5. kesäkuuta 1891 Ikaalinen – 11. elokuuta 1926) oli komentaja, joka toimi Venäjän, Saksan ja Suomen laivastoissa, yleten Suomen laivaston komentajaksi talvella 1926.

Roosin puoliso oli Mary Leidenius. Kuopion lyseosta ylioppilaaksi tullut Roos purjehti koululaiva *Fawellilla* 1907–1908, tuli merikadetiksi Venäjän keisarikunnan laivastoon 1911, suoritti merisotaopiston kurssin Pietarissa ja valmistui upseeriksi 1914. Luutnantiksi hän yleni Venäjän laivastossa 1916 ja kapteeniluutnantiksi 1917. Suomen sisällissodan puhjettua Roos siirtyi valkoisten  sotavoimien palvelukseen, osallistuen muun muassa ns. *[[Jäänmurtaja Tarmo (1907)|Tarmon]]* retkikuntaan helmikuussa 1918. Hänet komennettiin tämän jälkeen Saksan laivastoon, joka toimi Suomenlahden saaristossa sekä  Helsingissä ja Hangossa. Laatokan puolustuksessa Roos toimi rannikkotykistörykmentti III:n päällikkönä. Suomen laivaston kapteeniluutnantti Roosista tuli syyskuussa 1918, komentajakapteeni joulukuussa 1919 ja komentaja toukokuussa 1923. Tykkivene *[[Tykkivene Matti Kurki| Matti Kurjen]]* päälliköksi Roos tuli 1919, laivaston esikunnan lippukapteeni hän oli 1923–1925, rannikkolaivueen päällikkö toukokuusta 1925 ja laivaston komentaja helmikuun alusta 1926. Roos menehtyi häkämyrkytykseen vartiomoottoriveneessä, tarkastusmatkalla Helsingin itäiseen saaristoon. Laivaston va. komentajana häntä seurasi Arvo Wirta.

## Lähteet
Maria Malibran

**Maria Malibran** (24. maaliskuuta 1808 Pariisi – 23. syyskuuta 1836 Manchester)  oli espanjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. 

Malibran oli mezzosopraano Pauline Viardot'n sisko ja sai tämän tavoin varhaisimman opetuksen isältään, tenori Manuel Garcíalta. 5-vuotiaana Malibran esiintyi Ferdinando Paerin *[[Agnese (ooppera)|Agnesen]]* esityksessä Napolissa. Lontoon-debyyttinsä hän teki King's Theatressa vuonna 1825 Rosinan roolissa Gioacchino Rossinin *[[Sevillan parturi]]ssa*. Seuraavien kahden vuoden ajan hän esiintyi isänsä yhtiössä New Yorkissa Rossinin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksissa sekä kahdessa isänsä hänelle tekemässä oopperassa.

Malibran solmi lyhyen avioliiton päästäkseen isänsä määräysvallasta ja teki sensationaalisen debyytin Pariisin italialaisessa teatterissa Rossinin *[[Semiramide]]ssa* vuonna 1828. Tämän jälkeen hän jakoi aikansa Pariisin ja Lontoon välillä, kunnes meni vuonna 1832 Italiaan, jossa esiintyi muiden muassa Vincenzo Bellinin *[[I Capuleti e i Montecchi]]ssa* ja *[[Unissakävelijä]]ssä*. Malibran loi Gaetano Donizettin oopperan *[[Maria Stuarda]]* nimiroolin Milanon La Scalassa. Vuonna 1836 hän kuoli tapaturmaisesti pudottuaan hevosen selästä. Hän ehti olla ennen onnettomuutta vain kuukauden naimisissa viulisti Charles de Bériot'n kanssa. Alfred de Musset kirjoitti runon *Stances* kunnianosoituksena Malibranille, ja Robert Russell Bennettin ooppera *[[Maria Malibran (ooppera)|Maria Malibran]]* perustuu hänen elämäänsä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Enrico Perucconi

**Enrico Perucconi** (4. tammikuuta 1925 Morazzone – 15. heinäkuuta 2020 Morazzone) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Perucconi voitti 4×100 metrin viestissä olympiapronssia Lontoossa 1948. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1947 juostu 10,6. Perucconi voitti 1940-luvulla pikaviestissä neljä Italian mestaruutta.

