open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Emil Johannes Simola

**Emil Johannes Simola** (31. heinäkuuta 1876 Lappee – 8. lokakuuta 1954 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen tekniikan tutkija ja professori. 

Emil Simolan vanhemmat olivat talonomistaja Adam Simola ja Maria Suninen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Viipurin lyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa vuonna 1902. Hän oli Tampereen teollisuuskoulun ja teknillisen opiston johtajana 1906–1919. Simola toimi Teknillisen korkeakoulun mekaanisen teknologian professorina 1919–1945 sekä aineenkoetuslaitoksen tekstiiliosaston johtajana 1930–1938 ja *Teknillisen Aikakauslehden* päätoimittajana 1925–1947.

Emil Simola oli naimisissa 1910–1949 Elsa Viktorina Laipion (ent. Larin, k. 1949) ja vuodesta 1951 Dagny Adelaide Kockin kanssa. 

## Julkaisuja
*Kankaiden sidosoppi 1911
*Kehruu- ja kutomateollisuus,1915
*Tekstiiliteknologia. Kutomakoneet, 1925
*Tekstiilikuidut, 1949

## Lähteet
Paavo Simola

**Paavo Eevertti Simola** (17. heinäkuuta 1902 Alatornio – 25. kesäkuuta 1961 Hämeenlinna) oli suomalainen lääkäri ja biokemisti. Hän oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen kemian professori vuodesta 1933. Hän teki tutkimuksia yleisen biokemian ja fysiologisen kemian aloilta. Hänen isänsä oli professori Eevert Simola.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Albin Simolin

**Johan Albin Simolin** (19. kesäkuuta 1875 Kirkkonummi – 2. toukokuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kirkkohistorioitsija. Hän oli ruotsinkielisen normaalilyseon lehtori 1910–1919, yliopettaja vuodesta 1919, Helsingin yliopiston dosentti 1913–1927 ja Åbo akademin professori 1929–1930.

Simolinin vanhemmat olivat talollinen Karl Johan Simolin ja Augusta Korkman. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899, filosofian maisteriksi 1900, teologian kandidaatiksi 1904, teologian lisensiaatiksi 1909 ja teologian tohtoriksi 1910. Simolin vihittiin papiksi 1907. Hän opiskeli myös Saksassa ja teki opintomatkoja Ruotsiin ja Sveitsiin.

Opettajauransa Simolin alkoi Viipurin ruotsalaisen lyseon lehtorina 1907. Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon lehtoriksi hänet nimitettiin 1910 ja uskonnon yliopettajaksi 1919. Vuodesta 1920 alkaen hän oli myös lyseon vararehtori.

## Julkaisuja
*Uskonpuhdistuksen sivistysmerkitys. muistokirjoitus uskonpuhdistuksen riemujuhlaan 1917, Kansanvalistusseura, 1919 
* 

## Lähteet
Seppo Simonen

**Runo Seppo Simonen** (15. heinäkuuta 1912 Mikkeli – 16. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja historioitsija. 

Seppo Simosen isä oli toimittaja Vihtori Simonen. Hän väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1949 ja oli SOK:n julkaisujen päätoimittaja vuodesta 1953. Yhteishyvä-lehden päätoimittajana Simonen hyökkäsi  Paavo Rintalan romaanin *[[Sissiluutnantti]]* (1963) lotta-kuvaa, itse Rintalaa ja kustantaja Otavaa vastaan ja aloitti näin kiivaan kirjasodan, jota käytiin pääkirjoituksia myöten.

Seppo Simosen sisar oli toimittaja Salama Hirvonen. Hänen tyttäriään olivat toimittajat Katri Simonen ja Elina Simonen.
__NOTOC__
## Teoksia
* *Maatalouden vallankumous : maatalouspolitiikkaa ennen ja nyt* ; kuvittanut Eeli Jaatinen. WSOY 1945
* *Maatalouden historia : kuvaus maatalouden teknillisestä kehityksestä ja talonpoikaisväestön elämästä kautta aikojen*. WSOY 1948
* *Lypsykarjatalousvaltainen tuotantojärjestelmä Suomessa : maataloutta ja maatalouspolitiikkaa vuosisadan vaihteen molemmin puolin*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1949
* *Pellervolaisen osuustoiminnan historia*. Pelelrvo, Helsinki 1949
* *Suomen ayrshireyhdistyksen historia 1901–1951*. Suomen ayrshireyhdistys, Helsinki 1950
* *Antrea : Antrean ja Vuoksenrannan kuntien muistojulkaisu*. Vuoksen säätiö, Helsinki 1951
* *Ayrshireföreningens i Finland historia 1901–1951*. Ayrshireföreningen i Finland, Helsingfors 1951
* *Intia, idän arvoitus*. Pellervo, Helsinki 1952
* *Elämää ja raunioita Tyynen meren rannalla*. Pellervo, Helsinki 1953
* *Maatalouskerholiitto 1928–1953*. Maatalousliitto, Helsinki 1953
* *Mau Mau iskee – [[Haile Selassie]] rakentaa*. Pellervo, Helsinki 1954
* *Valio, meijerien keskusosuusliike 1905–1955*. Valio, Helsinki 1955
* *Osakeyhtiö Mallasjuoma 1912–1962*. Mallasjuoma, Lahti 1961
* *Suomen puutarhatalouden historia*. Puutarhaliiton julkaisuja 145. Helsinki 1961
* *Raivaajia ja rakentajia : Suomen maatalouden historiaa*. Kirjayhtymä, Helsinki 1964
* *Paluu Karjalaan : palautetun alueen historiaa 1941–1944*. Otava 1965
* *Vako oy : Kaupallista toimintaa Itä-Karjalassa 1941–44*. Helsinki 1971
* *Helsingin kaupungin rakennusvirasto 100 vuotta*. Helsingin kaupungin julkaisuja no 31. Helsinki 1978
* *Panimoliitto 75 vuotta*. Panimoliitto, Helsinki 1978
* *Osuuskauppa Vuoksenmaa 75 vuotta*. Osuuskauppa Vuoksenmaa, Imatra 1979

## Toimituksia
* *Maatalouden pikku jättiläinen*. WSOY 1944, 3. painos 1947
* Juri Semjonov : *Maan antimet : joka miehen talousmaantieto* ; suom. Lauri Hirvensalo, lyh. painoksen toim. Seppo Simonen. WSOY 1947 (alkuteos *Die Güter der Erde*)
* *Maatalouden eläinlääkärikirja* ; toim. R. Stenius, Seppo Simonen ; kirj. E. Hildén ym. WSOY 1949, 2. täyd. painos 1952 , 3. painos 1955

