open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Diffa (alue)

**Diffan alue** () on hallintoalue Nigerin kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 156&nbsp;906 neliökilometriä. Asukkaita on 593&nbsp;821 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).

## Maantiede
Diffan alue muodostaa 12,4 % Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Zinderin ja pohjoisessa Agadezin alueisiin, idässä Tšadiin ja etelässä Nigeriaan.

Seutu kuuluu Tšadjärven altaaseen. Pinnanmuodostusta leimaavat hiekkadyynit, laaksot ja pohjoisen kalliorinteet. Vesistöjä ovat koillisessa sijaitseva Tšadjärvi ja Nigerian rajalla virtaava Komadougou Yobé. Kuivuudesta ja laiduntamisesta kärsinyt kasvillisuus on pohjoisessa aroa ja etelämpänä savannia. Kaikkein eteläisimmässä osassa on jäljellä vähän metsää.

Alueen eteläosa kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Pohjoisosa on Sahelin ja Saharan siirtymäaluetta. Vuotuinen sademäärä vaihtelee etelän 400 millimetristä pohjoisen 20 millimetriin. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Tammikuun keskilämpötila on 30,7 ja toukokuun 42,3 astetta.

## Hallinnollinen jako ja asutus
Alue jakautuu kuuteen departementtiin ja 12 kuntaan. Departementit ovat Bosso, Diffa, Goudoumaria, Mainé Soroa, N’Gourti ja N’Guigmi. Kaupunkikuntia ovat Diffa, Mainé Soroa ja N’Guigmi ja maalaiskuntia Bosso, Chétimari, Foulatari, Goudoumaria, Gueskérou, Kabaléwa, N’Gourti, N’Guelbeyli ja Toumour. Perinteinen hallinto käsittää kuusi kantonia ja joukon paimentolaisryhmiä.

Alueella asuu 3,5 % Nigerin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 14,8 %. Asukkaiden enemmistö on kanureja (58 % vuonna 2001). Lisäksi on fulbeja (27 %), tubuja (7 %), hausoja (3 %), arabeja (3 %), budumoja ja tuaregeja. Vallitseva uskonto on islam.

## Talous
Tärkein liikenneväylä on lännestä N’Guigmiin johtava asfaltoitu maantie RN1. Diffassa on lentokenttä.

Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja lehmänpapu. Keinokastelun avulla viljellään pippuria, sipulia, riisiä, vehnää, maissia ja ohraa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.

## Matkailu
Matkailu alueelle on hyvin vähäistä. Kiinnostavina kohteina mainitaan Goudoumarian keidas, Talin valkoinen autiomaa N’Guigmin pohjoispuolella, Tšadjärvi, Komadougou Yobé, Kanem-Bornun muinaisen pääkaupungin Garou Melen rauniot ja autiomaareitti N’Guigmista Agademin kautta Bilmaan. Matkailupalveluja on lähinnä vain Diffassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Diffan alueen sivusto
Dosso (alue)

**Dosson alue** () on hallintoalue Nigerin lounaisosassa. Sen pinta-ala on 31&nbsp;000 neliökilometriä ja väkiluku 2&nbsp;037&nbsp;713 henkeä (väestönlaskenta 2012). Alueen hallinnollinen keskus on Dosson kaupunki.

## Maantiede
Dosson alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Tillabérin ja idässä Tahouan alueisiin, kaakossa Nigeriaan ja lounaassa Beniniin. Sen pohjoisosa kuuluu Sahelin ja eteläosa Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Kuiva kausi kestää marraskuusta toukokuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 511–810 millimetriä (vuosina 2009–2013). Keskilämpötilat vaihtelevat 22:n ja 36:n asteen välillä. Pinnanmuodostusta leimaavat tasangot sekä pohjoisesta etelään kulkevat vadit, joita kutsutaan nimellä *dallol*. Alueen etelärajalla virtaa Nigerjoki.

## Aluejako
Alue jakautuu Boboyen, Dioundioun, Dogondoutchin, Dosson, Falmeyn, Gayan, Logan ja Tibirin departementteihin sekä 43 kuntaan. Kaupunkikuntia ovat Birni  N’Gaouré, Dogondoutchi, Dosso, Gaya ja Loga. Perinteinen hallinto käsittää Dosson sulttaanikunnan, 15 kantonia ja kolme fulberyhmää. Vuonna 2014 alueella oli 1&nbsp;672 kylää ja hallinnollista heimoa.

## Väestö
Asukkaista 48,1 % on djermoja, 42,1 % hausoja, 8,6 % fulbeja ja 1,0 % tuaregeja (vuonna 2001). 91,1 % väestöstä elää maaseudulla. Asutus on tiheintä alueen eteläosassa.

## Talous
Alueen halki kulkee päällystetty valtatie N1, josta haarautuu Dossossa päällystetty valtatie N7 Beninin rajalle Gayaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja metsien hyödyntäminen. Maanviljely on keskittynyt Nigerjoen laaksoon ja vadien varsille. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset ja aasit. Teollisuutta edustavat leipomot ja maataloustuotteiden jalostus. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Matkailu alueelle on vähäistä.

Koulutusjärjestelmä käsittää lastentarhoja, ala- ja yläkouluja, ammattikouluja sekä Dosson, Dogondoutchin ja Gayan lukiot. Terveysasemien ja terveyskeskusten lisäksi on viisi piirisairaalaa ja aluesairaala.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Dosson alueen sivusto
Tillabéri (alue)

**Tillabérin alue** () on hallintoalue Nigerin länsiosassa. Sen pinta-ala on 97&nbsp;251 neliökilometriä. Alueella on 3,3 miljoonaa asukasta (vuonna 2017, arvio). Sen hallinnollinen keskus on Tillabérin kaupunki. 

## Maantiede ja ilmasto
Tillabérin alue muodostaa 7,7 prosenttia Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu koillisessa Tahouan ja idässä Dosson alueisiin, etelässä Beniniin, lännessä Burkina Fasoon ja pohjoisessa Maliin. Alueen keskellä sijaitsee Niameyn kaupunkialue. Se on pinnanmuodostukseltaan lähinnä puolitasankoa, jota halkovat Nigerin, sen sivujokien ja vadien muodostamat laaksot. Tulvatasangon muodostavan Nigerin suurin sivujoki on Gorouol. Vadeja ovat Azawagh ja sen jatke Dallol Bosso.

Alueen eteläisin osa kuuluu Sudanin ja keskiosa Sahelin vyöhykkeisiin. Pohjoisosa on Sahelin ja Saharan siirtymäaluetta. Vuodenaikoja on kaksi. Kuiva kausi kestää marraskuusta toukokuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on pohjoisessa 200–300 ja etelässä yli 600 millimetriä. Lämpötilat vaihtelevat 17 ja 42 asteen välillä. Kasvillisuus on etupäässä pensas- ja puusavannia. Etelässä sijaitsee W-kansallispuisto.

## Hallinnollinen jako ja väestö
Tillabérin alue on muodostettu vuonna 1988 entisestä Niameyn departementista, josta erotettiin Niameyn kaupunkikunta. Alueeseen kuuluu 13 departementtia, jotka ovat Abala, Ayerou, Balleyara, Banibangou, Bankilare, Filingué, Gotheye, Kollo, Ouallam, Say, Téra, Tillabéri ja Torodi. Kuntia on 45. Departementtien keskuskunnilla on kaupunkikunnan status. Perinteinen hallinto käsittää 31 kantonia, 9 fulbe- ja tuaregiryhmää sekä 1946 kylää ja heimoa.

