open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kelsi Nielsen

**Kelsi Nielsen** on kuvitteellinen henkilö High School Musical -elokuvissa. Lukion alussa Kelsi oli tavattoman ujo ja piti lahjakkuutensa visusti salassa. Hän ei ajatellut eikä harrastanut mitään muuta kuin musiikkia, ja vain harva east High'ssa tiesi, että Kelsi oli soittanut pianoa, huilua ja selloa jo kymmenkunta vuotta. Pari vuotta aikaisemmin hän laski säveltäneensä 563 pop-biisiä, 5 aariaa, 2 sonettia sekä sinfonian sellolle ja huilulle. Koulun musikaalien myötä hänelle avautui aivan uusi maailma. Kimallekaupungin ja Abivuoden säveltäminen toi Kelsille viimeinkin mainetta, kunniaa ja ennen kaikkea paljon uusia ystäviä. Hän paiski töitä hiki hatussa, oppi puolustamaan näkemyksiään ja sai itseluottamusta. Kelsin parhaita ystäviä ovat Gabriella Montez, Taylor McKessie, Ryan Evans ja Troy Bolton. Kelsi aloittaa yliopisto-opintonsa Juilliardissa, New Yorkissa sijaitsevassa esittävien taiteiden koulussa.

## Lähteet
* High School Musical 3 Seniorivuosi East High'n vuosikirja
Mauno Tarkiainen

**Mauno Asarias Tarkiainen** (18. elokuuta 1904 Haukivuori – 8. joulukuuta 1971 Pieksämäki) oli suomalainen kestävyysjuoksija.

Tarkiainen sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten maratonilla yhdeksänneksi. Pariisin EM-kilpailuissa 1938 hän keskeytti. Hän sijoittui Tukholman maratonilla neljänneksi vuonna 1939 ja kuudenneksi vuonna 1941.

Seuratasolla "Manu" Tarkiainen edusti Pieksämäen Veikkoja, Mikkelin Kilpa-Veikkoja sekä Riihimäen Kiskoa. Hän voitti maratonilla Suomen mestaruuden vuosina 1938 ja 1939 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1940 ja SM-pronssia vuonna 1937. Vuoden 1939 Kalevan kisojen maratonilla hän juoksi uransa parhaan ajan 2.37.31,2.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*
Luettelo 500 pallonriistoa tehneistä Korisliiga-pelaajista

Tämä on **luettelo 500 pallonriistoa runkosarjassa tehneistä miesten SM-sarjan pelaajista**. Vuoden 2017 loppuun mennessä kyseisen rajapyykin on saavuttanut yhteensä 19 pelaajaa. Pudotuspeleissä eniten pallonriistoja on tehnyt Damon Williams, 175 kappaletta.

 Pelaa edelleen. Päivitetty 22. toukokuuta 2018.

## Lähteet
* Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu  basket.fi

### Viitteet
Luettelo 200 torjuntaa tehneistä Korisliiga-pelaajista

Tämä on **luettelo 200 koriin heiton torjuntaa Suomen miesten pääsarjan runkosarjassa tehneistä pelaajista**. Torjuntoja on kirjattu SM-sarjassa kaudesta 1986–1987 lähtien.

Tilaston kärkipaikkaa pitää Sami Lehtoranta, joka ohitti pitkään kärkisijaa hallussa pitäneen Pekka Markkasen marraskuussa 2013.

 Pelaa edelleen. Päivitetty 22. toukokuuta 2018.


Tiedosto:Damon Williams 20111030.jpg|Damon Williams
Tiedosto:Olli Ahvenniemi.JPG|Olli Ahvenniemi
Tiedosto:Jukka Matinen Honka.jpg|Jukka Matinen
Tiedosto:Jerald Fields.jpg|Jerald Fields
Tiedosto:TimoHeinonen.jpg|Timo Heinonen


## Lähteet
* Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu  basket.fi

### Viitteet
Abdoulaye Seye

**Abdoulaye Seye** (30. heinäkuuta 1934 Saint-Louis, Senegal – 13. lokakuuta 2011) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Seye saavutti Rooman 1960 olympialaisissa pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 20,7&nbsp;s. Hän karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 10,4&nbsp;s ja tuli hylätyksi 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestijuoksun alkuerissä.
 
Seye voitti Ranskan mestaruuden 200 metrillä vuosina 1956 ja 1959 sekä 100 metrillä vuonna 1959. Vuonna 1960 hän juoksi suoralla radalla 200 metrin Euroopan-ennätyksen 20,4&nbsp;s. Hän juoksi useita muitakin Ranskan ennätyksiä: 100 metrillä 10,2&nbsp;s vuosina 1959 ja 1960, 200 metrillä 20,8&nbsp;s kerran vuonna 1959 ja 20,7&nbsp;s kolme kertaa vuonna 1960 sekä 400 metrillä 46,6&nbsp;s vuosina 1959 ja 1960 sekä 45,9&nbsp;s elokuussa 1960. Hänen 200 metrin Ranskan-ennätyksensä alitettiin vuonna 1965, 100:n ja 400 metrin ennätyksensä vuonna 1968.

Seye oli pituudeltaan 174-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 68 kiloa. Hän edusti CASG Paris -seuraa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 100 metriä: 10,2 (1959), sähköajanotolla 10,32 (1960) 
* 200 metriä: 20,7 (1960), sähköajanotolla 20,82 (1960), suoralla radalla 20,4 (1960)
* 400 metriä: 45,9 (1960), sähköajanotolla 45,88 (1960)

## Lähteet
* 

### Viitteet
Taylor McKessie

**Taylor McKessie** on kuvitteellinen hahmo High School Musical -elokuvissa. Taylor, kympin tyttö ja East High'n älyköiden kuningatar, tunnetaan oppilasneuvoston, kemian kerhon ja Tieteen kymmenottelun joukkueen johtajana. Tutustuttuaan Gabriella Monteziin hän tajusi lopulta, että älykkökin voi pitää hauskaa monenlaisten ihmisten kanssa. Fiksuna Tyttönä Taylor voitti ennakkoluulonsa ja sai paljon uusia ystäviä. Hän ei toki ole unohtanut Tieteen kymmenottelussa omaksumaansa kilpailuhenkisyyttä - ehkä se on jopa auttanut häntä ymmärtämään erään tietyn koripalloilijan ajatusmaailmaa. Lukion viimeisellä luokalla Taylor on pitänyt huolta abien kiireisistä aikatauluista ja osallistunut vuosikirjan toimitustyöhön. Taylorin parhaat ystävät ovat Gabriella Montez ja Chad Danforth. Taylor menee opiskelemaan Yalen yliopistoon. Taylor haaveilee huippupoliitikon urasta.

## Lähteet
* High School Musical 3 Seniorivuosi East High'n Vuosikirja
Arto Vilkko

**Arto Vilkko** (s. 6. toukokuuta 1950 Helsinki) on filosofian tohtori, muusikko, laulaja ja lauluntekijä, musiikkitoimittaja, tutkija ja tietokirjailija.

## Elämä
Vilkko asui nuoruudessaan Helsingin Mellunmäessä ja 1960-luvun alussa hän opetteli soittamaan kitaraa The Shadows -yhtyeen "Apachen" innoittamana. Muutoin hän ei vielä tuolloin ollut erityisen innostunut rautalankamusiikista. Kitaransoiton lisäksi hän harrasti laulamista ja pianonsoittoa.