## Lähteet
* Profiili Italian olympiakomitea 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Noidan käsikirja

**Noidan käsikirja** () on Eric Maplen, Eliot Humberstonen ja Lynn Myringin kirjoittama vuonna 1979 julkaistu lasten kauhukirja. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1983 Tammen kustantamana. Englanninkielisen alkuteoksen on suomentanut Pirjo Helasti. Sarjassa ilmestyivät myös *Vakoilijan*, *Salapoliisin* ja *Neropatin käsikirjat*.

*Noidan käsikirja* kertoo ihmissusista, vampyyreistä, noidista ja kummituksista. Osa tarinoista perustuu historiallisiin tositapahtumiin. Kirjan sisältöä on kuvailtu hyytäväksi ja ahdistavaksi, mutta myös vetovoimaiseksi. *Noidan käsikirjasta* tuli 1980-luvun lasten ja nuorten parissa kulttiklassikko. Ilmiö rajoittui kuitenkin lähinnä Suomeen, eikä teokselle ole ollut merkittävää kysyntää alkuperäisellä kielellä. Viimeiset suomenkieliset painokset otettiin 1990-luvun alussa, minkä jälkeen kirja kävi vähitellen harvinaiseksi ja sen ensipainoksen arvo kohosi tiettävästi jopa yli sataan euroon. Uusi suomenkielinen näköispainos ilmestyi vuonna 2018.

## Lähteet
Brighton (Colorado)

**Brighton** on kaupunki Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden  väestönlaskennassa 33&nbsp;352. Brighton on Adamsin piirikunnan hallintokeskus. 

Brightonin pormestari on Gregg Mills.

## Väestö
Kaupungin asukkaista 54,3 prosenttia on valkoisia, 36,72 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,58 prosenttia aasialaisia. 93,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 32,8 vuotta.

## Kuvia kaupungista

Tiedosto:Adams County Government Center.jpg|Adamsin piirikunnan virastotalo.
Tiedosto:US85NBM234.1CO.jpg|Liikennettä Brightonissa.
Tiedosto:BrightonHigh1992.JPG|Brighton High School.


## Lähteet
### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin kotisivut
Antonio Siddi

**Antonio Siddi** (16. kesäkuuta 1923 Sassari – 21. tammikuuta 1983 Sassari) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Siddi voitti olympiapronssia 4×100 metrin viestissä Lontoossa 1948 ja EM-hopeaa 4×400 metrin viestissä Brysselissä 1950. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Välimeren kisoissa Siddi voitti vuonna 1951 200 metrillä ja pikaviestissä kultaa sekä 400 metrillä hopeaa. Hän kilpaili myös muissa yleisurheilun lajeissa. Italian mestaruuksia Siddi voitti 100 metrillä vuonna 1950, 200 metrillä vuonna 1948 ja 400 metrillä vuosina 1947, 1949, 1951 ja 1953. Pikaviestissä hän voitti neljä ja pitkässä viestissä viisi Italian mestaruutta.

Siddin ennätykset olivat 100 metrillä 10,5 (1949), 200 metrillä 21,4 ja 400 metrillä 47,2 sekuntia.

## Lähteet
* Profiili Italian olympiakomitea 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
Aeroportin metroasema

**Aeroport** () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. syyskuuta 1938.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sokolin metroasema

**Sokol** () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. syyskuuta 1938.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Majakovskajan metroasema

**Majakovskajan metroasema** tarkoittaa seuraavia asioita:

*Majakovskajan metroasema (Moskovan metro), Zamoskvoretskaja-linjan asema (Moskova).
*Majakovskajan metroasema (Pietarin metro)‎, Nevan–Vasilinsaaren-linjan asema (Pietari).
Saint-Christo-en-Jarez

**Saint-Christo-en-Jarez** on kunta Keski-Ranskassa Loirein departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Saint-Étiennestä koilliseen.

Kunta on maaseutua, jonka pinta-alasta noin kaksi kolmasosaa on viljelyskäytössä.