Alueella oli vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 2&nbsp;722&nbsp;482 asukasta. Vuotuinen väestönkasvu on 3,2 prosenttia. Alle 15-vuotiaita on 50,7 prosenttia. Väestöstä 93,7 prosenttia asuu maaseudulla. Etnisiä ryhmiä ovat songhait ja djermat, fulbet, tuaregit, hausat, gurmat ja arabit.

## Elinkeinot ja palvelut
Alueen pääelinkeino on maa- ja metsätalous, jota harjoittaa 80 prosenttia aktiiviväestöstä. Maanviljely perustuu sade- ja keinokasteluun. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja riisi. Karjanhoito perustuu paimentolaisuuteen, transhumanssiin ja laiduntamiseen. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta sekä hyödynnetään metsiä. Muita elinkeinoja ovat maataloustuotteiden jalostus, kaivostyö, kaupankäynti, käsityöammatit, liikenne, matkailu ja palvelut.

Alakoulua käy 21,6 ja yläkoulua 3,7 prosenttia ikäluokasta (vuonna 2017–2018). Tillbérissa on yliopisto ja Sayssa islamilainen yliopisto. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, kuusi piirisairaalaa, joukko terveyskeskuksia ja yksityisvastaanottoja. Kulttuurilaitoksia ovat 13 kulttuuritaloa ja 11 kirjastoa.

## Matkailu
Tillabérin alue on Agadezin jälkeen Nigerin toiseksi tärkein matkailukohde. Luonnonnähtävyyksiä ovat Nigerjoen laakso, W-kansallispuisto, Ayoroun virtahevot ja Länsi-Afrikan ainoa kirahvilauma Kourén länsipuolella. Lisäksi on useita historiallisia ja arkeologisia kohteita. Matkailusesonki kestää marraskuusta helmikuuhun.

## Lähteet
* 
* 
* 

## Viitteet

## Aiheesta muualla
Erillisjousitus

**Erillisjousitus** on yksi autojen jousitusjärjestelmistä, joissa ajoneuvon saman akseliston pyörien joustoliikkeet eivät vaikuta toisiinsa. Erillisjousituksen vastakohta on jäykkä akselisto, jossa toisen pyörän pystysuuntainen liike vaikuttaa myös toiseen saman akselin pyörään.

Akselistolla tarkoitetaan kokonaisuutta, johon kuuluvat pyörien lisäksi pyörien tuenta sekä osa ohjauslaitteista ja voimansiirtolaitteista. Pyörien tuentaan kuuluvat jousitus- ja pyöräntuentajärjestelmä, joka yhdistää pyörän ja auton rungon.

Jousituksen tarkoituksena on pienentää ja vakauttaa korin liikkeitä pyörän kulkiessa epätasaisuuksien yli. Nykyisissä henkilöautoissa on erillisjousitus etupyörissä ja hyvin usein myös takapyörissä.

Erillisjousitus vähensi myös auton jousittamattoman massan määrää verrattuna jäykän akselin käyttöön. Koska jäykkä akseli on painava tällä on myös merkitystä auton ajo-ominaisuuksiin.

## Lähteet
Ole Kandelin

**Ole Kandelin** (22. marraskuuta 1920 Porvoo – 23. tammikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Nuorena tuberkuloosiin kuollut Kandelin ennakoi maalauksillaan modernismin kehittymistä Suomessa. Hänen viimeiset maalauksensa olivat ensimmäisiä täysin abstrakteja kokeiluja Suomessa. Kandelinin tuotannosta suuri osa on Ruotsissa, jossa hän vietti aikaa keuhkotautiparantolassa. 

Kandelin kuoli 26-vuotiaana tuberkuloosiin. Kandelinin maalaus *Yksin* kuuluu Albert de la Chapellen taidekokoelmaan, joka on Länsi-Uudenmaan museossa..

## Maalauksia

Ole Kandelin The Rope-dancer.jpg|*Nuorallatanssija*, 1944. (Ateneum)
Ole Kandelin. Yksin. 1940-luku. 907x1200.jpg|*Yksin*, 1940-luku. (Albert de la Chapellen taidekokoelma)


## Lähteet

## Kirjallisuutta
* *Ole Kandelin, 1920–47: maalauksia, akvarelleja, piirroksia: näyttely Amos Andersonin taidemuseossa 25.2.–9.4.1978*. Toim. Bengt von Bonsdorff & Liisa Vakkuri. Helsinki: Amos Andersonin taidemuseo. (72. s. kaksikielinen näyttelyesite)
* *Ole Kandelin 1920-1947: abstraktio, kukka ja kuolema*, Espoon modernin taiteen museo 2008  (168 s, kaksikielinen julkaisu)

## Aiheesta muualla

* Ole Kandelin, Kansallisgalleria
Berdjansk

**Berdjansk** (, ), vuosina 1939–1958 **Osipenko**, on satamakaupunki Ukrainassa, Asovanmeren rannalla. Vuonna 2012 siellä oli 116&nbsp;563 asukasta; tällöin se muodosti oman kaupunkipiirinsä. Kaupungissa toimii useita kombinaatteja, muun muassa Azovkabel, Južhidromaš ja Azovselmaš, jotka tarjoavat työpaikkoja teollisuuden parissa. Berdjanskissa on myös terveyskylpylä, jossa annetaan mutakylpyjä ja ilmastohoitoa. 1800-luvulla niistä kävi nauttimassa parhaimmillaan yli puoli miljoonaa ihmistä vuodessa.

Heinäkuussa 2020 Ukrainan piiritason hallintoa uudistettiin. Tällöin aiemmin hallinnollisesti alueiden alaisuudessa olleet kaupunkipiirit ja kaupungit liitettiin osaksi uusia laajempia piirejä. Berdjanskin kaupunkipiiristä tuli osa laajentunutta Berdjanskin piiriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Photopanorama Berdiansk
Zinder (alue)

**Zinderin alue** () on hallintoalue Nigerin keskiosassa. Sen pinta-ala on 155&nbsp;778 neliökilometriä. Alueella on 4,1 miljoonaa asukasta (vuonna 2016, arvio). Sen hallinnollinen keskus on Zinderin kaupunki.

## Maantiede ja ilmasto
Zinderin alue muodostaa 12,3 prosenttia Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Maradin, pohjoisessa Agadezin ja idässä Diffan alueisiin sekä etelässä Nigeriaan. Pinnanmuodostusta leimaa Damagaram-Monion massiivi alueen keskiosassa, joka erottaa toistaan Ouillimindenin altaan pohjoisessa ja Tšadjärven altaan idässä ja etelässä. Korkein kohta on yli 700 metriä korkea Termitvuoristo. Vesistöjä ovat sadeaikaan täyttyvät vadit, järvet ja lammet.

Alue kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Pohjoisosa on Sahelin ja Saharan ja eteläosa Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykettä. Vuotuinen sademäärä on pohjoisessa alle 100 ja etelässä 400–700 millimetriä. Sadekausi kestää touko-kesäkuusta syys-lokakuuhun. Lämpötilat vaihtelevat 15 ja 40 asteen välillä.

## Hallinnollinen jako ja väestö
Alueeseen kuuluu kymmenen departementtia, jotka ovat Belbédji, Damagaram Takaya, Dungass, Gouré, Kantché, Magaria, Mirriah, Takieta, Tanout ja Tesker. Departementtien keskuskunnilla on kaupunkikunnan status. Maalaiskuntia on 40. Zinderin kaupunki koostuu viidestä kunnasta. Perinteinen hallinto käsittää Damagaramin sulttaanikunnan, 33 kantonia, 13 fulbe-, kolme tuaregi-, kolme tubu- ja yhden arabiryhmän, 2742 kylää ja heimoa sekä 4857 pikkukylää ja leiripaikkaa.

