open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lutsit

**Lutsit** ovat Latviassa sijaitsevassa Ljutsynin maakunnassa Latgalen alueella asuvia virolaisia, jotka ovat nykyisin lähes täysin sulautuneet alueen muihin etnisiin ryhmiin. Lutsien nimi tulee alueen maakuntakeskuksesta Ludzasta. Itseään lutsit nimittivät nimellä *Lutsi maarahvas*. He ovat yhdessä leivujen kanssa toinen Latvian historiallisista virolaisryhmistä. Lutsit monesti tietävät että heillä on lutsalainen tausta lutsalaisissa kylissä ja monilla on yhä virolaisia nimiä. Varsinkin Lutsan kaupungin eteläpuolella lähellä Nirzaa monet ovat tietoisia lutsalaisesta taustastaan. Ruotsissa syntynyt ja Yhdysvalloissa varttunut latvialainen kielitieteilijä Uldis Ivars Jānis Balodis julkaisi vuonna 2020 lutsin kielen aapisen. Hänellä itsellään on myös lutsijuuria. 

## Historia
Lutsien esi-isät tulivat luultavasti Viron eteläosista. Heikki Ojansuun teorian mukaan he olivat Boris Šeremetevin Latviaan suuren Pohjan sodan aikana tuomien 500–600 virolaisen vangin jälkeläisiä. Lutsit olivat alun perin luterilaisia, mutta he kääntyivät ajan myötä katolilaisuuteen katolilaisvaltaisessa Latgalessa. Ensimmäinen lutseja tutkinut oli Oskar Kallas, jonka mukaan lutseja oli vuonna 1893 arviolta 4&nbsp;387. Näistä 800 puhui viroa, muut puhuivat latgallia tai venäjää. Kallaksen mukaan lutsit eivät kuitenkaan mieltäneet itseään virolaisiksi vaan liiviläisiksi.

## Murre
Lutsit puhuivat omaa murrettaan (*mākīļ* 
'maakieli'), joka oli lähellä setojen puhumaa murretta ja itäistä võron murretta. Lutsien murteessa oli noin 180 lainasanaa latgallista ja muutamia venäjästä. Kieli oli ollut luultavasti lähinnä kotikäytössä, ja esimerkiksi kirkonmenot pidettiin latviaksi tai puolaksi. Latviasta lainattujen kieliopillisten piirteiden takia lutseilla oli vaikeuksia ymmärtää viron kirjakieltä. Murteella oli vielä 1970- ja 1980-luvuilla parikymmentä ymmärtäjää, mutta se on luultavasti nykyisin jo kuollut. Tiettävästi viimeinen murteen puhuja kuoli vuonna 2006. Lutsit käyttävät murretta enää hyvin vähän, esimerkiksi tervehtiessä tai muissa lyhyissä lauseissa. Heidän kielitaitonsa on parempi lähellä Nirzaa etelässä ja huonompi Lutsan kaupungin pohjoisessa. Balodisin vuoden 2020 aapisessa lutsin kieltä kirjoitetaan 51:llä eri kirjoitusmerkillä. Määrä on suuri, sillä esimerkiksi pitkiä vokaaleita merkitään kuten latvian kielessä, eli viivalla kirjaimen päällä, kuten *ā* 'aa'.

### Kielinäytteitä
*Tereq* ['Terve'] *ydagust* 'Hyvää iltaa'

*Mis um suq nimi?* 'Mikä on sinun nimesi?'

*Kādzaq ummaq pikäq* 'Housut ovat pitkät'

*Kātsu pain um tümbe* 'Housujen väri on tumma'

*Miheq kandvaq kātsu* '[Miehet kantavat housuja/]Miehillä on yllään housut'

*Kost tulliq lutsilaseq*? '[Kusta/]Mistä tulivat lutsilaiset?'

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Latvian metsävirolaiset, Suomen Kuvalehti, 17.10.1936, nro 42, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Électricité de France

**Électricité de France** (**EDF**) on Ranskan valtion omistama energiayhtiö, joka on Ranskan suurin ja maailman suurimpia sähkön tuottajia. EDF omistaa kaikki Ranskan 56 ydinreaktoria ja tuottaa noin 80 prosenttia Ranskan sähköstä. Monopoliaseman takia EDF on määrätty myymään osa tuottamastaan sähköstä pienemmille sähköyhtiöille hallituksen määräämällä alhaisella hinnalla. EDF:n tytäryhtiö Enedis omistaa suurimman osan Ranskan sähkönjakeluverkosta.

EDF:n sähköntuotannosta 76 prosenttia on ydinvoimaa, 9 prosenttia tuotetaan maakaasulla ja 8 prosenttia vesivoimalla (vuonna 2022). Ranskan lisäksi EDF tuottaa paljon sähköä Isossa-Britanniassa, jossa sillä on yhdeksän ydinreaktoria. Italiassa EDF:n tytäryhtiö Edison tuottaa seitsemän prosenttia maan sähköstä (vuonna 2022), pääasiassa maakaasulla.

EDF omistaa 75,5 prosenttia Framatomesta, joka toimittaa EPR-tyyppisiä ydinvoimaloita, ydinvoimaloiden komponentteja sekä niiden polttoainesauvoja.

## Historia
Ranskan valtio perusti EDF:n vuonna 1946 yhdistämällä ja kansallistamalla kymmeniä sähköyhtiöitä. EDF sai monopoliaseman sähkön tuotannossa ja siirrossa. Yhtiön ensimmäinen tehtävä oli rakentaa uudelleen Ranskan sähkönsiirtoverkko, joka oli osittain tuhoutunut toisessa maailmansodassa. Sähkönkulutuksen kasvaessa 1950-luvulla EDF rakensi useita suuria vesi-, hiili- ja öljyvoimalaitoksia. Vuonna 1963 EDF käynnisti Ranskan ensimmäisen ydinvoimalan Chinonissa.

Vuoden 1973 öljykriisin jälkeen Ranska päätti pääministeri Pierre Messmerin johdolla panostaa ydinvoimaan varmistaakseen energiansaannin. EDF aloitti 13 ydinvoimalan rakentamisen. 1980-luvulla EDF alkoi laajentua ulkomaille. Se rakensi Daya Bayn ydinvoimalan Kiinaan ja alkoi myydä sähköä Englantiin meren ali rakentamansa sähkölinjan kautta.

Vuonna 2005 Ranskan valtio myi 16 prosenttia EDF:stä yksityisille sijoittajille ja listasi yhtiön pörssiin. Joulukuussa 2007 EDF alkoi rakentaa uutta EPR-tyyppistä ydinreaktoria Flamanvilleen.

EDF osti British Energy -yhtiön vuonna 2008 12,4 miljardilla punnalla. British Energy tuotti 15 prosenttia Ison-Britannian sähköstä ydinvoimalla ja hiilivoimalla. Brittiyhtiö jatkoi toimintaansa nimellä EDF Energy. Vuonna 2018 EDF alkoi rakentaa kahta EPR-reaktoria Hinkley Pointin ydinvoimalaan Isoon-Britanniaan.

Joulukuussa 2017 EDF osti 75,5 prosenttia Arevan ydinreaktoriliiketoiminnasta, jonka nimi vaihdettiin Framatomeksi. EDF:n omistuksessa Framatome jatkoi EPR-reaktorien valmistamista.

