Yhdysvallat yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Yhdysvallat]]** on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on MM-kilpailujen menestynein maa. Isäntämaana Yhdysvallat toimii ensimmäisen kerran vuonna 2022, jolloin kisakaupunkina on Eugene.

Yhdysvallat on saavuttanut yhteensä 443 mitalia, joista 195 on kultaisia. Yksittäisten MM-kilpailujen mitalitilaston ykkönen se on ollut vuosina 1991–2023 lukuun ottamatta vuosien 2001 ja 2015 kisoja. Kaksissa ensimmäisissä MM-kisoissa Saksan demokraattinen tasavalta menestyi Yhdysvaltoja paremmin. Vuoden 2001 kisojen mitalitilastossa Yhdysvallat putosi jälkikäteen Venäjän taakse toiseksi dopingtapausten vuoksi. Moskovassa 2013 isäntämaa Venäjä oli alun perin mitalitilaston ykkönen, mutta dopinghylkäysten jälkeen se putosi mitalitilaston kärkipaikalta Pekingissä 2015 mitalitilaston kärjessä olivat Kenia ja Jamaika.

Monien yhdysvaltalaisurheilijoiden dopinginkäyttö on paljastunut 2000-luvulla, ja hylkäyksien myötä MM-kilpailujen tilastoja on moneen kertaan kirjoitettu jälkikäteen uusiksi. Jo vuoden 1993 kisoissa kuulantyöntäjä Mike Stulce menetti pronssimitalinsa dopingkäryn seurauksena, mutta ensimmäinen todella merkittävä dopingtapaus oli Pariisissa 2003 naisten 100 ja 200 metrin juoksut voittaneen Kelli Whiten kiinnijääminen modafiniili-piristeen käytöstä. Whitea lääkinneen Balco-laboratorion toiminnan tutkiminen toi esille uusia dopingtapauksia. White myönsi vuonna 2004 käyttäneensä kolmen vuoden ajan anabolisia steroideja ja epo-hormonia ja hän menetti myös vuoden 2001 MM-mitalinsa, kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metriltä ja pronssia 200 metriltä. Vuonna 2004 dopingin käytöstä tuomittiin myös Calvin Harrison, minkä seurauksena Yhdysvallat menetti 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestijuoksun kultamitalinsa vuodelta 2003. Kuuluisin Balco-tutkinnan seurauksena dopingin käytöstä tuomittu on pikajuoksija Marion Jones, joka menetti vuoden 2001 kisoissa saavuttamansa 200 metrin kulta- ja 100 metrin hopeamitalin. Muita 2000-luvulla jälkikäteen mitalinsa dopingin käytön vuoksi menettäneitä ovat pikajuoksijat Tim Montgomery, Antonio Pettigrew ja Jerome Young.

Ennen 2000-luvun dopingkäryjä Yhdysvaltain ja koko MM-kisahistorian menestynein urheilija oli pikajuoksija Michael Johnson, joka saavutti yhdeksän kultamitalia. Hän kuitenkin menetti jälkikäteen vuoden 1999 viestijuoksun kultamitalinsa joukkuetoverien dopingkäryjen vuoksi. Vuonna 2015 hänenkin mitalisaavutuksensa ohitti pikajuoksija Allyson Felix, jolla on vuoden 2022 jälkeen neljätoista kultaa, kolme hopeaa ja kolme pronssia. Neljännesmaileri LaShawn Merritt on saavuttanut kahdeksan kulta- ja kolme hopeamitalia, ja pikajuoksun lisäksi pituushypyssä menestyneellä Carl Lewisilla on kahdeksan kultaa, yksi hopea ja yksi pronssi. Kuuteen kultamitaliin on yltänyt pikajuoksija Noah Lyles, jolla on lisäksi yksi hopea. Viiteen kultamitaliin ovat yltäneet pika- ja aitajuoksija Gail Devers (lisäksi kolme hopeaa) sekä pikajuoksijat Sanya Richards-Ross (lisäksi kaksi hopeaa), Jeremy Wariner (lisäksi yksi hopea), Natasha Hastings (lisäksi yksi hopea), Jessica Beard (lisäksi yksi hopea) ja Maurice Greene. Helsingissä 2005 Yhdysvallat saavutti miesten 200 metrin juoksussa MM-kisahistorian ensimmäisen neloisvoiton. Jo vuoden 1997 MM-kisoissa oli käytössä *villi kortti*, eli edellisten MM-kisojen mestarit saivat osallistua kisoihin kolmen urheilijan maakiintiön ulkopuolella, ja tuolloin Michael Johnson voitti ensimmäisenä *villin kortin* urheilijana maailmanmestaruuden 400 metrin juoksussa, jonka loppukilpailussa juoksi neljä yhdysvaltalaista.

## Yhdysvaltain MM-mitalit kisoittain

## Yhdysvaltain menestyneimmät MM-mitaliurheilijat

## Lähteet

* 
* 
* 
* Yhdysvallat Berliinin MM-kilpailuissa 2009 , IAAF, viitattu 25.8.2009 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Viitteet