## Lähteet
Messukylän Työväenyhdistys

**Messukylän Työväenyhdistys** on Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenyhdistys Messukylässä Tampereella. Työväenyhdistys perustettiin 14. maaliskuuta 1902 puolueen perusosastoksi silloisessa Messukylän kunnassa. Yhdistys on Tampereen sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sekä Pirkanmaan sosialidemokraattien jäsen. Yhdistyksen piirissä on toiminut nuoriso-osasto, varhaisnuorisojärjestöjä, rakennustyöväen ammattiosasto ja ulkotyöväen ammattiosasto. Sen sisaryhdistys on Messukylän Sos.dem.naiset, joka on lopettanut aktiivitoimintansa 1990-luvulla. Messukylän Työväen Näyttämö toimi yhdistyksen alaosastona aina 1990-luvulle, jolloin se itsenäistyi. Yhdistyksen laaja kirjasto oli merkittävä messukyläläisten sivistyksenlähde ja työväentalo Messukylän Työväentalo iltamien ja kokoontumisten paikka.  Vuonna 1907 ensimmäisissä eduskuntavaaleissa yhdistyksen aktiivijäsen mylläri *Penna Tervo* tuli valittua eduskuntaan.
Itsenäisessä Messukylän pitäjässä yhdistys oli merkittävä poliittinen voima pitäen kunnanhallituksen ja valtuuston johtoa käsissään vuosikymmenet. Sota-aikana rintamamiesten perheiden avustaminen oli erityisesti Messukylän sos.dem.naisten avustustyön kohteena. Sotien jälkeen riita yhdistyksen omistamasta työväentalosta päättyi kommunistien tappioon. Poliittinen vasemmisto jakautui Messukylässaäkin SDP:n ja SKDL/kommunistit jaon mukaisesti. Messukylän kunnan liityttyä Tampereeseen vuonna 1948 yhdistyksen poliittinen painoarvo laski. Valtuutettujen joukossa yhdistys on kyennyt pitämään edustajansa myös Tampereella. Sosialidemokraattisessa kunnallisjärjestössä yhdistyksellä on edustajansa tärkeässä kunnallistoimikunnassa. Tampereen kaupunginvaltuuston pitkäaikaisia jäseniä ovat olleet Eero Vuorinen, Mikko Hakala, kunnallisneuvos Marianne Viitanen, ja sosiaalineuvos Sirkka Merikoski. 

Messukylän hautausmaalla sijaitsevan Punaisten hautamuistomerkin pystytys vuonna 1945 on yhdistyksen määrätietoisen toiminnan tulosta.
Messukylän työväenyhdistys on enemmistöosakas Messukylän työväentalo Oy:ssä.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Messukylän Työväenyhdistyksen sivusto 
*Messukylän Juhlatalo
Ivan Vazov

**Ivan Mintšov Vazov** (bulgariaksi Иван Минчов Вазов) (27. kesäkuuta 1850 Sopot – 1921) oli bulgarialainen runoilija, novellisti ja näytelmäkirjailija.

## Vapaustaistelijana
Vazov osallistui Bulgarian vapautusliikkeeseen ja joutui siksi oleskelemaan maanpakolaisena Romaniassa ja Venäjällä (1886).

## Kirjailijana
Vazovin esikoisteos oli runokokoelma *Prěporec i gusla*. Parhaan romaaninsa *Ikeen alla* (Kustannusosakeyhtiö Kirja, 1913) hän kirjoitti maanpakolaisuusaikanaan Venäjällä. Myöhemmin hän asettui asumaan Sofiaan ja antautui kirjallisiin töihin. Balladien ja lyyristen runojen ohella hän kirjoitti isänmaallisia runoja, joissa hän kuvailee Bulgarian vapaustaistelua ja ylistää muun muassa Venäjän keisaria Aleksanteri II:ta. Hän kirjoitti myös novelleja ja julkaisi aikakauskirjoja.

## Suomennettu teos
* *Ikeen alla: romaani bulgarialaisten vapaustaistelun ajoilta*. 1–2 osa. suom. Tyyni Leisio. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kirja 1913. (Suomennos julkaistu alun perin Työmies-lehdessä alkaen 4.1.1910.Verkossa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Knut Samuel Sirelius

**Knut Samuel Sirelius** (9. helmikuuta 1827 Hämeenlinna – 3. marraskuuta 1867 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.  

Sireliuksen vanhemmat olivat kauppias Magnus Gustaf Sirelius ja Eeva Mikontytär ja puoliso vuodesta 1865 Emilia Charlotta Sjöman (k. 1891). Sirelius tuli ylioppilaaksi 1842 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1847 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1852. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hänet vihittiin 1860. Hämeenlinnan kaupunginlääkärinä Sirelius toimi 1853–1856 ja Haminan kadettikoulun lääkärinä 1857–1858, joskin hän oli tuolloin enimmäkseen ulkomailla opiskelemassa.  Vuonna 1859 Sirelius nimitettiin synnytys- ja lastentautiopin dosentiksi ja  Helsingin synnytyslaitoksen johtajaksi ja kätilöopettajaksi. Hän oli Helsingin yliopiston synnytys- ja lastentautiopin professori vuodesta 1861. Sirelius laati alan ensimmäisen suomenkielisen oppikirjan *Oppikirja suomalaisille kätilöimille* (1861), josta ilmestyi vuonna 1873 uudistettu painos nimellä *Suomalainen oppikirja kätilöimille*.

## Lähteet
Karl Wilhelm Sirén

**Karl (Kaarlo) Wilhelm Sirén** (22. kesäkuuta 1795 Jämsä – 18. toukokuuta 1866 Pietari) oli suomalainen pappi ja Inkerinmaan Lempaalan ja Pietarin Pyhän Marian suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.

Sirénin vanhemmat olivat Korpilahden kappalainen Karl Sirén (1761–1809) ja Maria Lovisa Lucander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1817. Sirén vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa 1819.

Sirén toimi pappina Viipurissa sekä Pietarin ruotsalaisessa ja suomalaisessa seurakunnissa. Hän oli Lempaalan kirkkoherrana Inkerissä vuodesta 1825 (astui virkaan 1828) ja Pietarin suomalaisen Marian seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1838 alkaen. Sirén sai konsistorineuvoksen arvon 1863.

Sirén oli suomalaisuuden harrastaja ja oli perustamassa lainakirjastoa ja suomalaista koulua, jota pidetään ensimmäisenä suomalaisena oppikouluna. Hän julkaisi 1841 saksaksi Lempaalan historiikin, joka on julkaistu 1959 Kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjassa. Koulu sai nimen P. Marian Suomalainen Koulu, ja se aloitti poikakouluna 1844. Tyttökoulu perustettiin 1849.

