open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marttila (Seinäjoki)

**Marttila** on kaupunginosa Seinäjoella. Se sijaitsee keskustan länsipuolella. Alueen asukasluku oli 1 518 joulukuussa 2022. Marttilan erottaa keskustasta vilkas Vapaudentie. Marttilan eteläinen raja on Kirkkokatu, jonka toisella puolella on Upan kaupunginosa. Lännessä Marttila rajautuu jokeen ja pohjoisessa Suupohjantiehen.

Marttila on puistomainen asuinalue, jossa sijaitsee niin kerros- kuin omakotitalojakin. Suuri osa asukkaista on opiskelijoita, sillä kaupungin opiskelija-asuminen on keskittynyt lähinnä Marttilaan. Kaupunginosassa sijaitsee 1930-luvun alussa valmistunut historiallinen lääninsairaala (myöh. Seinäjoen keskussairaala), jonka tiloissa toimivat nykyisin Seinäjoen kansalaisopisto sekä Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto. 2010-luvun puoleenväliin asti rakennuksessa toimi musiikkiopiston rinnalla Seinäjoen ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan yksikkö.

Marttilan alueella sijaitsevat myös ammattikorkeakoulun Kampustalo ja sen Seinäjoki-sali joen rannassa sekä etelässä Kirkkokadun varrella Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo.

## Historiaa
Alue on saanut nimensä Marttilan tilasta, yhdestä Seinäjoen kantatilasta Joupin ja Upan ohella. Vanhaa peltomaisemaa alkoi nousta rakennuksia 1900-luvun alkupuolella samaan aikaan viereisen Seinäjoen keskustan kasvun kanssa. Alueen merkittäviä historiallisia rakennuksia on VR:n vesipumppaamon alue jokirannassa, josta vettä pumpattiin rautatieaseman vesitorniin Kauppakadun alla kulkeneita puurakenteisia vesijohtoja pitkin. Seuraava suuri rakennuskohde Marttilassa olivat lääninsairaalan rakennukset. Omakotitaloja alueelle rakennettiin erityisesti 1920- ja 1930-luvulla ja kerrostaloja 1950-luvulta alkaen.

## Kuvia

Tiedosto:Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo 20180626.jpg|Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo
Tiedosto:Kampustalo - Campus house.jpg|Kampustalo lännestä, oikealla Seinäjoki-sali.
Tiedosto:Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto.jpg|Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto
Tiedosto:Seinäjoki courthouse at Keskuskatu 21.jpg|Seinäjoen oikeustalo


## Lähteet
Lola Odusoga

**Iyabode Ololade** (**Lola**) **Remilekun Odusoga** (ent. **Wallinkoski**, o.s. **Odusoga**, s. 30. kesäkuuta 1977 Turku) on suomalainen malli, juontaja ja Miss Suomi vuodelta 1996. Hän sijoittui vuoden 1996 Miss Universum -kilpailussa kolmanneksi. Vuonna 1997 hänet valittiin myös Miss Skandinaviaksi. Odusoga asuu Turussa.

Odusoga nähtiin vuonna 2025 Masked Singer Suomessa Ponin roolissa.

## Elämä

Lola Odusogan äiti on suomalainen ja isä nigerialainen. Odusoga on 174 cm pitkä ja painoi missivuotenaan 54 kiloa. 

Missivuoden jälkeen Odusoga tuli tunnetuksi huumorintajuisesta esiintymisestään mainoksissa, joissa hän teki itse pilaa muun muassa ärräviastaan. Hän juonsi Seinäjoen Tangomarkkinat 1996. Odusoga valittiin vuonna 2000 Suomen turhimmaksi julkkikseksi Radiomafian äänestyksessä.

Vuonna 2007 Odusoga esiintyi *[[Ota tai jätä (visailuohjelma)|Ota tai jätä]]* -viihdeohjelman mobiilipelin juontajana. Hän toimi juontajana *[[Suomen kaamein kämppä]]* -ohjelmassa vuosina 2011 ja 2012. Syyskuussa 2012 Odusoga alkoi juontaa Foxilla *[[Tanssi peppu pieneksi]]* -ohjelmaa. Hänellä oli rooli lokakuussa 2012 ensi-iltansa saaneessa *[[Vares – Pimeyden tango]]* -elokuvassa, jossa hän esittää Donna-nimistä naista.

Varsinais-Suomen kokoomus asetti Odusogan ehdokkaakseen vuoden 2015 eduskuntavaaleihin. Odusoga keräsi vaaleissa 1&nbsp;050 ääntä, eikä tullut valituksi eduskuntaan. Vuonna 2019 hän osallistui *[[Selviytyjät Suomi]]* -ohjelmaan.

Vuonna 2026 uutisoitiin, että Odusoga nähdään *[[Salatut elämät]]* -sarjassa Ollin äidin roolissa.

## Perhe
Odusoga oli naimisissa Jarkko Wallinkosken kanssa vuodesta 2005, mutta jätti erohakemuksensa toukokuussa 2015 ja ero tuli voimaan. Pariskunnalla on kaksi lasta: vuonna 2004 syntynyt tytär ja vuonna 2006 syntynyt poika. Odusoga oli kihloissa keväästä 2020 vuoden 2022 maaliskuuhun, mutta pari piti suhteen yksityisenä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Outi Alanen

**Outi Mia Alanen** (s. 13. helmikuuta 1967 Espoo) on suomalainen näyttelijä.

## Ura
### Näyttelijänä

Alanen kävi Teatteri­korkea­koulua vuosina 1987–1989. Hän on näytellyt muun muassa *[[Häräntappoase (vuoden 1989 televisiosarja)|Härän­tappo­aseen]]* pää­roolissa. Hän oli Aurinkoteatterin perustaja­jäseniä keväällä 1988. Komediateatteri Arenassa hän on esiintynyt vuonna 2000 sekä Seinäjoen kaupunginteatterissa vuonna 2005. Alanen on ääni­näytellyt animaatioissa, kuten *[[Muumien maailma]]ssa* Pikku Myyn äänenä.

### Ensihoitajana

Alanen on valmistunut vuonna 2008 lähihoitajaksi ensi­hoidon koulutusohjelmasta Helsingistä ja sen jälkeen ruotsin­kielisessä Arcada-ammatti­korkea­koulussa ambulanssin ensi­hoitaja­koulutuksessa. Hän työskenteli pelastus­laitoksen ensi­hoito­palvelussa perus­tason ensihoitajana. 

### Politiikassa

Outi Alanen on toiminut Helsingin kanta­kaupungin vasemmiston johto­kunnassa ja Narsistien uhrien tuki ry:n hallituksessa. Hän on ollut Vasemmisto­liiton ehdokkaana Helsingissä kunta­vaaleissa 2017, joissa sai 465&nbsp;ääntä, sekä kuntavaaleissa 2021, joissa sai 361&nbsp;ääntä. Alanen oli vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vasemmistoliiton ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä ja sai 906 ääntä. Alanen on ilmoittanut eronneensa Vasemmistoliitosta maaliskuussa 2022.

Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa hän oli Vapauden liiton ehdokkaana ja sai 214&nbsp;ääntä. Vuoden 2024 europarlamenttivaaleissa Alanen oli Totuuspuolueen ehdokkaana ja sai 807 ääntä.

Vuodesta 2024 lähtien Outi Alanen on ollut Keskustan jäsen. Hänet valittiin Keskustan Helsingin piirin piirihallitukseen vuodelle 2025 ja myös kuntavaaliehdokkaaksi. Kuntavaaleissa 2025 Alanen sai Helsingissä 143 ääntä.

## Yksityiselämä

Alasen isä oli Yleisradion urheilu­päällikkö ja Teksti-TV:n urheilu­sivujen kehittäjä Juha Alanen. Isä jätti Alasen perinnöttömäksi halventavien yhteydenottojen takia.

