Nikita Romanov

**Nikita Aleksandrovitš Romanov** (16. tammikuuta (J: 4. tammikuuta) 1900 Pietari, Venäjän keisarikunta – 12. syyskuuta 1974 Cannes, Ranska) oli venäläissyntyinen ruhtinas. 

## Suku
Hän oli suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan ja suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitš Romanovin poika. Hänellä oli kaksi vanhempaa veljeä Fjodor, Andrei ja kolme nuorempaa veljeä Dmitri, Rostislav ja Vasili sekä yksi vanhempi sisar, Irina Jusupova. Hänen arvonimensä oli Aleksanteri III:n vuonna 1885 antaman säädöksen mukaan Keisarillisen veren ruhtinas eikä suuriruhtinas. 

Nikitan isovanhemmat olivat Aleksanteri III ja keisarinna Maria Fjodorovna. Venäjän viimeinen tsaari Nikolai II oli hänen enonsa. Hän kuului Romanovien hallitsijasukuun myös isänsä puolelta, koska vanhemmat olivat pikkuserkkuja. Nikita vietti vanhempiensa kanssa paljon aikaa Etelä-Ranskassa ja Biarritzissa vuoden 1906 jälkeen, koska hänen isänsä Aleksandr oli riidoissa tsaari Nikolai II:n kanssa tämän poliittisten päätösten takia. 

## Maanpako
Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 Nikita vangittiin vanhempiensa ja isoäitinsä ja joidenkin muiden hallitsijasuvun jäsenten kanssa suuriruhtinas Pjotr Nikolajevtšin Dulberin palatsiin Jaltalle. 

Nikita pakeni äitinsä ja sisarustensa sekä muun 50 Romanov-suvun jäsenen kuten leskikeisarinna Maria Fjodorovnan, suuriruhtinaat Nikolai Nikolajevitš ja Pjotr Nikolajevitš puolisoineen ja lapsineen, Feliks Jusupov ja sisar Irina Jusupova perheineen sekä heidän seuralaistensa 11. huhtikuuta 1919 Venäjältä Maria Fjodorovnan sisaren, kuningatar Alexandran puolison kuningas Yrjö V:n lähettämällä brittiläisellä sotalaiva *[[HMS Marlborough (1912)|HMS Marlborough]]*’lla Jaltalta Mustanmeren yli Maltalle ja sieltä edelleen Englantiin, josta hän muutti myöhemmin Ranskaan. 

Ensimmäiset vuodet maanpaossa Nikita asui Pariisissa sisarensa Irina Jusupovan talossa. 

Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš nuoremman kuoleman jälkeen vuonna 1929 osa Venäjän aatelisista emigranteista Kaukoidässä piti Nikita Aleksandrovitšia mahdollisena Venäjän valtaistuimen perillisenä. 

Kenraali Dieterichs, joka piti häntä tulevana Venäjän hallitsijana, oli kirjeenvaihdossa hänen kanssaan vuodesta 1933. Nikita Aleksandrovitš itse tunnusti Kirill Vladimirovitšin suvun päämieheksi vuoteen 1932 asti, kunnes tämä alkoi tehdä yhteistyötä Mladorossy monarkisti emigranttien kanssa, joilla oli neuvostomyönteisiä näkemyksiä. Tämän jälkeen suuriruhtinas Kirill julisti Nikitan poissuljetuksi keisarillisen perheen Romanov-suvusta. Jatkossa Nikita Aleksandrovitš kieltäytyi vuonna 1959 antamassaan julkilausumassa tunnustamasta serkkunsa, ruhtinas Vladimir Kirillovitšin (1917–1992) oikeuksia valtaistuimeen. 

Ruhtinas Nikita Romanov kuoli 74-vuotiaana syyskuussa 1974 Cannesissa. Hänet haudattiin Roquebrune-Cap-Martinin hautausmaalle Ranskan Rivieralle vanhempiensa viereen. Myöhemmin ruhtinatar Maria Illarionovna muisteli, että hänen edesmennyt miehensä unelmoi tulevansa haudatuksi rakkaaseen Ai-Todorin huvilaan Krimille. 

## Avioliitto ja jälkeläiset
Nikita meni 9. helmikuuta 1922 naimisiin venäläissyntyisen kreivitär Maria Vorontsova-Illarionova-Daškovan (13. helmikuuta 1903, Tsarskoje Selo, Venäjä – 16. kesäkuuta 1997 Cannes, Ranska) kanssa Pariisissa. Maria Vorontsova-Daškova oli kreivi Illarion Illarionovitš Vorontsov-Daškovin (1877–1932) ja tämän ensimmäisen puolison Irina Vasilijevnan (1879–1917) tytär ja tunnettu valkoisten venäläisten keskuudessa aatelistaustansa vuoksi. 

Nikitalle ja Marialle syntyi kaksi lasta:
*ruhtinas Nikita Romanov (1923–2007), meni naimisiin 1961 Janet Annin (ortodoksinen nimi Anna Mihailovna) Schonwaltin (1933–2017) kanssa. Heillä oli lapsi: Fjodor Nikititš (1974–2007).
*ruhtinas Aleksandr Romanov (1929–2002), meni naimisiin 1971 prinsessa Maria Immaculata Valguarnera di Niscemin (1931–2023) kanssa.

## Lähteet