Hänen isoveljensä Riston luokkatoveri oli Henry Haapalainen ja tämän tyttöystävällä oli lähisukulainen PSO-levy-yhtiössä. Niinpä keväällä 1968 Vilkko meni yhtiön koelaulutilaisuuteen ja esitti Pentti Lasaselle tuolloin suositun kappaleen "San Francisco". Lasanen ehdotti osallistumista ensimmäiseen Syksyn sävel -kilpailuun, ja Haapalainen teki Vilkolle kappaleen "Miksi leikit vain". Paroni Paakkunainen sovitti kappaleen ja soitti itse huilua. Taustayhtyeessä oli muitakin Soulset-yhtyeen jäseniä: rumpali Edward Vesala ja huilisti Juhani Aaltonen. Vilkolla oli tuossa vaiheessa takana vain muutama keikka, mutta tilanne muuttui, kun hän sijoittui Syksyn sävelessä kolmanneksi yli 10&nbsp;000 äänellä.. *Miksi leikit vain* julkaistiin myös singlenä.

Vilkko keikkaili Gugi Kokljuschkinin kanssa vuosina 1973–1976.

Vuonna 1975 hän sai valmiiksi pro gradun rautalankamusiikista. 

Vilkko toimi pitkään aina vuoteen 1997 asti musiikkitoimittajana Ylessä ja tämän jälkeen Radio Novassa ja Classic FM:ssä.

Vuonna 1996 hän oli mukana Stara-yhtyeessä, jonka muut jäsenet olivat basisti Hannu Luomanen, kitaristi Sauli Malinen ja rumpali Matti Kankkunen. Yhtyeeltä ilmestyi CD-single *Tunteellinen* (Sonet 5762162), jolla on nimikappaleen (J. J. Calen "Sensitive Kind") lisäksi "Ei eiliseen" (Carole Kingin tunnetuksi tekemä "Goin' Back") ja "Pikkuhiljaa herään" (The Byrdsin "Feel a Whole Lot Better").

Vuonna 2003 valmistui Suomenlinnassa äänitetty sooloalbumi *Vilkko* Hannu Leidénin ohjauksessa. Vilkko itse pitää albumin mielenkiintoisimpana kappaleena "Uskon sinuun", jolle hän sai soolokitaristiksi alkuaikojen yhteistyökumppani Jukka Tolosen. Muita muusikoita ovat kitaristit Olli Haavisto ja Nono Söderberg, rumpali Matti Kankkunen ja kosketinsoittaja Timo Pratskin.

Vuonna 2005 Arto Vilkko liittyi The Scaffolds -yhtyeeseen.

Vuonna 2010 hän sai valmiiksi väitöskirjan *Soittolistan symbolinen valta ja vallankäytön mekanismit* Tampereen yliopistosta. Hänet promovoitiin tohtoriksi 13.8.2022 Tampereen yliopiston promootiossa.

Tämän jälkeen hän halusi tehdä hieman kevyemmän tutkimuksen, ja ystävänsä musiikkitieteen professori Erkki Pekkilän ehdotuksesta hän palasi rautalankamusiikin pariin. Hän aloitti kirjoitustyön syksyllä 2011 ja vuotta myöhemmin oli valmiina teos *Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia.*

Nykyään Vilkko keikkailee Kari Kuivalaisen kanssa.

## Diskografia
* *Vilkko* (2003)

## Teokset
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Scaffolds-historia
* duo Kuivalainen / Vilkko 
* Arto Vilkko Kansalliskirjaston Finna-tietokannassa
Dennis Poore

**Roger Dennistoun "Dennis" Poore** (19. elokuuta 1916 Paddington, Lontoo – 12. helmikuuta 1987 Kensington, Lontoo) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.

Poore kasvoi varakkaassa perheessä, vaikka hänen isänsä menehtyi ensimmäisessä maailmansodassa. Innostukseen kilpa-ajamiseen hän sai Cambridgen yliopiston ajoiltaan, mm. Prinssi Birasta, ja osti sprinttikisoja varten kilpakuljettaja Hugh Hamiltonin MG Midget J4 -kilpa-auton. Toisen maailmansodan aikoihin hän palveli RAF:n lentuekomentajana ja sodan jälkeen palasi kilpa-auton rattiin ostamalla Tazio Nuvolarin Alfa Romeon. Poore voitti vuoden 1947 Gransdenin kilpailun sekä British Hill Climbing -sarjan mestaruuden vuonna 1950. 

Poore osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1952, joista saavutti kolme pistettä ajamalla neljänneksi Britannian GP:ssä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa voittaen vuoden 1952 Newcastle Journal Trophyn. Vuonna 1952 Poore liittyi Aston Martinin urheiluautojoukkueeseen ja osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin neljä kertaa, mutta keskeytti jokaisen kilpailun. Tallin parhaaksi tulokseksi hän kykeni ajamaan voiton vuoden 1955 Goodwoodin 9 tunnin ajoista.

Lopetettuaan kilpailemisen hän keskittyi liike-elämään, missä omisti potkurinvalmistusyhtiö Manganese Bronzen, pyrki pelastamaan brittiläisen moottoripyöräteollisuuden Norton, Matchless, AJS ja BSA yrityksien hankinnoilla, johti Lontoon taksinvalmistusyritystä Carbodiesia sekä rahoitti Autosport-lehden painantaa.

## Lähteet
Toivo Sariola

**Toivo Kalervo Sariola** (26. kesäkuuta 1914 Terijoki – 3. huhtikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tivolinjohtaja, yleisurheilija ja pesäpalloilija. 

## Urheilu-ura
Toivo Sariola kilpaili ensimmäisen kerran yleisurheilun SM-kisoissa vuonna 1934 korkeushypyssä ja 110 metrin aidoissa. Niissä hän sijoittui korkeudessa kuudenneksi tuloksella 175&nbsp;cm ja karsiutuen aitajuoksun alkuerässä. Seuraavana vuonna Sariola nousi Suomen kansalliseen kärkeen, kun hän otti 100 metrin SM-hopeaa ajalla 10,9 Palle Virtasen voittaessa. Samana vuonna hän oli mukana kahdessa maaottelussa, joista toisessa eli Suomi–Viro-maaottelussa hän juoksi henkilökohtaisen 100 metriä sijoittuen toiseksi ja toisessa pikaviestijoukkueen toisen osuuden kokoonpanossa Palle Virtanen – Toivo Sariola – Pentti Rintala – Aki Tammisto tehden uuden SE:n ajalla 42,1.  

Olympiavuosi alkoi Sariolan osalta Viro-maaottelulla, jossa hän juoksi niin 100 metriä kuin pikaviestin. Olympiakomitea ja SUL päättivät lähettää Berliiniin pikaviestijoukkueen Virtanen-Sariola-Ahjopalo-Tammisto. Olympiakarsinoissa Sariolalle henkilökohtainen 100 metriä oli epäonninen kompastuessaan loppukilpailun lähtövaiheessa sijoittuen näin kuudenneksi. Hän oli aiemmin voittanut niin alku- kuin välierät ennätystään sivuten ja oli mukana myös pikaviestijoukkueessa, joka alitti aiemman Suomen ennätyksen ajalla 41,9 Japanin joukkueen kuitenkin voittaessa. Olympialaisissa Sariola karsiutui 100 metrin juoksun ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Suomalainen pikaviestijoukkue teki alkuerässään uuden SE:n ajalla 42,0. Kultaa viestissä voittanut Jesse Owens ystävystyi Sariolan kanssa kisojen aikana ja antoi tälle kiitollisuuden eleenä Yhdysvaltain joukkueen viestikapulan. 

Seuraavina vuosina Sarilola jatkoi yleisurheilu-uraansa, mutta 100 metrin tuloksissa hän ei päässyt enää vuosien 1935 ja 1936 ennätykseensä 10,8. Hän saavutti vielä yhden SM-mitalin sijoittuessaan vuoden 1938 Kalevan kisoissa toiseksi.

Pesäpalloilijana Sariolan ura oli pitempi kuin yleisurheilussa. Hän aloitti Keravan Urheilijoissa, pelasi kahdesti Viro-maaottelussa ja kahdeksan kertaa Itä–Länsi-ottelussa 1930-luvulla. Sotien jälkeen hän jatkoi pesäpallouraansa vielä Tampereen Pyrinnössä ja keravalaisessa pesäpallon erikoisseurassa Koo-Pee:ssä.