Sirén oli naimisissa vuodesta 1826 Maria Margareta Lovisa Enckellin (k. 1866) kanssa jonka isä oli Orimattilan kirkkoherra Karl Henrik Enckell (1772–1809). Heidän poikiaan olivat Suomen kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Karl Sirén (1829–1877) ja postihallituksen kassanhoitaja, valtioneuvos Reinhold Wilhelm Sirén (1837–1903), Tytär Olga Sirén oli naimisissa vuodesta 1851 kauppaneuvos Nikolai Kiseleffin kanssa.

## Lähteet
Oikeasilmäkampelat

**Oikeasilmäkampelat** (Pleuronectidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä. Monet oikeasilmäkampelalajeista ovat merkittäviä ruokakaloja.

## Taksonomia ja anatomia
Varhaisimmat oikeasilmäkampeloiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimoon kuuluvien sukujen ja lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. Heimo voidaan jakaa viiteen alaheimoon Eopsettinae, Hippoglossinae, Hippoglossoidinae, Lyopsettinae ja Pleuronectinae, jolloin sukuja heimossa on 23 ja lajeja noin 60. Nykyään alaheimot Paralichthodinae, Poecilopsettinae ja Rhombosoleinae luetaan omiksi heimoikseen, mutta jos ne luetaan kuuluvaksi oikeasilmäkampeloihin on heimossa 39 sukua ja noin 103 lajia.

Oikeasilmäkampelat ovat ovaalinmallisia ja litteähköjä kaloja. Suurimmat lajit voivat saavuttaa 3 metrin pituuden. Silmät sijaitsevat kalan oikealla kyljellä. Selkäevä ja peräevä ovat heimon lajeilla pitkät ja selkäevä ulottuu päähän. Pyrstöevä ei ole yhtynyt selkä- ja peräevien kanssa, ja vatsaevät ovat symmetriset. Kylkiviiva on hyvin kehittynyt. Oikeasilmäkampeloiden suu on suuri ja hampaat melko kookkaat. Aikuisilta kaloilta puuttuu uimarakko. Heimon lajit kykenevät vaihtamaan väritystään pohjan mukaiseksi.

## Levinneisyys ja elintavat
Oikeasilmäkampelalajeja tavataan Pohjoisesta jäämerestä, Atlantista, Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä. Suurin osa lajeista elää kylmissä tai lauhkeissa vesissä, mutta tunnetaan myös trooppisten vesien lajeja. Ne ovat pääasiassa mereisiä, mutta kykenevät selviämään myös murtovesissä ja toisinaan myös makeissa vesissä. Heimon kalat elävät lähellä pohjaa matalista vesistä aina yli 1&nbsp;000 metrin syvyyteen. Oikeasilmäkampeloiden ravintoa ovat kalat ja selkärangattomat eläimet. Monet heimon lajeista, kuten ruijanpallas (*Hippoglossus hippoglossus*), grönlanninpallas (*Reinhardtius hippoglossoides*), kampela (*Platichthys flesus*) ja mustaselkäkampela (*Pseudopleuronectes americanus*), ovat merkittäviä ruokakaloja.

## Lähteet
Tammisavikka

**Tammisavikka** (*Dysphania botrys*) on yksivuotinen tuoksusavikkalaji, jossa on voimakkaan aromaattinen tuoksu.

## Ulkonäkö ja koko

Tammisavikka kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Kasvi on tiheään nystykarvainen. Varsi on pysty ja usein runsashaarainen. Himmeänvihreät lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtilapa on soikea, alle 5 cm pitkä ja matalaan pariliuskainen, leveitä liuskoja on kahdesta neljään paria. Kukinnossa lehdet ovat ehyitä ja pienikokoisia. Kukinto on harsu ja muodostuu kaksihaaraviuhkoista. Kukinnon kehälehdet ovat pyöreäselkäisiä, selkäpuolelta nystykarvat ovat pitkäperäisiä. Suomessa tammisavikka kukkii syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta, pyöreä siemen on 0,7–10,8 mm pitkä, sileäpintainen ja tylppä- tai osin koverareunainen.

## Levinneisyys
Tammisavikka on euraasialainen laji, joka on kotoisin Etelä-Euroopasta Välimeren alueelta ja Länsi-Aasiasta. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan eteläosista.

## Elinympäristö
Suomessa ja muualla Fennoskandiassa tammisavikka on hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu myllyillä, puutarhoissa, rikkakasoilla, kaatopaikoilla ja erilaisilla joutomailla.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. *Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen*. Lutukka 21/2005, s. 41–85.
* *Suuri Pohjolan kasvio*. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Tammisavikan levinneisyys Suomessa.
Afrikansavikka

**Afrikansavikka** (*Dysphania schraderiana*) on Itä-Afrikassa esiintyvä yksivuotinen tuoksusavikkalaji. Se on aromaattinen, niukkahaarainen ja nystykarvainen ruoho. Se muistuttaa tammisavikkaa (*Dysphania botrys*), mutta lehdet ovat soikeasta puikeaan lapaisia, niissä on enemmän syviä pariliuskoja, jotka ovat kapeita. Siemen on kooltaan enintään 0,8 millimetriä ja sen reuna on pyöreähkö.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Afrikansavikka – ''Dysphania schraderiana''
Köynnöspinaatti

**Köynnöspinaatti** (*Hablitzia tamnoides*) on monivuotinen revonhäntäkasvi, jota esiintyy alkuperäisenä lajina Kaukasuksen alueella. Se on sukunsa ainoa laji.

## Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen ja pystyjuurakkoinen köynnöspinaatti kasvattaa pitkän, köynneliään ja uurteisen varren. Lehdet sijaitsevat varressa kierteisesti. Lehtilapa on leveyttään pidempi, kooltaan 5–12 × 4–7 cm, ohut, herttamainen ja suippo sekä otakärkinen. Kukinto on pitkä, röyhymäinen ja alaosasta lehdekäs. Kukat ovat perättömiä tai perällisiä. Kukan kehä on viisilehtinen ja vihreä, kehälehdet ovat 2,5–4 mm pitkiä, kapeita ja pitkään säilyviä. Heteitä on viisi kappaletta, emin luotteja on kaksi tai kolme. Suomessa köynnöspinaatti kukkii heinä–elokuussa. Hedelmä on yhden mustan ja kiiltävän siemenen sisältävä nappimainen kota.