Zinder on Nigerin väkirikkain alue. Siellä asuu 20,8 prosenttia maan väestöstä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan alueella oli 3&nbsp;539&nbsp;764 asukasta. Vuotuinen väestönkasvu on 4,7 prosenttia. Alle 15-vuotiaita on 53,6 prosenttia. Kaupunkiväestön osus on 15,6 prosenttia. Suurimmat etniset ryhmät ovat hausat ja kanurit. Vähemmistönä on fulbeja, tuaregeja, arabeja, tubuja ja djermoja. Vallitseva uskonto on islam (98 %). Lisäksi on kristittyjä.

## Talous ja palvelut
Alueen pääelinkeinot ovat etelässä maanviljely ja pohjoisessa karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Zinderissä toimii vuonna 2011 avattu öljynjalostamo.

Alakoulua käy 56,3 ja yläkoulua 19,5 prosenttia ikäluokasta (vuonna 2014–2015). Zinderissä toimii vuonna 2008 avattu tekninen korkeakoulu. Terveyspalveluihin kuuluu aluesairaala, viisi piirisairaalaa sekä joukko terveyskeskuksia ja yksityisvastaanottoja.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Turvavyötyyny

**Turvavyötyyny** on rintakehän yli kulkevaan turvavyön osaan liitetty tyyny, joka täyttyy onnettomuudessa. Lauennut turvavyötyyny estää kehon liikkeitä ja vaimentaa turvavyön kehoon kohdistamia rasituksia.
Donald Slayton

**Donald Kent ”Deke” Slayton** (1. maaliskuuta 1924 Sparta, Wisconsin – 13. kesäkuuta 1993) oli yhdysvaltalainen astronautti,  yksi seitsemästä alkuperäisestä Mercury-astronautista.

Slayton syntyi maatilalla lähellä Spartaa, Wisconsinin osavaltiossa. Hän liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin vuonna 1942 ja osallistui toiseen maailmansotaan B-25-pommikoneen lentäjänä 56 taistelulennolla Euroopassa. Sodan jälkeen Slayton suoritti ilmailualan insinööritutkinnon Minnesotan yliopistossa.

## Ura NASAssa

Sydämen rytmihäiriöistä johtuen Deke Slayton ei voinut osallistua avaruuslennoille, ja hän oli alkuperäisistä seitsemästä astronautista ainoa, joka ei lentänyt Mercury- ja Gemini-lennoilla.

Jouduttuaan lääketieteellisistä syistä syrjään lentotehtävistä Slayton erosi ilmavoimista ja työskenteli avaruushallinto NASA:n palveluksessa siviilinä vastaten astronauttien valinnasta lennoille.

Slaytonin läpäistyä terveystarkastukset, hän osallistui vuonna 1975 Apollo–Soyuz-lennolle yhdessä Thomas Staffordin ja Vance B. Brandin kanssa. Apolloon telakoituneen Soyuz-aluksen miehistön kosmonautteina olivat ensimmäisen avaruuskävelyn suorittanut Aleksei Leonov ja Valeri Kubasov.

Deke Slayton kuoli pahanlaatuiseen aivokasvaimeen vuonna 1993.

## Lähteet
* NASA:n Mercury sivut 
## Aiheesta muualla

*NASAn elämäkerta 
*Spacefacts.de:n elämäkerta 
*Deke Slayton Museum
Bila Tserkva

**Bila Tserkva** (, , ) on kaupunki Keski-Ukrainassa Kiovan alueella, noin 80 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta etelään, Dneprin sivujoen Rosin varrella. Vuoden 2021 alussa kaupungissa arviotiin asuvan 208&nbsp;737 henkeä. Bila Tserkva on asukasluvultaan Kiovan alueen suurin kaupunki ja hallinnollisesti alueen alainen kuntatason yksikkö. Bila Tserkvan kaupunki toimii myös sitä ympäröivän Bila Tserkvan piirin hallintokeskuksena.

## Historiaa

### Varhaishistoria
Bila Tserkvan paikalle perustettiin 1032 Jurjivin linnoituskaupunki Kiovan Venäjän etuvartioksi eteläpuolen tasankojen vaeltavia heimojen hyökkäyksiä vastaan. Kiptšakit hyökkäsivät kaupunkiin useita kertoja, ja tataarit tuhosivat sen 1200-luvulla. Kaupunki rakennettiin uudestaan, kun tataarit saatiin häädettyä 1300-luvulla. Kaupunki nimettiin kivikirkon raunioiden mukaan. Seuraavien vuosisatojen aikana Bila Tserkva kuului Liettuan suuriruhtinaskuntaan (vuodesta 1363) ja Puola-Liettuaan (vuodesta 1569). 1500-luvun lopulta 1700-luvun alkuun kaupunki oli käytännössä autonomisesti hallinneiden kasakoiden vallassa, ja siitä tuli osa Kasakkahetmanaattia. Vuosina 1648–74 ja 1702–12 kaupunki kuului Bila Tserkvan kasakkarykmentin alueeseen. Vuodesta 1795 Bila Tserkva kuului Venäjän keisarikuntaan.

### 1900-luku
Ukrainan itsenäisyyssodan (1917–20) aikana Bila Tserkva oli vapaiden kasakoiden päämajakaupunki. Vuosina 1932–1933 Stalinin ajan politiikkaa seuranneessen holodomor-nälänhätään kuoli kaupungissa ainakin 22&nbsp;000 asukasta. Kaupunki kärsi pahoin myös toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen neuvostoaikoina kaupunki kasvoi nopeasti ja siitä tuli teollisuuskeskus, jossa oli konepaja- ja rakennusteollisuutta.

## Liikenneyhteyksiä
Bila Tserkvan rautatieasema sijaitsee Ukrainan rautateiden päärataverkolla ja kaupungista on toimivat yhteydet niin Kiovan suuntaan kuin maan itäisiin osiinkin.  Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu kaupungin noin 6 kilometrin päästä idästä ohittava valtatie M5, joka on osa laajempaa Pietarista Mustallemerelle johtavaa eurooppatietä . Satelliittikuvan perusteella noin 6 kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella on sotilaslentokenttä.

## Kuvagalleria

Tiedosto:Organ_Hall_in_city_of_Bila_Tserkva.jpg|Kaupungin symboli: valkoinen kirkko Bila Tserkvassa
Tiedosto:Станція Біла Церква.jpg|Bila Tserkvan rautatieasema


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Eräs kaupunkiportaali 
* Toinen kaupunkiin keskittynyt portaali 
* Kartta  
* Ympäröivän Bilatserkvan piirin kotisivut  (bcrda.gov.ua)
Akatemiatalo

**Akatemiatalo** on uusklassistinen alun perin Turun Akatemian käyttöön vuonna 1815 valmistunut mutta vuonna 1817 vihitty rakennus Turun keskustassa I kaupunginosassa tuomiokirkon tuntumassa. Rakennuksen on suunnitellut Carl Christoffer Gjörwell. Se on Suomen huomattavimpia esimerkkejä kustavilaisesta uusklassistisesta rakennuksesta. 

Talon Hämeenkadun puoleisessa päätykolmiossa lukee teksti *Primus lapis positus MDCCCII ultimus MDCCCXV.* Ensimmäinen kivi siis asetettiin 1802 ja viimeinen 1815*.* Akatemiatalon peruskiven muuraus vuonna 1802 oli merkkitapaus, johon osallistuivat muun muassa Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea. Akatemiatalo kärsi vakavia vaurioita Turun palossa vuonna 1827. Turun tuhouduttua laajalti palossa päätettiin yliopisto siirtää Helsinkiin. Rakennus kunnostettiin kuitenkin entiselleen Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti ja luovutettiin vuonna 1830 Turun hovioikeuden, Turun tuomiokapitulin ja lääninhallituksen käyttöön. Nykyään tilat ovat kokonaisuudessaan hovioikeuden käytössä, lukuun ottamatta juhlasalia, jota hallinnoi Turun yliopisto. Juhlasali Solennitetssalen on ainut juhlasali Ruotsin vallan ajalta Suomessa.

