Kirjokerttu

**Kirjokerttu** (*Curruca nisoria*) on suurin Suomessa tavattavista kertuista. Se elää usein yhteiseloa pikkulepinkäisen kanssa.

## Koko ja ulkonäkö
Kirjokerttu on keskimäärin 16–18&nbsp;senttimetriä pitkä ja painaa noin 30&nbsp;grammaa. Vanha kirjokerttu on päältä tummanharmaa ja alapuolelta vaalea tihein tummin poikkiraidoin. Silmä on keltainen. Pyrstösulissa on valkoiset kärjet. Nuori lintu muistuttaa lehtokerttua mutta on suurempi, sillä on siivillä vaaleat juovat ja mahan takaosassa on tummia raitoja. Vanhojen lintujen sukupuolenmääritys on ongelmallista, sillä höyhenpuvun väritys vaihtelee paljon. Pesimäaikana luotettava keino on hautomalaikku, jollainen on vain naaraalla (koiraskin hautoo mutta sille ei kehity varsinaista hautomalaikkua).

Ääni on tyypillinen, voimakas rätinä. Varoitusääni on käheä maiskaus. Laulu muistuttaa lehtokertun laulua, mutta on tähän verrattuna hieman karheampaa ja korkeampaa. Usein lintu liittää rätisevän äänensä laulun lomaan.

Sulkasato on monimutkainen. Vanha lintu sulkii osittain heinä–elokuussa vaihtamalla käsisulat ja osan kyynär- ja pyrstösulista. Se sulkii osan kyynär- ja pyrstösulista talvehtimisalueella ja osan vasta seuraavana kesänä, joten puvussa on monenikäisiä sulkia. Nuori lintu voi sulkia osan kyynär- ja pyrstösulista sekä joskus jonkin käsisulan ensimmäisenä talvena.

Vanhin suomalainen rengastettu kirjokerttu on ollut 9 vuotta 11 kuukautta 28 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen, vähintään 11 vuotta 11 kuukautta vanha yksilö.

## Levinneisyys
Kirjokertun pesimäalue ulottuu Keski-Aasiasta Eurooppaan, Länsi-Eurooppaa lukuun ottamatta. Euroopan populaation koko on 579&#8239;000&nbsp;– 1&#8239;060&#8239;000 paria. Maailman kanta on noin kaksinkertainen Euroopan kantaan verrattuna.

Suomessa kirjokerttu pesii vain etelärannikolla, Ahvenanmaalla ja Saaristomerellä sekä Selkämerellä. Kirjokertun levinneisyysalue laajeni Euroopassa 1900-luvulla kaakosta kohti luodetta. Suomessa kirjokertun kannankehitys ennen 1940- ja 1950-lukuja on hämärän peitossa, mutta lajista on joitakin havaintoja jo 1800-luvulta. 1940- ja 1950-luvuilla kirjokerttujen pesinnät keskittyivät Saaristomeren saariin ja vähemmässä määrin Uudellemaalle (eritoten Hankoniemelle). Tuolloin pesimäkannaksi arvioitiin 100–200 paria. 1960- ja 1970-luvulla kirjokerttu levittäytyi voimakkaasti moneen paikkaan Uudellemaalle, myös maakunnan itäosiin. 1980-luvulla runsastuminen jatkui, ja 1980-luvun lopulla kirjokertun pesimäkanta arvioitiin peräti noin 2&#8239;500 parin suuruiseksi.  Sen jälkeen kanta on romahtanut. Vuodesta 1980 vuoteen 2024 Suomen kannan on arvioitu pienentyneen 95 prosentilla. Tarkkoja taantumisen syitä ei tunneta, mutta ne liittynevät olosuhdemuutoksiin talvehtimisalueilla Itä-Afrikassa sekä muuttomatkan varrella. 

Kirjokerttu on muuttolintu, joka talvehtii Itä-Afrikassa. Se saapuu Suomeen toukokuun lopulla ja on myöhäisimpiä muuttolintuja Suomessa. Kirjokertun syysmuutto alkaa elo–syyskuussa.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Kirjokertun arvo on 1&#8239;831 euroa.

## Elinympäristö
Kirjokertun elinympäristöä ovat pensoittuneet pellot ja metsänreunat, katajikkoiset saaret ja laidunmaat. Muuttoaikoina voidaan tavata monenlaisissa pusikoissa ja ruoikoissa. Tavallisesti kirjokertun reviirillä asuu myös pikkulepinkäinen, mahdollisesti samanlaisten reviirivaatimusten tai muiden yhteisten ominaisuuksien takia.

## Lisääntyminen
Kirjokertun pesä on matalalla katajassa, nuoressa kuusessa tai lehtipensaassa. Muninta alkaa kesäkuussa ja munia on tavallisesti 4 tai 5, jotka ovat vaaleita ja himmeätäpläisiä. Molemmat emot hautovat 11–12&nbsp;vuorokauden ajan. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 10–13 päivän ikäisinä.

## Ravinto
Kirjokerttu on hyönteissyöjä, joka syö myös marjoja ja hedelmiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*ITIS: ''Sylvia nisoria''