## Ystävyyskaupungit
*  Brembio (Italia)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jazmin Sawyers

**Jazmin Sawyers** (s. 21. toukokuuta 1994) on brittiläinen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Hän on parhaimmillaan voittanut sisäratojen Euroopan-mestaruuden sekä sijoittunut ulkoradoilla Kansainyhteisön kilpailuissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopealle.

Sawyers saavutti pituushypyssä pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 sekä hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisoissa 2014 ja myötätuulituloksella 686&nbsp;cm EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kahdeksanneksi, sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 kuudenneksi, Kansainyhteisön kisoissa 2018 seitsemänneksi, EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi, vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kuudenneksi, MM-kilpailuissa 2022 yhdeksänneksi ja Kansainyhteisön kisoissa 2022 neljänneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia tuloksella 680. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2023 ennätyksellään ja Britannian halliennätyksellä 700.

Sawyers voitti Britannian-mestaruuden niin ulko- kuin sisäradoilla vuosina 2016 ja 2023. Hän voitti ulkoratojen mestaruuden lisäksi 2020, 2021 ja 2025.

Sawyersin paras ulkoratatulos pituushypyssä on Chula Vistassa kesäkuussa 2021 hypätty 690&nbsp;cm.

## Parhaat tulokset pituushypyssä kausittain
Päivitetty 16.10.2025 

## Lähteet
Baldassare Porto

**Baldassare Porto** (19. tammikuuta 1923 Catania – 1. joulukuuta 2013 Catania) oli italialainen pikajuoksija.

Porto saavutti EM-hopeaa 4×400 metrin viestissä Brysselissä 1950. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 Porto oli kisapaikalla mutta ei kilpaillut loukkaantumisen vuoksi. Vuoden 1955 Välimeren kisoissa Porto saavutti 4×400 metrin viestissä hopeaa. Italian mestaruuden hän voitti 400 metrillä vuonna 1950. Porton ennätykset olivat 100 metrillä 10,7 (1949) ja 400 metrillä 47,8 (1950) sekuntia. Porto kuoli Cataniassa 90-vuotiaana 1. joulukuuta 2013.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Walter Oesau

**Walter ''”Gulle”'' Oesau** (28. kesäkuuta 1913 – 11. toukokuuta 1944) oli Saksan ilmavoimien hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Hän saavutti 127 ilmavoittoa, jolloin taisteli kapteenista everstiluutnantiksi. Majuri Helmut Wickin kaaduttua vuonna 1941 Oesau kohosi myöhemmin, ensin JG 2:n eli *Richthofen*-rykmentin ja lopulta JG 1:n komentajaksi. Oesaun kaaduttua kotirintaman puolustuksessa, hänen mukaansa nimettiin tuo lentorykmentti JG 1 *Oesauksi*. 

Useissa yksikössä taistelleena ja jo vuodesta 1934 sotilaslentäjänsä uran aloittaneena, Oesauta pidettiin eräänä ilmavoimien Jagdwaffen johtajista. Hän oli kolmas henkilö maailmassa, joka saavutti sadan ilmataisteluvoiton rajapyykin. Oesau osallistui Espanjan sisällissotaan, ja saavutti ”ässyyden” jo sen aikana. Nelimoottorisia koneita majuri, myöhempi eversti Oesau pudotti niin ikään useita, Saksan kotirintamaan kohdistuneessa liittoutuneiden pommitusoffensiivissa. Everstiluutnantti Oesau korotettiin everstiksi postuumisti. Hän sai useita ansiomerkkejä, kuten rautaristin ritariristin miekoin ja tammenlehvin.

## Lähteet
* https://ww2gravestone.com/people/oesau-walter-gulle/
* http://www.luftwaffe.cz/oesau.html 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* https://military.wikia.org/wiki/Walter_Oesau
Erich Gruenberg

**Erich Gruenberg** OBE (12. lokakuuta 1924 Wien – 8. elokuuta 2020 Hampstead Garden Suburb, Lontoo) oli brittiläinen viulisti.