## Levinneisyys
Köynnöspinaatti on alun perin lähtöisin Kaukasuksen alueelta. Suomessa se on uustulokas, jota kasvaa vakiintuneena ainoastaan Hämeessä. Aikaisemmin laji on tavattu myös Varsinais-Suomesta.

## Elinympäristö
Suomessa köynnöspinaattia on tavattu viljelyjäänteenä tai tienvarteen vakiintuneena viljelykarkulaisena. 

## Käyttö
Köynnöspinaattia käytetään sekä koristekasvina että vihanneksena.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. *Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen*. Lutukka 21/2005, s. 41–85.
* *Suuri Pohjolan kasvio*. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). .

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2021: Köynnöspinaatin levinneisyys Suomessa
Jaakko Sjölin

**Jaakko Sjölin** (19. joulukuuta 1836 Kälviä – 18. maaliskuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen maanmittari ja maanmittaushallituksen ylitirehtööri 1887–1915.  

Jaakko Sjölinin samananiminen isä oli maanviljelijä ja kartantekijä, äiti oli Loviisa Jääskö. Sjölin oli jo kouluaikoina maanmittarin apulaisena. Ylioppilaaksi hän tuli Kuopion lyseosta 1861 ja suoritti samana vuonna maanmittausauskultantin tutkinnon. Varamaanmittari hänestä tuli 1864, ylimääräinen komissiomaanmittari 1871, maanmittausylihallituksen insinööri 1876 ja  Uudenmaan läänin lääninmaanmittari 1883. Suomen kieli tuli 1888–1889 Sjölinin aloitteesta maanmittaushallituksessa ensimmäisenä keskusvirastona viralliseksi kieleksi. Hän sai tunnustusta sekä maanmittausalalta että valtiovallan suunnasta työstään maanmittauksen hyväksi. Hän suomensi vuoden 1848 maanmittausasetukset 1882 ja laati uuden suomalaisen maanmittauksen ammattisanaston sekä osallistui uuden jakolain laatimiseen vuonna 1900. Sjölin sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1915.

## Lähteet
Laavaröyhytatar

**Laavaröyhytatar** eli **laavatatar** (*Koenigia weyrichii*, syn. *Aconogonon weyrichii*) on monivuotinen tatarkasvilaji, joka luokitellaan 2020-luvulla kurjentattariin ja tätä aiemmin röyhytattarien (*Aconogonon*) sukuun. Laavaröyhytatarta esiintyy alkuperäisenä Japanissa, Sahalinilla ja Kuriileilla.

## Ulkonäkö ja koko
Laavaröyhytatar kasvaa 60–120 senttimetriä korkeaksi. Sillä on 10–20 cm pitkät puikeat tai leveänpuikeat suippukärkiset alta huopakarvaiset lehdet. Kukkii heinä-elokuussa. Kukinto on kermanvalkoinen kartiomainen tiheähkö monihaarainen kerrannaisterttu, jossa kukat ovat pienikokoisia. Laji risteytyy alppiröyhytattaren kanssa.

## Levinneisyys
Laavaröyhytatar esiintyy alkuperäisenä ainakin Itä-Venäjällä Kamtšatkan niemimaalla, Kuriilien ja Sahalinin saarilla. Muutamissa Euroopan maissa lajia kasvaa uustulokkaana. Suomessa sitä on päässyt jonkin verran luontoon puutarhoista.

## Käyttö
Laavaröyhytatarta käytetään puutarhakasvina.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Laavaröyhytatar (''Koenigia weyrichii'')
* Kasviatlas 2018: Laavaröyhytattaren (''Aconogonon weyrichii'') levinneisyys Suomessa
* Puutarha.net: Laavaröyhytatar (''Aconogonon weyrichii'')
Sinilobelia

**Sinilobelia** (*Lobelia erinus*) on yksivuotinen lobelialaji, jota esiintyy Etelä-Afrikassa. Sitä käytetään koristekasvina.

Sinilobelia kasvaa pystysti tai kohenevasti viidestä 20:een senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vastapuikeita tai suikeita, lyhytruotisia, hammaslaitaisia. Kukintona on harvakukkainen terttu. Kukat ovat yhdestä kahteen senttimetriä, tavallisesti sinivioletteja, mutta joskus valkoisia tai vaaleanpunertavia.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:71–72.

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Sinilobelia (''Lobelia erinus'')
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sinilobelia (''Lobelia erinus'')
* Puutarha.net: Sinilobelia (''Lobelia erinus'')
* ITIS: ''Lobelia erinus'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Lobelia erinus''
Punakosmos

**Punakosmos** eli **punakosmoskukka** (*Cosmos bipinnatus*) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Meksikossa ja Yhdysvaltojen lounaisosissa. Sitä käytetään koristekasvina.

Punakosmoskukka on pysty, tavallisesti haarovavartinen ja kasvaa 20–100 senttimetriä korkeaksi. Vastakkain sijaitsevien lehtien lapa on kahdesta kolmeen kertaan pariosainen ja hyvin kapealiuskainen. Mykeröt ovat neljästä yhdeksään senttimetriä leveitä. Laitakukkina on tavallisesti kahdeksan neuvotonta kielikukkaa, joiden kieli on leveä, hammaskärkinen ja yleensä tummanvioletti. Kehräkukat ovat keltaisia kaksineuvoisia torvikukkia.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena et al: Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:74. 2005.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Punakosmos(kukka) (''Cosmos bipinnatus'')
* 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Cosmos bipinnatus'' 
* Flora of China: ''Cosmos bipinnatus''
Otto Alatalo

**Otto Albinus Alatalo** (24. marraskuuta 1906 – 1. elokuuta 1986) oli suomalainen metsätyönjohtaja ja runoilija.

Alatalo kävi kansakoulun ja Oriveden kansanopiston. Alatalon vanhemmat olivat Arttu Alatalo ja Hilda Alatalo. Alatalon puoliso oli Helvi Susanna (o.s. Erkkilä) (kuollut 1982).

## Teoksia
* *Loitsu ja laulu revontulien alta*. Omakustanne. Salla 1975.
* *Muistoksi tämä: Runoja.* Kirj. Sallan kirjoittajat Aulis Akola, Otto Alatalo ym. Toim. Kauko Kellokumpu ja Eero Väänänen. Sallan kansalaisopisto, Salla 1975.

## Lähteet
* Kirjasampo.fi: Otto Alatalo.

### Viitteet
Kaukasianpitkäpalko

**Kaukasianpitkäpalko** (*Arabis caucasica*) monivuotinen pitkäpalkolaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa. Sitä käytetään koristekasvina.

