Livvinkarjala

**Livvinkarjala** eli **livvi** eli **aunuksenkarjala** on uralilaiseen kielikuntaan kuuluva itämerensuomalainen kielimuoto, jota pidetään tavallisesti toisena karjalan kielen päämurteista varsinaiskarjalan ohella. Jotkut tutkijat ovat pitäneet sitä myös omana kielenään. Livvinkarjalan puhujat eli livviköt käyttävät kielestään nimitystä *livvin kieli* ja kutsuvat itseään endonyymillä *liygiläine* ja *livviköi*.

## Levinneisyys
Pääasiassa livviä puhutaan Venäjällä sijaitsevan Karjalan tasavallan Aunuksen eteläosissa. Sen historiallista puhuma-aluetta ovat Munjärvi, Säämäjärvi, Tulemajärvi, Vieljärvi, Salmi, Vitele, Kotkatjärvi ja Nekkula-Riipuskala. Puhujien lukumääräksi on arvioitu 14&nbsp;100–25&nbsp;000 henkeä. Jälkimmäiseen arvioon sisältyvät myös ne puhujat, jotka asuvat Suomessa, mutta Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan valossa maltillisempaa arviotakin on pidetty liian suurena. Suomessa asuvien puhujien osuudeksi arvioitiin vuonna 2000 noin 5&nbsp;000 henkeä. Suomen puoleisessa Raja-Karjalassa livvin puhuma-aluetta olivat ennen talvisotaa seuranneita alueluovutuksia Salmi, Impilahti, Suojärven niin kutsuttu Hyrsylän mutka sekä joitakin Suojärven ja Suistamon eteläisimpiä kyliä.

## Luokitus ja sukukielet
Livvi kuuluu uralilaisen kielikunnan itämerensuomalaisten kielten pohjoisryhmään yhdessä suomen, inkeroisen, varsinaiskarjalan, lyydin ja vepsän kanssa. Eteläryhmään kuuluvat sen muut lähisukukielet liivi, vatja ja viro.

## Ominaispiirteet
Seuraavaan on koottu piirteitä, joiden osalta livvi eroaa karjalan kielen vienan murteesta.
* Astevaihtelusuhteet. Vepsän vaikutusta ovat esimerkiksi astevaihtelusuhteista sen niukkuus ja erityistapaukset *lg* : *ll* ja *rg* : *rr*, kuten sanoissa *jalgu* : *jallan* ja *kurgi* : *kurren*. Yleisesti ottaen astevaihtelu on huomattavasti vähäisempää kuin vienassa: *tk*, *sk* ja *st* ovat vaihtelemattomia, kuten myös *nd*, *ld*, *rd* ja *mb* toisen ja kolmannen tavun rajalla.
* Klusiilit ovat soinnillistuneet soinnillisessa ympäristössä: *g, b, d*  *lihas*), paikkoihin tai niihin kuulumisiin (esim. *kylä* + *-lAine* > *kyläläine*), kollektiivisanoihin (esim. *sieni* + *-žikkO* > *sienižikkö*), deminutiiveihin (esim. *suo* + *-hUt* > *suohut*) ja määrää ilmaiseviin (esim. *kobru* + *-lline* > *kobralline* ’kourallinen’). Verbikantaiset substantiivijohdokset puolestaan ilmaisevat tekijää (esim. *kazvua* + *-tti* > *kazvatti*) tai tekemistä (esim. *myvvä* + *-ndU* > *myöndy* ’myynti’).

Sekä nomineista että verbeistä voidaan johtaa myös adjektiiveja eli laatusanoja. Adjektiiveja on neljää lajia: laatua korostavat (esim. *vägi* + *-vU* > *vägevy*), karitiiviset (esim. *mieli* + *-tOi* > *mieletöi*), laadun määrää ilmaisevat (esim. *sangei* + *-ččAine* > *sangieččaine* ’lihavahko’) sekä hellittelyadjektiivit (esim. *čoma* + *-ine* > *čomaine*).