## Filmografia

;Ääninäyttelijänä

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Grande Arche

**Grande Arche de la Fraternité** on monumentti Pariisin länsipuolella Puteaux'ssa, La Défensen liikekaupunginosassa. Monumentti tunnetaan yleensä nimellä **Arche de la Défense** tai vain **La Grande Arche**. Tämän tunnetun Pariisin maamerkin suunnitteli kansainvälisen suunnittelukilpailun voittaja, tanskalainen arkkitehti Otto von Spreckelsen (1929–1987), joka teki siitä valtavan onton kuution. Von Spreckelsen suunnitteli rakennuksesta 1900-luvun riemukaaren, ei menneisyyden sotilasvoittojen vaan ihmiskunnan ja humanitaaristen ihanteiden  monumentin. Rakennus sijaitsee samalla kaupunkiakselilla kuin Napoleonin aikana rakennetut Tuileries’n riemukaari ja Champs-Élyséen kuuluisa Riemukaari. Grande Arche oli osa presidentti François Mitterrandin suurta rakennushanketta, *Grand Travaux*ia. 

Monumentin rakennustyö alkoi vuonna 1982. Von Spreckelsenin kuoli ennen rakennuksen valmistumista ja rakennustyön saattoi loppuun hänen yhteistyökumppaninsa, ranskalainen arkkitehti Paul Andreu vuosina 1989–1990.

Grande Arche tunnettaan muun muassa valtavasta koostaan, sillä sen sisään mahtuisi jopa Notre Damen katedraali. Grande Arche on lähes täydellinen kuutio (leveys 108 m, korkeus 110 m, syvyys 112 m; onkin esitetty että rakennelma näyttää siltä, kuin neliulotteinen hyperkuutio olisi projisoitu kolmiulotteiseen maailmaan). Sen esijännitetty betonirunko on päällystetty lasilla ja italialaisella  Carraran marmorilla. Grande Archen sisään on sijoitettu näyttely- ja konferenssikeskus. Monumentin rakensi ranskalainen Bouygues-yhtymä.

Lähes valmiin monumentin vihkiäiset olivat heinäkuussa 1989, mitä juhlistettiin suurin sotilasparaatein jotka merkitsivät samalla Ranskan vallankumouksen kaksisataavuotisjuhlia. Monumentti muodostaa päätepisteen Pariisin keskustasta länteen johtavalle leveiden katujen, aukioiden ja historiallisten rakennusten akselille (*[[Axe historique]]* eli historiallinen akseli), jonka muodostavat Tuileries-puiston suuri puistokäytävä, Avenue des Champs-Élysées, Avenue de la Grande-Armée, Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle sekä silta Pont de Neuilly. Grande Arche on kääntynyt 6,33° tältä akselilta, mutta Champs-Élysées'ltä tai Tuileries'stä katsottuna se on suoraan Riemukaaren takana. Akselin toisessa päässä sijaitsee Louvre, ja sen varrella on myös Place de la Concorde egyptiläisine obeliskeineen.

## Aiheesta muualla

* Monumentin viralliset kotisivut
* Panoraamakuvia 
* Grande Arche
Princetonin yliopisto

**Princetonin yliopisto** New Jerseyssä Yhdysvalloissa on vuonna 1746 perustettu, Yhdysvaltojen neljänneksi vanhin yliopisto. Sitä arvostetaan etenkin poliitikkojen, arkkitehtien ja teknisen alan oppilaitoksena.

Tutkimusaloista näkyvimpiin nousi fysiikka, nykyisin muun muassa plasmafysiikka, kun Albert Einstein päätyi toisen maailmansodan jälkeen professoriksi Princetoniin. Princeton kuuluu Yhdysvaltojen Ivy Leagueksi kutsuttujen eliittiyliopistojen joukkoon. Princeton on yksi Yhdysvaltojen rikkaimmista yliopistoista ja neljänneksi rikkain yliopisto maailmassa noin 16 miljardin dollarin omaisuudella. Princeton sijoittuu usein kärkitiloille maailman yliopistojen välisissä vertailuissa.

Muista Ivy League -yliopistoista Princeton eroaa maineeltaan siinä, että se panostaa myös perustutkinto-opiskelijoihin. Siellä voi suorittaa alemman tutkinnon sekä luonnontieteissä ja teknologiassa (B.S.E) että humanistisella puolella (B.A).

Princeton eroaa muista yliopistoista myös siten, että sillä ei ole esimerkiksi lääketieteellistä, oikeustieteellistä eikä kauppatieteellistä tiedekuntaa. Princeton painottaa muun muassa teknologiaa, luonnontieteitä ja humanistisia tieteitä.

Princetonin arvostetuin ja kuuluisin yksikkö on *[[Woodrow Wilson School of Public and International Affairs]]*, joka valmistaa oppilaita julkisiin ja kansainvälisiin tehtäviin.

Princetonin yliopistoa on perinteisesti pidetty hyvin valikoivana ja elitistisenä oppilaitoksena, johon aiemmin hyväksyttiin vain valkoihoisia, ei juuri edes juutalaisia. 2010-luvulla yliopisto on avannut oviaan ja yli kolminkertaistanut liittovaltion *Pell Grant* -apurahan turvin opiskelevien vähävaraisten lahjakkuuksien osuuden opiskelijavalinnoissa. Vuonna 2007 valmistuneiden joukossa heitä oli 6,5 prosenttia, vuonna 2017 valmistuneiden 15 prosenttia ja vuonna 2017 aloittavien joukossa 21 prosenttia. 

## Rehtorit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Princetonin yliopiston rehtoreina:

* 1747: Jonathan Dickinson
* 1748–1757: Aaron Burr, Sr.
* 1757-1758: David Cowell
* 1758: Jonathan Edwards
* 1758–1759: Jacob Green
* 1759–1761: Samuel Davies
* 1761-1766: Samuel Finley
* 1767–1768: John Blair
* 1768–1794: John Witherspoon
* 1795–1812: Samuel S. Smith
* 1812–1822: Ashbel Green
* 1822–1823: Philip Lindsley
* 1823–1854: James Carnahan

* 1854–1868: John Maclean Jr.
* 1868–1888: James McCosh
* 1888–1902: Francis L. Patton
* 1902–1910: Woodrow Wilson
* 1910–1912: John A. Stewart
* 1912–1932: John G. Hibben
* 1932–1933: Edward D. Duffield
* 1933–1957: Harold W. Dodds
* 1957–1972: Robert F. Goheen
* 1972–1988: William G. Bowen
* 1988–2001: Harold T. Shapiro
* 2001–2013: Shirley M. Tilghman
* 2013– Christopher L. Eisgruber

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Princetonin yliopiston kotisivut
Humppila-Museorautatie

**Humppila-Museorautatie** () on valtion rataverkon Humppilan rautatieaseman eteläpuolella sijaitsevan Jokioisten museorautatien pohjoisen pääteliikennepaikan virallinen nimi. Nimi on muodostettu lisäämällä sanan *Humppila* perään *-Museorautatie* erotukseksi valtion rataverkon asemasta. Samoin lyhenne *Hpm* on saatu aikaan lisäämällä M-kirjain lyhenteen Hp (Humppila) perään.

Museorautatien Humppilan asema sijaitsee noin 300 metriä itään alkuperäiseltä Jokioisten rautatien Humppilan henkilöasemalta. Alkuperäinen kahdeksan kilometrin mittainen rataosuus Minkiöltä Humppilaan purettiin 1975, ja Jokioisten museorautatie rakensi rataosan uudelleen vuosina 1992–1994. Tällöin VR:n Humppilan ratapihalla olivat jo käynnissä ratapihan muutos- sekä alikulkutyöt, joten museorautatien asema jouduttiin perustamaan uudelleen alkuperäistä asemaa idemmäksi. Museojunaliikenne palasi Minkiön ja Humppilan välille 5. kesäkuuta 1994.