Kaukasianpitkäpalko kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi. Varsi on rento ja maanmyötäisesti kasvava. Kukan terälehdet ovat 9–18 millimetriä pitkiä ja valkoiset. Lajin koristekasvilajikkeilla voi olla punertavia tai kerrannaisteriöisiä kukkia. Litu on 4–7 cm pitkä ja hoikka. Kaukasianpitkäpalko muistuttaa karheakarvaista ja löyhästi mätästävää tunturipitkäpalkoa (*Arabis alpina*), mutta on mätästävämpi ja karvaisempi. Lajin kukat ovat isohkoja tunturipitkäpalkoon verrattuna.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:51.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kaukasianpitkäpalko (''Arabis caucasica'')
Kriketin SM-sarja 2012

**Kriketin SM-sarja** 2012 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa,1. ja 2.divisioona. Molemmissa sarjoissa pelattiin 40 syöttövuoton pelejä. Vantaa CC voitti Suomen mestaruuden ja Bengal Tigers voitti 2.divisioonan nousten kaudelle 2013 1.divisioonaan. Lisäksi pelattiin T20 pelimuodon mestaruussarja johon osallistui kuusitoista joukkuetta. Mestaruuden vei Saaremaan joukkue.

## 1. divisioona
Joukkueet kohtasivat toisensa kertaalleen, jonka jälkeen sarja jakautui kahtia. Kolme parasta kohtasivat toisensa uudelleen mitalikamppailuissa ja kolme heikointa kamppailivat sarjapaikastan.

* Vantaa CC on Suomen mestari. VantaaSuperKings CC putoaa.

## 2.divisioona
2.divisioonassa pelattiin yksinkertainen sarja.

Bengal Tigers nousee 1.divisioonaan kaudeksi 2013. 

## X-divisioona
X-divisioonassa pelattiin yksinkertainen sarja.

## Lähteet

* SM40 1.divisioona 
* SM40 2.divisioona 
* X-Divisioona 
* T20 mestaruussarja
Jack Walker (jääkiekkoilija)

**John Phillip ”Jack” Walker** (29. marraskuuta 1888 Whitefish River Valley, Ontario, Kanada – 16. helmikuuta 1950) oli kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän edusti NHL:n edeltäjäliigassa NHA:ssa Toronto Blueshirtsia vuosina 1912–1915 sekä NHL:ssä Detroit Cougarsia vuosina 1926–1928. Walker pelasi myös Seattle Metropolitansissa PCHA:ssa sekä Victoria Cougarsissa WCHL:ssä. Walker voitti uransa aikana Stanley Cupin kolmessa eri seurassa. Hänet nimitettiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1960.

## Lähteet
* Jack Walker Legends of Hockeyssa
*
VirusTotal

**VirusTotal** on Hispasecn kehittämä netissä toimiva ilmainen tiedostojen skannausohjelma. Sen avulla pystyy tarkastamaan, sisältävätkö linkit ja tiedostot haittaohjelmia. Palvelulla ei ole omaa virustorjuntaa, vaan skanneri hankkii haittaohjelmatietonsa 44 muusta virustorjuntapalvelusta. Vuonna 2007 PCWorld valitsi VirusTotalin 100 parhaan palvelun joukkoon.

Google osti palvelun syyskuussa 2012. Yhtiö oli jo aiemmin tehnyt yhteistyötä VirusTotalin kanssa.

VirusTotal on tehnyt selaimille lisäosia, jotka integroivat palvelun käyttäjien selaimiin. Vuonna 2014 julkaistiin Mac OS X -käyttäjille suunnattu VirusTotal Uploader -palvelu, joka käyttää hyväksi yli 50:tä virustorjuntapalvelua.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* VirusTotalin kotisivut
Vesi murtaa kiveä

**Vesi murtaa kiveä: Amnesty Internationalin tarina** () on toimittaja Jonathan Powerin kirjoittama kirja ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin historiasta. Kirja julkaistiin Isossa-Britanniassa vuonna 2001 Penguin Booksin kustantamana. Kirja oli alun perin tarkoitus julkaista huomattavasti suuremman HarperCollinsin kautta, mutta Power vaihtoi kustantajaa vastalauseena yhtiön päätökselle jättää Christopher Pattenin Kiinan hallintoa arvostellut *[[East and West]]* -kirja julkaisematta.

Kirjassaan Power käsittelee Amnestyn ja ihmisoikeuksien historiaa aina järjestön perustamisesta 2000-luvun alkuun asti. Kirjan suomenkielisen painoksen loppuun on lisätty Amnesty Suomen osaston silloisen puheenjohtaja Meri Vuohun kirjoittama osio Amnestyn Suomen osaston historiasta.

## Aiheesta muualla
*Kustantajan kirjaesittely (Like-kustannus)
*HS.fi:n kirja-arvostelu.
Lauri Helariutta

**Lauri Helariutta** (sukunimi vuoteen 1935 *Helin*; 30. joulukuuta 1906 Pori – 29. huhtikuuta 1990 Punkalaidun ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.

Helariutta toimi opettajana Ahlaisissa 1928–1935 ja Punkalaitumella 1936–1967. Hän oli Punkalaitumen Osuuskassan toimitusjohtajana 1946–1955 ja Punkalaitumen Sanomain päätoimittajana 1951–1975 

## Teoksia
* *Herra tarkastaja* : yksinäytöksinen pila. Seuranäytelmiä 324. Karisto 1932, 2. painos 1946, 3. painos 1957
* *Punkalaitumen osuusmeijeri oy. 1902-1952*. Punkalaitumen osuusmeijeri, Vammala 1952
* *40 vuotta liikuntakasvatusta: Voimistelu- ja urheiluseura Punkalaitumen Kunto vv. 1929-1969*. Punkalaidun 1969
* *Kotiseudun runoja*. Punkalaitumen Sanomat, Punkalaidun 1981

## Lähteet
* 
* Kirjasampo.fi : Lauri Helariutta

### Viitteet
Perunkoiso

**Perunkoiso** eli **tähtiperunkoiso** (*Nicandra physalodes*) on Etelä-Amerikassa Perussa, Boliviassa ja Chilessä alkuperäisenä esiintyvä koisokasvi, joka on hyvin myrkyllinen. Perunkoisojen suvussa on kolme lajia, mutta aiemmin vain yksi. Lajin on ensimmäisenä kuvannut Carl von Linné belladonnien sukuun nimellä *Atropa physalodes* vuonna 1753 teoksessaan Species Plantarum.