2020-luvun alussa EDF joutui talousvaikeuksiin. Vanhenevissa ydinvoimaloissa ilmeni vikoja, jotka aiheuttivat tuotantokatkoksia. Ranskan hallitus määräsi EDF:n myymään sähköä alhaisella hinnalla hidastaakseen sähkönhinnan nousua. Heinäkuussa 2022 Ranskan hallitus päätti ostaa EDF:n kokonaan itselleen. Kesäkuussa 2023 kansallistaminen saatiin valmiiksi. Valtio osti yksityisessä omistuksessa olleet 16 prosenttia EDF:n osakkeista 9,7 miljardilla eurolla, ja EDF poistui Pariisin pörssistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gaius Julius Priscus

**Gaius Julius Priscus** (k. noin 248 tai 249 jälkeen?) oli roomalainen sotilas ja poliitikko sekä keisari Philippus Arabsin veli.

Priscus oli kotoisin Arabian tai Syyrian provinssista ja hänen isänsä oli Julius Marinus. Keväällä 242 hänet nimitettiin pretoriaanikaartin prefektiksi ja tätä ennen hän oli toiminut Mesopotamian prefektinä. Jos Roomasta löytynyt katkonainen piirtokirjoitus voidaan yhdistää Priscukseen, niin hänen uransa sai Gordianus III:n aikana nopean sysäyksen eteenpäin ja Priscus toimi muun muassa Macedonian provinssin prokuraattorina, Aegyptuksen eli Egyptin provinssin varaprefektinä sekä tuomarina Aleksandriassa. Vuonna 243 Gordianuksen ja Pricuksen kollegan Timesitheuksen johtama Rooman armeija hyökkäsi Persian sassanideja vastaan Mesopotamiassa. Sotaretki sujui hyvin mutta yllättäen Timesitheus sairastui ja kuoli, jonka jälkeen Pricuksen veli Philippus nimitettiin Timesitheuksen tilalle. Pian myös Gordianus sai surmansa, ja Philippus huudettiin uudeksi keisariksi. Hän solmi rauhansopimuksen Persian kuningas Sapor I:n kanssa ja palasi armeijansa kanssa takaisin Eurooppaan.

On epäselvää miksei Philippuksen paljon kokeneempaa veljeä Priscusta nimitetty keisariksi mutta tämä sai ainakin suunnattomasti valtaa idässä. Yhdessä piirtokirjoituksessa Priscusta kutsutaan Rooman itäisten provinssien hallitsijaksi (*rector Orientis*). Sotien ja Rooman 1000-vuotisjuhlallisuuksien järjestämiseksi jouduttiin kuitenkin nostamaan verotusta mikä aiheutti levottomuutta. Vuonna 248 Syyriassa kapinoitiin erään Jotapianuksen johdolla. Kapina kukistettiin helposti mutta Priscuksesta ei enää tämän jälkeen tiedetä mitään. Luultavasti hän kuoli kapinassa tai luonnollisesti.

## Lähteet
*
*
*
Elysia crispata

***Elysia crispata*** on pussikielikotiloihin kuuluva Karibianmeren merietanalaji.  Tämä nilviäinen kasvaa 5–7&nbsp;cm pitkäksi ja 3&nbsp;cm leveäksi. Sen vaipassa on kyljissä voimakkaasti poimuttuneet liehukkeet, jotka antavat eläimelle hiukan lehtisalaattia muistuttavan ulkonäön. Eläimiä on monen värisiä sinisestä vihreään ja keltaiseen, eikä ole ihan varmaa, onko kyseessä yksi laji, joukko alalajeja voi jopa lajiryhmä.

*Elysia crispata*-kotilo syö makroleviä. Levien kloroplasteja siirtyy kotilon elimistöön, ja ne jatkavat siellä yhteyttämistään, toimien nilviäisen ravinnonlähteinä. Lajia pidetään joskus meriakvaarioissa. Se tarvitsee runsaasti kiviä, joiden pinnalla elävää levää se voi laiduntaa.

## Lähteet
Brian Ferneyhough

**Brian Ferneyhough** (s. 16. tammikuuta 1943 Coventry, Englanti) on brittiläinen klassisen nykymusiikin säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu monenlaisia teoksia kamarimusiikista orkesterisävellyksiin.

Ferneyhough'n musiikin opiskelupaikkoina olivat 1960-luvulla Birmingham School of Music ja Royal Academy of Music. Vuonna 1968 hän sai Mendelssohn-apurahan ja lähti opiskelemaan Amsterdamiin Ton de Leeuwin oppilaana ja myöhemmin Baseliin, missä hän opiskeli Klaus Huberin johdolla. Vuosina 1973–1986 hän opetti säveltämistä Freiburgin Staatliche Musikhochschule -korkeakoulussa, jolloin hänen oppilaanaan oli muun muassa Kaija Saariaho.

Ferneyhough tuli säveltäjänä tunnetuksi 1970-luvun puolivälissä, jolloin hänen ensimmäiset soolohuiluteoksensa saivat kantaesityksensä. Vuonna 1975 esitettiin myös hänen oopperansa *Transit* ja kuoroteoksensa *Time and Motion Study III*, joista edellinen sai *Koussevitzky*-palkinnon ja jälkimmäinen esitettiin arvostetuilla *Donaueschingen*-festivaaleilla.

Vuosina 1987–1999 Ferneyhough  oli musiikin professorina Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Vuodesta 1999 lähtien hän on ollut musiikin William H. Bonsall -professori Stanfordin yliopistossa. Hän on ollut myös vierailevana professorina Harvardin yliopistossa vuosina 2007–2008.

Ferneyhough'n tuotannon on katsottu liittyvän läheisesti nykymusiikin niin sanottuun uuskompleksisuus-koulukuntaan (), ja häntä on pidetty jopa sen isähahmona. Ferneyhough'n lähestymistapa hylkää muun muassa sarjallisuuden ja muut "generatiiviset" sävellysmenetelmät ja käyttää muodollisia järjestelmiä vain sävellysten materiaalin ja reunaehtojen tuottamiseen. Järjestelmien realisoituminen itse sävellyksissä jää impulsiiviseksi..

Vuonna 2007 Ferneyhough sai elämantyöstään Ernst von Siemens -palkinnon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Ferneyhough, Brian. The Living Composers Project.
Johan Bengtsson

**Johan Bengtsson** on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen basisti. The Sounds syntyi, kun lapsuudenystävät Felix Rodriguez ja Johan Bengtsson päättivät muodostaa yhtyeen lukiokavereidensa keskuudesta. Yhtyeeseen kuuluu heidän lisäkseen Maja Ivarsson, Jesper Anderberg ja Fredrik Nilsson.
Mustatiirat

**Mustatiirat** (*Chlidonias*) on tiirojen heimoon kuuluva rantalintusuku. Mustatiirojen sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan neljä lajia. Joissain lähteissä suvun lajimäärä poikkeaa edellä mainitusta.

## Mustatiiroihin kuuluvia lajeja
* Mustatiira (*Chlidonias niger*)
* Uudenseelannintiira (*Chlidonias albostriatus*)
* Valkoposkitiira (*Chlidonias hybrida*)
* Valkosiipitiira (*Chlidonias leucopterus*)

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*ITIS: Chlidonias
Madame

**Madame** oli suomalainen juorulehti, jota julkaistiin vuosina 1962–1965.

## Lehti

Tabe Slioor perusti Madame-lehden "puolustamaan lakia ja oikeutta sekä esiintuomaan yhteiskunnassamme vallitsevaa mädännäisyyttä". Lehdelle jouduttiin rakentamaan oma jakeluverkosto, koska Rautakirja kieltäytyi sen levittämisestä suurkustantajien yrittäessä estää sen myynnin.

Madame sisälsi juttuja suomalaisista ja kansainvälisistä julkisuuden henkilöistä, reportaaseja ajankohtaisista aiheista, reseptejä, horoskooppeja ja ristikoita. Slioorin johtaman Helsingin Mannakiinikoulun syys- ja kevätlukukausien aikoihin lehteen toimitettiin myös kirjallista oppikurssia. Lisäksi lehti mainosti näyttävästi Slioorin Ranskassa tuottamaa parfyymisarjaa Tabe. Timo Sarpanevan suunnittelema pakkaus käsitti neljä eri pulloa: yö-, päivä-, ilta- ja erikoiskäyttöön, ja sitä myytiin vuosina 1963–1965.