Akatemiantalon yleisilmeeltään vaikuttava ja toteutukseltaan haastavat kivityöt katsotaan synnyttäneen Suomeen uuden ammattikunnan haaran kivenhakkauksen alalle. 


Akatemiantalo, Rothoviuksenkatu.jpg|Akatemiatalo Rothoviuksenkadun puolelta.
TYYn Kuoro @ TOMF 2007.jpg|Turun yliopiston ylioppilaskunnan kuoro esiintymässä Akatemiatalon juhlasalissa.

 
## Lähteet
Dalasi

**Dalasi** (tunnus GMD, lyhenne D) on Gambian valuutta, joka jakautuu 100 bututuun. 

Vuonna 1971 käyttöön otettu Dalasi korvasi aiemmin käytössä olleen Gambian punnan vaihtosuhteessa 1 Gambian punta = 5 dalasia. Dalasi on saanut nimensä Länsi-Afrikan ranskankielisestä dala-kolikosta, joka juontaa juurensa englannin kielen sanaan ”dollar”.

6. kesäkuuta 2025 yksi dalasi oli 0,012 euroa, eli yksi euro oli 81,93 dalasia.

## Setelit ja kolikot
Gambiassa on käytössä 5, 10, 20, 25, 50, 100 ja 200 dalasin setelit sekä 1, 5, 10, 25 ja 50 bututin ja 1 dalasin kolikot. 
Image:Gambia-banknotes 0003.jpg|50 dalasin seteli edestä ja takaa.
Image:Uang_Dalasi_Gambia.jpg|10 dalasin seteli edestä.
Image:Dalasi gambiano.JPG|pienoiskuva|1 dalasin kolikko (1987).


## Valuuttavarannot
Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) mukaan Gambian laajan rahan määrä (M3) oli vuoden 2023 lopussa yhteensä 70,81 miljardia dalasia. Valuuttakurssien suojaamiseksi valuuttavarantoja oli 35,33 miljardin dalasin edestä, mikä vastaa suhdetta 1:2, eli 10 dalasia 20:sta on katettu vastinarvolla. Tämä taso ylittää kansainvälisen keskiarvon. Kaikki valuuttavarannot koostuvat ulkomaisista valuutoista, IMF:n erityisnosto-oikeuksista sekä muista reserveistä. Kultavarantoja Gambialla ei ole.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Central Bank of Gambia
Hakata-Gion Yamakasa

**Hakata-Gion Yamakasa**, toisinaan **Hakata-Gion Yamagasa** () on Fukuokan kaupungissa heinäkuussa pidettävä festivaali. Se on kaupungin vanhin festivaali ja sen historia yltää yli 700 vuoden päähän. Festivaali kerää vuosittain noin 2 miljoonaa katsojaa.

## Pääpiirteet
Yamakasa-festivaaliin osallistuvat Fukuokan kaupungin kansalaiset ja se tapahtuu Hakatan alueella, Nakagawa-joen ja Mikasagawa-joen välissä. Tapahtuman ylin elin on Kushida Jinja (Kujidan temppeli) ja se on osa Gion Matsuria, joka pidetään heinäkuun aikana Kiotossa.

Yamakasa on Hakatan tärkein edustaja Japanissa. Sen aikana käytettävä rituaalimainen huuto () äänestettiin vuonna 1996 Japanin 100 kauneimman äänen joukosta kaikkein kauneimmaksi.

Yamakasan osallistujat ovat kaikki Fukuokan kaupungin asukkaita. Festivaaliin ei osallistu ainoastaan tavallisia asukkaita vaan myös Kushidan temppelin Shinto-papit ovat mukana juhlassa.

Festivaalissa kilpailijat kantavat kilpaa raskasta bambusta kasattua temppeliä olkapäillään läpi ennaltamäärätyn reitin Hakatan alueella. Yhdessä joukkueessa osanottajia on useita satoja ja joukkueita on yhteensä seitsemän. Reitti kestää juosta läpi noin 34 minuuttia.

Festivaaliin osallistuminen on suuri kunnia ja siihen voi osallistua vain kutsulla. Monet hääparit pitävätkin häänsä heinäkuussa, jotta festivaaliin osallistuvat miehet voisivat tulla paikalle perinteisiin vaatteisiin pukeutuneena.

## Historia
Vuonna 1241 Kamakura-kaudella Hakataan iski rutto, joka tappoi runsaasti kaupungin asukkaita. Shouten temppelin ylipappi Sei'ichi rakennutti itselleen kannettavan bambutemppelin, jolla häntä kannettiin ympäri kaupunkia. Temppelinsä päältä Sei'ichi heitti sairaiden päälle pyhää vettä, jonka kerrottiin parantaneen ihmiset. 

Alun perin Sei'ichin muistoa kunnioitettiin yhden temppelin voimin sen kiertäessä kaupunkia heinäkuussa. Toisen maailmansodan jälkeen tapahtumasta muodostui kilpailu, jossa oli alun perin 13 joukkuetta. Nykyään joukkueita on 7; Ebisu-nagare, Daikoku-nagare, Doi-nagare, Higashi-nagare, Nishi-nagare, Nakasu-nagare ja Chiyo-nagare. 

Nykyisenkaltaisia temppeleitä alettiin käyttää Edo-kaudella vuonna 1687, jolloin tapa matkittiin Kioton alueelta. Alun perin Doi-nagareksi nimetyn kauppiasjoukon miehet rakensivat Tōchōjin temppelin pihalle kannettavan temppelin, jota he kantoivat huutaen "Oi san" ().

Vuonna 1955 festivaali nimettiin virallisesti "Hakata-Gion Yamakasa" -festivaaliksi ja myös Hakatan ulkopuolisessa Shintenchōn kauppakadulla alettiin pystyttää Yamakasa-temppeleitä. Vuodesta 1970 myös pienet lapset ovat saaneet osallistua tapahtumaan ja heillä on oma lasten vuori (), jota he kantavat.

## Aikataulu
Festivaalin tapahtumilla on tarkka aikataulu, jonka mukaan kilpailun eri osat tapahtuvat joka vuosi samoina päivinä.

*1.–15. heinäkuuta - Yamat rakennetaan ja julkistetaan yleisölle.
*1. heinäkuuta, ilta - Pyhän hiekan hakeminen Hakozakin temppelistä.
*1. - 8. heinäkuuta välisenä lauantaina ja sunnuntaina lasten Yamakasa viedään alueen jokaisen kodin luokse näytille.
*9. heinäkuuta - Pyhän hiekan haku uudestaan Hakozakin temppelistä.
*10. heinäkuuta - Teeseremonia
Regis McKenna

**Regis McKenna** on yhdysvaltalainen liikemies, joka tunnetaan monien Piilaakson yritysten alkutaipaleelta. Hän perusti vuonna 1970 mainostoimiston Regis McKenna, Inc., joka tarjosi konsultointi- ja markkinointipalveluita IT-alan yrityksille. McKennan uran varrelta löytyvät muun muassa seuraavat yritykset: America Online, Apple Computer, Compaq, Electronic Arts, Genentech, Intel, Lotus Software, Microsoft, National Semiconductor, Silicon Graphics ja 3COM. 

McKenna jäi eläkkeelle mainostoimistostaan vuonna 2000.