## Aseman rakennukset
Jokioisten rautatien toiminta-aikana vuosina 1898–1974 sillä ei ollut Humppilassa omaa asemarakennusta, vaan matkustajia palveli Valtionrautateiden asemarakennus. Alkuperäinen matkustajalaituri VR:n asemaa vastapäätä on vielä jäljellä, sen sijaan lavettivaunujen lastausramppi on purkamisen jälkeen hävinnyt kokonaan.

Vuosina 1994–2018 käytössä ollut Humppilan asemarakennus on peräisin Matkun rautatieasemalta, jossa se toimi VR:n rataosaston taukotilana. Nykyinen Humppilan asemarakennus on kesällä 2018 Museorautatieyhdistyksen ostama Riipan asemarakennus, joka siirrettiin erikoiskuljetuksena 11.–12. joulukuuta 2018 Humppilaan. Rakennus on kunnostettu kevättalvella 2019 ja se otettiin käyttöön kesäkuussa 2019. Alkuperäinen halkokatos asemarakennuksen vieressä on muutettu avoimeksi odotustilaksi, jossa paikalliset järjestöt pitävät liikennepäivien aikana kahvilaa. Humppilan asemalla on myös vesiviskuri höyryvetureiden vesittämistä varten.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Junabongaus

**Junabongaus** eli **junaspottaus** () on eräs raideliikenneharrastamisen muoto, joka käsittää muun muassa raideliikenteen ja kalustokierron seurantaa sekä valokuvausta. Junabongari, rautatieharrastaja (*ferroequinologisti*), voi pelkän bongauksen lisäksi harrastaa muutakin raideliikenteeseen liittyvää, erikoisina syventävinä aiheina esimerkiksi tietyntyyppiset turvalaitteet tai rautatien arkkitehtuuri. Junabongauksen taustalla on yleensä tiedonkeruuseen liittyvä aihepiirin tiedonjano. Jotkut bongaavat myös rautatieasemia.

## Aiheesta muualla
* Vaunut.org: suomalainen rautatieaiheinen sivusto ja kuvagalleria
*juliadata.fi  suomalainen rautatieharrastajien yhteinen  junapäiväkirja.Suurin osa tiedosta tulee Traffic Management Finlandin avoimesta rajapinnasta.
Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeija

**Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeija** (, lyh. NVA, kirjaimellisesti *Kansakunnan kansanarmeija*) oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) vuosina 1956–1990 toimineiden asevoimien nimi.

Asevoimat perustettiin 1956 vastavoimaksi Saksan liittotasavallan Bundeswehrille. NVA:n perusta luotiin jo vuonna 1952, kun sen edeltäjä *Kasernierte Volkspolizei* (KVP) muodostettiin. Volkspolizein merellisestä osasta muodostettiin Kansanarmeijan merivoimat, joka sai vuonna 1960 virallisen nimensä Kansanlaivasto ().

NVA oli vapaaehtoisarmeija vuoden 1962 tammikuuhun asti, kunnes maassa astui voimaan yleinen asevelvollisuus. Asepalvelus kesti 18 kuukautta ja siihen olivat velvoitettuja 18–26-vuotiaat miehet. Korkeakouluopintoihin hakevalta mieheltä edellytettiin sitoutumista vähintään kolmeksi vuodeksi armeijan palvelukseen. Naiset pystyivät ilmoittautumaan vapaaehtoisiksi. Aseettomaan palvelukseen luotiin vuonna 1964 mahdollisuus rakennussotilaana (Bausoldat). Nämä joukot erotettiin normaaleista yksiköistä, jotta idealismi ei leviäisi. Aseistakieltäytyjiä vainottiin ja heiltä evättiin usein opiskelupaikka palveluksen jälkeen. Totaalikieltäytyjät olivat valtion vihollisia ja heidät tuomittiin vankeuteen Bautzenissa sijainneeseen Stasin kuritushuoneeseen.

Kansanarmeijan aseistus oli pääasiassa lähtöisin Neuvostoliitosta, ja se muodosti Neuvostoliiton etulinjan joukkojen kanssa ensimmäisen aallon mahdollisessa hyökkäyksessä Natoa vastaan. Se oli Varsovan liiton jäsenien parhaiten aseistettu armeija Neuvostoliiton jälkeen.

Vuonna 1987 kansanarmeija oli saavuttanut voimansa lakipisteen ja se koostui 175&nbsp;300 sotilaasta. Arviolta puolet heistä oli ammattisotilaita ja loput suorittamassa varusmiespalvelustaan.

NVA liitettiin Bundeswehriin 1990. Suurin osa entisistä DDR:n upseereista vapautettiin kuitenkin palveluksesta ja pieni osa, lähinnä nuoria upseereita, sai liittyä Bundeswehriin, kun sotilasarvoa oli ensin alennettu yhdellä arvolla. Kasarmeja suljettiin ja neuvostokalusto poistettiin pääosin käytöstä ja tuhottiin tai myytiin ulkomaille. Suomi osti DDR:n kansanarmeijan jäännöksistä pääasiassa panssarivaunuja, mutta myös kevyitä aseita, kenttätykkejä ja raketinheittimiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Luettelo Goldberg-muunnelmien levytyksistä

**Luettelo [[Goldberg-muunnelmat|Goldberg-muunnelmien]], BWV 988, levytyksistä**

Aikajärjestyksessä

* Glenn Gould - 21. kesäkuuta 1954 - CBC - mono - *piano*
* Glenn Gould - 10. kesäkuuta 1955, New York - Sony Classical 52 594 - ADD - *piano*
* Glenn Gould - 1959 konserttitaltiointi Salzburgin musiikkifestivaaleila - Sony Classical 52685 - ADD -  *piano* 
*Helmut Walcha - kesäkuu 1960- maaliskuu 1961 - Hampuri - EMI 4 89166 - ADD - *cembalo*
* Wilhelm Kempff - kesäkuu 1969 Deutsche Gramophon 439 978-2 - ADD - *piano*
* Charles Rosen -  1969 Sony SBK 48173 - ADD - *piano*
* Liisa Soinne - toukokuu 1978 Helsinki Finlandia Records FA 315 - *piano*
* Gustav Leonhardt - 1978 Deutsche Harmonia Mundi GD77149 - ADD - *cembalo*
* Trevor Pinnock - 1980 Archiv Produktion 415 130-2 - ADD - *cembalo*
* Glenn Gould - huhti- toukokuu 1981 New York Sony Classical 52619 - DDD - *piano*
* András Schiff - Decca 1983 - 417 116-2 (1 CD) 
* Chen Pi-hsien - lokakuu 1985 Frankfurt Naxos 8.550078 - DDD - *piano*
* Keith Jarrett - tammikuu 1989 ECM Records 839 622-2 - DDD - *cembalo*
* Virginia Black - Collins 1991 - 70032-2 (2 CDs) 
* Vladimir Feltsman - 26. lokakuuta 1991 konserttitaltiointi Moskovan Konservatoriosta - Musical Heritage Society 513260T - DDD - *piano* 
* Pierre Hantai - kesäkuu 1992 - Opus 111 (OPS 30-84) - DDD - *cembalo*
* Andrei Gavrilov - 1993 Deutsche Grammophon 435 436-2 - DDD - *piano*
* Eleonore Bühler-Kestler - October 1993, Bayreuth - CHARADE; CHA 3012 - DDD - *cembalo*
* New European Strings Chamber Orchestra (orkesterisovitus) -  1995
* Murray Perahia - kesäkuu 2000 Sony Classical SK/SM 89243 - DDD - *piano*
* Celine Frisch - 2001 Alpha 14 (2 CDtä) - with BWV1087 - *cembalo*
* Jill Crossland - 2003 Apex (Warner Classics) 0927 49979 2 - DDD - *piano*

## Ilman aikamäärettä

* Angela Hewitt — Hyperion 2000
* Christiane Jaccottet — ZYX Classics CLS 4131
* Wanda Landowska — Références 2000 — sisältää myös italialaisen konserton and kromaattisen fantasian ja fuugan
* Konstantin Lifschitz — Denon Records #78961 — Lifschitz oli vasta 16-vuotias äänityshetkellä
* Zuzana Růžičková - Erato - ERA 9034 - *J.C. Neupert / Mercier-Ythier cembalo*
* Rosalyn Tureck — (1) Polygram Records #459599; (2) Video Arts Int'l (VAI) #1029
Graavilohi

**Graavilohi** on pohjoismainen ruokalaji, joka valmistetaan kypsentämällä lohi kuumentamatta. Sana graavi tulee ruotsin kielen sanasta *grav*, joka tarkoittaa hautaa.