Madamen suosituimpiin osastoihin lukeutui *Ah société* -juorupalsta, joka keskittyi suomalaisiin julkisuuden henkilöihin kertoen avoimesti myös korkea-arvoisten vaikuttajien tekemisistä. Lehdessä oli myös erillinen autojuorupalsta, jossa kerrottiin autoilijoiden liikennerikkomuksista ja julkaistiin heidän autojensa rekisterinumeroita.

Slioorin alun perin Jallu-miestenlehdessä vuonna 1961 julkaisema *Miehet ja minä* -muistelmasarja sai jatkoa hänen omassa lehdessään vuosina 1964–1965, kun Madamessa julkaistiin sarjan osat 11–18. Slioorin muutettua Yhdysvaltoihin hänen tyttärensä Aulikki toimitti Madamen viimeiset numerot. Aulikki oli jo aiemmin kirjoittanut juttuja lehteen muun muassa kansainvälisistä seurapiireistä matkustaessaan eri puolilla Eurooppaa ja Pohjois-Afrikassa.

## Merkitys
Madame-lehtensä johdosta Sliooria on pidetty skandaalijournalismin uranuurtajana Suomessa. Tampereen yliopiston tutkijan Laura Saarenmaan mukaan "näin jälkikäteen katsoen hän oli hyvinkin merkittävä. Hän oli ensimmäinen henkilö, joka julkaisi kuuluisuuksien, erityisesti eliitin yksityiselämään liittyviä asioita -- seuraajia tuli vasta 60-luvun lopussa ja 70-luvulla."

## Lähteet
* Madame, 1962–1965.
* Tabe, , WSOY, 1997.
* Helsingin Sanomat, 28.4.2006.
* Ilta-Sanomat, 28.4.2006.
* Suomen kansallisbibliografia, 29.10.2009.
Alice Lyly

**Alice Lyly**  (o.s. **Jacobsson**; 11. syyskuuta 1899 Riika – 22. lokakuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Oulun Näyttämöllä näyttelijänä, ohjaajana ja teatterinjohtajana. Lisäksi hän näytteli sivuosia useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1946–1962.

## Elämä ja ura

Alice Lylyn vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Georg Jacobsson ja Dorothea Sarin. Oppikoulun jälkeen Lyly opiskeli teatteritaidetta Kaarola Avellanin, Olga Salon ja Annikki Uimosen opastuksella. Vuosina 1925–1931 hän teki useita opintomatkoja Ruotsiin. Alice Lyly avioitui lehtori Erkki Lylyn kanssa 1923, liitto päättyi puolison kuolemaan 1944.

Uransa alussa Alice Lyly näytteli useissa teattereissa: Jyväskylän Teatteri 1918–1919, Oulun Teatteri 1919–1922 ja Joensuun Teatteri 1922–1923. Vuonna 1931 hän siirtyi Oulun Näyttämölle, jossa hän näytteli vuoteen 1947. Vuosina 1947–1949 Lyly toimi samaisessa teatterissa johtajana ja vuodesta 1949 näyttelijä-ohjaajana.

Alice Lylyn näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kristiina (kappaleessa *Kunnian vuoksi*), Kirsti (*[[Elinan surma]]*), Katri (*[[Daniel Hjort (näytelmä)|Daniel Hjort]]*), Theresa (*Onni alkaa huomenna*) ja Lihava Sohvi (*Nuori mylläri*). Artturi Järviluoman menestysnäytelmässä *[[Pohjalaisia (näytelmä)|Pohjalaisia]]* hän tulkitsi Liisan, Maijan ja Kaisan roolit. Lylyn teatteriohjauksiin kuuluivat muun muassa Serpin epookkikomedia *Katupeilin takana*, Hella Wuolijoen talonpoikaisdraama *Niskavuoren nuori emäntä* sekä *Maan jumala*, *Conwayn perhe*, *Älkää surko* ja *Nuori mylläri*.

Teatteriuransa ohella Lyly näytteli useissa elokuvissa, yleensä sivuosia täti- ja rouvarooleissa. Vuonna 1946 hänellä oli sivuosa vallensmanskana Valentin Vaalan elokuvassa *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä*. Vuosina 1955–1962 hänellä oli yksitoista elokuvatehtävää, kuten kotiapulainen Tekla Matti Kassilan komediassa *Isän vanha ja uusi* (1955) ja Martan osa Vaalan värillisessä Aleksis Kivi -filmatisoinnissa *Nummisuutarit* (1957). Lylyn elokuvaura päättyi tarkemmin nimeämättömään sivuosaan Ossi Skurnikin elokuvassa *Tie pimeään* (1962).

## Filmografia

*Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä (1946)
*Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)
*Isän vanha ja uusi (1955)
*Lain mukaan (1956)
*Nummisuutarit (1957)
*Verta käsissämme (1958)
*Pieni luutatyttö (1958)
*Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)
*Taas tapaamme Suomisen perheen (1959)
*Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959)
*Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
*Tie pimeään (1962)
 	
## Lähteet ja viitteet

*Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat, Kustannusosakeyhtiö Tammi 1950

## Aiheesta muualla

*
*Oulun kaupunginteatteri
Matala (kunta)

**Matala** on kunta Huílan maakunnassa Angolassa. Asukkaita kunnassa oli vuoden 2019 arvion mukaan 305&nbsp;826.

Matalassa sijaitsee pato, joka nostaa Cunene-joen pintaa kahdeksalla metrillä sekä tuottaa vesivoimaa. Pato valmistui vuonna 1958 ja se tunnettiin alkujaan Salazar-patona.

Moçâmedes-rautatie kulkee Matalan kautta maakunnan pääkaupungin Lubangon kautta Atlantin rannalle Moçâmedesiin. Kunnassa sijaitsee myös lentoasema.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Matala Wikimapiassa
* Kuvia Matalasta
Elävänä!

__NOTOC__
**Elävänä!** on suomalaisen Vandaalit -yhtyeen ensimmäinen livealbumi, ja järjestyksessään viides albumi. Se julkaistiin 11. marraskuuta 2009.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Imperiumi.net: 

## Lähteet
* Edel Records Finland

### Viitteet
Maija Savutie

**Maija Inkeri Savutie-Myrsky** (27. helmikuuta 1910 Lahti – 31. joulukuuta 1988) oli suomalainen kirjallisuus- ja teatterikriitikko sekä kustannustoimittaja. Hän kirjoitti teatteriarvosteluja eri vasemmistojulkaisuihin.

## Elämä ja ura
Maija Savutien vanhemmat olivat työnjohtaja Väinö Edvard Savutie (alkuaan Savander) ja Laina Alfiina Viitanen. Väinö Savutie kuului lahtelaisten sosiaalidemokraattien voimahahmoihin. Maija Savutie kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1931, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa ja nykyiskansain kirjallisuutta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935. Opiskeluaikanaan Savutie imi vaikutteita vasemmistoradikaali Mauri Ryömältä ja etääntyi sosiaalidemokraattisesta aatteesta. Toisen maailmansodan jälkeen Savutie liittyi kansandemokraatteihin. Ensimmäiset teatteriarvostelunsa hän kirjoitti tamperelaiseen Kansan Lehteen vuosina 1937–1941. Sen jälkeen hän työskenteli Suomen Sosialidemokraatille 1943–1944. Vuosina 1945–1947 Savutie oli kustannusvirkailijana Kansankulttuuri-kustantamossa. Sieltä hän siirtyi Vapaan Sanan kulttuuritoimittajaksi 1948–1956. Savutie palasi Kansankulttuuriin vuonna 1960 ja työskenteli yhtiön kirjallisena johtajana vuoteen 1974. Hän toimi 1950-luvun loppupuolelta kuolemaansa asti Kansan Uutisten teatterikriitikkona.