## Teokset
* The Regis Touch (1986) 
* Relationship Marketing (1993) 
* Real Time (1997) 
* Total Access (2002) 
* Access-marketing (2003) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Regis McKennan kotisivut
Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus

**Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen** (EFES) vastuualueena oli Suomen lentotiedotusalueen (ICAO-koodi EFIN) eteläosa, joka kattoi Etelä- ja Keski-Suomen Oulun läänin etelärajaan saakka. Tällä alueella tapahtuvien lentojen lennonvarmistuspalveluita (lennonjohto-, lentotiedotus- ja hälytyspalvelu) varten lennonvarmistuskeskuksessa toimi aluelennonjohto (, lyh. *ACC*). Lyhenne EFES tulee sanoista Europe, Finland ja Etelä-Suomi.

## Organisaatio ja historiaa
Lennonvarmistuskeskuksessa toimi myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (, lyh. *RCC*).

Vuosittain Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen vastuualueella tapahtui noin 220&nbsp;000 mittarilentosääntöjen ( lyh. *IFR*) mukaan suoritettua lentoa, joka oli noin 95% IFR-lentojen kokonaismäärästä Suomen alueella. 

Keskus sijaitsi vuodesta 1966 vuoteen 2015-2018 asti Tampereen Aitolahden Olkahisissa Aitovuoressa.

Pohjois-Suomen lennonvarmistuspalveluita hoiti Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskus (EFPS), joka on toiminut Rovaniemellä Rovaniemen lentoaseman alueella vuodesta 1976 alkaen. Finavia päätti kuitenkin huhtikuussa 2009 keskittää koko Suomen lennonvarmistustehtävät Tampereelle ja lakkauttaa EFPS:n. Kyseinen uusi toimintamalli tuli käyttöön marraskuussa 2010, jolloin Etelä- ja Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskukset lakkautettiin ja tilalle perustettiin Suomen aluelennonjohto. 

Vuonna 2013 Finavia päätti siirtää toiminnan Helsinki-Vantaan lentoasemalle Vantaalla. Siirto toteutui vuosina 2015-2018. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen kotisivu
* Lennonvarmistuskeskus Googlen satelliittikuvassa
GtkRadiant

**GtkRadiant** on tietokonepelien tasojen suunnitteluun tarkoitettu ohjelma. Sen alkuperäiset kehittäjät ovat id Software ja Loki Software. Tällä hetkellä sitä ylläpitää ja kehittää id Software ja joukko vapaaehtoisia. GtkRadiant on vapaa ohjelmisto jota levitetään GNU GPL:n alla.

GtkRadiant pohjaa pitkälti id Softwaren sisäisiin pelinkehitystyökaluihin, erityisesti QE4-tasoeditoriin jota käytettiin *[[Quake II]]*:n kehittämiseen. QE4:stä kehittyi QERadiant, josta GtkRadiant kehittyi. Samasta koodista on myös lähtöisin Q3Radiant, *[[Quake III Arena]]*n tasoeditori, ja D3Radiant, *[[Doom 3]]*:n sisäänrakennettu tasoeditori.

GtkRadiant on alustariippumaton: Se pohjaa GTK+-käyttöliittymäkirjastoon ja toimii Windowsin lisäksi myös Linuxilla ja Mac OS X:ssä. Lisäksi se on pelimoottoririippumaton: Siihen voidaan helposti lisätä tuki uusille peleille, myös peleille jotka eivät pohjaa id Softwaren pelimoottoreihin (mm. *[[Half-Life]]* on tuettu, joskin se käytännössä pohjaa erittäin pitkälti muuteltuun *[[Quake]]*-pelimoottoriin).
Joanna Hoffman

**Joanna Karine Hoffman** on yhdysvaltalainen ohjelmistosuunnittelija. Hän työskenteli Apple Computerin Macintosh-projektin parissa 1980-luvun alussa. Ennen Applea Hoffman työskenteli fyysikkona ja arkeologina. 

Jef Raskin palkkasi Hoffmanin Macintosh-projektin viidenneksi jäseneksi syyskuussa 1980. Projektissa Hoffman työskenteli teknisenä markkinointiasiantuntijana. Hän kirjoitti Macintoshin ikkunointirajapinnan ensimmäisen dokumentaation kolmannen osapuolen ohjelmistokehittäjiä varten. Työ oli erityisen merkittävä siksi, että ennen graafisen käyttöliittymän sisältäviä käyttöjärjestelmiä ohjelmistokehittäjät rakensivat itse sovelluksiinsa käyttöliittymät. System 1.0:n myötä käyttöjärjestelmä tarjosi kirjastot graafista käyttöliittymää varten, joten rajapinnan dokumentointi oli tärkeää sovellusten kehittämiseksi.

Hoffman ideoi Apple University Consortium -ohjelman perustamisen, jolla myytiin Macintosheja edulliseen hintaan yliopistoille ja korkeakouluille.

Vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa *[[Steve Jobs (vuoden 2015 elokuva)|Steve Jobs]]* Hoffmania näytteli Kate Winslet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Joanna Hoffmaniin liittyviä tarinoita Folklore.orgissa
Harar

**Harar** on kaupunki itäisessä Etiopiassa. Se on Hararin osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2012 siellä oli 110&nbsp;457 asukasta. Harar sijaitsee 1&nbsp;885 metrin korkeudessa ja noin 500 kilometrin päässä maan pääkaupungista Addis Abebasta.

Harar on ollut jo vuosisatojen ajan merkittävä kauppakeskus. Se on yhdistetty kauppareittien avulla muuhun Etiopiaan ja Afrikan sarveen sekä Arabian niemimaahan.

Vuonna 2006 Harar valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Kaupunkia pidetään islamin "neljänneksi pyhimpänä kaupunkina" ja siellä sijaitsee 82 moskeijaa, joista vanhimmat 900-luvulta, sekä 102 pyhäkköä .

## Asukkaat
Hararin asukkaat edustavat useita etnisiä ryhmiä, kuten amharoita, oromoita, somaleita, gurageja ja tigrejä, sekä muslimeja että kristittyjä. Kaupungin muurien sisäpuolella asuvasta väestöstä suurin osa on kuitenkin syntyperäisiä harareja. He puhuvat seemiläistä hararin kieltä, ja periytyvät mahdollisesti Aksumin valtakunnan sotilaallisen tukikohdan asukkaista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Harar Portal  
*Etiopian aarteet  
*Harar UNESCOn sivuilla
Tšerkasy

**Tšerkasy** () on kaupunki Keski-Ukrainassa Dneprin länsirannalla, noin kaksisataa kilometriä Kiovasta etelään. Se on Tšerkasyn alueen ja sen Tšerkasyn piirin hallinnollinen keskus. Vuonna 2013 siellä oli runsas 285&nbsp;000 asukasta.

Rautatie Moskovasta Odessaan kulkee Tšerkasyn kautta ja ylittää siellä Dneprjoen 12&nbsp;km pitkää yhdistettyä rautatie- ja maantiesiltaa pitkin.

Tšerkasyssa on Bohdan H’melnytskyin kansallinen yliopisto ja Tšerkasyn valtion teknillinen yliopisto.

Kuva:Brücke von Tscherkassy.jpg|Silta yli suuren virran.
Kuva:CherkasyNationalUniversity2.JPG|Kansallisen yliopiston rakennus.
Kuva:CherkasyPhilarmonic.jpg|Kaupunginorkesterin talo.
Kuva:Черкаси.jpg|Yöllinen näkymä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupunkiin keskittynyt sivusto  (ckrada.com/)
Tšernihiv

**Tšernihiv** (, , *Tšernigov*) on vanha kaupunki Pohjois-Ukrainassa. Vuonna 2012 sen väkiluku oli runsaat 250&nbsp;000. Se on Tšernihivin alueen hallinnollinen keskus ja sijaitsee Dneprin merkittävän sivuhaaran Desnan varrella.