Graavilohi valmistetaan laittamalla lohifileiden väliin karkeaa suolaa ja hiukan sokeria sekä usein myös muita mausteita, kuten valkopippuria, roseepippuria, viherpippuria, katajanmarjaa, tilliä tai konjakkia.  Fileet kääritään pareittain nahkapuoli ulospäin ja säilytetään kylmässä 1–4 päivää. Suola pehmittää kalan lihan proteiineja ja estää kalan pilaantumisen. Graavaus on keksitty suurten kalasaaliiden säilyttämiseksi ilman kylmätiloja, mutta nykyisin graavilohta valmistetaan ja syödään sen maun takia.

Keskiajalla kalastajat valmistivat graavilohta suolaamalla ja kevyesti fermentoimalla hautaamalla kalan rantahiekkaan hieman korkean vuoroveden rajan yläpuolelle. Fermentoinnin takia alkuperäisen graavilohen haju ja maku muistuttivat enemmän hapansilakkaa kuin nykyaikaista graavilohta. Ensimmäinen kirjallinen graavilohiohje julkaistiin vuonna 1914 norjalaisen Henriette Schǿnbergin keittokirjassa *Stor Kokebok*.

Japanilaisilla on vastaavanlaisia kalankäsittelytapoja, mutta erilaiset mausteet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Setsuuri

**Setsuuri** on hapanimelä maustettu sekaleipä. Sen nimi tulee ruotsin makeaa ja hapanta tarkoittavista sanoista söt ja sur (*sötsurt bröd*). Leivän valmistusvaiheisiin kuuluu hapatus ja imellyttäminen eli bakteeri- ja entsyymitoimintaa. Kirjallisuudessa imeläleipä mainitaan ensimmäisen kerran Daniel Jusleniuksen vuonna 1700 ilmestyneessä kirjassa *Aboa vetus et nov*a. 

Setsuurin mausteina käytetään anista,  kuminaa, pomeranssinkuorta ja fenkolia. Makeutta lisätään siirapilla. Jauhot ovat sekoitus ruissihtijauhoja, kokojyvävehnäjauhoja, ohra- ja kaurajauhoja. 

## Katso myös
* Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista

## Lähteet
Leipäjuusto

**Leipäjuusto** eli **juustoleipä** on perinteisesti Pohjanmaalla, Lapissa ja Kainuussa valmistettu paistettu tuorejuusto. Tornionlaaksossa ja Länsipohjassa siitä on käytetty nimitystä **kahvijuusto**. Leipäjuustoa valmistettaessa kuumennettuun maitoon lisätään juoksutinta, joka erottaa valkuaismassan herasta. Massa kootaan möykyksi, josta yleensä muotoillaan litteä kiekko. Juusto paistetaan siten, että pinnalle muodostuu ruskeita pilkkuja. Paistettaessa rasva kihoaa juuston pintaan ja muodostaa konservoivan kerroksen.

## Historia
Esiteolliseen aikaan leipäjuustoa valmistettiin kesäisin ja syksyisin, kun maitoa oli saatavilla. Juusto oli juhlaruokaa, ja sitä annettiin palkaksi esimerkiksi heinäntekoväelle. Leipäjuusto kuivattiin ja säilöttiin esimerkiksi ruislaarissa jyvien seassa, missä se säilyi jopa vuosia. Kuiva, kivikova leipäjuusto pehmeni hiilloksella lämmitettäessä. Juustoa lisättiin paloina myös erilaisiin keittoruokiin.

Aikaisemmin leipäjuustoa valmistettiin paikallisissa ja alueellisissa meijereissä. Meijerikoon kasvettua leipäjuuston teollista valmistamista ei Suomessa enää jatkettu suuremmissa meijereissä, vaan se jäi lähinnä pienten yksityisten meijereiden ja juustoloiden varaan, jotka hankkivat maitonsa sopimusmaitotiloilta.

## Tarjoilu
Perinteisesti leipäjuusto tarjoiltiin vinoneliön muotoisina paloina kahvin kanssa. Päälle voi ripotella vähän sokeria. Uusperinnettä on leipäjuuston tarjoaminen lämmitettynä jälkiruoaksi lakkahillon ja joskus kerman kanssa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Oulun yliopistollinen sairaala

**Oulun yliopistollinen sairaala** (**OYS**) on Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueen ylläpitämä sairaala ja se on Pohjois-Suomen suurin sairaala, jossa työskentelee 6 900 työntekijää. OYS:ssa toimii myös Oulun alueen yhteispäivystys.

OYS sijaitsee noin kaksi kilometriä itään Oulun kaupungin keskustasta Kontinkankaan kaupunginosassa, valtateiden 4 ja 22 liittymän koillispuolella.

OYS huolehtii Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueen erikoissairaanhoidosta ja koko Pohjois-Suomen erityistason sairaanhoidosta. Sosiaali- ja terveydenhuollon yhteistyöalue kattaa puolet Suomen pinta-alasta. Tällä alueella toimii yliopistollisen sairaalan lisäksi neljä keskussairaalaa. Sairaala tuottaa erityistason erikoissairaanhoitoa Kainuun, Keski-Pohjanmaan, Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueille. OYS:ssa on potilaspaikkoja noin 800. Sairaalaa johtaa Miia Turpeinen.

Sairaalan laboratoriopalvelut tuottaa NordLab. 

Valtionneuvoston 30. maaliskuuta 2023 antama asetus 620/2023 erityistason sairaanhoidon järjestämisestä ja keskittämisestä ohjaa keskittämään valtakunnallisesti huuli- ja suulakihalkiopotilaiden kokonaishoidon suunnittelun sekä varhaisvaiheen leikkaushoidon Helsingin yliopistolliseen sairaalaan yhteistyössä Oulun yliopistollisen sairaalan kanssa. 

OYS toteuttaa Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan lääkärikoulutusta. Lisäksi se toimii muiden sosiaali- ja terveydenhuollon opiskelijiden käytännön harjoittelupaikkana. 

Sairaalan yhteydessä toimii Oulun kaupungin ylläpitämä perusopetusta tarjoava sairaalakoulu.

OYS:n yhteydessä on myös helikopterilentopaikka  potilaskuljetuksia varten.

## Historia

Oulun yliopistollinen sairaala aloitti toimintansa vuonna 1973. Tuolloin nimenä oli Oulun yliopistollinen keskussairaala (OYKS). Lääketieteen opetus Oulun yliopiston lääketieteellisesä tiedekunnassa alkoi vuonna 1960. Yliopiston opetussairaalana toimi vuosina 1963–1972 Oulun lääninsairaala.

Sisäasiainministeriö järjesti keskussairaalan suunnittelusta kaikille Suomen arkkitehdeille avoimen arkkitehtikilpailun vuonna 1965. Kilpailun voittaja julkistettiin tammikuussa 1966, ja voittajaksi selviytyi arkkitehti Reino Koivula ehdotuksellaan ”Missä lintuset laulaa”. Koivulan perustama arkkitehtiyhtymä sai tehtäväkseen hoitaa sairaalan suunnittelun voittaneen ehdotuksen pohjalta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 1968, ja peruskiven muurasi Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen saman vuoden joulukuussa. Rakennukset valmistuivat vaiheittain niin, että viimeisenä valmistui lastentautien klinikka vuonna 1975. Sairaala vihittiin käyttöön 3. syyskuuta 1976.