Kriitikkona Savutie saavutti luotettavan ja asiantuntevan maineen. Hän asetti arvostelemansa näytelmät laajempaan yhteiskunnalliseen viitekehykseen, mutta vältti poliittista julistuksellisuutta kirjoituksissaan.

Maija Savutien aviopuoliso oli vuodesta 1936 lähtien diplomi-insinööri Ahti Myrsky, joka lukeutui sosialidemokraattien vasemmistolaiseen siipeen. Liitto päättyi Myrskyn kuolemaan Neuvostoliiton sotavankina vuonna 1942.

Savutielle myönnettiin Ida Aalberg -mitali vuonna 1983.

Savutie on haudattu Levon hautausmaalle Lahteen.

## Lähteet ja viitteet
Kanadan koripallomaajoukkue

**Kanadan koripallomaajoukkue** edustaa Kanadaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Kanadan koripalloliitto.

Kanada on maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttanut parhaimmillaan pronssia vuonna 2023. Se saavutti olympiahopeaa Berliinissä 1936, kun koripallo oli ensimmäisen kerran mukana olympiaohjelmassa. Montrealissa 1976 ja Los Angelesissa 1984 Kanada sijoittui olympialaisissa neljänneksi.

Kanada on saavuttanut Amerikan-mestaruuskilpailuissa kaksi hopeaa ja neljä pronssia. Pan-Amerikan kisoissa se saavutti hopeaa vuonna 2015.

## Menestys arvokilpailuissa
**Olympialaiset**

* 1936: &nbsp;**Hopeaa**
* 1948: 9.
* 1952: 13.
* 1956: 9.
* 1960: ei läpäissyt karsintoja.
* 1964: 14.
* 1968: ei läpäissyt karsintoja.
* 1972: ei läpäissyt karsintoja.
* 1976: 4.
* 1980: alun perin selviytyi mukaan, mutta vetäytyi myöhemmin.
* 1984: 4.

* 1988: 6.
* 1992: ei läpäissyt karsintoja.
* 1996: ei läpäissyt karsintoja.
* 2000: 7.
* 2004: ei läpäissyt karsintoja.
* 2008: ei läpäissyt karsintoja.
* 2012: ei läpäissyt karsintoja.
* 2016: ei läpäissyt karsintoja.
* 2020: ei läpäissyt karsintoja.
* 2024: 5.
* 2028: 

**Maailmanmestaruuskilpailut**

* 1950: –
* 1954: 7.
* 1959: 12.
* 1963: 11.
* 1967: –
* 1970: 10.
* 1974: 8.
* 1978: 6.
* 1982: 6.
* 1986: 8.

* 1990: 12.
* 1994: 7.
* 1998: 12.
* 2002: 13.
* 2006: –
* 2010: 22.
* 2014: –
* 2019: 21.
* 2023: &nbsp;**Pronssia**
* 2027: 

**Amerikan-mestaruuskilpailut**

* 1980: &nbsp;**Hopeaa**
* 1984: &nbsp;**Pronssia**
* 1988: &nbsp;**Pronssia**
* 1989: 5.
* 1992: 5.
* 1993: 7.
* 1995: 4.
* 1997: 5.
* 1999: &nbsp;**Hopeaa**
* 2001: &nbsp;**Pronssia**
* 2003: 4.

* 2005: 9.
* 2007: 5.
* 2009: 4.
* 2011: 6.
* 2013: 6.
* 2015: &nbsp;**Pronssia**
* 2017: 8.
* 2022: 4.
* 2025: 4.
* 2029:

**Koripallo Pan-Amerikan kisoissa**

* 1951: –
* 1955: –
* 1959: 5.
* 1963: 6.
* 1967: 9.
* 1971: 8.
* 1975: 6.
* 1979: 5.
* 1983: 4.
* 1987: 5.

* 1991: 9.
* 1995: –
* 1999: 5.
* 2003: 7.
* 2007: 7.
* 2011: 6.
* 2015: &nbsp;**Hopeaa**
* 2019: –
* 2023: vetäytyi kisoista.
* 2027: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen kotisivu
Voitto Vikainen

**Voitto Jalmari Vikainen** (11. marraskuuta 1912 Vehmaa – 24. maaliskuuta 1985) oli taidegraafikko, joka tunnetaan primitivistisistä puupiirroksistaan.

Voitto Vikainen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1933–1934 ja 1936–1937. Hänen teoksiaan oli esillä ensimmäistä kertaa Turussa 1941.

Voitto Vikaista pidetään yhtenä 1940-luvun keskeisenä puupiirroksia tekevänä taiteilijana Vilho Askolan, Ina Collianderin, Erkki Tantun, Erkki Talarin ja Tapio Tapiovaaran ohella. Vikaisen primitivististen puupiirrosten aiheet olivat muun muassa uskonnollisia ja kansantaiteeseen liittyviä.

Voitto Vikainen on yksi kolme taiteilijaveljeksestä, kaksi muuta ovat kuvanveistäjä Jussi Vikainen ja Olavi Vikainen. 

## Palkinnot
*I palkinto Turun konserttitalon seinämaalauskilpailussa 1949
*Palkinto kansainvälisessä Xylon-puupiirrosnäyttelyssä, Zürich Sveitsi 1953
*Pro Finlandia 1976

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
Pyramidi (romaani)

**Pyramidi** on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin novellikokoelma, joka sisältää viisi kertomusta rikospoliisi Kurt Wallanderista.

Kirja ilmestyi sen jälkeen, kun Mankell oli julkaissut kahdeksan suuren suosion saanutta rikosromaania, joiden pääosassa oli Wallander. Hän päätti lopettaa rikosromaanisarjan ja kirjoitti sen sijaan kokoelman tarinoita, jotka sijoittuvat ajallisesti ennen romaanien tapahtumia. Kirjasta löytyy esimerkiksi kertomus nuoren Wallanderin poliisiuran alkuajoilta.

Kirjan novellit:
* Isku
* Halkeama
* Mies rannalla
* Valokuvaajan kuolema
* Pyramidi

*[[Pyramidi (elokuva)|Pyramidi]]* on myös elokuva, jossa Wallanderia esittää Rolf Lassgård.
Pitkäjärvi (Paatsjoki)

**Pitkäjärvi** (,  tai Лангватн, *Langvatn*; ) on suvantojärvi Paatsjoen juoksulla Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920–1944.

Paatsjoki virtaa Vetokoskea myöten järven eteläpäähän ja jatkaa matkaansa järven pohjoispäästä, jossa sijaitsee vuonna 1964 rakennettu Skogfossin voimalaitos. Järven eteläosassa on Aittasaari. Järven eteläpuolella kohoaa 351 metriä korkea Kaskamatunturi.  Pitkäjärveen laskee etelästä Kaskamajärvi ja kaakosta Laukkajokea myöten Laukkajärvet.

Ivalosta Petsamoon johtava entinen Jäämerentie (nykyinen tie P-10) kulkee järven itäpuolitse, järven länsirantaa Norjan Paatsjokilaakson tie 885. Järven eteläpäässä Norjan puolella sijaitsee Kobbfossin kylä. Järven itärannalla sijaitsi Suomen aikana Pitkäjärven kylä, mutta se on nykyisin autio.

## Lähteet
Kaskama

**Kaskama** () on tunturi Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Paatsjoen itäpuolella Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan länsiosassa. Tunturi on 351 metriä korkea.  Tunturin länsipuolella on Kaskamajärvi, joka laskee tunturin pohjoispuolella olevaan Pitkäjärveen. Tunturin ja Kaskamajärven välistä kulkee entinen Jäämerentie. 