Gruenberg aloitti musiikillisen koulutuksensa Wienissä. Hän kuului viulisti Emil Hauserin 1930-luvun loppupuolella pelastamiin juutalaislapsiin, jotka hän vei jatkamaan musiikkiopintoja Jerusalemiin. Gruenberg valmistui Jerusalemin konservatoriosta vuonna 1941 ja aloitti orkesterityöskentelyn ennen vuoden 1946 muuttoaan Englantiin opiskelemaan Max Rostalin johdolla. Gruenberg voitti vuonna 1947 kansainvälisen Carl Flesch -viulukilpailun. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti trion pianisti Edmund Rubbran ja sellisti William Pleethin kanssa. 

Vuonna 1955 Gruenberg sai nimityksen Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin konserttimestariksi. Vuosina 1962–1965 hän työskenteli konserttimestarina Lontoon sinfoniaorkesterissa ja vuosina 1972–1975 Royal Philharmonic Orchestrassa. Solistinurallaan hän piti Benjamin Brittenin viulukonserton Venäjän-ensiesityksen.  Gruenberg esiintyi solistina kaikkien keskeisten brittiorkesterien kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, olivat muiden muassa Colin Davis, Simon Rattle, André Previn, Gennadi Roždestvenski, Charles Mackerras, Michael Tilsen Thomas, Mark Elder, Stanisław Skrowaczewski, Kirill Kondrašin, Rudolf Kempe, István Kertész ja Pierre Monteux. Vuonna 1984 Gruenberg levytti David Wilden kanssa Ludwig van Beethovenin viulusonaatit. Hän tulkitsi myös modernia ohjelmistoa, kuten Olivier Messiaenin, Berthold Goldschmidtin ja Roberto Gerhardin teoksia. Gruenberg teki usein esiintymisiä pianistityttärensä Joannan kanssa. 

Gruenberg esiintyi The Beatlesin kappaleissa, joihin kuuluivat "A Day in the Life" ja "She's Leaving Home".

Vuonna 1994 Gruenberg sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon palveluksistaan musiikin alalla. Hän pääsi Guildhall School of Music and Draman professoriksi vuonna 1982 ja Royal Academy of Musicin professoriksi 1989. Hän päätti jäädä eläkkeelle jälkimmäisestä oppilaitoksesta syksyllä 2019. Hän istui monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa, esimerkiksi vuonna 1998 Menuhin-kilpailun tuomariston ja taiteellisen paneelin puhemiehenä. Gruenberg myös piti kansainvälisiä mestarikursseja. Hän kuoli elokuussa 2020, jolloin leskeksi jäi vaimo Khorshed. Hänellä oli tyttäret Joanna ja Tina.

## Lähteet
Nick Smidt

**Nick Smidt** (s. 12. toukokuuta 1997) on alankomaalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu.

Smidt saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätysajallaan 49,49&nbsp;s. Myöhemmin samana vuonna hän paransi ennätystään Bernissä aikaan 49,31&nbsp;s ja Zürichissä aikaan 49,28&nbsp;s. Hän karsiutui alkuerissä Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja välierissä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 4&nbsp;×&nbsp;400&nbsp;metrin viestissä. Hän karsiutui samana vuonna 400 metrin aitajuoksun välierissä Eugenen MM- ja Münchenin EM-kilpailuissa. Hän paransi ennätyksensä lukemiin 49,07 Chorzówissa 6. elokuuta 2022 ja aikaan 48,70 Oordegemissa 27. toukokuuta 2023, kunnes juoksi Alankomaiden ennätyksen 48,36 La Chaux-de-Fondsissa 2. heinäkuuta 2023.

Smidt sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 2024 kahdeksanneksi ajalla 49,43. Pariisin olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Hän sivusi Alankomaiden ennätystään 49,36 Boråsissa 21. elokuuta 2024. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän voitti kultaa miesten ja sekajoukkueiden 4&nbsp;×&nbsp;400&nbsp;metrin viestissä.

Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018, 2019, 2020 ja 2024.