## Tulevaisuuden sairaala 2030

Oulun yliopistollisessa sairaalassa on käynnissä vuonna 2019 alkanut uudistamishanke, joka kestää 2020-luvun loppuun saakka. Uusien rakennusosien valmistuessa puretaan vanhaa sairaalaa. Sairaalaan valmistuu 500 potilashuonetta, jotka ovat yhden tai kahden hengen huoneita. Tämä lisää potilaiden yksityisyyden suojaa ja ennaltaehkäisee infektioiden leviämistä.

## Katso myös

* Luettelo Suomen sairaaloista

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Oulun yliopistollinen sairaala
Lipeäkala

**Lipeäkala** tai **livekala** on keskiajalta periytyvä ruokalaji, jota syödään erityisesti jouluna. Se on perinteisesti valmistettu hauesta, kuhasta tai kapakalasta, eli kuivatusta turskasta tai muista kuivatuista turskakaloista, kuten seitistä, molvasta tai koljasta. Nykyisin Suomessa ja Ruotsissa kaupattavasta lipeäkalasta 99 prosenttia on molvaa, kun taas Norjassa käytetään vieläkin 90-prosenttisesti turskaa. Syynä molvan käyttöön Suomessa on turskakantojen ehtyminen Pohjois-Norjan vesialueilta 1970-luvun lopulla. Tällöin kalastusta siirrettiin etelämmäksi, jossa oli paljon molvaa.

Kapakala pehmitetään liottamalla sitä emäksisessä lipeävedessä. Reagenssina on käytetty koivutuhkasta valmistettua potaskaa, jolla saadaan miedompi maku kuin lipeällä. Perinteisesti kapakalan on annettu liota 3–7 päivää emäksisessä liuoksessa, jolloin se pehmenee ja sen proteiinit alkavat hajota. Kalan ei saa antaa liota liian pitkään, sillä tällöin sen rasvat alkavat saippuoitua ja maku pilaantuu. Pehmennyt kala pestään juoksevassa kylmässä vedessä huolellisesti ja pakataan. Pakattu lipeäkala säilyy noin 2–3 kuukautta. 

Kaupoissa myytävä lipeäkala on käyttövalmista sellaisenaan. Kalaa ei pitäisi enää huuhdella juoksevan veden alla, vaan halutessa sen voi pikaisesti huuhtoa kastamalla kylmään veteen ennen keitinveteen laittamista. Lipeäkala keitetään (nykyisin helpoimmin mikroaaltouunissa) ja tarjotaan valkokastikkeen, maustepippurin ja imelletyn perunalaatikon kanssa. Norjalaiset söivät vuonna 2001 lipeäkalaa 2&nbsp;055 tonnia.

Lipeäkalan maku on hyvin mieto, ja siksi mausteena käytetään pippuria. Koska se säilyy erinomaisesti, keskiajan kuljetus- ja säilytysolosuhteissa lipeäkala on ollut oiva proteiininlähde. Etenkin katolisena aikana, kun paaston aikana ei saanut syödä lihaa, oli lipeäkala arvostettu ruokalaji.

## Katso myös
* Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Iltalehti: Lipeäkalan paluu
* YLE: Joulun lipeäkala Mannerströmin ja Björklundin tapaan (resepti)
* Lipeäkala jouluherkkumme, Suomen Kuvalehti, 17.12.1934, nro 51-52, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tiedekeskus Tietomaa

**Tiedekeskus Tietomaa** on Suomen ensimmäinen tiedekeskus. Se avattiin yleisölle 29. kesäkuuta 1988. Tietomaa sijaitsee Oulun kaupungin Myllytullin kaupunginosassa, noin 700 metriä rautatieasemalta luoteeseen. Tiedekeskus toimii entisissä Veljekset Åström Oy:n nahkatehtaan voima-asemassa ja vesitornissa. Tietomaan tarkoituksena on esitellä tieteen ja tekniikan saavutuksia hauskasti ja mielenkiintoisesti kansantajuisesta näkökulmasta.

Tietomaassa on myös jättielokuvateatteri, joka esitti Suomen viimeisenä teatterina säännöllisesti 70 mm:n jättielokuvia. Elokuvat olivat niin sanottuja 8/70&nbsp;mm -kopioita samoista lyhytelokuvista, joita esitetään maailmalla Imax-teattereissa. Vuodesta 2013 lähtien 3D-elokuvat on esitetty digitaalisella Barco 4K -projektorilaitteistolla.

Tiedekeskus Tietomaa on osa Museo- ja tiedekeskus Luuppia. 

Joulukuussa 1984 Oulun kaupunginhallituksen asettama työryhmä alkoi valmistella "Tietokonemaan" perustamista. Hankkeeseen pyrittiin saamaan mukaan yrityksiä, joilla oli laaja tietokoneasiantuntemus. Kesällä 1985 perustettiin **Tietomaa Oy**, jonka osakkeita omistivat muun muassa Oulun kaupunki, Nokia ja Valmet.

Tietomaan kävijäennätys 74&nbsp;567 henkilöä on vuodelta 2008.

Tietomaa ja sen vesitorni menevät vuoden 2023 lopulla remonttiin, ja pysyvät suljettuina vuoteen 2026 saakka.  Remontin jälkeen samoihin tiloihin tiedekeskuksen kanssa muuttavat Pohjois-Pohjanmaan museo ja Oulun yliopiston kanssa rakennettava luontonäyttely.

Tietomaa meni peruskorjaukseen elokuussa 2023. Sen on määrä valmistua vuoteen 2026 menessä. Tässä yhteydessä Tietomaan viereinen teatterirakennus puretaan ja sen tilalle tulee uudisrakennus. Uusi rakennus valittiin arkkitehtikilpailussa, voittaneen Loggia ehdotuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Opus & Simon Mahringer.  Tässä uudessa kokonaisuudessa Pohjois-Pohjanmaan museo siirtyy samoihin tiloihin tiedekeskuksen kanssa.

## Tunnustukset ja palkinnot
*Tietomaa sai vuonna 1993 Skepsis ry:n huuhaa-palkinnon ufo-näyttelystään ja sen markkinoinnista.

## Kuvagalleria

Tiedosto:Tietomaa_Oulu_2018.jpg|Tiedekeskus Tietomaa.
Tiedosto:Tietomaa2011.jpg|Tietomaa toisesta suunnasta kuvattuna (kesä 2011).
Tiedosto:AstromPienoismalli.jpg|Tietomaassa sijaitseva pienoismalli Veljekset Åströmin tehdasalueesta.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tietomaan omat sivut
Rieska

**Rieska** tarkoittaa isossa osassa Suomea ohutta, nostattamatonta leipää, joka tehdään ilman hiivaa tai hapatusta ohrasta, kaurasta tai perunasta, joihin yleensä lisätään vehnää sitkon aikaansaamiseksi. Eri puolilla Suomea rieskalla tarkoitetaan kuitenkin eri asioita.

## Suomi
Eri maakunnissa on erilaisia rieskoja ja monet pitävät oman alueensa rieskaa ainoana oikeana. Pohjois-Pohjanmaalla rannikon ja sisämaan rieskat ovat erilaisia. Rieska-sanalla tarkoitetaan hyvin erilaisia leipiä, myös hapatettuja: esimerkiksi Kaakkois-Suomessa rieska on ohra- ja vehnäjauhosta, vedestä ja piimästä leivottu, paksu hiivaleipä. Etelä-Karjalassa happamattoman ohraleivän nimitys on vastaavasti kovaohranen tai kovaotranen ja ohuen perunakakkaran nimi taas on leposka tai lepuska. Laajemmin tunnettu tällainen hapanleipä on esimerkiksi Joutsenon rieska. Etelä-Karjalassa tunnetaan myös tattaririeska, jossa hapantaikinan jauhot ovat tattaria. Muualla Itä-Suomessa, kuten Kainuussa, Savossa ja Pohjois-Karjalassa happamatonta ohrarieskaa sanotaan nyrkkirieskaksi. Eteläsavolaisten käsitys rieskasta on ohra- tai tattarisuurimoista ja piimästä tehty leipä, jonka taikinaa turvotetaan yön yli ennen paistamista, ja joka tarjoillaan munavoin kanssa.