## Lähteet
Virnimä

**Virnimä** () on tunturi Petsamon piirin Nikelin kunnassa Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Höyhenjärven kylän itäpuolella Paatsjokeen laskevien Laukkajoen ja Puksjoen välisellä alueella Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan länsiosassa. Tunturi on 419 metriä korkea.  

## Lähteet
Luis Alberto Lacalle

**Luis Alberto Lacalle de Herrera** (s. 13. heinäkuuta 1941 Montevideo) on uruguaylainen poliitikko, maan presidentti vuosina 1990&ndash;1995 sekä Kansallispuolueen (Partido Nacional) johtaja 1999&ndash;2004 sekä vuodesta 2009 eteenpäin.

Luis Alberto Lacalle sai toiseksi eniten ääniä lokakuun 2009 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella. Sen jälkeen hänen vastaehdokkaakseen toiselle kierrokselle tuli José Mujica.

Lacallen suvussa on ollut merkittäviä kansallispuolueen poliitikkoja: hän on äitinsä puolelta Luis Alberto de Herreran sisarenpoika. Poliittisen uransa Luis Alberto Lacalle aloitti Kansallispuolueessa vuonna 1958 *herreristojen* siiven kannattajana.

Lacalle meni vuonna 1961 töihin Clarín-lehteen ja suoritti 1974 Universidad de la Repúblicasta oikeustieteen tutkinnon.

Lacalle valittiin vuonna 1971 kansanedustajaksi, ja hän peri sedältään puolueen *herrerista*-siiven johdon. Vuoden 1973 vallankaappauksen jälkeen Lacalle pidätettiin muutamaksi viikoksi. Lacalle osallistui myös salaisen sotilasjunttaa vastustavan liikkeen toimintaan, ja hänet yritettiin murhata hänelle lähetetyllä myrkytetyllä viinipullolla vuonna 1978.

1980-luvulla Lacalle oli Correo de los Viernes y Opinar -lehden kolumnistina ja juonsi Patria y Partido -radio-ohjelmaa. Hän nousi myös puolueen johtoon ja asettui ehdolle vuoden 1989 presidentinvaaleihin, jotka hän voitti.

Lacallen presidenttikautena harjoitettiin taloudessa sokkiuudistuksia: valtion budjettialijäämää leikattiin veroja korottamalla ja leikkauksin, monopoleja hajotettiin, pankit yksityistettiin, maan valuutta kellutettiin, lakko-oikeutta rajoitettiin ja kauppaa vapautettiin. Toimet olivat samankaltaisia kuin naapurimaissa ja Itä-Euroopassa kylmän sodan lopulla.

Uruguayn presidenttinä maaliskuusta 2020 lähtien toiminut Luis Lacalle Pou on hänen poikansa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Luis Alberto Lacalle Biografias y vidas
Clodovil Hernandes

**Clodovil Hernandes** (17. kesäkuuta 1937 Elisiário, São Paulo, Brasilia – 17. maaliskuuta 2009 Brasília, Distrito Federal, Brasilia) oli brasilialainen juontaja ja poliitikko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Época'', ''CLODOVIL e seu gabinete'' 
* Federação Israelita intima Clodovil Hernandes por racismo
Samuel Goldwyn

**Samuel Goldwyn** synt. **Szmul Gelbfisz** (heinäkuussa 1879 Varsova, Kongressi-Puola &ndash; 21. tammikuuta 1974 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.

Szmul Gelbfisz syntyi Varsovassa Abraham ja Hanna (o.s. Jarecka) Gelbfiszin esikoisena. Hänellä oli viisi sisarusta. Köyhän hasidijuutalaisperheen isä oli huonekalukauppias, mutta eniten häntä kiinnosti Tooran tutkiminen. 

Hän lähti Varsovasta rahattomasti isänsä kuoleman jälkeen ja matkusti Hampuriin. Jossa hän asui perhetuttavien luona, missä hänet kouluttautui käsineiden valmistajaksi. 26. marraskuuta 1898 Gelbfisz lähti Hampurista Birminghamiin Englantiin, missä hän asui sukulaistensa luona kuusi viikkoa nimellä *Samuel Goldfish*. 4. tammikuuta 1899 hän lähti laivalla Liverpoolista ja saapui Philadelphiaan 19. tammikuuta ja matkusti New Yorkiin.

Hän työskenteli New Yorkin osavaltiossa sijainneessa hansikastehtaassa muun muassa myyntimiehenä. Yhdessä lankonsa Jesse L. Laskyn kanssa hän perusti elokuvatuotantoyhtiö Jesse Lasky Feature Play Companyn, jonka ensimmäinen elokuva oli vuonna 1914 julkaistu Cecil B. DeMillen *[[The Squaw Man (vuoden 1914 elokuva)|The Squaw Man]]*, joka oli ensimmäisiä täyspitkiä Hollywood-elokuvia. Yritys fuusioitui 1917 Adolph Zukorin Famous Players Film Companyn kanssa, ja Goldwynistä tuli syntyneen Famous Players-Lasky Companyn hallituksen puheenjohtaja. Samana vuonna hän perusti Goldwyn Pictures Corporationin, joka vuonna 1924 liitettiin osaksi Metro-Goldwyn-Mayeria. Tämän jälkeen Goldwyn toimi itsenäisenä tuottajana.

Goldwynin tuottamia elokuvia olivat muun muassa *[[Varjojen kadut]]* (1937), *[[Humiseva harju (vuoden 1939 elokuva)|Humiseva harju]]* (1939), *[[Nainen ei armoa antanut]]* (1941), *[[Parhaat vuodet (elokuva)|Parhaat vuodet]]* (1946) ja *[[Enkeleitä Broadwaylla]]* (1955).

Goldwynillä on tähti Hollywood Walk of Famella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Kanadan Gutenberg-projekti

**Kanadan Gutenberg-projekti** on vastaavanlainen kuin alkuperäinen Gutenberg ja Australian Gutenberg-projektit. Sen aloitus oli Kanadan kansallispäivänä 1.kesäkuuta 2007. Kanadan kansalaiset saavat luoda ja ladata monia sellaisia e-kirjoja teoksista, joiden teksti ei ole vielä vapaa tekijänoikeudesta monissa muissa maissa. 

Kanadassa tekijänoikeus kestää 50 vuotta tekijän kuolemasta. . Jos kirja julkaistiin tekijän eläessä ja hänen kuolemastaan on 51 vuotta tai enemmän, se on vapaassa levityksessä Kanadassa. Joissain tapauksissa *Kanadan Gutenberg-projekti* on saanut levitysluvan myös teoksiin, jotka ovat yhä tekijänoikeuden alaisia.

## Katso myös
* Tekijänoikeus
* Runeberg-projekti

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Project Gutenberg Kanada kotisivut
Nevaimarre

**Nevaimarre** (*Thelypteris palustris*, syn. *T. thelypteroides*, *Dryopteris thelypteris*, *Lastrea thelypteris*) on suurehko, Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa laajalle levinnyt saniainen. Suomessa laji on tavanomainen vain eteläisimmissä osissa maata. Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakunnissa kasvi on rauhoitettu.

## Ulkonäkö ja koko

Nevaimarteen pitkä maavarsi on vaakasuora ja nysty- tai karvasuomuinen. Lehdet ovat pystyjä ja kasvavat yksittäin. Lehtien ruoti kasvaa 15–50 senttimetriä pitkäksi ja lapa 15–40 cm pitkäksi. Ruodin pituus suhteessa lehden lapaan vaihtelee lapaa paljon lyhyemmästä hieman pidempään. Lapa on kapeansoikea, lähes kalju ja parilehdykkäinen. Lehdykät ovat kapeanpuikeita, parijakoisia tai -osaisia, lehdyköiden liuskat ehytlaitaisia ja kolmiomaisia. Lehtilavan alapuolella olevat itiöpesäkeryhmät ovat nuorina katesuomuisia, myöhemmin suomut katoavat. Suomessa nevaimarteen itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.