## Historia

Paikkakunnan sijainti vesireitin varrella näkyy kaupungin asutushistoriassa. Nykyisen Dneprin ja Desnan varrella liikkui metsästäjiä pian edellisen jääkauden mannerjään vetäytymisen jälkeen. Myöhäispaleoliittisen kauden Kostjonkin kulttuuri kattoi Desnan jokivarren. Nykyisen Tšernihivin alueelta on löydetty asutuksen jälkiä sekä nuoremmalta kivikaudelta että pronssikaudelta.

Myös Ukrainan historiallisella ajalla kaupunki on merkittävä. Vanhimmat kronikkamaininnat Tšernihivistä ovat vuodelta 907, mutta paikkakunnan katsotaan olleen itäslaavilaisten heimojen asuttama jo satoja vuosia aiemmin. Nämä heimot sulautuivat osaksi Kiovan Rusia. 1100-1300-luvuilla kaupunki oli vauraan Tšernihivin ruhtinaskunnan keskus. Tämän ruhtinaskunnan ensimmäinen hallitsija Mstislav oli Vladimir Suuren poika.

Kaupungissa on useita vanhoja luostareita ja vauraita kirkkoja eri vuosisadoilta.

## Asukasluvun kehitys

## Liikenteen kauttakulkupaikka
Tšernihivin rautatieasema on Valko-Venäjältä ja Venäjältä tulevan rautatieliikenteen merkittävä solmukohta. Valtatie M01 ohittaa kaupungin länsipuolelta. Se on osa Pietarista Kiovaan ja edelleen Mustallemerelle johtavaa eurooppatietä , sitä pitkin päsee lähiseudun metropoleihin. Desna-joen varrella on kaupungin jokisatama.

## Kuvia

2014 Чернігів Україна Адміністративний будинок.jpg
Чернігів. Обласна філармонія.JPG
Дзвіниця, 5 ярусів,висота 58 метрів, Троїцький монастир.jpg
Chernigiv Desna hotel IMG 8722 74-101-0076.JPG
Чернигов, храм Михаила и Федора.JPG
Драматичний театр ім.Т.Г.Шевченка - Teatro Dramático Shevchenko.jpg|Tšernihivin musiikki- ja draamateatteri
Введенська церква. Чернігів.jpg
Церква параскеви П'ятниці, Чернігів.jpg
BudArhiepiskop.JPG


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tšernihivin rautatieasema
Mercallin asteikko

**Mercallin asteikko** kuvaa maanjäristyksen intensiteettiä eli sen aiheuttamia tuhoja ja muita vaikutuksia maanpinnalla tietyssä paikassa. Asteikossa on kaksitoista porrasta. Mercallin asteikko on subjektiivinen asteikko, eli sen arvo riippuu havaitsijasta ja havaintopisteestä. Tunnetumpi Richterin asteikko on objektiivinen asteikko, ja se kuvaa maanjäristysprosessissa vapautuvaa energiaa eli järistyksen magnitudia.

Richterin asteikolla ja Mercallin asteikolla on suora yhteys. Mitä suurempi on järistyksen magnitudi, sitä suuremmat vaikutukset sillä on maanpinnalla eli se saa suuremman järistysintensiteetin. Järistyksen aiheuttamat tuhot heikkenevät sen keskipisteestä poispäin mennessä, joten kauempana keskipisteestä järistys saa pienempiä Mercallin arvoja, vaikka sen magnitudi pysyy samana. Syvät tai syrjässä tapahtuvat maanjäristykset voivat saada pienen intensiteettiarvon, vaikka niiden magnitudi olisi hyvinkin iso.

Alimman eli I-luokan järistystä (magnitudi alle 3,4) ihmiset eivät pysty havaitsemaan. Ylimmän, XII-luokan järistys (magnitudi yli 8,0) aiheuttaa kutakuinkin täydellisen tuhon.

## Muunnettu Mercallin asteikko
Nykyisin käytössä oleva maanjäristyksen vaikutuksia, intensiteettiä mittaava muunnettu Mercallin asteikko eli MMI-asteikko.
Se on kehitetty aikaisemmista Giuseppe Mercallin 1800-luvun lopulla käyttöön ottamasta Rossi-Forelin asteikosta. Mercallin asteikon aiempia muunnelmia olivat muun muassa Mercalli–Cancani–Sieberg-asteikko (MCS) ja Mercalli–Wood–Neuman-asteikko (MWN). Nykyinen MM-asteikko on Charles Richterin muokkaama.

## Mercallin asteikon arvoja
*I maanpinnan kiihtyvyys 1&nbsp;cm/s²
*II 1–2
*III 2–3
*IV 3–6
*V 6–15
*VI 15–30
*VII 30–60
*VIII 60–160
*IX 160–300
*X 200–600
*XI 600–1500
*XII > 1&nbsp;500&nbsp;cm/s²

## Katso myös
*Maanjäristys
*Richterin asteikko
*Momenttimagnitudi

## Lähteet
*Kalle Taipale, Levoton maapallo, Kirjayhtymä 1996, 
*Merkurius-kirjat, Tulivuori, Susanan van Rose, Helsinki media kirjat 1995, 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Modified Mercalli Intensity Scale
Eco (valuutta)

**Eco** on suunnitteilla oleva eräiden Länsi-Afrikan talousyhteisön (ECOWAS) jäsenvaltioiden rahayksikkö. Viisi maata, Gambia, Ghana, Nigeria, Sierra Leone ja Guinea, ovat muodostaneet West African Monetary Zonen (WAMZ), ja niiden lisäksi myös Liberia saattaa liittyä mukaan yhteisvaluuttaan. Lopullisena tarkoituksena on yhdistää eco ja CFA-frangit ja siten luoda yhteisvaluutta kaikille läntisen ja keskisen Afrikan maille. 

Valuutan käyttöönottoa valmistelee West African Monetary Institute, joka sijaitsee Accrassa, Ghanassa. Eco-valuutta on pitänyt ottaa käyttöön jo useita kertoja, mutta sen käyttöönottoa on aina lykätty. Viimeksi vuonna 2009 ECOWAS asetti tavoitteeksi, että eco pitäisi saada käyttöön vuoteen 2020 mennessä.

CFA-frangi oli tarkoitus korvata eco-valuutalla vuoden 2020 lopulla. Valuutan arvo olisi sidottu euroon. Kesäkuussa 2021 ECOWAS-maat päättivät, että uusi takaraja yhteisvaluutalle on 2027. Yhdeksi syyksi viivästykselle mainittiin koronaviruspandemian aiheuttamat talousvaikeudet.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* West African Monetary Institute
Alanko

**Alanko** tarkoittaa maantieteessä laajaa aluetta, joka pinnanmuodostuksesta riippumatta on muuta maan pinnan korkeutta alempana, 0–200 metriä merenpinnan yläpuolella. Alankoja korkeammalla olevia alueita kutsutaan ylängöiksi.

Suomen pinta-alasta 80 prosenttia on määriteltävissä alangoksi. Tanska on korkeimmillaan 170 metriä merenpintaa ylempänä ja on siten kokonaan alankoa.

## Maantieteellisiä alankoja
* Länsi-Siperian alanko
* Mustanmeren alanko

## Lähteet
Tšernivtsi

**Tšernivtsi** (, , , , puol. Czerniowce, jidd. *Tšernovits*) on kaupunki Länsi-Ukrainassa Prutjoen varrella Karpaattien juurella.  Kaupunki on Tšernivtsin alueen hallinnollinen keskus.

Vuonna 2022 väkiluvuksi arvioitiin  264&nbsp;298 asukasta.