Perunkoiso on yksivuotinen melko pahanhajuinen kaljuvartinen ruoho, joka kasvaa 20:stä jopa 150:een senttimetriä korkeaksi. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Niiden verhiö on kellomainen, lähes tyveen liuskainen, liuskojen kärki otamaiseksi suippeneva. Sininen teriö on kellomainen. Hedelmä on pallomainen ruskea marja.

Kasvia käytetään koristekasvina.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21: 69–70.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Perunkoiso (tähtiperunkoiso) – ''Nicandra physalodes''
In the Name of the King 2: Two Worlds

**In the Name of the King 2: Two Worlds** on vuonna 2011 suoraan DVD:lle julkaistu Uwe Bollin ohjaama fantasiaelokuva. Elokuva on jatkoa elokuvalle *[[In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale]]*. Pääosissa esiintyvät Dolph Lundgren ja Natassia Malthe. 

## Juoni

Elokuvan päähenkilö on entinen merijalkaväen sotilas Granger, joka tempautuu eräänlaisen portaalin kautta nykypäivän Vancouverista keskiaikaiseen Ehb:n kuningaskuntaan. Siellä hän saa kuulla olevansa valittu: kovia kokeneen kaupungin kuningas (Lochlyn Munro) lähettää hänet tappamaan Dark Motheriksi kutsuttua velhotarta, jonka armeijat kuninkaan mukaan terrorisoivat koko valtakuntaa. Mukaan matkalle Granger saa kylän lääkärin Manhattanin, joka rakastuu matkakumppaniinsa.

Kun Granger pääsee Dark Motherin luo, hänelle selviää, että todellinen tyranni onkin kuningas itse. Granger puolestaan on entisen, rakastetun kuninkaan kadonnut poika. Granger ei halua kuninkaaksi, vaan palata omaan aikaansa, joten hän luovuttaa paikkansa Dark Motherin tyttärelle, joka johtaa armeijansa pahaa kuningasta vastaan. 

Kostaakseen Grangerille kuningas pyrkii portaalin läpi nykypäivän Vancouveriin päästääkseen tappavan ruttoviruksen siellä irralleen. Granger ehtii kuitenkin estää hänen aikeensa ja tappaa kuninkaan. Portti sulkeutuu, eikä Granger enää pääse takaisin. Manhattan jää omaan aikaansa eikä seuraa Grangeria, koska hänen täytyy pelastaa oma kansansa.

## Näyttelijät

## Tuotanto
Dolph Lundgren kieltäytyi aluksi tarjotusta roolista, mutta otti sen myöhemmin vastaan. Kuvaukset alkoivat joulukuussa 2010 ja elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle ja Blu-raylle 27. joulukuuta 2011. 

## Aiheesta muualla
*
Niilo Skalm

**Niilo Skalm** (k. 1563) oli Piikkiön kihlakunnan tuomari 1561–1563 ja Vehmaan 1563. Hän oli Juhana-herttuan uskollisimpia kannattajia. Hänet mestattiin 1563, kun Turun linna oli antautunut. Kyösti Wilkuna on kirjoittanut viisinäytöksisen historiallisen murhenäytelmän *Niilo Skalm* (1922).

## Lähteet
Anders Fredrik Skjöldebrand

**Anders Fredrik Skjöldebrand** (1757–1834) oli ruotsalainen kreivi, kenraali ja kirjailija. Hän edusti Ruotsia Haminan rauhanneuvotteluissa ja oli yksi rauhasopimuksen allekirjoittajista. Hän oli valtioneuvoston jäsen 1815–1828. Skjöldebrand julkaisi matkakertomuksia *Voyage pittoresque au Cap du Nord, avec gravures* (1801–1802), joka kuvaa hänen matkaansa 1798–1799 italialaisen Giuseppe Acerbin kanssa Suomen kautta Nordkapiin, ja *Description des cataractes et du canal de Trollhätta avec gravures* (1804). Lisäksi hän julkaisi näytelmiä, satuja ynnä muuta. Hän on säveltänyt musiikin useisiin
näytelmiinsä. Henrik Schück on julkaissut 1904 Skjödebrandin omaa aikaansa valaisevat muistelmat, joiden tiedot eivät kuitenkaan aina ole luotettavia.

## Teokset
* *Voyage pittoresque au Cap du Nord, avec gravures* (1801–1802)
* *Description des cataractes et du canal de Trollhätta avec gravures* (1804)
* *Herman von Unna* 1795 (näytelmä)
* *Excellensen grejre A. F. Skjöldebrands memoarer* (muistelmat; julkaistiin 1903–1904).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bertil Alfred Sjöström

**Bertil Alfred Sjöström** (28. heinäkuuta 1879 Iisalmi – 12. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori 1925–1945.

Sjöström pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1898. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1901, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1907, filosofian maisteriksi 1914 ja molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1916. Varatuomarin arvo Sjöström sai 1909.

## Työura
Sjöström suoritti auskultoinnin Lappeen tuomiokunnassa Savitaipaleen ja Lemin käräjillä. Työuransa Sjöström aloitti senaatin virkamiehenä ja Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä. Vuonna 1917 hän oli lainvalmistelutoimikunnan jäsen, vuonna 1919 hänet nimitettiin Viipurin hovioikeuden oikeusneuvokseksi ja vuosina 1923-1924 hän toimi korkeimman oikeuden apujäsenenä. Hän teki useita ulkomaan opintomatkoja, muun muassa Leipzigiin, Berliiniin, Kööpenhaminaan, Tukholmaan ja Pariisiin. Siviilioikeuden dosenttina vuodesta 1917 toiminut Sjöström siirtyi kokonaan akateemiselle uralle 1920-luvulla, mutta paneutui tutkijanakin varsin käytännöllisiin kysymyksiin. Prosessioikeuden ohella hänet tunnettiin tekijänoikeuden asiantuntijana. Sjöström toimi tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina ja osallistui alansa ruotsin- ja suomenkielisten järjestöjen toimintaan.

## Perhe
Sjöströmin vanhemmat olivat ylitarkastaja Alfred Wilhelm Sjöström ja Sigrid Lagus. Sjöströmin puoliso vuodesta 1920 oli Toini Julia Haapanen. Hänen poikansa on Teknillisen korkeakoulun professori ja puukemian uranuurtaja Eero Sjöström.