## Levinneisyys
Nevaimarre kasvaa lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Venäjän läpi Keski-Aasiaan ja Himalajalle. Nevaimarteen muunnoksia tavataan lisäksi Kaukoidässä Kiinassa, Japanissa ja Korean niemimaalla (var. *pubescens*), ja toisaalta Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa (var. *pubescens* ja var. *haleana*). Suomessa lajia tavataan satunnaisesti koko maassa Rovaniemen korkeudelle saakka. Yleinen laji on kuitenkin ainoastaan Lounais-Suomen ja Suomenlahden rannikkoseuduilla.

## Elinympäristö
Nevaimarre kasvaa luhtaisilla, rehevillä rannoilla, erityisesti lampien nevareunuksissa, tervaleppä- ja lettokorvissa sekä rehevissä pajuviitakorvissa. Laji kasvaa yleensä kosteammissa paikoissa kuin muut Suomessa tavattavat saniaislajit. Nevaimarre on taantunut muun muassa ojitusten, purojen perkausten ja lampien vedenpinnan laskujen takia.

## Lähteet
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* Uusitalo, Anna: *Kylien kaunokit, soiden sarat. Keski-Suomen uhanalaiset kasvit*. Keski-Suomen ympäristökeskus, Jyväskylä 2007.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Nevaimarre (''Thelypteris palustris'')
* Kasviatlas 2023: Nevaimarteen (''Thelypteris palustris'') levinneisyys Suomessa
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nevaimarre (''Thelypteris palustris'')
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Thelypteris palustris'' - nevaimarre
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Thelypteris palustris''
The Squaw Man

**The Squaw Man** voi tarkoittaa seuraavia:

*''The Squaw Man'', Edwin Milton Roylen näytelmä.
*''The Squaw Man'', Julie Opp Favershamin romaani Roylen näytelmän pohjalta
*''The Squaw Man'', näytelmän mykkäelokuvaversio vuodelta 1914
*''The Squaw Man'', mykkäelokuvan uusintaversio vuodelta 1918
*''The Squaw Man'', äänielokuva vuodelta 1931
HMAS Adelaide (1918)

**HMAS Adelaide** oli Australian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä.

## Valmistus

Alus tilattiin Australian laivaston telakalla Cockatoo-saarelta Sydneystä, missä köli laskettiin 20. marraskuuta 1915. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1918 kumminaan kenraalikuvernöörin puoliso Lady Helen Munro Ferguson. Aluksen varustaminen ja viimeistely kuitenkin viivästyi, kun kriittiset voimanlähteen osat menetettiin niitä kuljettaneen aluksen upotessa. Viivästysten vuoksi alukselle annettiin lempinimeksi *Long Delayed*. Alus luovutettiin Australian laivastolle 31. heinäkuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 5. elokuuta päällikkönään J. B. Stevenson.

## Palvelus
Koeajojen ja Jervis Bayssä pidetyn miehistön koulutuksen jälkeen alus liitettiin osaksi Australian asemaa. Alus siirrettiin huollon jälkeen 18. huhtikuuta 1924 Britannian kuninkaallisen laivaston erikoistehtävälaivueeseen (). Alus lähti 20. huhtikuuta Wellingtoniin, jossa se liittyi loppumatkaksi maailmanympäripurjehtiviin taisteluristeilijöihin. Alus saapui 28. syyskuuta Portsmouthiin. Alus aloitti kotimatkansa 10. tammikuuta 1925 ja se saapui Sydneyyn 7. huhtikuuta. Palattuaan kotimaahan alus aloitti normaalin rauhanaikaisen palveluksensa koululaivana. Se siirrettiin kesäkuussa 1928 reserviin.

Alus huollettiin läpikotaisin, minkä jälkeen se palautettiin maaliskuussa 1939 palvelukseen maaliskuusta. Alus palautettiin 17. toukokuuta reserviin ja sen miehistö siirtyi upouudelle risteilijälle, ''HMAS Perthille''.

### Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan alkaessa *Adelaide* palautettiin välittömästi palvelukseen, jolloin sille sijoitettiin reservistä kerätty miehistö. Alus poistettiin palveluksesta 13. toukokuuta 1946 ja myytiin 24. tammikuuta 1949 Australian Iron Steel Pty Limitedille. Aluksen runko hinattiin 2. huhtikuuta Port Kemblaan, missä se lopulta romutettiin.

Aluksen päämasto on Sphynxin sotamuistomerkin osana Sydneyssä.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Werner Wejp-Olsen

**Werner Wejp-Olsen** (7. tammikuuta 1938 Brønshøj, Tanska – 15. marraskuuta 2018), nimimerkiltään **WOW**, oli tanskalainen sarjakuvapiirtäjä.

Wejp-Olsen valmistui journalistiksi 1959. Ensimmäiset sarjakuvansa hän piirsi 1955. 1970-luvulta lähtien hän käsikirjoitti Disneyn tarinoita ja asui vuodesta 1989 Massachusettsissa.

Wejp-Olsenin omia sarjakuvia ovat *Peter og Perle*, joka ilmestyi Jyllands-Postenissa vuodesta 1966, *Felix* vuodesta 1972, päivittäinen *Fridolin* vuodesta 1974 Berlingske Tidendessa, *Krimi-quiz* (Tarkastaja Vaaran rikospähkinä) eli myöhemmin *Dick Danger* päähenkilönsä mukaan. Myöhempiä sarjakuvia *Granny and Slowpoke*, *Momsemor*, *The Tales of Hans Christian Andersen* ja *Trendz* on julkaistu Tanskassa ja Yhdysvalloissa.

## Lähteet
* http://coa.inducks.org/creator.php?c=WWO
* http://lambiek.net/artists/w/wow.htm 
* http://www.tegneseriemuseet.dk/bio/art_wow.htm 

### Viitteet
Ditionihappo

**Ditionihappo** (H2S2O6) on yksi rikin happi­hapoista. Yhdiste tunnetaan ainoastaan vesiliuoksina, eikä ole erityisen pysyvä. Sen suolat, jotka ovat nimeltään ditionaatteja, ovat sen sijaan pysyviä.

## Ominaisuuksia
Ditionihappo on vahva happo ja sen vesiliuokset ovat hyvin voimakkaasti syövyttäviä. Ditionihapon molemmat protonit protolysoituvat helposti, eikä hapolta tunneta happamia suoloja eli vetyditionaatteja.

Ditionihapon laimeat vesiliuokset eivät hajoa huomattavasti vielä huoneenlämpötilassa. Sen sijaan väkevät ditionihappoliuokset hajoavat suhteellisen helposti rikkidioksidiksi ja rikkihapoksi, mikä estää hyvin väkevien happoliuosten valmistamisen. 
:H2S2O6 → H2SO4 + SO2

Laimeat ditioni­happo­liuokset, joihin on lisätty jotain muuta happoa, hajoavat kuumennettaessa yli 50&nbsp;°C:n lämpötilaan. Hajoamistuotteena syntyy rikkihappoa. Tämä voi johtua siitä, että muodostuu hyvin reaktiivinen vetyditionaati-ioni, joka reagoi helposti veden kanssa.
:H+ + S2O62&minus; → HS2O6&minus;

Ditionihappo on pelkistin ja reagoi lähes kaikkien hapettimien kanssa. Reaktio on kuitenkin hyvin hidas huoneenlämpötilassa ja edes hyvin voimakkaat hapettimet, kuten kaliumpermanganaatti, hypokloorihapoke tai kloori, eivät ole hapettaneet sitä huomattavissa määrin rikkihapoksi. Hapon lisääminen ja lämmittäminen nopeuttavat hapettumista.