## Parhaat tulokset 400 metrin aitajuoksussa kausittain
Päivitetty 28.2.2025 

## Lähteet
Andrew Pozzi

**Andrew Pozzi** (s. 15. toukokuuta 1992) on brittiläinen yleisurheilija, joka on voittanut pika-aidoissa sisäradoilla maailman- ja Euroopan-mestaruuden.

Pozzi saavutti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Vuonna 2018 hän sijoittui kuudenneksi Kansainyhteisön kisoissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli seitsemäs. Hän saavutti pronssia Kansainyhteisön kisoissa 2022 ja oli kuudes Münchenin EM-kilpailuissa. Parhaiten hän on menestynyt sisäratojen arvokilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa: MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuosina 2012 ja 2014 sekä voitti kultaa vuonna 2018, ja EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2017, saavutti hopeaa 2021 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 2019. Hän on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa vuosina 2012, 2016 ja 2018 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuosina 2014, 2016, 2017, 2018 ja 2022.

Pozzin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on Pariisissa juostu 13,14 ja 60 metrin aitajuoksussa Birminghamissa juostu 7,43, molemmat vuodelta 2017.

## Parhaat tulokset kausittain
Päivitetty 11.8.2020 

## Lähteet
Melissa Courtney-Bryant

**Melissa Courtney-Bryant** (s. 30. elokuuta 1993) on brittiläinen yleisurheilija, joka kilpailee keskimatkan juoksuissa.

Courtney-Bryant saavutti 3&nbsp;000 metrin juoksussa hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 sekä pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 ja 2023. Hän sai 1&nbsp;500 metrin juoksussa pronssia Kansainyhteisön kisoissa 2018. Ulkoratojen EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 5&nbsp;000 metrin juoksussa viidenneksi ja ulkoratojen MM-kilpailuissa 2023 1&nbsp;500&nbsp;metrillä 12:nneksi. Hän voitti maastojuoksun EM-kilpailuissa kultaa sekaviestissä 2017 ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas 2018.

## Lähteet
Mario Filippeschi

**Mario Filippeschi** (7. kesäkuuta 1907 Montefoscoli – 25. joulukuuta 1979 Firenze) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.

Filippeschi opiskeli alun perin klarinetinsoittoa. Hän liittyi vuonna 1927 armeijapalvelukseen kolmeksi vuodeksi, siirtyi sitten lauluopintoihin ja debytoi vuonna 1937 Colornossa Edgardon roolissa oopperassa *[[Lucia di Lammermoor]]*. Varhaisella urallaan Filippeschi keskittyi varsinkin Giuseppe Verdin ja verististen säveltäjien raskaampiin rooleihin mutta siirsi sittemmin pääpainon Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellinin bel canto -teoksiin. Colornossa debytoituaan Filippeschi lauloi kahden kauden ajan Alankomaissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli kiinnitettynä Italiassa ja Saksassa. Roomassa Filippeschi teki ensimmäisen esiintymisensä maaliskuussa 1942 Pinkertonin roolissa *[[Madama Butterfly]]ssa*. Ensimmäisen La Scala -esiintymisensä hän teki Mauriziona *[[Adriana Lecouvreur]]issa* syyskuussa 1948.

Filippeschi pääsi esiintymään säännöllisesti Roomaan, Napoliin, Espanjaan, Ranskaan, Meksikoon ja Etelä-Amerikkaan. Erään menestyksekkään esiintymisen hän teki Maria Callasin vastaesiintyjänä Rossinin *[[Armide]]ssa* Maggio Musicale Fiorentino -festivaalissa vuonna 1952. Muita merkittäviä rooleja olivat Arnoldo (*[[Wilhelm Tell (ooppera)|Wilhelm Tell]]*) ja Herttua (*[[Rigoletto]]*). Filippeschin uralla oli merkittävä myös ooppera *[[Trubaduuri (ooppera)|Trubaduuri]]*. 1950-luvun lopussa hän vietti yhden kauden Lontoossa. Filippeschi vetäytyi laulajanuraltaan 1960-luvulla. Hänelle myönnettiin vuonna 1977 palkinnot Bellini d'Oro ja Luculliano d'Oro.