Lapissa rieskaksi on kutsuttu myös eräänlaista veripalttua.

## Tunnbröd (Ruotsi)
Ruotsissa rieska tunnetaan nimellä *tunnbröd*. Sitä saa sekä pehmeänä että kovana (kuivattuna). Tunnbrödiä leivotaan vehnä-, ruis- tai ohrajauhosta. Nostatusaineena käytetään leivinhiivaa tai hirvensarvisuolaa. Taikina kaulitaan ohueksi. Ruutukaulimella taikinan pinnasta tulee koristeellinen. Tunnbröd paistetaan perinteisesti puulämmitteisessä leivinuunissa, mutta tavallinenkin sähköleivinuuni käy.

Tunnbrödin katsotaan olevan hapansilakan välttämätön lisuke. Se soveltuu myös muiden ruokien, kuten kaalikääryleiden lisukkeeksi. Ruokalaji ”bryta” syntyy, kun kovaa tunnbrödiä murennetaan syvään lautaseen ja päälle kaadetaan maitoa. Ruokalaji nautitaan mieluiten vastakeitetyn puolukkahillon kera. Ruotsalainen ruokalaji ”dopp i gryta” valmistuu hetkessä. Vierreleipäviipaleiden annetaan imeytyä uunipaistin liemessä. Norlannissa ruokalajia kutsutaan nimellä ʼblötaʼ, ja siellä liemeen kastetaan tunnbrödpaloja.

Ruotsalaisissa nakkikioskeissa tunnbrödin päälle laitetaan perunasosetta, pari nakkia, rapusalaattia ja höystetään ketsupilla, sinapilla ja sipulilla. Lopuksi annos ”Tunnbrödsrulle” kääritään rullalle. Jämtlandissa annoksen nimi on ”Mjukstut” ja siinä on voita tai meesjuustolevitettä sekä leikkelettä. Kotonatehdyissä annoksissa täytteenä voi käyttää esimerkiksi poronkäristystä, lohta tai hapansilakkaa.

## Lefse (Norja)
Norjalainen **lefse** on osin sukua rieskalle, ja sillä nimellä laji on levinnyt myös Amerikan pohjoismaisten siirtolaisten pariin.

## Katso myös
* Rasvarieska
* Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista
* Ohutleipä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Perunarieskan ohje Kotikokki.netissä
* Ohrarieskan ohje Kotikokki.netissä
Imelletty perunalaatikko

**Imelletty perunalaatikko** (tai **hämäläinen perunalaatikko** tai **uunituuvinki**) on hämäläinen perinteinen arkiruoka, jota muualla päin Suomea syödään perinteisenä jouluruokana. Se tehdään imellyttämällä eli seisottamalla perunasosetta noin 50 °C:n lämpötilassa, jolloin perunan tärkkelys pilkkoutuu entsyymien vaikutuksesta lyhyemmiksi hiilihydraattiketjuiksi, sokereiksi. Näin syntyy tyypillinen makea maku. Tarvittaessa makeutta voidaan lisätä siirapilla.

Nimen tuuvinki tulee ruotsinkielisestä sanasta *stuvning*, mikä tarkoittaa muhennosta. 

Imelletty tai muunlainen perunalaatikko tunnetaan muuallakin kuin Hämeessä, joskin perunalaatikoksi voidaan kutsua myös perunaviipaleista, lihasta ja kalasta tehtyä laatikkoruokaa. Esimerkiksi Alahärmän ja Ylihärmän pitäjäruoka *perunaloora* tarkoittaa eräänlaista silakkalaatikkoa.

1980-luvulla toteutetussa pitäjäruokaprojektissa jonkinlaisen soseutetusta perunasta tehdyn perunalaatikon tai -tuuvingin valitsivat nimikkoruoakseen Anjalankoski, Elimäki, Heinolan maalaiskunta, Hollola, Hämeenkyrö, Iitti, Järvenpää, Kalanti, Keuruu, Kihniö, Kärkölä, Lahti, Loppi, Myrskylä, Mäntsälä, Nousiainen, Nurmijärvi, Pomarkku, Pälkäne, Ruovesi, Rääkkylä, Siuntio, Somero, Suomenniemi ja Tampere.

## Katso myös
* Bataattilaatikko
* Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista
* Lanttulaatikko
* Maksalaatikko
* Porkkanalaatikko

## Lähteet
Oulun Tervahiihto

**Oulun Tervahiihto** on maailman vanhin yhtäjaksoisesti järjestetty hiihtotapahtuma. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1889 nimellä *Oulun hiihto*. Sota-aikana Oulun hiihdot järjestettiin rintamalla sotilaiden kesken. Tervahiihdoksi tapahtuman nimi muutettiin vuonna 1955. Laturetki järjestetään vuosittain Oulujoen jäällä maaliskuussa. 

Tervahiihdon pääreittien pituudet ovat perinteisen ja vapaan tyylin 40 ja 70 kilometrin hiihdot sekä miehille että naisille. Näiden lisäksi on lyhyempien matkojen sarjoja, muun muassa Matkahiihto, Lasten Tervahiihto (10 kilometriä) ja Ipanasarjat (100&ndash;300 metriä).

Vuoden 2025 Tervahiihto peruttiin vähälumisuuden vuoksi. Kyseessä oli jo kolmas peruminen viiden vuoden sisään – edellisillä kerroilla syynä olivat koronapandemia (2021) ja vähälumisuus (2020).

## Lähteet
*Facta 2001, s. 509

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Viralliset sivut
* H. W. Claudelin : Oulun hiihto, Suomen Kuvalehti, 15.01.1938, nro 2, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Oulun hiihdon 50-vuotisjuhlapäivä tänään. Ensimmäiset kansainväliset hiihtovaliomme kulkivat Oulun kautta ulkomaisille kilpaladuille, Aamulehti, 12.03.1939, nro 69, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Poronkäristys

**Poronkäristys** (, , ) on ruokalaji, johon käytetään poron selkää tai paistia. Poron liha on tummaa ja vähärasvaista. Aluksi liha leikataan ohuiksi viipaleiksi – helpoimmin tämä käy, kun liha on kohmeista eli lähellä nollaa astetta. Poronkäristys paistetaan paistinpannulla rasvassa. Perinteisesti paistamiseen on käytetty kuuta eli poron talia, mutta nykyisin käytetään myös sian silavaa ja voita, terveyssyistä myös kasvirasvaa. Maustamiseen käytetään pippuria ja suolaa, ja hauduttamisen ajaksi sekaan kaadetaan hiukan vettä tai olutta. 

Poronkäristys tarjotaan perinteisesti perunasoseen ja puolukkasurvoksen tai karpaloiden kera. Myös puolukkahilloa on tapana tarjota poronkäristyksen kanssa.

## Katso myös
* Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista

## Lähteet
Theodosius II

**Theodosius II** (huhtikuu 401 – 28. heinäkuuta 450), hallitsi 408–450) Itä-Rooman keisari vuodesta 408. Hänen vanhempansa olivat Arcadius ja Aelia Eudoxia.