Kaupunki on Ukrainan sisämaan vanhimpia. Arkeologisissa tutkimuksissa löydetty asutus on perustettu 1100-luvun jälkipuoliskolla. Kirjalliset lähteet mainitsevat sen kaupunkina vuonna 1408, mutta Moldavia oli saanut sen valtaansa jo 1300-luvun puolivälissä. Tšernivtsi on kuulunut vuosisatojen varrella myös turkkilaisille, Itävaltaan (1775–) ja Itävalta-Unkariin, Romaniaan (1918–), Neuvostoliittoon (1940–), uudelleen Romaniaan ja Neuvostoliittoon ja vuodesta 1991 itsenäiseen Ukrainaan.

Tšernivtsi on maantie- ja rautatieliikenteen risteyspaikka (Tšernivtsin rautatieasema). Kaupungissa on myös kansainvälistä lentoliikennettä palveleva Tšernivtsin lentoasema (IATA: CWC, ICAO: UKLN). Tšernivtsin yliopisto on perustettu 1875. Lisäksi kaupungissa on 1200-luvun linnoitus, 1600-luvun puinen kirkko ja 1800-luvun tuomiokirkko. Kaupungissa on elintarvike-, tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta. Vuonna 1944 perustettu Bukovinan lääketieteellinen valtionyliopisto ja 1995 perustettu yksityinen Bukovinan yliopisto toimivat myös kaupungissa.

Chernivtsi University.jpg|Tšernivtsin yliopistoa.
Чернівці, Вірменська церква, вул.Українська 30.jpg|Armenialainen katolinen kirkko (1875).


Paikallistasolla kaupunki jakautuu kolmeen kaupunkipiiriin:
* Peršotravnenyin piiri (Першотравневий район, ’Toukokuun ensimmäisen päivän piiri’)
* Sadhoran piiri (Садгірський район)
* Ševtšenkon piiri

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tsernivtsi  (ukraine.ua)
* Vanhoja valokuvia Tsernivtsi
Durmitorin kansallispuisto

**Durmitorin kansallispuisto** sijaitsee Montenegrossa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1952. Kansallispuiston pinta-ala on 390 neliökilometriä ja korkein huippu, Bobotov kuk, kohoaa 2 522 metrin korkeuteen. Tarajoen laakso on Euroopan syvin kanjoni.

## Maantiede ja ilmasto
Durmitorin kansallispuisto sijaitsee Dinaarisilla Alpeilla 450–2522 metrin korkeudessa lähellä Välimeren ja Tonavan välistä vedenjakajaa. Durmitorin massiivin huipuista 48 yltää 2&nbsp;000 metriin. Niistä korkein on 2&nbsp;522 metrin korkuinen Bobotov Kuk.

Kansallispuiston maisemia hallitsevat kalkkikivimuodostelmat, jotka ovat peräisin keski- ja myöhäistriaskaudelta sekä myöhäisjura- ja myöhäisliitukausilta. Jää ja vesi on kaivertanut kalkkikiveen erilaisia muodostelmia. Tarajoen kanjoni on Euroopan syvin. Joki virtaa 60 kilometrin ajan jopa 1&nbsp;300 metriä syvässä kanjonissa.

Kansallispuistossa on 18 jäätikköjärveä, joista suurin on Crno jezero, ”Mustajärvi”. Osa järvistä laskee vetensä maanalaisiin luoliin, joista suurin on 897 metriä syvä.

Kansallispuiston ilmasto vaihtelee laaksojen välimerellisestä ylätasankojen viileään ilmastoon.

## Luonto
Durmitorin kansallispuistosta on löydetty noin 700 kasvilajia. Kasvillisuus vaihtelee laaksojen ainavihannoista metsistä, välimerellisiin havumetsiin, alpiinisiin metsiin ja soihin sekä alppiniittyihin.

Kansallispuiston metsien nisäkkäisiin kuuluvat karhu, saukko, villisika, villikissa ja gemssi. Birdlife Internationalin mukaan puistossa elää 130 lintulajeja. Niihin kuuluvat maakotka, käärmekotka, muuttohaukka, mehiläishaukka, kivikkopyy, metso ja teeri.

Puiston vesissä elää useita lohikaloja, kuten tonavanjokilohi, purotaimen, puronieriä ja harjus.

## Durmitorin kansallispuisto ja ihminen
### Asutus
Kansallispuiston alueella elää noin 1&nbsp;500 ihmistä, joista suurin osa saa elantonsa maanviljelystä ja paimentamisesta. Suurinta osaa korkeimmista niityistä paimentaa kesäisin lampaita ja karjaa. Puiston itärajalla on Žabljakin kylä, jossa on noin 2&nbsp;000 asukasta.

### Suojelu
Kansallispuisto perustettiin 1952, mutta aluetta on suojeltu jo vuodesta 1907, jolloin Crno jezero -järvi suojeltiin.

Kansainvälistä tunnustusta sille tuli 1976, jolloin Tarajoen laakso listattiin Unescon biosfäärialueeksi. Maailmanperintöluetteloon se otettiin 1980.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Viralliset sivut  
*United Nations Environment Programme Data Sheet
Tara (Montenegro)

**Tara** on joki Montenegrossa. Se muodostuu Dinaarisilla Alpeilla Ospanica- ja Veruša-jokien yhdistyessä. Tara virtaa 144 kilometriä pohjoiseen ja lähellä Bosnia ja Hertsegovinan rajaa yhdistyy Pivan kanssa muodostaen Drinan.

Tara-joki on leikannut vuoriseudulle 78 kilometriä pitkän ja jopa 1300 metriä syvän kanjonin, joka on maailman toiseksi suurin heti Yhdysvaltojen Grand Canyonin jälkeen. Rotko sijaitsee UNESCOn maailmanperintökohteen Durmitorin kansallispuiston alueella.

Bosnian ja Montenegron hallitukset ovat suunnitelleet rotkon täyttämistä vedellä rakennuttamalla Drinaan vesivoimalan. Vuonna 2005 he kuitenkin hylkäsivät suunnitelmansa useiden rotkon säilyttämisen puolestapuhujien onnistuneiden vastalauseiden ansiosta.
Kamjanets-Podilskyi

**Kamjanets-Podilskyi** (, , ) on kaupunki Ukrainan länsiosassa Hmelnytskyin alueella. Kaupunki toimii Kamjanets-Podilskyin piirin hallinnollisena keskuksena. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 97&nbsp;908 ( 2021; 2013: 102&nbsp;743).

Kamjanets-Podilskyi on yksi Ukrainan vanhimmista kaupungeista. Siellä on 1500-luvulla rakennettu Kamjanets-Podilskyin linnoitus, joka sijaitsee suuren luonnollisen rotkon laidalla. Kaupungissa järjestetään vuosittain kasakkakisat, joissa käy noin 140&nbsp;000 matkailijaa. Niiden yhteydessä on kuumailmapalloilun Ukrainan-mestaruuskilpailu.

Kaupungissa oli lyhyen aikaa 1918 perustettu Kamjanets-Podilskyin Ukrainan valtionyliopisto.