## Valmistus
Ditionihappoa valmistetaan ditionaattisuoloista, erityisesti bariumditionaatista. Bariumditionaattiliuokseen lisätään rikkihappoa, jolloin saostuu bariumsulfaattia ja ditionihappoliuos jää jäljelle.
::BaS2O6 (aq) + H2SO4 (aq) → H2S2O6 (aq) + BaSO4 (s)↓

## Lähteet
HMAS Encounter

**HMAS Encounter** oli Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja ensimmäisessä maailmansodassa Australian laivastossa palvellut Challenger-luokan panssarikansiristeilijä.

## Valmistus

Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 28. tammikuuta 1901. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1902 kumminaan Devonportin telakan johtaja Sturges-Jacksonin puoliso ja valmistui 26. kesäkuuta 1905. Alus otettiin laivaston palvelukseen 21. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään komentaja C. F. Thursby.

## Palvelus
Uudenvuoden aattona 1905 alus liitettiin Britannian kuninkaallisen laivaston Australiaan sijoitettuun laivueeseen. Seuraavien kuuden vuoden aikana alus vieraili useaan otteeseen Australian, Uuden-Seelannin ja Tyynenmeren saarten satamissa, vaikka pääosa toiminnoista olikin normaalia rauhanajan rutiinipalvelusta.

Britannian amiraliteetti määräsi aluksen lainattavaksi Australialle merikelpoiseksi koululaivaksi, koska Australian tilaaman risteilijä *[[HMAS Brisbane (1915)|HMAS Brisbanen]]* valmistus oli viivästynyt. Alus siirrettiin vuonna 1912 nimettynä *HMAS Encounteriksi*, ja aluksen miehistöstä kysyttiin vapaaehtoisia siirtymään aluksen mukana kolmeksi vuodeksi Australian maksamilla palkoilla. Alus otettiin palveluskäyttöön 1. heinäkuuta Australian laivaston ensimmäisenä risteilijänä.

Alus liitettiin ensimmäisen maailmansodan alkaessa Tyynenmeren laivueeseen, jonka mukana se otti osaa Saksan Uuden-Guinean valtaamiseen. Se valtasi 12. elokuuta saksalaisen *Zambezin* ja tulitti 14. syyskuuta Toma Ridgeä tukiessaan maajoukkoja. Alus tuki 24. joulukuuta maihinnousua Madangiin. Se valtasi 25. huhtikuuta 1915 saksalaisen purjealus *Elfrieden*.

*Encounter* poistettiin palveluksesta 30. syyskuuta 1920 ja se sijoitettiin reserviin. Alus nimettiin 1. tammikuuta 1923 *HMAS Penguiniksi*, minkä jälkeen se palveli majoitusaluksena. Alus poistettiin lopullisesti palveluksesta 15. elokuuta 1929. Se upotettiin 14. syyskuuta 1932 Sydneyn edustalle.
 
## Lähteet
*
*

### Viitteet
Google Sidewiki

**Google Sidewiki** oli Googlen tarjoama kommentointipalvelu. Sidewiki-kommentointipalvelussa käyttäjä voi lisätä kommentteja haluamilleen sivustoihin. Kommentit näkyvät selaimen sivussa olevassa ikkunassa, mistä palvelun nimikin on johdettu. Sidewiki on selaimeen asennettava lisäosa, joka toimii Mozilla Firefox, Internet Explorer ja Google Chrome -selaimissa. Ohjelma esiteltiin syyskuussa 2009.

Sidewiki-palvelu on aiheuttanut kiistaa, koska sivulla vierailevan kannalta kommentointi on osa sivun tietosisältöä ilman että sivuston ylläpitäjä pystyy hallinnoimaan kommentteja.

Syyskuussa 2011 Google ilmoitti useiden tuotteiden lakkauttamisesta, mukaan lukien Google Sidewiki.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Google Sidewiki
Katapleksia

**Katapleksia** tarkoittaa lihasjänteyden äkillistä katoamista, jonka usein laukaisee tunnereaktio. Katapleksiaa esiintyy yleisesti narkolepsian yhteydessä. On arvioitu, että klassisen narkolepsia-katapleksian esiintyvyys on narkoleptikoilla noin 80 % ja narkolepsian ilman katapleksiaa vain 10 %. 

Lihasjänteyden katoaminen on lyhytkestoista, mutta voi aiheuttaa esimerkiksi kaatumisen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Scholarpedia: Cataplexy
Skarabee

**Skarabee** on muinaisessa Egyptissä käytetty amuletti, joka muotoiltiin pillerinpyörittäjän eli turilasmaisiin (*Scarabaeoidea*) kuuluvan sittiäisen mukaan. Amuletti oli egyptiläisille elämän symboli ja se omistettiin auringonjumala Ralle, sillä sittiäisen edellään työntämä lantapallo edusti auringon kehrää. Hautajaismenoissa skarabee sijoitettiin vainajan sydämen paikalle, ja sen selkäpuolelle oli usein kaiverrettu loitsukaava, jossa anottiin jumalilta kuolemattomuutta. Myös itse lantakuoriainen alettiin usein samaistaa skarabeen voimaan, ja hedelmättömät egyptiläisnaiset kuivasivat hyönteisiä ja tekivät niiden jauheesta hedelmällisyysjuomaa.

## Lähteet
Jokaisen oma ympäristö -kulttuuriympäristökampanja 2010

**JOY Jokaisen Oma Ympäristö - Kulttuuriympäristökampanja 2010** on kansalaisjärjestöjen yhteinen kampanja kulttuuriympäristön, maiseman, arkeologisen ja muun kulttuuriperinnön arvostuksen ja hoidon parantamiseksi. JOY-kampanjan suojelijana toimii Jorma Ollila. JOY-kampanjaa koordinoi Suomen Kotiseutuliitto.

## Kampanjan tavoitteet
 

Kampanjan tavoitteena on nostaa kulttuuriympäristön arvostusta, parantaa kulttuuriympäristöä vaalivien järjestöjen, viranomaisten, yritysten ja muiden tahojen yhteistyötä sekä muodostaa toimijoiden välille toiminta- ja yhteistyöverkosto, jossa on mukana satojatuhansia ihmisiä. 

Kampanjassa on mukana satoja paikallisia ja valtakunnallisia järjestöjä ja muita toimijoita. 

## Kampanjan sisältö
 
Kampanjaan mukaan ilmoittautuneet yhteisöt järjestävät tapahtumia, toimintoja ja hankkeita, tuottavat aineistoa ja artikkeleita lehdistölle sekä julkaisuja, jotta tieto kulttuuriympäristön tilasta ja mahdollisuuksista leviäisi mahdollisimman laajalle.

Kunnissa, missä suurin osa mm. kaavoituspäätöksistä tehdään, ei aina ole tarpeeksi tietoa ympäristöarvoista tai niiden merkitystä välttämättä tunnusteta. Puutteet tiedoissa ja taidoissa luovat helposti noidankehän, joka johtaa kulttuuriympäristöarvojen vähättelyyn, vähenemiseen ja lopulta tuhoutumiseen.

Vuosisatojen kuluessa syntynyt kulttuuriperintö on liian helppo tuhota tehokkuuden tai taloudellisuuden nimissä. Kansalaisten, päätöksentekijöiden ja viranomaisten havahduttaminen JOY-kampanjalla on keino saada kulttuuriympäristöjen vaaliminen kaikkien yhteiseksi päämääräksi.