Theodosius kruunattiin keisariksi isänsä rinnalle jo alle yksi vuotiaana vuonna 402, mutta hän ei hallinnut ennen aikuisikäänsä. Historioitsija Prokopios kertoo Persian kuninkaan Yazdegerd I:n kasvattaneen Theodosiuksen, mutta tämä on kuitenkin epäselvää. Kun Arcadius kuoli vuonna 408 tuli Theodosiuksesta tuli ainut keisari. Theodosiuksen alkukautena valtaa käytti pretoriaaniprefekti Anthemios, joka oli ollut vaikutusvaltainen jo Arcadiuksen aikana. Hänen toimestaan rakennettiin muun muassa Konstantinopolin muurit, jotka nimettiin Theodosius II:n mukaan. Vuonna 414, Hänen siskonsa Pulcheria otti kuintekin vallan käsiinsä. Pulcheria painosti häntä uskonnollisissa asioissa ja pyrki lisäämään vaikutusvaltaansa hovissa. Vuonna 421 Theodosius meni naimisiin runoilijattaren Aelia Eudocian kanssa. Heidän tyttärensä Licinia Eudoxia meni myöhemmin naimisiin Länsi-Rooman keisarin Valentinianus III:n kanssa.

Theodosiuksen aikana kaupunkielämä Konstantinopolissa kehittyi ja kaupunki kasvoi. Theodosius perusti vuonna 425 Konstantinopoliin yliopiston, jossa opetettiin muun muassa lakia, filosofiaa, geometriaa, astronomiaa ja retoriikkaa. Vuonna 429 Theodosius määräsi koottavaksi kaikki Konstantinus Suuren jälkeen säädetyt lait. *[[Codex Theodosianus]]* valmistui vuonna 438 ja tuli olemaan perusta keisari Justinianus I:n lakikokoelmalle *[[Corpus iuris civilis]].*

Theodosius II myös sekaantui länsi-Rooman sotiin. Kun hänen setänsä Honorius kuoli vuonna 423, otti lännessä vallan usurpaattori Johannes. Theodosius lähetti armeijan Ardaburiuksen johdolla syrjäyttämään Johanneksen jossa hän onnistui ja asetti länsi-Rooman keisariksi Valentinianus III:n. 

Länsi-Rooma joutui sotaan vandaaleja vastaan vuonna 441, jolloin Theodosius II lähetti laivaston ja huomattavan määrän sotilaita lännen avuksi, jolloin kuitenkin Itä-Rooman rajat jäivät haavoittuviksi. Tämän takia persialaiset hyökkäsivät idästä. Kaksi vuotta myöhemmin kuitenkin solmittiin rauha kun Theodosius maksoi siitä ison summan. Tämän jälkeen kuitenkin hunnit alkoivat hyökkäillä Balkanille Bysantin alueille tunkeutuen aina nykyisen Bulgarian alueelle. Bysantti kuitenkin neuvotteli rauhansopimuksen hunnien kanssa vuonna 443 tai 447.

Theodosius kuoli vuonna 450 ratsastusonnettomuudessa. Koska hänellä ei ollut poikalasta tai perijää, hänen siskolleen Pulcherialle jäi tehtäväksi valita seuraava keisari. Seuraavaksi keisariksi hän valitsi Marcianuksen.
Władysław Gomułka

**Władysław Gomułka** (6. helmikuuta 1905 – 1. syyskuuta 1982) oli puolalainen poliitikko ja maan kommunistinen johtaja kahteen otteeseen. Hän järjesti vuoden 1941 jälkeen Puolan kommunistisen puolueen ja oli sen pääsihteeri 1943–1948. Gomulka syrjäytettiin Stalinin määräyksestä puoluelinjalta poikkeamisesta syytettynä vuonna 1948, mutta hän nousi takaisin samaan tehtävään 1956. Gomulka säilytti sitten asemansa vuoteen 1971,  jolloin taloudellisen kriisitilanteen aiheuttamat levottomuudet pakottivat hänet eroamaan lopullisesti.

## Elämä
Gomułka liittyi vanhaan Puolan kommunistiseen puolueeseen (Komunistyczna Partia Polski, KPP) vuonna 1926. Hän välttyi vuoden 1938 Suuresta vainosta, jolloin useimmat (KPP) jäsenet tuhottiin Stalinin käskystä Neuvostoliitossa. Gomułkasta tuli yksi merkittävimmistä puolalaisista kommunisteista ja hän otti osaa Puolan työväenpuolueen (*Polska Partia Robotnicza*) muodostamiseen vuonna 1943.

Hän oli Puolan varapääministeri väliaikaisessa hallituksessa vuosina 1945–1947. Hän oli tärkeä henkilö kommunistipuolueessa, auttoi kommunisteja manipuloimaan ja voittamaan suorassa kansanvaalissa 1946 ja Puolan vaaleissa, 1947. Gomułkasta tuli "Puolan hegemoni". Stalin suhtautui epäluuloisesti Gomułkan tapaisiin "kotikommunisteihin". Stalin syytti Gomułkaa "nationalistisista poikkeamista" vuonna 1948. Vuosina 1951–1954 Gomułka oli syrjässä Puolan yhdistyneen työväenpuolueen toiminnasta.

Stalinistisen Bolesław Bierutin kuoleman jälkeen Gomułka nousi uudelleen puolueen johtajaksi lokakuussa 1956. Hänen uudistuksensa olivat suosittuja ja hänen "puolalainen tiensä sosialismiin" tuli tunnetuksi. Palkat nousivat 50 prosentilla ja maan raskasta teollisuutta kehitettiin. Maatilojen kollektivointi peruttiin, sensuuria höllennettiin ja yhteistyö katolisen kirkon kanssa aloitettiin.. Neuvostoliiton johto kutsui Gomułkan neuvottelemaan Varsovaan Unkarin kansannousun johdosta lokakuussa 1956 . Gomułka nimitettiin Puolan yhdistyneen työväenpuolueen pääsihteeriksi. Gomułka hyväksyi virallisesti katolisen kirkon ja puolueen toisinajattelijoita (esimerkiksi Kołakowski). Hän otti osaa Varsovan liiton hyökkäykseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1968. Samaan aikaan sensuurin tiukkeni ja opiskelijoiden ja intelligentsijan valvontaa tiukennettiin. Maaliskuussa 1968 aloitettiin juutalaisvastainen kampanja muiden Neuvostoblokin maiden tapaan Kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967.

Joulukuussa 1970 telakkatyöläisten levottomuuksissa ammuttiin lukuisia ihmisiä. Gomułka pakotettiin eroamaan julkisista tehtävistään vuonna 1971. Nuorempi ja dynaamisempi Edward Gierek nousi puolueen johtoon. Gomułka pakotettiin eläkkeelle. Hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1982 Gomułkan huono maine jätettiin sivuun propagandassa, ja hänen ansionsa tunnustettiin. Hänen muistelmansa julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1994.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Imellyttäminen

**Imellyttäminen, imellytys,** on ruoanvalmistustapa, jossa sopivassa lämpötilassa seisottaminen saa entsyymit pilkkomaan tärkkelystä maltoosiksi, jolloin ruoka maistuu makealta.

Imellytys on ollut ainoita tapoja tehdä talvipuolella vuotta makeaa ruokaa ennen sokerin tuonnin yleistymistä. Siksi sitä käytetään vanhoissa juhlaruoissa: mämmi, imelletty perunalaatikko, setsuuri ja tumma olut saavat makeutensa imellyttämisestä.

## Lähteet
Arkhimedeen laki

Kreikkalainen Arkhimedes (287–212 eaa.) keksi nostetta koskevan lainalaisuuden, jota kutsutaan hänen mukaansa **Arkhimedeen laiksi**: 

:*Jos kappale on upotettu nesteeseen, neste kohdistaa kappaleeseen ylöspäin työntävän voiman, joka on yhtä suuri kuin kappaleen syrjäyttämän nesteen [[paino]].*

Arkhimedeen laki voidaan esittää matemaattisesti muodossa

F_A = m_{fluidi}g = \rho_{fluidi} V_{i} g 

missä m_{neste} on syrjäytetyn nesteen massa, \rho_{fluidi}  on nesteen tiheys (kg/m³), V_{i}  on kappaleen upoksissa oleva tilavuus (m³) ja  g  on putoamiskiihtyvyys (maan pinnalla noin 9,81 m/s²). 