## Urheilun jälkeen

Toivo Sariola toimi tivolinjohtajana. Hän oli Suomen Yksityisyrittäjäin Puolueen kansanedustajaehdokkaana vuoden 1975 eduskuntavaaleissa.

Hänellä oli myös vuonna 1939 saatu radioamatöörilupa tunnuksella OH2PF.

### Yleisurheilu
* 
### Pesäpallo
* 1 SM-hopea: 1937
* 8 Itä–Länsi-ottelua: 1934–1940, 1947

## Lähteet
* 

### Viitteet
Toivo Ahjopalo

**Toivo Eemil Ahjopalo** (vuoteen 1935 **Andelin**, 2. kesäkuuta 1913 Hausjärvi – 13. tammikuuta 2000 Lahti) oli suomalainen pikajuoksija.

Ahjopalo karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa vuosina 1937–1939. Seuratasolla hän edusti Viipurin Urheilijoita, Sortavalan Viritystä ja Kymintehtaan Urheiluseuraa. Hän saavutti SM-hopeaa 100:n ja 200 metrin juoksussa vuonna 1937 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1947 sekä SM-pronssia 200 metrillä vuonna 1938. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli 10,8&nbsp;s (myötätuulessa 10,7&nbsp;s), 200 metrillä 22,2&nbsp;s ja 400 metrillä 50,5&nbsp;s.

Toivo Ahjopalo pelasi myös pesäpalloa Sortavalan Palloseurassa. Hänet tunnettiin nopeana etenijänä. Vuonna 1964 pidetyssä *Sortavalan pallonpyörittäjien* kokouksessa hänet valittiin Sortavalan kaikkien aikojen pesäpallojoukkueen ensimmäiseen kentälliseen (valittiin kaksi kentällistä). 

Urheilu-uransa jälkeen "Topsa" Ahjopalo toimi johtotehtävissä muun muassa Suomen Valtakunnan Urheiluliitossa ja Viipurin Urheilijoissa. Hän oli Suomen Salamapalloliiton ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1966–1967. Ahjopalo muutti vuonna 1987 Lahteen, jossa hän kuoli vuonna 2000.

## Julkaisut

* *Voimistelun taito* (1947)
* *Yleisurheilun taito* (1949)
* *Me urheilimme Laatokan-Karjalassa ja Sortavalassa* (1966)

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Georgia Nicolsonin salatut elämät

**Georgia Nicolsonin salatut elämät** (*Confessions of Georgia Nicolson*) on Englannissa suosittu teini-ikäisille tytöille suunnattu kirjasarja, jonka on kirjoittanut Louise Rennison. Se on teini-ikäisen tytön Georgian päiväkirja, johon hän kirjoittaa koulusta, pojista, ystävistään ja turhautuneisuudesta perhettään kohtaan. Georgia on ensimmäisessä kirjassa 14-vuotias ja viidennessä hän on 16-vuotias. 

Kahteen ensimmäiseen kirjaan perustuen on tehty elokuva *Angus, Thongs and Perfect Snogging*, joka ilmestyi Britanniassa vuonna 2008 ja Suomessa 2009.

## Kirjat
Kirjoja on yhteensä kymmenen. Kirjoja piti aluksi ilmestyä vain neljä, mutta Rennison päätti jatkaa sarjaansa senkin jälkeen.

Kirjat:
* Kissanpäiviä ja jumalaisia jätkiä (Karisto 2001, *Angus, Thongs and Full-Frontal Snogging*) 
* Minihameita ja miesmagneetteja (Karisto 2001, *It's OK, I'm wearing really big knikers*, US: *On the Bright Side, I'm Now the Girlfriend of a Sex God*)
* Poptähtiä ja puskuripulmia (Karisto 2002, *Knocked Out by My Nunga-Nungas*)
* Rimakauhua ja ranskalaisia (Karisto 2003, *Dancing in my Nuddy-Pants*)
* Irtoripsiä ja Italian ihmeitä (Karisto 2005, *...and that's when it fell off my hand*, US: *Away Laughung on a Fast Camel*)
* Bikineitä ja biisoninsarvia (Karisto 2006, *...and then he ate my boy entrancers*)
* Häähumua ja hyytelöpolvia (Karisto 2007, *Startled By His Furry Shorts*)
* Kauneusunia ja kilpakosijoita (Karisto 2009, *Luuurve is a Many Trousered Thing*, US: Love is a Many Trousered thing*)
* Kaukokaipuuta ja kukkotappeluita (Karisto 2010, *Stop in the Name of Pants!*)
* Sukkahousuja ja salarakkaita (Karisto 2011, *Are These my Basoomas I See Before Me?*)

===Oppaat ja oheisteokset===
* *Let the Snog Fest Beging!*
* *Fabbity-fab Journal''
Sam Posey

**Sam Posey** (s. 26. toukokuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja ja journalisti. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla – ja oli 12. vuoden 1972 Yhdysvaltain GP:ssä. Hän kilpaili myös Trans Am -sarjoissa 1960-luvulla ja voitti kilpailuista vuoden 1969 Lime Rock Trans Am sekä Laguna Secan. Posey kilpaili myös Le Mansin 24 tunnin ajossa 10 kertaa, ja hän oli kolmas vuoden 1971 kilpailussa. Hän voitti Sebringin 24 tunnin kilpailun vuonna 1975. Posey ryhtyi kilpailuselostajaksi 1980-luvulla. Hänestä tuli Motorsports Hall of Fame of American kunniagallerian jäsen vuonna 2016. Vuonna 2013 Connecticutin Lakevillessa sijaitsevan Lime Rock Parkin suora nimettiin Poseyn mukaan. 

## Lähteet
David Garrison

**David Garrison** (s. 30. kesäkuuta 1952 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Steve Rhoadesina Pulmuset-sarjassa. Hän on esittänyt myös pieniä rooleja, esimerkiksi Kaikki rakastavat Raymondia -sarjassa.

Garrison on valmistunut Bostonin yliopiston taideaineiden laitokselta. Nykyään hän seurustelee Patricia Ben Petersonin kanssa.

## Lähteet
* Garrisonin kotisivut
*
Inga Thommessen

**Inga Caroline Thommessen** (13. kesäkuuta 1956 Lontoo, Englanti – 3. joulukuuta 2020 Odense, Tanska) oli iskelmälaulaja, joka osallistui Suomen eurovisiokarsintoihin 1976 kappaleella "Tillsammans med barn". Thommessen teki Suomessa yhden pitkäsoiton Love Records -levymerkille 19-vuotiaana.

Thommessen asui Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Japanissa, Suomessa, Irlannissa, Norjassa ja Tanskassa. Hän oli Norjan entisen Suomen-suurlähettilään Knut Thommessenin tytär.

## Diskografia
* *Stay for a while* (1976)
* *Journeys* (2009)
* *Kouma* (2016)

## Lähteet
*Historia 
*http://www.viisukuppila.fi
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kotisivu 
*
Fabrique Nationale de Herstal

**Fabrique Nationale de Herstal** (tunnetaan myös lyhenteellä **FN Herstal**) on belgialainen asevalmistaja. FN Herstal on Euroopan suurin sotilaskäsiaseiden viejä. Herstal Group omistaa myös yhdysvaltalaisen Winchesterin sekä Browning Arms Companyn.

## FN Herstalin valmistamia aseita
### Pistooleja
*FN Browning M1900 
*FN Browning M1903
*FN Browning M1910
*FN Browning High Power 
*FN Five-seveN
*FN HP-DA

### Rynnäkkökiväärejä
*FN FAL
*FN FNC
*FN F2000
*FN SCAR
*FN M16

### Konepistooleita
*Uzi
*FN P90

### Konekiväärejä
*FN Minimi/M249 SAW
*FN MAG/M240
*FN BRG-15

### Kiväärejä
*FN-49

### Haulikkoja
*FN Browning A5

## Aiheesta muualla
Palle Virtanen

**Paul (Palle) August Allan Virtanen** (19. syyskuuta 1910 Porvoo – 30. syyskuuta 2000 Porvoo) oli suomalainen pikajuoksija.