## Lähteet
Kerstin Thorborg

**Kerstin Thorborg** (19. toukokuuta 1896 Venjan – 12. huhtikuuta 1970 Hedemora) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialoiltaan mezzosopraano ja kontra-altto.

Thorborg teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1924 Ortrudin roolissa Richard Wagnerin oopperassa *[[Lohengrin]]*. Työskenneltyään Tukholmassa vuoteen 1930 hän lähti Keski-Eurooppaan. Bruno Walter kiinnitti Thorborgin Städtische Operiin vuonna 1932, mutta hän lähti natsivallan takia Wienin valtionoopperaan Gertrude Rüngerin seuraajana. Siellä hän debytoi vuonna 1935 Amneriksen (*[[Aida]]*) roolissa Alfred Piccaverin vastaesiintyjänä. Hän saavutti suurta menestystä etenkin Brangänen (*[[Tristan ja Isolde]]*) roolissa, mutta rikkoi sopimuksensa Anschlussin myötä ja lähti Yhdysvaltoihin. Vielä Euroopassa ollessaan Thorborg esiintyi myös vuosina 1935–1937 Salzburger Festspielessä ja teki ensiesiintymisensä Covent Gardenissa vuonna 1936.

Yhdysvalloissa Thorborg työskenteli Metropolitan-oopperassa vuoteen 1950 debytoituaan siellä jo vuonna 1936. Hän esiintyi San Franciscossa kausilla 1938 ja 1943 sekä Chicagossa vuosina 1942–1945. Uransa jälkeen hän asettui Hedemoraan. Thorborgin levytyksiin kuuluu Bruno Walterin johtama kaikkien aikojen ensimmäinen levytys Gustav Mahlerin *[[Das Lied von der Erde]]stä*. Thorborg sai vuonna 1939 Litteris et Artibus -mitalin ja vuonna 1944 hovsångerska-arvon. Hän oli vuodesta 1922 naimisissa pianisti, oopperalaulaja, teatteriohjaaja Gustaf Bergmanin (k. 1952) kanssa.

## Lähteet
Kerstin Meyer

**Kerstin Margareta Meyer** CBE (3. huhtikuuta 1928 Tukholma – 14. huhtikuuta 2020) oli ruotsalainen konsertti- ja oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.

Meyer oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hänen isänsä oli trumpetisti, joka esiintymisuransa jälkeen johti musiikkiliikettä. Meyer opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja teki ammattimaisen debyyttinsä Tukholman kuninkaallisessa oopperassa Azucenan roolissa Giuseppe Verdin *[[Trubaduuri (ooppera)|Trubaduurissa]]*. Vaikka hän oli tuolloin vasta 24-vuotias, Azucenan pojan Manricon roolissa esiintyi 58-vuotias Set Svanholm. Meyerin seuraava rooli oli *[[Simson ja Delila]]n* Delila; Svanholm esiintyi tuolloin Simsonina. *[[Carmen]]in* esityksessä Meyerin näki Wieland Wagner, joka kiinnitti hänet Hampurin-tuotantoonsa vuonna 1959. Tästä käynnistyi Meyerin kansainvälinen ura, jonka mittaan hän tulkitsi lähes 200 eri roolia. Royal Opera Housessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa hän esiintyi ensimmäisen kerran kesäkuussa 1960 Didon roolissa Hector Berlioz'n *[[Troijalaiset|Troijalaisissa]]* Jon Vickersin ja Josephine Veaseyn rinnalla. Meyer oli jo 1950-luvun lopussa tehnyt maassa useita konserttiesiintymisiä, esimerkiksi Gustav Mahlerin *[[Das Lied von der Erde]]ssä* Hallé-orkesterin ja kahdeksannessa sinfoniassa Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Vuonna 1959 hän esiintyi Proms-festivaalilla ja Tukholman kuninkaallisen oopperan kanssa Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla.