Ottamalla huomioon kappaleen painon F_P = m_{kappale}g voimme laskea kappaleeseen vaikuttavan kokonaisvoiman 

F_B = F_A + F_P = (\rho_{kappale} V_{kappale} - \rho_{fluidi} V_{i}) g

missä \rho_{kappale}  on upotetun kappaleen tiheys ja V_{kappale}  on kappaleen kokonaistilavuus. 

Tasapainotilassa, kuten kuvassa, F_P = -F_A \rightarrow F_B = 0.

## Sovellutuksia
Arkhimedeen lakia voidaan hyödyntää kappaleiden tilavuuksien ja tiheyksien mittaamisessa sekä tätä kautta myös aineiden, esimerkiksi kullan, puhtauden mittauksessa. 

Tarinan mukaan Arkhimedes paljasti nosteen avulla, että kuninkaan kultaseppä oli korvannut kuninkaan kultaisen kruunun sisuksen hopealla. Paljastus oli mahdollinen, koska kullalla ja hopealla on eri tiheydet. 

Punnitsemalla kruunu ilmassa ja sitten veteen upotettuna voidaan näiden painojen erotuksena määrittää syrjäytetyn vesimäärän paino. Tekemällä sama punnitus kultakappaleelle, voidaan määrittää kullan painon suhde kultakappaleen syrjäyttämän veden painoon. Jos tämä suhde on sama kuin kruunun ja sen syrjäyttämän vesimäärän painojen suhde, ovat kappaleiden tiheydet samat, eli kruunu on kultaa. Jos suhde on eri, on kruunu jotain muuta ainetta, esimerkiksi hopeaa.

## Lähteet
**S. Hassi & J. Hatakka & H. Saarikko & J. Valjakka, Lukion fysiikka: Vuorovaikutus, 1.–3. painos, WSOY 1999. *

### Viitteet
Marcianus

**Marcianus** (, ; 392 – 27. tammikuuta 457) oli Itä-Rooman keisari vuodesta 450 kuolemaansa saakka. 

Marcianus syntyi Illyriassa tai Traakiassa vuonna 392. Hän palveli sotilaana Rooman armeijassa ja otti osaa taisteluihin Persiaa ja vandaaleja vastaan. Vuonna 431 hän jäi vandaalien vangiksi Hippo Regiuksen lähettyvillä. Vandaalikuningas Geiserik vapautti hänet, kun hän vannoi olla taistelematta vandaaleja vastaan. Marcianus eteni urallaan ja hänestä tuli lopulta tribuuni ja senaattori. Kun Theodosius II kuoli, tuli Marcianuksesta tämän siskon Pulcherian puoliso. Hänen vastuulleen jäi hallita hunnien hävittämää valtakuntaa. Marcianus lopetti Attilalle maksettavan veron. Koska Attila tiesi, ettei pystyisi valtaamaan Konstantinopolia, päätti hän hyökätä Galliaan.

Marcianus uudisti verotusta ja antoi asuttaa uudelleen hävitetyt alueet. Hän löi Syyriaa ja Egyptiä vastaan tehdyt hyökkäykset vuonna 452. Hänen aikanaan pidettiin myös Khalkedonin kirkolliskokous vuonna 451.

Marcianus ei tehnyt mitään auttaakseen Länsi-Roomaa hunnien hyökkäyksien aikana, eikä hän myöskään tehnyt mitään, kun vandaalit hävittivät Roomaa vuonna 455. 

Marcianus kuoli 27. tammikuuta 457 ja hänet haudattiin Pulcherian viereen Pyhien Apostolien kirkkoon Konstantinopoliin.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Vostok-rakettiperhe

**Vostok** ( ’itä’) oli neuvostoliittolainen maailman ensimmäinen miehitettyjä avaruusaluksia laukaiseva kantoraketti, joka kehitettiin maailman ensimmäisestä mannertenvälisestä ydinohjuksesta, R-7:stä. Sen ensilaukaisu tapahtui 22. joulukuuta 1960, ja 12. huhtikuuta 1961 se vei avaruuteen Juri Gagarinin.

## Versiot

Kantoraketin merkittävät eri versiot:

* 8K72 (GRAU-koodi) - käytettiin Luna-luotainten sekä Vostok-kapselin prototyyppien laukaisemiseen
* 8K72K - edellisen kehitelty versio, jolla Vostok-ohjelman miehitetyt lennot laukaistiin
* 8A92 - käytettiin Zenit-tiedustelusatelliittien laukaisemiseen 1960-luvulla
* 8A92M - edellisen kehitysversio, jolla Meteor-sääsatelliitit laukaistiin korkealle kiertoradalle
Reikäkorttikone

**Reikäkorttikone** on kortistojen käsittelyä helpottava sähkömekaaninen kone. Arkistoitavat tiedot oli talletettu kirjoittamalla pahvikorteille, joiden reunoissa oli pyöreitä reikiä. Reikä saattoi olla kahdessa tilassa: paikallaan tai pois leikattuna, jolloin kortin laitaan leikattiin kyseiseen kohtaan lovi. Esimerkiksi kaksi viereistä reikää kuvasivat henkilökortistossa arvoja "nainen" ja "mies", ja miesten korteista lovettiin "nainen"-kohta pois.

Kun haluttiin hakea kortiston kaikki naisia koskevat kortit, pujotettiin metallipuikko oikeaan kohtaan ja korttilaatikosta voitiin nostaa oikeat kortit puikon varassa ylös. "Mies"-kortit eivät nousseet, koska puikko sujahti kortin laidan loveen. 

Reikäkorttikoneella pystyttiin tekemään "tai"-hakuja, mutta ei "ja"-hakuja.

Suomen ensimmäiset reikäkorttikoneet hankittiin Tilastolliseen päätoimistoon (nykyinen Tilastokeskus) vuonna 1922. 1920-luvulla reikäkorttilaitteistoja hankkivat ainakin Henkivakuutusyhtiö Salama ja Vakuutusyhtiö Sampo. Kansaneläkelaitos otti ensimmäiset reikäkorttikoneensa käyttöön vuosina 1940–1941, ja sotavuosien jälkeen myös Yhdyspankki ja Postipankki hankkivat reikäkorttikoneita. Reikäkorttilaitteistojen valmistajana toimintansa aloittanut IBM perusti tytäryhtiön Suomeen vuonna 1936, ja vuonna 1952 IBM alkoi myös painaa reikäkortteja omassa painossaan Helsingissä. Vuonna 1955 noin 80 suomalaista organisaatiota käytti reikäkorttikoneita. Reikäkorttikoneita käytettiin Suomessa pienissä kirkkoherranvirastoissa ja koulujen kanslioissa vielä 1980-luvun alussa. 

Alankomaiden väestörekisterijärjestelmä oli reikäkorteilla ennen toista maailmansotaa. Niinpä natsit saattoivat pujottaa kortistoissa puikon kohtaan "Uskonto: juutalainen" ja löytää kaikkien kaupungin juutalaisten nimet ja osoitteet. Tämä jätti moniin Keski-Euroopan maihin rekisterikammon: muun muassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa jouduttiin pitkään perustelemaan sitä, että vuoden 2002 väestönlaskennassa kysyttiin uskontoa ensimmäistä kertaa 1930-luvun jälkeen.

Reikäkortteja käytettiin myös muun muassa varhaisten tietokoneiden tiedonsyöttämiseen ja erilaisten laitteiden ohjelmointiin.

## Katso myös

* Reikänauha
* Massamuisti

## Lähteet