Palle Virtanen karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän oli mukana juoksemassa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin Suomen ennätystä 42,1 s vuonna 1935. Hän edusti Suomea kahdeksassa maaottelussa, joissa hän saavutti kaksi voittoa. Seuratasolla hän edusti Porvoon Akillesta. Hän voitti Suomen mestaruuden 100:lla ja 200 metrillä vuosina 1932 ja 1935. Hän saavutti SM-hopeaa 100 metrillä vuonna 1933 sekä SM-pronssia 100:lla ja 200 metrillä vuosina 1930 ja 1936. Hän juoksi 100 metrillä vuonna 1935 Suomen ennätyksen 10,7&nbsp;s, joka säilyi voimassa lähes 20 vuotta. Hänen paras aikansa 200 metrillä oli 22,0&nbsp;s.

Urheilu-uransa jälkeen Virtanen toimi muun muassa Suomen Urheiluliiton, Centralidrottsförbundetin ja Svenska Finlands Idrottsförbundin johtokunnissa sekä Porvoon Akilleksen puheenjohtajana. Ammatiltaan hän oli voimistelunopettaja.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* h = käsiaika

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Heckler & Koch P11

**Heckler & Koch P11** on saksalaisen Heckler & Kochin valmistama pistooli. Ase on tarkoitettu käytettäväksi veden alla ja se käyttää ammuksina noin kymmenen senttimetrin pituisia nuolia. Jokaisessa aseen viidestä piipusta on oma nuoli, joka voidaan laukaista liipasimesta. Kun kaikki viisi nuolta on ammuttu, ase on lähetettävä valmistajalle ladattavaksi. 

Ase on tarkoitettu taistelusukeltajien sekä muiden veden alla toimivien erikoisjoukkojen käytettäväksi ja muun muassa Saksan ja Ison-Britannian erikoisjoukkojen on raportoitu käyttäneen Heckler & Koch P11 pistoolia.

## Aiheesta muualla
*Tietoa aseesta (englanniksi)
Urmas Alender

**Urmas Alender** (22. marraskuuta 1953 Tallinna – 28. syyskuuta 1994 *[[M/S Estonia]]*, Utön edustalla) oli virolainen laulaja ja säveltäjä. Hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Ruja ja Propeller. Alender on yksi tunnetuimmista autolautta ''Estonian'' uppoamisen uhreista. 

Alender suoritti Tallinnan valtiollisesta konservatorion (nyk. Viron musiikki- ja teatteriakatemia) näyttelijälinjan (8. vuosikurssi) vuosina 1974–1978. Alender tunnettiin yhtenä laulavan vallankumouksen (1987–1989) keskeisistä muusikoista. Erityisesti merkityksellistä oli se, että Rujan kappaleet olivat pääasiassa neuvostovallan vainoaman isänmaallisen runoilijan Juhan Viidingin kynästä lähtöisin. Alender ehti julkaista kaksi albumia ennen kuolemaansa: Vana kloun (1992) ja Hingelind (1994). Koko tuotanto julkaistiin kaksiosaisena kokoelmana postuumisti vuonna 2000. Jälkeenpäin löytyneitä kappaleita on julkaistu postuumialbumeina. Alenderin tunnetuimpia kappaleita ovat  “Kui mind enam ei ole”,  “Teisel pool vett”,  “Hüvasti kollane koer”,  “Minu Eestimaa”, “Võta mind lehtede varju”,  “Üksikutele”, “Hoia mind nii” ja “Juuspeened keeled”.

Alender avioitui 2. heinäkuuta 1976. Kolme vuotta myöhemmin syntyi tytär Yoko, joka on tunnettu arkkitehti, poliitikko ja kansanedustaja.

Alenderista on tehty dokumentti *Teisel pool vett* (Liia Sakkos, 2003).

## Yhtyeet

* Varjud (1969–1970)
* Andromeeda (1971–1974)
* Teravik (1973–1976)
* Data (1988–1989)
* Propeller (1979–1980)
* Ruja (1971–1988)
* Kaseke (1983)
Petri Salminen

**Petri Salminen** (s. 4. elokuuta 1963 Lahti)  on suomalainen iskelmälaulaja jonka ensimmäinen single oli *Kun kerran vaan*.
Ammatiltaan Salminen on veturinkuljettaja.

## Diskografia
* Elämä vie (1996)
* Tien päällä (1997)
* Petri Salminen (1999)
* Parhaat (2002)
* TÄHTITALLI 16 Poptorin- ja Laurilan tallin herkkua

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Christophe Lemaitre

**Christophe Lemaitre** (s. 11. kesäkuuta 1990 Annecy) on ranskalainen pikajuoksija.

## Ura
Lemaitre sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 neljänneksi 100 metrillä ja viidenneksi 200 metrillä. Vuonna 2008 hän voitti kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 200 metrillä. Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 hän karsiutui 60 metrillä välierissä. Lemaitre voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Novi Sadissa 2009 kultaa 100 metrillä ajalla 10,04. Aika oli uusi kisaennätys ja nuorten Euroopan ennätys. Lemaitren debyytti aikuisten MM-kilpailuissa Berliinissä 2009, päättyi 100 metrin juoksussa varaslähdön takia toisiin alkueriin. 4×100 metrin viestin loppukilpailussa hän juoksi kahdeksanneksi sijoittuneen Ranskan joukkueen ankkuriosuuden.

9. heinäkuuta 2010 Lemaitre juoksi Ranskan mestaruuskilpailuissa ajan 9,98, mikä oli ensimmäinen kymmenen sekunnin rajan alitus valkoihoiselta juoksijalta. Aika oli myös Ranskan ennätys. Lemaitre itse katsoo, että keskustelu rodusta ja ”valkoihoisista juoksijoista” on absurdia ja osoittaa huonoa makua.

Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Lemaitre voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,11 ja 200 metrin juoksussa ajalla 20,37. Hän voitti kultaa myös Ranskan pikaviestijoukkueessa. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän sai pronssia 60 metrillä ajalla 6,58. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,19 ja sai 200 metrillä pronssia Ranskan ennätysajalla 19,80. Lemaitre oli myös mukana MM-hopeaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Lemaitre voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,09 ja juoksi myös Ranskan pikaviestijoukkueessa, joka sai pronssia ajalla 38,46. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 200 metrillä kuudenneksi ja Ranska pikaviestissä lopulta kolmanneksi, kun edelle sijoittunut Yhdysvaltain joukkue hylättiin Tyson Gayn dopingkäryn takia.

Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Lemaitre sijoittui 100 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 10,06, mutta loukkaantui juoksussa eikä voinut osallistua 200 metrin juoksuun eikä 4×100 metrin viestiin. Zürichin EM-kisoissa 2014 Lemaitre sai hopeaa sekä 100 että 200 metrin juoksussa ja pronssia pikaviestissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä sekä oli pikaviestissä viides.

Rion olympialaisissa 2016 Lemaitre voitti 200 metrin juoksussa pronssia ajalla 20,12. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja oli pikaviestissä viides.

## Henkilökohtaiset ennätykset
;Ulkoradat
* 100 m: 9,92 (2011)
* 200 m: 19,80 (2011)
;Sisäradat
*60 m: 6,55 (2010)
*200 m: 20,43 (2016)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Profiili Ranskan yleisurheiluliiton sivuilla 
* YLE: Ensimmäinen valkoinen mies alle 10 sekunnin
* Yleisurheilu: Lemaitre juoksi valkoisen miehen historiaa: 9,98!
Super Tourenwagen Cup

**Super Tourenwagen Cup** (lyh. STW) oli saksalainen vakioautosarja, jota ajettiin vuosina 1994–1999. Vuodesta 1998 lähtien sarjan nimi oli Deutsche Supertourenwagen Meisterschaft. Sarjaa ajettiin tuolloisilla FIA:n Class II -säännöillä, samankaltaisilla autoilla kuten esimerkiksi Britannian (BTCC) ja Ranskan (Supertourismo). STW-sarja oli aluksi Saksan toiseksi arvostetuin vakioautosarja DTM-sarjan jälkeen, jota ajettiin FIA:n Class I -säännöillä.

