Niilo Pielinen

**Niilo Pielinen** (*Gaston Lagaffe*) on belgialaisen sarjakuvantekijän André Franquinin vuonna 1957 *[[Spirou (lehti)|Spirou]]*-lehteen luoma sarjakuvahahmo. *Gaffe* tarkoittaa ranskaksi kömpelystä.

Pielinen on Ranskassa hyvin suosittu. Franquin piirsi Niilo Pielistä kuolemaansa saakka vuoteen 1997, tosin epäsäännöllisesti 1980-luvun alusta.

Pielisen työnkuva *Journal de Spiroussa* on aina ollut hieman epäselvä, mutta usein hänen työnään oli postin läpikäyminen, minkä ohella hän on pitänyt huolta ainakin arkistosta. Suuren osan työajastaan hän käyttää ”hupaisiin pikku kokeisiinsa”. Niilo ja hänen lemmikkinsä (kissa ja naurulokki) estävät myös toistuvasti Fantasiota ja häntä myöhemmin Niilon esimiehenä seurannutta **Kursiota** (*Léon Prunelle*) allekirjoittamasta sopimusta johtaja **Pappenskiöldin** (*Monsieur Demesmaeker*) kanssa. Tilintarkastaja **Alakielo** (*Monsieur Boulier*) tekee toistuvasti käyntejä toimistoon, ja hän onkin suositellut kustannusjohtajalle työntekijöille vaarallisen työn lisää.

On arvoitus, miksi Pielistä ei ole erotettu; se tosin saattaa johtua siitä, ettei häntä liene koskaan virallisesti palkattukaan. Niilo vain asettui taloksi toimitukseen, koska lehti julkaisi hänen seikkailujaan sarjakuvina. Pielinen seurustelee sihteeri **Johannan** (*Mademoiselle Jeanne*) kanssa. Pielisen tunnetuin keksintö on soittoväline pielofoni, kieli- ja puhallinsoittimen yhdistelmä, jonka vähäinenkin soitto aiheuttaa esineissä ja rakenteissa valtavan resonoinnin saaden ikkunat särkymään, katot romahtamaan ja lentokoneet suistumaan reitiltään.

Ranskaksi Niilo huudahtaa aina hämmästyneenä ”M’enfin!”, suomeksi se on usein käännetty ”No mutta!”

Vuonna 1981 Ranskassa tehtiin Niilo Pielinen -elokuva *Fais gaffe à la gaffe!* Sen ohjasi Paul Boujenah ja pääosaa näytteli Roger Mirmont. Elokuva ei menestynyt.

Vuoden 2022 maaliskuussa ilmoitettiin Niilo Pielisen palaavan uuden piirtäjän, Marc Delafontainen (Delaf) piirtämänä. Franquinin tytär on lakiteitse pyrkinyt estämään sarjakuvan jatkamisen. Hänen mukaansa André Franquin ei olisi halunnut sarjakuvan jatkuvan kuolemansa jälkeen.

Suomessa on julkaistu myös parodia-albumi *Niilo Pöljänen* (Semic 1991).

## Julkaisut

### Lehdissä
Yksisivuisia, yleensä lehtien kolmansilla sivuilla: 
* *[[Ruutu (sarjakuvalehti)|Ruutu]]*, 1973–1975 
* *[[Non Stop]]*, 1975–1979

### Albumit
;Semicin julkaisema sarja 1987–96
# Pieleen menee
# No mutta, Niilo!
# Kaikenkarvaisia keksintöjä
# Jo tärppäsi, Niilo!
# Eläimellistä menoa
# Nero nukkuu...
# Toimituksen tuholainen
# Kolossaalinen koheltaja
# Pelastukoon ken voi!
# Lintsari vailla vertaa 
# Juoksupojasta terroristiksi
# Pielisen pikavoitto
# 
# Kenelle kellot soivat, Niilo?
# Vaarallinen neropatti 
# Ampu tulee
# Passipoliisin painajainen
# Keksijöiden kuningas

**Kootut stripit:**
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
Muissa

### Muissa albumeissa
*Trumf-sarja n:o 9: Viiruhännät: Villiä vauhtia viidakossa (1973, Semic), lisätarinassa nimellä "Vinksu ja Vonksu". Tiettävästi ensiesiintyminen Suomessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Gaston Lagaffen virallinen kotisivu. 
* Suomennetut albumit. Kimmo Lakoman sivut.
* 
* Koivurinne, Wade: Niilo Pielinen on täällä!  Kvaak.fi 21.5.2007.