## Julkaisuja
* *Om tredskodom enligt finsk och svensk civilprocessrätt*, 1916
* *Om formell processledning vid underrätt i tviste- och brottmål*, 1925

## Lähteet
Kakkosen kausi 2012

**Kakkosen kausi 2012** oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin neljässä 10 joukkueen lohkossa kolminkertaisena sarjana. Lohkovoittajat pelasivat kaksiosaiset karsintaottelut, joiden voittajat AC Kajaani ja Tampereen Ilves nousivat Ykköseen. Lohkojen sijalle 9 ja sitä huonommin sijoittuneet joukkueet sekä heikoin 8. sijoittunut joukkue putosivat suoraan Kolmoseen.

Pohjoislohkon Warkauden Jalkapalloklubi suljettiin sarjasta pois kesken kauden ja sen pelaamien otteluiden tulokset mitätöitiin sarjataulukosta. Warkaus JK luovutti 14. elokuuta pelattavaksi tarkoitetun ottelun TP-47 – Warkaus JK, koska sillä ei ollut tarpeeksi pelaajia otteluun. Joukkueella olisi ollut kahdeksan pelikuntoista pelaajaa, mikä olisi jalkapallosääntöjen mukaan riittänyt pelin pelaamiseen. Kilpailumääräysten mukaan joukkueiden luovutuksia ei sallita Palloliiton sarjoissa. Luovuttaneeksi katsotaan joukkue, joka ei saavu otteluun esittämättä pätevää syytä.

Koska lohkoissa oli Warkauden Jalkapalloklubin sarjasta sulkemisen vuoksi eri määrä joukkueita, heikoin 8. sijoittunut joukkue määritettiin jakolaskulla, jossa saavutetut pisteet jaettiin pelatuilla otteluilla. Heikoin kahdeksanneksi sijoittunut joukkue oli länsilohkon Sporting Kristina, joka kuitenkin sai sarjapaikkansa täydennysmenettelyn mukaan takaisin, koska Itä- ja Keski-Suomen piireistä ei ollut nousijoita.

FC Santa Claus luopui sarjasta kauden jälkeen konkurssin vuoksi.

## Sarjataulukot
### Etelälohko

### Itälohko

### Länsilohko

### Pohjoislohko

## Parhaat maalintekijät

### Etelälohko

### Itälohko

### Länsilohko

### Pohjoislohko

## Ykkösen nousukarsinnat

Tampereen Ilves nousi Ykköseen yhteismaalein 5 – 1.

AC Kajaani nousi Ykköseen yhteismaalein 1 – 0.

## Lähteet
Nils Nilsson Skum

**Nils Nilsson Skum** (13. huhtikuuta 1872 Jukkasjärvi – 27. joulukuuta 1951 Jällivaara) oli ruotsinsaamelainen poronomistaja ja piirtäjä. Hän kuvasi saamelaisten arkea teoksessa *Same sita – lappbyn* (1938). Postuumisti julkaistiin hänen teoksensa *Valla renar* (1955).

Skum tuli tunnetuksi piirtäjänä ja taidemaalarina, mutta hän oli myös taitava käsityöläinen ja kuvanveistäjä. Hän teki hirvi- ja poroaiheisia veistoksia. Niiden lisäksi hän valmisti hyvin paljon puukkoja. Skumin läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen oli *Same sita – lappbyn*. Se on kuvateos, joka syntyi Skumin ja Nordiska museetin intendentin Ernst Mankerin yhteistyön tuloksena. Skum piirsi teokseen satakunta lyijykynä- ja liitupiirustusta, joita täydensivät Skumin saamenkieliset tekstit ja Israel Ruongin käännökset.

## Teokset
* *[[Same sita – lappbyn]]*, 1938, toim. Ernst Manker
* *[[Valla renar]]*, 1955
* Ernst Manker (1893–1972); *Boken om Skum*, LT förlag, Stockholm, 1956 (2. p. 1965) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*  Nils Nilsson Skum,  Samer.se
* Nordiska museet: Nils Nilsson Skumin esittely
Molukkienmeri

**Molukkienmeri** () on Tyynenmeren länsiosassa sijaitseva sivumeri Indonesian valtioon kuuluvien Sulawesin ja Molukkien välissä. Sen eteläpuolella on Bandanmeri. Meri sijaitsee seismisesti aktiivisella alueella. Meri on tunnettu koralleistaan, ja siellä on lukuisia sukelluspaikkoja. Historiassa meren alueella on kuljettu mausteita, ja sitä on hallinnut neljä eri sulttaania.

## Lähteet
Johan Skytte

**Johan Skytte**, ent. **Schroderus**, (1577–1645) oli ruotsalainen valtiomies. Hän oli ulkomailla opintomatkalla, ja sen jälkeen hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin opettaja. Valtaistuimelle noustuaan Kustaa Aadolf nimitti Skytten 1612 kamarin eli valtakunnan verolaitoksen johtajaksi ja 1617 valtaneuvokseksi. Hänestä tuli 1622 Uppsalan yliopiston kansleri. 1624 hänestä Tuuterin vapaaherra, ja hän oli myös Suomen laamanni. Vuonna 1629 hän sai nimityksen Liivinmaan, Inkerin ja Karjalan kenraalikuvernööriksi. Hänen ansiotaan oli päätös Tarton yliopiston perustamisesta. Hän oli 1634 Götan hovioikeuden ensimmäinen presidentti. Hän perusti Uppsalan yliopistoon Skytten professuurin.

Skytte oli aikansa merkittävimpiä hallinto- ja valtiomiehiä.

Skytten kunniaksi niin Uppsalan kuin Tarton yliopisto ovat perustaneet hänen nimeään kantavan tunnustuksen vuodesta 1995 eli 350 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Ruotsissa Uppsalan yliopisto myöntää vuosittain valtiotieteellisen Johan Skytte -palkinnon ja Tarton yliopisto Skytte-mitalin henkilölle, joka on tukenut yliopiston toimintaa ja sen edelleenkehittämistä.

## Lähteet
Antti Wennström

**Antti Wennström** (s. 1977) on suomalainen toimittaja. Hän toimi jääkiekkoa käsittelevän Jatkoaika.com-verkkolehden päätoimittajana kesäkuusta 2012 kesäkuuhun 2017. Aiemmin Wennström toimi saman lehden NHL-toimituspäällikkönä.

Jatkoaika.comin lisäksi Wennström on kirjoittanut muun muassa Hämeen Sanomiin, Iltalehteen ja Ilta-Sanomiin. Hän on myös tehnyt kirjat *Patrik Laine – NHL:n uusi suomalaistähti* (2017) ja *Sebastian Aho – Kärpistä NHL-tähdeksi* (2018), jotka on julkaissut Minerva Kustannus. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Antti Wennström Twitterissä
Östen

**Östen** on muinais­skandinaavista alku­perää oleva miehen etunimi, joka on käytössä varsinkin Ruotsissa ja Islannissa.  Sen alkumuoto on ollut Eysteinn, Norjassa se esiintyy nykyisin muodossa Øystein.  Nimen jälki­osa merkitsee kiveä, alku­osan merkitys on epä­varma, mutta tarkoittaa mahdollisesti onnea. Nimi on ollut myös kahdella Norjan keskiaikaisella kuninkaalla.