STW-sarjaan osallistui muun muassa BMW, Ford, Peugeot, Nissan, Audi ja Honda. Mestaruuden voittaneita kuljettajia olivat Johnny Cecotto, Joachim Winckelhock, Laurent Aiello, Emanuele Pirro ja Christian Abt. Muuten merkittäviä ja nimekkäitä kuljettajia sarjassa olivat Riccardo Patrese, Baijerin Prinssi Leopold ja Hans-Joachim Stuck.

Kilpailuja ajettiin perinteisillä saksalaisilla kilparadoilla kuten Hockenheimissa, Nürburgringillä ja Avusissa.

## Mestarit

## Lähteet
*SuperTouring.co.uk
*SuperTouringRegister.com
*SuperTouringCars.net
*FIA STC Article 262
Kinks Greatest Hits

**Kinks Greatest Hits** on The Kinksin vuonna 1972 Kanadassa julkaistu kokoelma-albumi. Se on vain hieman muunneltu versio vuonna 1966 julkaistusta kokoelmasta *[[Well Respected Kinks]]istä*. Myös kansikuva on sama.

## Kappaleet
*Kaikki kappaleet kirjoittanut Ray Davies, paitsi toisin mainitussa.

**A-puoli**
#A Well Respected Man
#Where Have All the Good Times Gone
#Till the End of the Day
#Set Me Free
#Tired of Waiting for You
**B-puoli**
#All Day and All of the Night
#I Gotta Move
#Lola
#Wait till the Summer Comes Along (säv. Dave Davies)
#You Really Got Me

## Lähteet
Ensimmäinen yhteys (romaani)

**Ensimmäinen yhteys** () on Carl Saganin vuonna 1985 julkaistu tieteisromaani. Vuonna 1997 kirjasta tehtiin samaa nimeä kantava elokuva, *[[Ensimmäinen yhteys (elokuva)|Ensimmäinen yhteys]]*, jossa pääosaa esitti Jodie Foster. 

Vuonna 1981 kustantamo Simon & Schuster antoi Saganille kahden miljoonan dollarin etumaksun romaanista, mikä oli siihen mennessä suurin romaanista koskaan maksettu etumaksu. Romaanin päähenkilö, Eleanor Arroway, on nimetty Eleanor Rooseveltin ja Voltairen mukaan.

## Katso myös
*Fermin paradoksi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Larry Klaes' in-depth analysis of the film and novel
*Audio Review at The Science Fiction Book Review Podcast
Börje Strandvall

**Börje Johannes Strandvall** (22. tammikuuta 1909 Kruunupyy – 20. heinäkuuta 1987 Pietarsaari) oli suomalainen pikajuoksija. Strandvall karsiutui Los Angelesin 1932 olympialaisissa 400 metrin juoksun välierissä sekä Berliinin 1936 olympialaisissa 200 metrin ja 400 metrin juoksun toisissa alkuerissä. EM-kilpailuissa 1934 hän karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea yhdeksässä maaottelussa vuosina 1931–1936 ja saavutti yhdeksän lajivoittoa.

Strandvall siirtyi Helsinkiin vuonna 1930 Helsingfors IFK:n riveihin. Hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa jo seuraavana vuonna 400 metrillä. Ensimmäisen maaottelunsa hän kävi myös vuonna 1931 Ruotsia vastaan. Samana vuonna tuli myös ensimmäiset SM-viestien mitalit. Seuraava kausi 1932 oli olympiavuosi. Strandvall tähtäsi alun perin 800 metrille, mutta juoksi toukokuussa 1932 hyviä 400 metrin kisoja. Olympiakarsinnoissa toukokuun lopulla hän teki karsintakilpailuissa ajan 48,7 joka oikeutti olympiamatkaan. Olympialaisissa Strandvall eteni alkuerävoiton ja neljännevälierien kolmostilan perusteella välieriin, joissa hän jäi niukasti neljänneksi ja näin loppukilpailun ulkopuolelle. Strandvallin ajat olivat alkuerässä 49,8, puolivälierässä 49,0 ja välierässä 48,4. Paluumatkalla olympialaisista hän juoksi Chigacossa suoralla radalla 21,5.

Kaudella 1933 Strandvall nousi kansallisesti ykkösnimeksi niin 100–400 metrin matkoilla. Heinäkuun alun Norja–Suomi-maaottelussa hän juoksi 100 metrillä 10,8 ja 400 metrillä Suomen ennätykseen 48,3. Vuoden 1933 SM-kisoissa hänestä tuli kolminkertainen Suomen mestari voittamalla 100, 200 ja 400 metriä tulossarjalla 11,1–22,2–50,1. Samana syksynä hän paransi vielä 200 metrin Suomen ennätystä aikaan 21,8 voittaen samalla englantilaiset kilpakumppaninsa.

Seuratasolla Strandvall edusti IF Kronania, Gamlakarleby IF:ää ja Helsingfors IFK:ta. Hän voitti Suomen mestaruuden 100:lla ja 200 metrillä vuosina 1933 ja 1934 sekä 400 metrillä vuosina 1931 ja 1933. Hän saavutti kuusi Suomen mestaruutta viestijuoksuissa sekä vuonna 1931 SM-hopeaa 200 metrillä ja pronssia 100 metrillä.

Strandvall juoksi Suomen ennätyksiä 100 metrillä (10,8&nbsp;s, sivuaminen vuonna 1931), 200 metrillä (21,8&nbsp;s vuonna 1933) ja 400 metrillä (49,0&nbsp;s, sivuaminen vuonna 1931 sekä 48,3&nbsp;s vuonna 1933).

Hänen veljensä Per Strandvall saavutti maastohiihdossa SM-hopeaa vuonna 1945 ja veljentyttärensä Mona-Lisa Pursiainen EM-mitaleja pikajuoksussa. Hänen serkkunsa Bertel Storskrubb oli 1940-luvulla Suomen parhaita yleisurheilijoita. 

Työurallaan Strandvall toimi Helsingissä ollessaan Töölön verkkopallokenttien vahtimestarina. Palattuaan 1935 Pohjanmaalle hän toimi puulaakiurheilutoiminnan vastaavana. Urheilu-uransa jälkeen Börje Strandvall toimi muun muassa Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI) hallituksessa. 1960-luvulla hän toimi Pietarsaaressa Oy Wilh. Schauman Ab:n sosiaaliosastolla urheilun ja vapaa-ajan toiminnan ohjaajana sekä toimi valmentajana sekä SFI:n että SUL:n piirissä. Strandvall oli myös mukana Suomen maajoukkueen huoltotehtävissä 1950- ja 1960-luvuilla.

## Viitteet

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*
Hirō Onoda

__NOTOC__

**Hirō Onoda** (, 19. maaliskuuta 1922 Kainan – 16. tammikuuta 2014 Tokio) oli keisarillisen Japanin armeijan luutnantti, joka antautui vasta 29 vuotta toisen maailmansodan jälkeen. 

Onoda piileskeli 30 vuotta Filippiinien Lubangsaarella. Hän oli saanut päälliköltään majuri Taniguchilta käskyn jäädä saarelle, ”vaikka Japanin armeija tuhoutuisi”. Onoda ei saanut peruutuskäskyä sodan loppuvaiheissa, ja suostui antautumaan vasta 10. maaliskuuta 1974 saatuaan käskyn sodan ajan päälliköltään. Onoda luovutti miekkansa Filippiinien ilmavoimien komentajalle, kenraalimajuri Jose Rangudolle, ja sai miekkansa takaisin. Siten hän oli virallisesti lopettanut sotilasuransa.