Verbejä on mahdollista johtaa joko substantiiveista, adjektiiveista tai muista verbeistä. Pyöli erottelee kieliopissaan kaksi nominikantaista ja viisi verbikantaista verbijohdostyyppiä. Nominikantaisia verbijohdoksia ovat faktitiiviset (esim. *höyhen* + *-dA* > *höyhendäy*) ja translatiiviset verbit (esim. *pieni* + *-ksi* > *pieneksie*). Verbikantaisia johdostyyppejä puolestaan ovat momentaaniset (esim. *kaččuo* + *-htA* > *kačahtua*), frekventatiiviset (*eččie* + *-ttele* > *ečitellä* ’etsiskellä’), kontinuatiiviset (*hypätä* + *-i* > *hyppie*), kausatiiviset (*seizuo* + *-ttA* > *seizattua*) ja refleksiivis-translatiiviset verbit (esim. *jagua* + *-vU* + *jagavuo* ’jakaantua’).
Viimeinen luokka koostuu adverbeista, ja niitä voidaan muodostaa nomineista, verbeistä ja adverbeistä: *harvu* + *-h* > *harvah* ’harvoin’, *muga* + *-lei* > *mugalei* ’sillä tavoin’, *uuzi* + *-ssAh* > *uvvessah* ’uudestaan’ jne.

### Yhdyssanat
Pyöli erottaa kaksi erilaista yhdyssanatyyppiä, yhdyssubstantiivit ja yhdysadjektiivit. Yhdyssubstantiiveja on seitsemää eri lajia määritesanan sijamuodon mukaan. Määritesanalle mahdollisia sijamuotoja ovat nominatiivi (*havvu*+*meččy*), genetiivi (*poččin*+*poigu*), inessiivi (*linnas*+*eläi*  ’kaupunkilainen’), illatiivi (*hengih*+*jiändy*), adessiivi (*iänel*+*itkii*) sekä harvinaisemmat elatiivi (*vieros*+*eruoju* ’kirkosta eroava’) ja allatiivi (*merile*+*lähtii*). Yhdysadjektiivissa määriteosa voi olla substantiivi, adjektiivi tai numeraali, joka on nominatiivissa tai genetiivissä: *kuldukassu*, *hyväntahtoine*, *kolmekieline*.

### Lainasanat
Venäjän vaikutus karjalan sanastoon on ollut tuntuva. Sanoja on lainattu myös lähisukukielestä suomesta ja livvin substraattikielestä vepsästä. Vanhoja venäläisiä, livviin täysin mukautuneita lainoja ovat esimerkiksi *rodu* ’rotu’, *pajo* ’laulu’ ja *pappi*, uudempia *klijentu* ’asiakas’ ja *parikmuaher* ’kampaaja’. Useista sanoista elää rinnakkain sekä lainattu että omaperäinen muoto, joista esimerkkipareja ovat *kirju* ja *kniigu* ’kirja’ sekä *emändy* ja *hoz’aiku*.

Livvin vanhimmat lainasanat ovat balttilaisia (esim. *heiny* ’heinä’, *kaglu* ’kaula’, *tytär*), germaanisia (esim. *lammas*, *kagru* ’kaura’, *hukku* ’susi’) ja slaavilaisia (esim. *žiäli* ’sääli’, *riähky* ’synti’, *luzikku* ’lusikka’).

#### Viikonpäivät
*Ezmäineargi, toinargi, kolmaspäivy, nelläspäivy, pätničču, suovattu, pyhäpäivy

#### Kuukaudet
*Pakkaskuu, tuhukuu, kevätkuu, sulakuu, oraskuu, kezäkuu, heinykuu, elokuu, syvyzkuu, ligakuu, kylmykuu, talvikuu

#### Pääilmansuunnat
*Pohjaine, päivännouzu, suvi, päivänlasku

## Näytteitä
Ote Juhani Ahon novellin *Kosteikko, kukkula, saari...* (1891) livvinnöksestä Ljudmila Markianovan teoksessa *Opastummo karjalakse: Lugemistu aiguzile* (2006) (oikeinkirjoitusta nykyaikaistettu):

## Lähteet
*
*
*
* 
* 
*
*
*
*
*
*
*
*
*

### Viitteet

## Kirjallisuutta
### Oppikirjoja
*
*

### Sanakirjoja
*
*

## Aiheesta muualla

*  Aunuksenkarjalankielinen Wikisanakirja hautomossa
* Sanakirja karjala–suomi 
* Raamatun tekstejä luettavissa ja kuunneltavissa aunuksenkarjalaksi
*