Kesällä 1961 Meyer esiintyi Elisabeth Söderströmin kanssa Glyndebournen oopperafestivaalilla Hans Werner Henzen *[[Elegy for Young Lovers]]* -oopperan ensimmäisissä englanninkielisissä esityksissä. Söderströmin kanssa hän esiintyi myös esimerkiksi *[[Così fan tutte]]ssa* ja teki 1970-luvun puolessavälissä yhteisen albumin. Metropolitan-oopperassa Meyer teki ensiesiintymisensä vuonna 1960 *Carmenin* nimiroolissa; Don Josén roolissa esiintyi Jon Vickers. Meyer palasi New Yorkiin vuonna 1967 Hampurin valtionoopperan kiertävässä esityksessä *[[The Visitation]]* -teoksesta (Gunther Schuller). Vuonna 1974 hän esiintyi Glyndebournen festivaalilla Gottfried von Einemin *[[Der Besuch der alten Dame]]n* naispääroolissa. Hän esiintyi myös György Ligetin *[[Le Grand Macabre]]n* kantaesityksessä.  

1980-luvun alussa Meyer oli vetäytynyt Tukholman kuninkaallisen oopperan aktiivisesta esiintyjistöstä ja asettunut Uppsalaan. Hän esiintyi silti yhä itseään kiinnostaneissa rooleissa ja kutsusta jälleen *Carmenissa* Taškentissa vuonna 1981. Vuosina 1984–1994 Meyer toimi Tukholman oopperakorkeakoulun rehtorina. Viimeisen esiintymisensä näyttämöllä hän teki vuonna 2013 Stephen Sondheimin *[[A Little Night Music]]issa* Malmön oopperan kanssa. Meyer oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuodesta 1995. Hän oli vuodesta 1974 naimisissa balettikriitikkona ja taidehallinnossa työskennelleen Björn Bexeliuksen (k. 1997) kanssa.

## Lähteet
Carl von Derschau

**Carl von Derschau** (, 6. heinäkuuta 1784 Libau – 4. maaliskuuta 1862 Turku) oli venäläinen sotilas, joka toimi Turun komendanttina vuosina 1835–1862.

Baltiansaksalaiseen aatelistoon kuulunut Derschau liittyi junkkarina Riian rakuunarykmenttiin vuonna 1803 ja ylennettiin vänrikiksi vuonna 1805. Hän osallistui Napoleonin sotiin vuosina 1806–1807 ja 1809. Derschau siirrettiin luutnanttina keisarillisen henkivartiokaartin kyrassieerirykmenttiin vuoden 1812 alussa. Hän osallistui Venäjän isänmaalliseen sotaan ansioituen Borodinon taistelussa ja vuosien 1813–1814 sotaretkillä.

Everstiluutnantti Derschau nimitettiin Pietarin poliisimestariksi vuonna 1822. Vuonna 1826 hänet komennettiin everstinä järjestämään uudelleen Kronstadtin poliisilaitosta. Keisari Nikolai I oli tyytyväinen Derschaun toimintaan, ja vuonna 1829 hänet nimitettiin Pietarin ylipoliisimestariksi. Derschau toimi aktiivisesti vuoden 1831 koleraepidemian aikana.

Vuoden 1835 alussa Derschau ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Turun venäläisen sotaväen komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1848. Derschau osallistui Suomenlahden rannikon puolustamiseen Krimin sodan aikana vuosina 1854–1855.

Derschau oli Turussa suosittu henkilö. Kaupungin porvarit lahjoittivat hänelle muistoksi Ruissalon puolustuksesta R. W. Ekmanin maalauksen, jossa kenraali nähdään tähystämässä vihollislaivastoa kaukoputkella. Derschau oli suuri kukkien ystävä ja hänellä oli hieno puutarha Mooriankunnaalla. Hän kuoli kuumetautiin jättäen vaimonsa ja kaksi poikaansa vaikeaan taloudelliseen tilanteeseen. Toinen pojista oli kirjailija Friedrich von Derschau.

## Lähteet
Akademitšeskajan metroasema (Moskovan metro)

**Akademitšeskaja** () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Akademitšeskajan metroasema

**Akademitšeskajan metroasema** tarkoittaa seuraavia asioita:

*Akademitšeskajan metroasema (Moskovan metro), Kalužsko-Rižskaja-linjan asema (Moskova).
*Akademitšeskajan metroasema (Pietarin metro)‎, Kirovin–Viipurin-linjan asema (Pietari).