Seuranaan saarella Onodalla oli sotilas Kinshichi Kozuka, joka sai surmansa Filippiinien viranomaisten ja piileskelijöiden välisessä laukaustenvaihdossa aiemmin. Myös Onoda ja Kozuka tappoivat piileskelyvuosinaan useita paikallisia, Filippiinien diktaattori Ferdinand Marcos myönsi heille kuitenkin täyden armahduksen Japanin hallituksen maksettua 300 miljoonan jenin summan. Antautumisensa jälkeen Onoda palasi Japaniin mutta pettyi pian maan länsimaalaistumiseen ja muutti veljensä luokse japanilaiseen siirtokuntaan Brasiliassa. Vuonna 1984 Onoda palasi takaisin Japaniin ja toimi useissa äärikansallismielisissä järjestöissä, kuten vaikutusvaltaisessa Nippon Kaigissa, sekä piti selviytymiskursseja nuorille. Myös hänen vaimonsa Machie toimi 2000-luvulla Nippon Kaigin naisten järjestön johtajana. Onoda kuoli keuhkokuumeeseen Tokiossa 91-vuotiaana tammikuussa 2014.

Kuva Onodasta on suosittu meemi, jolla kuvitetaan yltiöpäistä sinnikkyyttä.

## Lähteet
* Vuosi 74, KG Bertmark kustannus Oy, 1974

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*"The War is Over... Please Come Out": Japanese Soldier Surrenders 29 Years After the End of World War II 
*"Words to Live by" - Interview with Hiroo Onoda (Judit Kawaguchi, Jan 2007, Japan  Times)
*"Thirty Years in the Jungle! Could you do it?" short Biography 
*"The Soldier Who Wouldn't Quit" article by Alan Bellows
*"Hey! The War is Over" article by Steve Silverman 
*Onoda Shizen Juku homepage (Japanese) 

## Kirjallisuutta
*
Feres (mytologia)

**Feres** (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Kretheuksen ja Tyron poika. Hänen veljiään olivat Aison ja Amythaon.

Kretheuksen kuoleman jälkeen hänen velipuolensa Pelias, Tyron ja Poseidonin poika, tavoitteli koko Thessalian herruutta. Saavuttaakseen tavoitteensa hän heitti Aisonin tyrmään sekä karkotti Fereen ja kaksoisveljensä Neleuksen Messeniaan, jossa nämä asettuivat Pylokseen äitinsä serkun kuningas Afareuksen luokse.

Feres hallitsi myöhemmin kuninkaana Feraissa, hänen mukaansa nimetyssä kaupungissa, jonka hänen uskottiin perustaneen. Häntä seurasi hallitsijana hänen poikansa Admetos. Muita hänen lapsiaan olivat Lykurgos, Eidomene ja Periapis.

## Lähteet
Nokia N96

**Nokia N96** on Nokian N-sarjan matkapuhelin. Puhelimessa on 16 gigatavua sisäistä flash-muistia ja sitä voidaan laajentaa "lennosta" vaihdettavalla MicroSDHC-muistikortilla. Valmistaja ilmoittaa laitteen tukevan kortteja 8 gigatavuun asti, mutta suuremmatkin toimivat.

Puhelin julkaistiin ensimmäisen kerran julkisesti Mobile World Congress -nimisessä tapahtumassa Barcelonassa helmikuussa 2008. Toimitukset aloitettiin syyskuussa 2008.

## Ominaisuudet
* HSDPA ja Wi-Fi -yhteydet
* DVB-H -mobiilitelevisio
* A-GPS -navigointi käyttäen Nokia Kartat (karttadata tulee 3G-yhteydellä tai se ladataan valmiiksi puhelimeen tietokoneelta)
* Ovi Nokia -yhteys
* Suora tiedostonlataus palveluihin Flickr, Vox, Yahoo!, Google
* Täysi xHTML, HTML, RSS -toimintoinen selain
* S60-käyttöjärjestelmä
* 16 gigatavua sisäistä flash-muistia
* Muistikortin enimmäiskoko 32 gigatavua

## Aiheesta muualla
* Käyttöohjeet
* Nokia N96 - Tuki

## Lähteet
The Kinks’ Greatest – Celluloid Heroes

**The Kinks' Greatest – Celluloid Heroes** on The Kinksin vuonna 1976 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää yhtyeen tunnetuimpia kappaleita vuosilta 1971–75. Osa kappaleista on live-versioita ja monet studioversiot eroavat hienokseltaan alkuperäisistä äänityksistä miksauksen osalta. Syyskuussa 2001 julkaistiin CD-versio, johon sisältyi ylimääräisiä kappaleita samalta aikakaudelta.

## Kappaleet
*Kaikki kappaleet kirjoittanut ja sovittanut Raymond Douglas Davies.

### Alkuperäinen vinyyliversio (1976)
**A-puoli**
#
#
#
#
#
#
**B-puoli**
#
#
#
#
#
#

### Vuoden 2001 CD-versio
#20th Century Man
#Complicated Life
#Muswell Hillbilly
#Alcohol
#Celluloid Heroes
#Here Comes Yet Another Day
#Sweet Lady Genevieve
#One of the Survivors
#Sitting in the Midday Sun
#He's Evil
#Mirror of Love
#Artificial Man
#Everybody's a Star (Starmaker)
#(A) Face in the Crowd
#You Can't Stop the Music
#I'm in Disgrace
#The Hard Way
#No More Looking Back

## Lähteet
Helsingin lääninvankila

**Helsingin lääninvankila** (vuodesta 2001 **Helsingin tutkintavankila**) oli vuosina 1837–2002 Helsingissä Katajanokan kaupunginosassa toiminut vankila. Vankila valmistui keisari Nikolai I:n hyväksymien piirustusten mukaisesti vuonna 1837. Katajanokalla oli toiminut jo vuodesta 1749 lähtien Helsingin kruununvankila, jonka viereen Helsingin tutkintavankila rakennettiin. Valmistuessaan vankilassa oli 12 vankihuonetta, kaksi vartijoiden huonetta ja jumalanpalvelushuone. Vankila-aluetta ympäröi korkea punatiilimuuri. Vankilaa laajennettiin punatiilisillä, ristinmuotoisella selliosastoilla vuonna 1888, jolloin vankilan vanhasta osasta tehtiin hallintorakennus. Vankilan kappeli valmistui 1830-luvulla.

Suomen itsenäistymisen jälkeen Helsingin lääninvankila jatkoi toimintaansa entiseen tapaan. Toisessa maailmansodassa vuonna 1944 vankila sai osuman ilmahyökkäyksessä. Lentopommi räjähti vankilan leipomon lähellä surmaten vartijan ja sytyttäen tulipalon. Viisi vankia käytti tilannetta hyväkseen ja karkasi. Sodan päätyttyä vankila oli tunnettu siitä, että siellä säilytettiin osaa sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittuja henkilöitä.

Viimeiset vuodet Helsingin lääninvankila toimi tutkintavankilana, eli siellä säilytettiin oikeuskäsittelyä odottavia, rikoksesta epäiltyjä henkilöitä. Tätä kuvaamaan vankilan nimi vaihdettiin Helsingin tutkintavankilaksi vuonna 2001. Lisäksi vankilassa oli vankeja, joiden maksamattomat sakot oli muunnettu vankeusrangaistukseksi. Vankilatoiminta Katajanokalla loppui vuonna 2002 Vantaan vankilan valmistuttua.

Vankilatoiminnan lakattua vankilan tiloissa aloitti toimintansa toukokuussa 2007 Hotel Katajanokka, aluksi osana Best Western -hotelliketjua. Toukokuussa 2018 Helsingin kaupunki esitteli suunnitelmaan rakentaa rakennuksen yhteyteen lisärakennus, jonka tilalta purettaisiin vankilan valkoinen lisärakennus.