## Galleria

Kamianiec Podilsky Stary Zamek DSC 0829 68-104-9007.jpg
Frozen waterfall.jpg
Міст над Смотричем у Кам'янці.jpg
Armenian Bell Tower.jpg
Будинок культури в КП.jpg
Minaret, Saint Peter an Saint Paul Cathedral, Kamianets-Podilskyi.JPG
Stephen Báthory Gate.JPG
Арт-об'єкт "Я кохаю Кам'янець-Подільський".jpg
Будинки по вулиці П'ятницькій.jpg
Twierdza w Kamiencu Podolskim 2012 005.jpg
Тріумфальна арка.jpg
Kamianets-Podilskyi Castle (Tenchynska Tower).JPG
Фортеця і міст в весний день.jpg
68-104-9007 Kamianets-Podilskyi Fortress RB 18 2.jpg
Twierdza w Kamiencu Podolskim3.jpg
L.Ukrainky street 52.jpg
2017 - Кам'янець-Подільський - Фортеця.jpg
Картинна галерея, Кам'янець-Подільський.jpg
Здвиженська церква у Карвасарах P1770773.jpg
Новопланівський міст в осінній день.jpg
Kamyanets-Podilskiy - City of a Dream (2013).webm


## Lähteet
Popliini

**Popliini** () on tiukkaloiminen, tavallisesti merseroitu puuvillakangas (myös muita materiaaleja voidaan käyttää, kuten silkkiä tai villaa), jossa on hienoja ripsiraitoja. Popliinia valmistetaan ohuista keskipaksuihin laatuihin. Loimilankoja paksummasta kudelangasta muodostuu kankaan pintaan hentoja kohoraitoja - ripsiraitoja.

Eripaksuisia popliinikankaita käytetään paidoissa, päällystakeissa, housuissa, jakuissa jne.

## Lähteet
*Gummeruksen Tietojätti-tietosanakirja A-Ö, 1999
* Eaton, J. 1988. Suuri Ompelukirja. Gummerus.
### Viitteet
Kuohenmaa

**Kuohenmaa** on Kangasalan osa-alue, kylä ja kaupunginosa 20, joka sijaitsee Kangasalla seututie 310 (Kaarina Maununtyttären tie) varrella lähellä Valkeakosken rajaa. Kuohenmaasta on matkaa Kangasalan keskustaan noin 20 kilometriä ja Valkeakosken keskustaan noin 15 kilometriä. Kuohenmaassa on lähes 200 asukasta. Kylälle on muuttanut paljon nuoria lapsiperheitä. Vakituisia asuntoja on hiukan alle 70. Kuohenmaalla toimii Kangasalan Kisan Kuohenmaan-Haapaniemen alaosasto, Kuohenmaan kyläyhdistys sekä Etelä-Kangasalan metsästysseura. Kuohenmaa valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi 2015. Kuohenmaalla on paljon kylätoimintaa ja talkootyötä. Kuohenmaalla sijaitsee Kuohenmaan vanha kyläkoulu, tanssilava ja Rissan laavu ja veneranta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuohenmaan kyläyhdistys 
* Kisa Kuohenmaan-Haapaniemen ao
Antonio José de Sucre

**Antonio José de Sucre** (3. helmikuuta 1795 – 4. kesäkuuta 1830) oli eteläamerikkalainen itsenäisyystaistelija, yksi Simón Bolívarin lähimmistä ystävistä, kenraali ja valtiomies. Hän toimi sekä Perun että Bolivian presidenttinä.

Sucre syntyi rikkaaseen ja yläluokkaiseen perheeseen Cumanássa, joka oli osa Espanjan Uuden-Granadan varakuningaskuntaa ja Venezuelan kenraalikapteenin alaisuudessa. Heinäkuussa 1810, kolme kuukautta Caracasin kapinan jälkeen, Sucre liittyi itsenäisyystaistelijoiden riveihin ja osoittautui osaavaksi komentajaksi; 1817 hänet ylennettiin everstiksi ja vuonna 1819 24-vuotiaana prikaatikenraaliksi. Boyacán taistelun jälkeen Bolívar otti hänet esikuntapäällikökseen.

Bolívar nimitti hänet komentajaksi kampanjaan vapauttaa Quito ja Sucre sai ratkaisevan voiton Pichinchassa 24. toukokuuta 1822. Toisen merkittävän voittonsa hän sai Perussa 6. elokuuta 1824 Junínin taistelussa ja ratkaisevan voiton espanjalaisista ja vangitsi varakuningas José de la Sernan Ajacuchossa 9. joulukuuta 1824. Vangittu varakuningas allekirjoitti antautumisen ja espanjalaiset vetäytyivät, mikä antoi Perulle ja Alto Perúlle, josta perustettiin Bolivian, itsenäisyyden. Sucre sai voitostaan arvonimen *Gran Mariscal de Ayacucho*, Suurmarsalkka Ayacucholainen, 29-vuotiaana. Pian voiton jälkeen Bolívar itse kirjoitti ylistävän lyhyen elämäkerran *Resumen Sucinto de la Vida del General Sucre* luutnantistaan.

Sucre valittiin 1826 Bolivian presidentiksi, mutta hän pettyi pian politiikkaan. Vuonna 1828 suuri liike nousi Bolívaria, hänen seuraajiaan ja Bolívirin perustuslakia vastaan. Sucre erosi ja muutti Quitoon. Saman vuoden lopulla Suur-Kolumbian kongressi valitsi nimitti hänet puheenjohtajakseen tarkoituksena saada hänestä presidentti Bolívarin seuraajaksi. José Antonio Páezin johtaman komitean mukana hän matkusti Venezuelaan 1829 tukahduttamaan paikallista separatismia. Vaikea tehtävä vahvisti Sucren pettymystä Suur-Kolumbian politiikkaan.

Alkuvuodesta 1830 Sucre sai tietää Bolívarin eronneen ja aikovan jättää maan. Tuolloin hän päätti palata Quitoon ja vetäytyä yksityisyyteen. Kuitenkin matkalla hänet ammuttiin väijyksistä lähellä Pastoa Etelä-Kolumbiassa 4. kesäkuuta 1830. Tekijöistä ja motiivista ei ole varmaa tietoa.

Sucren mukaan on nimetty Sucren departementti Kolumbiassa ja Bolivian pääkaupunki Sucre. Ecuadorin entinen valuutta oli samanniminen ja hänen synnyinmaakuntansa Venezuelassa on nimetty hänen mukaansa. Myös latinalaisamerikkalaisten ALBA-maiden suunniteltu uusi valuutta on nimetty sucreksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Antonio José de Sucre. Biografía escrita por Simón Bolívar 
* The Grand Marshl of Ayacucho, ote kirjasta Pages of Glory on Simón Bolívar, The Southamerican Washington
* Gran Mariscal Antonio José de Sucre, su vida y obra (venezueladigital.net)
Lahti Energia

**Lahti Energia** on Lahden kaupungin omistama energiayhtiö, joka tuottaa kaukolämpöä, sähkön verkkopalvelua ja energiaratkaisuja yrityksille ja taloyhtiöille.

Lahti Energia Oy luopui maakaasuliiketoiminnastaan 2018. Lahti Energian entisten noin kolmensadan maakaasuasiakkaan maakaasun jakelu siirtyi Auris Kaasunjakelu Oy:lle ja myynti Suomen Kaasuenergia Oy:lle. 

## Historia
Lahden kaupungin sähkölaitos perustettiin vuonna 1907. Ensimmäiset katuvalot syttyivät 8. joulukuuta. Kolme päivää myöhemmin yksityisasuntoihinkin oli sähköä saatavilla. Tasavirrasta vaihtovirtaan vaihdettiin 1922. Kaukolämmitys alkoi Lahdessa 1962.

Tuulivoiman tuotanto alkoi vuonna 1999. Vuotta myöhemmin Salpakankaan Lämpö Oy sulautui Lahti Energia Oy:n kanssa.

## Energiantuotanto
### Lauhdevoima
* Kymijärven voimalaitos

### Tuulivoima
* Suomen Hyötytuuli Oy

## Yhteiskuntasuhteet
Lahti Energialla on Lahden Radiomäellä kahdessa kuuluisassa Lahden vertauskuvaksi muodostuneessa radiomastossa väriä illalla ja yöllä vaihtava valaistus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lahti Energian kotisivut