## Katso myös
* Kulttuurimaisema
* Kulttuuriympäristö
* Maisema
* Museovirasto
* Ympäristöministeriö
* Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa

## Lähteet
* JOY Jokaisen Oma Ympäristö – Kulttuuriympäristökampanja 2010 (arkistoitu versio)

## Aiheesta muualla
* Ympäristöhallinto: Rakennusperintö ja kulttuuriympäristö
*
The Squaw Man (vuoden 1914 elokuva)

**The Squaw Man** on Cecil B. DeMillen ja Oscar Apfelin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1914. Elokuva pohjautuu Edwin Milton Roylen samannimiseen näytelmään, ja se kertoo englantilaisesta miehestä, joka rikoksesta syytettynä pakenee villiin länteen, jossa hän avioituu intiaaninaisen kanssa. Elokuvan pääroolissa näytteli Dustin Farnum.

*The Squaw Man* oli Hollywoodin ensimmäinen pitkä lännenelokuva ja se tuotti voittoa 244&nbsp;700 dollaria. Hyvän taloudellisen tuloksen seurauksena Cecil B. DeMille teki elokuvan uudelleen vuosina 1918 ja 1931. Elokuva sai myös vuonna 1917 jatko-osan *The Squaw Man's Son*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Squaw Man Mykkäelokuvasivustolla. Kari Glödstaf
Daniel Örlund

**Daniel Kjell Valter Erik Örlund** (s. 23. kesäkuuta 1980 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa IF Brommapojkarnaa.

## Seurajoukkueura
Juniorina Örlund edusti Enskede IK:ta ja Spårvägens IF:ää. Jälkimmäisessä seurassa hän pelasi ensimmäiset miesten sarjaottelunsa 1. divisioonassa kaudella 2000.

Kaudeksi 2002 Örlund siirtyi Ruotsin pääsarjan AIK:hon, jossa hän ei kuitenkaan kahtena ensimmäisenä kautena pelannut ainuttakaan sarjaottelua. Ensiesiintymisenä pääsarjatasolla Örlund teki kaudella 2004. Ottelu jäi kuitenkin hänen kauden ainoakseen AIK:ssa, ja suurimman osan kaudesta hän pelasi lainalla Superettanin Café Operassa.

AIK:n pudottua Superettaniin Örlund nousi seuran ykkösmaalivahdiksi. Joukkue nousi saman tien takaisin pääsarjaan, ja kaudet 2006–2007 Örlund oli AIK:n ykkösmaalivahti myös Allsvenskanissa. Kaudella 2008 hän pelasi osan kaudesta lainalla Norjan pääsarjan Fredrikstadissa, mutta palasi AIK:n ykkösmaalivahdiksi kaudeksi 2009. Yhteensä hän pelasi AIK:ssa 123 ottelua, joista 94 pääsarjatasolla.

Kaudeksi 2010 Örlund siirtyi Norjan pääsarjassa pelaavaan Rosenborgiin. Kaudet 2010–2012 hän oli seuran ykkösmaalivahti pelaten yhteensä 86 sarjaottelua. Kausina 2013–2014 hän vuorotteli maalilla Alexander Lund Hansenin kanssa ja pelasi 32 sarjaottelua. Maaliskuussa 2015 Örlund teki vuoden 2015 kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan HJK:n kanssa.

## Maajoukkueura
Örlund on pelannut yhden ottelun Ruotsin maajoukkueessa. Hän pelasi koko ottelun, kun Ruotsi voitti Omanin 1–0 vieraskentällä pelatussa ystävyysottelussa 20. tammikuuta 2010.

## Lähteet
Grigor Dimitrov

**Grigor Dimitrov** (, s. 16. toukokuuta 1991 Haskovo) on bulgarialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä kolmanneksi marraskuussa 2017.

## Juniorivuodet

Yhdysvaltain avoimissa 2007 Dimitrov selviytyi finaaliin poikien nelinpelissä yhdessä parinsa Vasek Pospisilin kanssa. Turnauksen finaalissa he hävisivät Jonathan Eyssericille ja Jérôme Inzerillolle. Kesäkuussa 2008 hän sai villin kortin Ordina Openiin. Uransa ensimmäisen ATP-turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Igor Andrejeville. Wimbledonissa 2008 hän voitti poikien kaksinpelin voitettuaan finaalissa Henri Kontisen lukemin 7–5, 6–3. Hän voitti myös Yhdysvaltain avoimissa 2008 poikien kaksinpelin. Turnauksen finaalissa hän voitti Devin Brittonin erin 6–4, 6–3. Voittonsa jälkeen hän saavutti junioreiden maailmanlistan ykkössijan.

## 2009

Helmikuussa Dimitrov sai villin kortin Rotterdamin ATP-turnaukseen. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Tomáš Berdychin lukemin 4–6, 6–3, 6–4, mutta hävisi toisella kierroksella Rafael Nadalille lukemin 5–7, 6–3, 2–6. Kesäkuussa Queen's Club Championships -turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Ivan Navarron, mutta hävisi toisella kierroksella Gilles Simonille. Wimbledonin ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Igor Kunitsynille.

## Lähteet
Lapin yliopiston taiteiden tiedekunta

**Lapin yliopiston taiteiden tiedekunta** (lyh. **TTK**) on elokuussa 1990 perustettu taideteollisen alan tiedekunta. Samalla se on alan ainoa yliopistollinen tiedekunta Suomessa. 

## Taustaa
Oulun kanssa käyty kilpailu taideopetuksen sijoituspaikasta päättyi loppuvuodesta 1989, jolloin eduskunta hyväksyi Lapin korkeakoululle oman taideosaston. Taiteiden tiedekunnan täyttäessä vuonna 2020 kolmekymmentä vuotta, sen todettiin kasvaneen kiinteäksi osaksi Lapin yliopiston koulutustarjontaa ja brändiä. Kolmessakymmenessä vuodessa tiedekunnan toiminta on vakiintunut ja painopiste muuttunut entistä kansainvälisemmäksi''.

## Opiskelijat, henkilökunta ja toimitilat
Tiedekunnassa on opiskelijoita noin 1&nbsp;100 ja henkilökuntaa noin 100. Se vastaa taideteollisen alan yliopistokoulutuksesta Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun kanssa. Tiedekunnan vanhin linja on kuvataidekasvatuksen koulutusohjelma. Tiedekunnan dekaanina toimi vuosina 2009–2017 kuvataidekasvatuksen professori Timo Jokela. Vuodesta 2018 dekaanina on toiminut professori Satu Miettinen.

Taiteiden tiedekunta toimi aiemmin pienteollisuustalossa linja-autoaseman lähellä. Vuonna 2006 valmistui arkkitehtitoimisto Juhani Kataisen suunnittelema uudisrakennus yliopiston päärakennuksen yhteyteen. 

Tiedekuntaan yhdistettiin aikoinaan Rovaniemen taide- ja käsiteollisuusoppilaitos. 

Taiteiden tiedekunnan koulutusohjelmien yhteisenä ainejärjestönä toimii Lapin yliopiston taideaineiden opiskelijat TAO ry.

## Tutkinnot ja koulutusohjelmat
Tiedekunnassa voi suorittaa taiteen kandidaatin (180 op), taiteen maisterin (120 op) ja taiteen tohtorin tutkinnot seuraavissa koulutusohjelmissa:

* audiovisuaalinen mediakulttuuri
* graafinen suunnittelu
* kuvataidekasvatus
* tekstiili- ja vaatetusala
* teollinen muotoilu

Tiedekunnassa on myös kolme erillisinä toimivaa maisteriohjelmaa, eli Arctic Art and Design, Soveltavan kuvataiteen ja luontokuvauksen sekä palvelumuotoilun maisteriohjelmat.

## Lähteet