## Tunnettuja Helsingin lääninvankilan vankeja
* Risto Ryti oli vangittuna Helsingin lääninvankilassa sotasyyllisyysoikeudenkäynnin ajan. 
* Väinö Tanner oli Rytin tavoin vangittuna Helsingin lääninvankilassa sotasyyllisyysoikeudenkäynnin ajan.
* Hella Wuolijoki oli vangittuna Helsingin lääninvankilassa tuomittuna maanpetoksesta toisen maailmansodan aikana. 
* Martta Koskinen oli viimeinen Suomessa teloitettu nainen. Ennen teloitustaan hän oli vangittuna Helsingin lääninvankilassa.
* Irwin Goodman sai rattijuopumuksesta neljän kuukauden tuomion, jonka suoritti Seutulan työsiirtolassa ja jonka aikana joutui muutamaksi päiväksi Helsingin lääninvankilaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tristan Wilds

**Tristan Wilds** (s. 15. heinäkuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän  näyttelee *[[90210]]*-sarjassa Dixon Wilsonia. Hän esitti aiemmin HBO-sarjassa *[[Langalla]]* Michael Leetä. Television lisäksi hänellä on ollut myös elokuvarooleja. Hän aloitti näyttelijänuransa jo lapsena. 

## Aiheesta muualla
*
KHL:n varaustilaisuus 2009

**KHL:n varaustilaisuus 2009** oli ensimmäinen KHL-liigan järjestämä nuorten pelaajien . Tilaisuus pidettiin 1. heinäkuuta 2009. Tilaisuuteen osallistui vain 23 KHL-seuraa Himik Voskresenskin ja Vitjaz Tšehovin jättäytyessä pois taloudellisen tilanteen vuoksi. Liigan ensi kaudella todennäköisesti liittyvä Avtomobilist Jekaterinburg osallistui sen sijaan tilaisuuteen. Pääasiassa tilaisuudessa varattiin venäläisiä pelaajia. Ensimmäinen varaus oli TsSKA Moskovan varaama puolustaja Mihail Pašnin. Yhteensä varaustilaisuudessa varattiin neljässä kierroksessa 86 pelaajaa, vaikka 91 varausvuoroa oli käytettävissä. HK MVD jätti käyttämättä kaikki varausvuoronsa, kuin myös muutama muu joukkue viimeisten vuorojensa kanssa.

## Systeemi

Varausjärjestys oli suoraan kuluneen kauden runkosarjan loppusijoitukset huonoimmasta alkaen varauskierros kerrallaan. Avtomobilist Jekaterinburg, joka ei ollut mukana viime kaudella, varasi viimeisenä. Kaksi huonoiten menestynyttä joukkuetta, Himik Voskresensk ja Vitjaz Tšehov, eivät kuitenkaan osallistuneet tilaisuuteen, joten ensimmäisen vuoron sai Dynamo Minsk. Dynamo Minsk oli myynyt ensimmäisen vuoronsa TsSKA Moskovalle, joka sai suorittaa KHL:n historian ensimmäisen pelaajavarauksen.

Joukkueet saivat varata 17–21 -vuotiaita pelaajia, joilla ei ollut minkään asteista sopimusta toisen KHL-seuran kanssa. Seurat saivat varata kukin omista juniorijoukkueistaan yhteensä 15 pelaajaa, joita muut seurat eivät saaneet varata. Seuroilla on nyt yksinoikeus tehdä sopimus varaamiensa venäläispelaajien kanssa kunnes he täyttävät 28 vuotta.

## Pelaajalista

Venäläiset kykyjenetsijät luetteloivat 749 varattavaa pelaajaa Venäjältä, Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta. Näistä valtaosa, 558 oli venäläisiä. Seuraavana kykyjenetsijöiden tekemä varattavien pelaajien top 5 luettelo:

## Varaukset

Varaustilaisuuden aktiivisimmat varausten hankkijat olivat HK Atlant yhdellätoista varauksella ja SKA Pietari yhdeksällä varauksella. Eniten pelaajia varattiin paljon juniorityötä tekevästä MHK Krylja Sovetovista. Yleisesti ulkomaalaisia pelaajia varattiin nihkeästi, esimerkiksi kanadalaisia varattiin koko tilaisuudessa vain kaksi kykyjenetsijöiden lupauksista huolimatta.
Eräät seurat, kuten SKA Pietari, varasivat ulkomaalaisia pelaajia aktiivisesti siinä toivossa, että he suuntaisivat Venäjälle jos ura ei aukene Pohjois-Amerikassa. Toiset seurat pyrkivät varaamaan nuorten venäläislupausten oikeudet itselleen. TsSKA Moskova luopui neljästä varausvuorosta, jotta saisi varattua suurlupauksen Pašninin. Muutama joukkue jätti kokonaan varaamatta: HK MVD jätti vuoronsa väliin ja HK Traktor Tšeljabinsk myi kaikki vuoronsa.

### Kierros 1

### Kierros 2

### Kierros 3

### Kierros 4

## Lähteet
Sweet 16 – It’s It’s....Sweet’s Hits

**Sweet 16 – It's It's....Sweet's Hits** on Sweet-yhtyeen vuonna 1984 julkaistu kokoelma-albumi yhtyeen tunnetuimmista hiteistä vuosilta 1971–78.

## Kappaleet
**A-puoli**
#Alexander Graham Bell  
#Poppa Joe  
#Little Willy  
#Wig-Wam Bam 
#Block Buster  
#Hell Raiser  
#The Ballroom Blitz  
#Teenage Rampage  
**B-puoli**
#Rebel Rouser  
#The Six Teens  
#Fox on the Run  
#Action  
#The Lies in Your Eyes  
#Stairway to the Stars  
#Lost Angels  
#Love Is Like Oxygen

## Kokoonpano
*Brian Connolly
*Steve Priest
*Andy Scott
*Mick Tucker

## Lähteet
The Beatles’ Greatest

**The Beatles’ Greatest** on The Beatlesin entisessä Länsi-Saksassa alun perin kesäkuussa 1965 julkaistu kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin uudelleen vuosina 1966, 1969, 1976, 1977 ja 1981.

## Kappaleet
**A-puoli**
#I Want to Hold Your Hand
#Twist and Shout
#A Hard Day’s Night
#Eight Days a Week
#I Should Have Known Better
#Long Tall Sally
#She Loves You
#Please Mr. Postman 
**B-puoli**
#I Feel Fine
#Rock and Roll Music
#Ticket to Ride
#Please Please Me
#It Won’t Be Long
#From Me to You
#Can’t Buy Me Love
#All My Loving

## Lähteet
Well Respected Kinks

**Well Respected Kinks** on The Kinksin syyskuussa 1966 julkaistu kokoelma-albumi.
Albumi nousi Isossa-Britanniassa sijalle 5 ja vietti listalla yhteensä 35 viikkoa, enemmän kuin yksikään muu Kinks-albumi. Vuonna 2001 *Well Respected Kinks* julkaistiin CD-formaatissa.

## Kappaleet
**A-puoli**
#A Well Respected Man     
#Where Have All the Good Times Gone     
#Till the End of the Day     
#Set Me Free     
#Tired of Waiting for You   
**B-puoli**
#All Day and All of the Night     
#I Gotta Move     
#Don't You Fret     
#Wait Till the Summer Comes Along (säv. Dave Davies)     
#You Really Got Me

## Kokoonpano
*Ray Davies – laulu, kitara
*Dave Davies – kitara, laulu
*Pete Quaife – bassokitara, laulu
*Mick Avory – rummut

## Lähteet
Once (elokuva)

**Once** on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut irlantilainen musiikkielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut  John Carney. Dublinissa kuvatun realistisen elokuvan pääosissa ovat oikeat muusikot, The Frames -yhtyeestä tunnettu Glen Hansard ja Markéta Irglová. Hansard ja Irglová sävelsivät ja esittivät elokuvan alkuperäisen laulumusiikin.

## Lähteet
Korean Airin lento 858

**[[Korean Air]]in lento 858** oli kahden välilaskun reittilento Bagdadista Souliin 29. marraskuuta 1987. Kun lentokone lähti Abu Dhabista kohti Bangkokia, se räjähti Andamaanienmeren yllä kahden pohjoiskorealaisen agentin asetettua koneeseen aikapommin. Kaikki 115 koneessa ollutta kuolivat. 

Pohjoiskorealaiset agentit olivat nousseet koneeseen Bagdadissa ja jäivät itse Abu Dhabissa. He kuitenkin jäivät kiinni Bahrainissa yritettyään poistua maasta lennolla Roomaan väärennetyin Japanin passeilla. Pidätyksen yhteydessä molemmat agentit nielivät myrkkyä. Vanhempi miesagentti Kim Seung-il kuoli, mutta 25-vuotias naisagentti Kim Hyun Hee selvisi. Hänet siirrettiin Souliin, Etelä-Koreaan, jossa hän tunnusti teon. Hän oivalsi joutuneensa Pohjois-Koreassa laajamittaisen propagandan uhriksi: hänelle oli uskoteltu, että koneen räjäyttäminen aikaansaisi vuoden 1988 olympialaisten vetämisen uusien terrori-iskujen pelossa pois Etelä-Koreasta ja täten olisi ratkaiseva askel kohti Koreoiden yhdistymistä.

Kim Hyun Hee tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin myöhemmin Korean presidentin Roh Tae-wooin toimesta. Kim on julkaissut muistelmateoksen, joka on suomennettu nimellä *[[Sieluni kyyneleet|Sieluni kyyneleet – "Olin terroristi]]"*.

Terrori-iskun uhrien perheet ja aktivistit syyttivät Chun Doo-hwanin sotilashallitusta pommituksen järjestämisestä. Syynä iskun lavastukseen olisi ollut suotuisan ilmapiirin luominen Chunin puolueen ehdokkaalle vuoden 1987 presidentinvaaleissa. Pohjois-Korea kuitenkin osoittautui syylliseksi.

## Lähteet
Paavo Melander

**Paavo Melander** (26. tammikuuta 1926 – 22. heinäkuuta 2000) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuimmat kappaleet ovat "Jätkän humppa" ja "Limperin muorin humppa".
Melanderin sävellys- ja sanoitusuran ensimmäinen levytetty kappale on Olavi Virran levyttämä kappale "Sulle yksin laulelen" vuonna 1950, mutta muuten eniten hänen tuotantoaan on levyttänyt Mutkattomat-yhtye.

## Aiheesta muualla
* 
*
Ritva Mustonen

**Ritva Mustonen** (oik. **Ritva Anneli Mustonen-Laurila**, s. 10. heinäkuuta 1940 Turku) on suomalainen musiikinopettaja ja iskelmälaulaja.   Hän nousi esille iskelmälalukilpailusta, ja ensilevytys, käännöskappale "Hän sanoi" syntyi vuonna 1958. Mustosen levytyksistä tunnetuimpia ovat käännöskappale ”Merimies kotimaasi on meri”, Jukka Haaviston "Kuusamon kotka" sekä Lasse Mårtensonin jazzmessusta *[[Voiko sen sanoa toisinkin]]* (1966) peräisin oleva ”Jumala rakastaa maailmaa”. Vuosina 1960-62 Mustonen levytti kahdeksan Toivo Kärjen-Reino Helismaan kappaletta kuten "Onnenrasia" ja "Miksi,miksi,miksi". Kaikkiaan levytyksiä syntyi noin 60. Mustonen esiintyi Esa Katajavuoren, Olli Hämeen ja Rauno Lehtisen yhtyeiden solistina.

Mustonen oli naimisissa kitaristi Heikki Laurilan kanssa ja heillä on tytär Mari Laurila.

## Diskografia
* Tallella (1984)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Suur-Monctonin kansainvälinen lentoasema

**Suur-Monctonin kansainvälinen lentoasema** (, ; ) on kansainvälinen lentoasema Monctonin kaupungissa, New Brunswickin provinssissa, Kanadassa.

Lentoaseman kautta kulkeneiden matkustajien lukumäärä koki voimakasta kasvua vuosien 1997–2008 aikana, matkustajamäärä kasvoi yli 140 prosenttia kyseisenä aikana. Samalla aikavälillä lentorahdin määrä kasvoi 74 prosenttia ja oli vuonna 2007 24&nbsp;527 tonnia. Lentoasema on maan 18. vilkkain matkustajamäärällä mitattuna.

## Historia
Ensimmäinen reittilento Monctonin alueelta lennettiin 11. tammikuuta 1928, lentokone kuljetti postia ja matkustajia Îles-de-la-Madeleine -saarille. Alkuun lentokoneet nousivat kahdesta eri kohteesta Monctonissa, helpomman laskutumispaikan johdosta lennot keskitettiin Léger’s Corneriin. Vuonna 1929 Léger’s Cornerin maa alue siirtyi yksityisen yrityksen omistukseen ja kentälle rakennettiin kaksi kiitotietä ja lentokoneiden korjaushalli. Samana vuonna alkoivat postilennot Prinssi Edwardin saarelle ja Montrealiin.

Monctonin kaupunki kävi vuonna 1936 neuvotteluja Transport Canadan kanssa lentokentän laajentamisesta kansalliseksi lentoasemaksi. Léger’s Corner todettiin kuitenkin sopimattomaksi laajennukselle ja uusi lentoasema rakennettiin sen nykyiselle paikalle, jonne rakennettiin yksi päällystetty ja kaksi sorapintaista kiitotietä.

Toisen maailmansodan aikaan lentoasema toimi Brittiläisestä kansainyhteisöstä saapuvien lentäjäkoulutuskeskuksena. Kentälle rakennettiin myös koneiden korjaushangaari, jossa parhaimmillaan työskenteli yli 1&nbsp;000 henkilöä. 1940-luvun alkupuolella posti ja matkustaja reittilentoja suoritettiin Charlottetowniin, Montrealiin, Halifaxiin, Sydneyyn, Saint Johniin, Frederictoniin ja Newfoundlandiin.

Vuoden 2001 syyskuun 11. päivän terrori iskujen jälkeen lentoasemalle ohjattiin  Operaatio Keltaisen nauhan aikana 10 lentokonetta ja noin 2&nbsp;000 matkustajaa.

Nykyinen terminaali rakennus valmistui syksyllä 2002. 19. lokakuuta 2002 kuningatar Elisabet II vieraili lentoasemalla ja vihki lentoaseman kansainväliseksi lentoasemaksi.

## Lentoyhtiöt ja kohteet

## Lähteet
John C. Munro Hamiltonin kansainvälinen lentoasema

**John C. Munro Hamiltonin kansainvälinen lentoasema** (; ) on pienehkö kansainvälisen statuksen omaava lentoasema Hamiltonin kaupungissa, Ontarion provinssissa, Kanadassa. Lentoasema on nimetty entisen poliitikon John Munron mukaan, hän oli Kanadan parlamentin jäsen sekä ministeri Jean Chrétienin hallituksessa.

Lentoasema on suunniteltu suurille kansainvälisessä liikenteessä käytetyille jumbojeteille. Asemalla on 3&nbsp;048 metriä pitkä ja 61 metriä leveä asfaltti päällysteinen kiitotie sekä lyhyempi 1&nbsp;829 metriä pitkä ja 46 metriä leveä kiitotie, jota on tarkoitus jatkaa 2&nbsp;743 metrin pituiseksi vuoden 2009 aikana. Lentoasema toimii lähellä sijaitsevan Kanadan vilkkaimman  Toronton lentoaseman varakenttänä.

## Lentoyhtiöt ja kohteet

## Lähteet