Suomessa nimi Östen on syyskuuhun 2025 mennessä annettu hieman yli 200 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Östenin nimipäivä on 10. syyskuuta.

## Östen-nimiset kuninkaat

* Östen Maununpoika (1083–1123), Norjan kuningas 1103–1123
* Östen II Haraldsson (1125–1157), Norjan kuningas 1142–1157

## Muita tunnettuja Östen-nimisiä

* Östen Elfving (1874–1936), suomalainen poliitikko ja maatalousministeri
* Östen Elfving nuorempi (1914–1983), suomalainen lainsäädäntöneuvos ja Korkeimman oikeuden jäsen 
* Östen Holsti (1887–1952), suomalainen lääkäri ja sisätautiopin professori
* Östen Mäkitalo (1938–2011), ruotsalainen sähköinsinööri, GSM:n alkuunpanija
* Östen Sjöstrand (1925–2006), ruotsalainen kirjailija
* Östen Undén (1886–1974), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
* Östen Wahlbeck (s. 1965), yhteiskuntatieteilijä ja professori
* Östen Warnerbring (1934–2006), ruotsalainen viihdetaiteilija, iskelmälaulaja, säveltäjä ja sanoittaja,

## Lähteet
Keltiö

**Keltiö** eli **linnunkeltiö** eli **nigerinsiemen** (*Guizotia abyssinica*) on mykerökukkaiskasvilaji, jota esiintyy Itä-Afrikassa.

## Ulkonäkö ja koko
Keltiö on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa 10–100 cm korkeaksi. Sen varsi on vankka, mustanruskeatäplikäs, hapsi- ja nystykarvainen. Vastakkain kasvavat lehdet ovat ruodittomia, sepiviä ja suurilapaisia, harvan isohampaisia.

Mykeröstö on huiskilo. Mykeröt ovat pitkäperäisiä. Mykerön laita- ja kehräkukat ovat keltaisia. Laitakukkien kieli on leveä, 1–1,5 senttimetriä pitkä.

Hedelmä on pähkylä, noin 4 mm, litteä, 3–4-kulmainen, uurteinen, kiiltävä musta tai ruskea.

## Elinympäristö
Keltiö on kotoisin Itä-Afrikasta. Se tavataan Suomessa harvoin kaatopaikoilla ja joutomailla.

## Muuta
Keltiön siemeniä on joissakin linnunsiemenseoksissa.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2021: Keltiön eli linnunkeltiön (''Guizotia abyssinica'') levinneisyys Suomessa.
* Suomen Lajitietokeskus: Keltiö (linnunkeltiö) – ''Guizotia abyssinica''
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Keltiö
Piikkisappiruoho

**Piikkisappiruoho** (*Xanthium spinosum*) on mykerökukkaiskasvilaji, jota on kotoisin Amerikasta. Laji on levinnyt yleisesti eri puolille vanhaa maailmaa, Eurooppaan, Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan.

Piikkisappiruoho on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa viidestätoista 70:een senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiasento on kierteinen, lehtihangoissa on kolmihaaraisia piikkejä. Lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia ja suikealapaisia, osin liuskaisia. Mykeröstössä hedemykeröt sijaitsevat terttumaisissa latvahaarojen kärjissä, emimykeröt alempana yksittäin tai pieninä ryhminä. Emimykeröjen kehdoissa on kellanruskeita koukkupiikkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Piikkisappiruoho – ''Xanthium spinosum''
Charlie terveyshoitolassa

**Charlie terveyshoitolassa** (*The Cure*) on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama vuoden 1917 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva.

*Charlie terveyshoitolassa* on siitä harvinainen Chaplin-elokuva, että hän ei esitä siinä kuuluisaa Kulkuri-hahmoaan. Hän esittää elokuvassa alkoholistia, joka etsii parannusta tautiinsa terveyshoitolasta. Elokuvan kuvausprosessista on jäänyt huomattavan paljon tietoa, sillä suurin osa ensikopioista ja poistetuista kohtauksista on säilynyt. Ensimmäisten sadan otoksen aikana tapahtumien paikat ja lavasteet muuttuvat useasti, mutta vielä aivan viimeisissäkin otoissa Chaplin kokeili erilaisia tilanteita, joita ei kuitenkaan sisällytetty valmiiseen elokuvaan. Elokuvan tuotanto pysähtyi myös hetkeksi, kun Chaplin vilustui uima-allaskohtauksen kuvausten jälkeen. Elokuva saapui ensi-iltaansa 16. huhtikuuta 1917, hieman myöhässä aikataulustaan.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
*
*
Säiläpiisku

**Säiläpiisku** eli **säiläraippu** (*Solidago graminifolia*) on monivuotinen piiskulaji, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa.

Säiläpiisku kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen varren yläosa haaroo jyrkähkön yläviiston huiskilomaisesti. Lehtien lavat ovat jäykkiä, tasasoukan suikeita ja ehytlaitaisia, teräväkärkisiä, jäykkäkarvaisia. Kuperasti huiskilomaisessa mykeröstössä on lukuisia pienehköjä tahmeita vaaleankellertäviä mykeröjä.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:72.

## Aiheesta muualla
*Kasviatlas: Säiläraippu (''Euthamia graminifolia'')
*Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Säiläpiisku (''Solidago graminifolia'')
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Euthamia graminifolia'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): Plant Guide, Flat-top goldentop (''Euthamia graminifolia'') (pdf) 
*Flora of North America: ''Euthamia graminifolia''
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1996 – miesten kaksinpeli

**Pöytätenniksen miesten kaksinpeli** Atlantan kesäolympialaisissa 1996 alkoi 25. heinäkuuta ja finaali pelattiin 1. elokuuta 1996. Aluksi pelattiin alkulohkot ja niiden voittajat jatkoivat neljännesvälieriin. Barcelonan olympiavoittaja Jan-Ove Waldnerin pelit päättyivät jo neljännesvälierissä. Olympiakultaa voitti Liu Guoliang.

## Pudotuspelit

### Puolivälierät

### Välierät

### Pronssiottelu

### Loppuottelu

## Mitalistit

## Lähteet

* ITTF: Atlanta 1996 Men's Singles  
* Sport-reference.com Atlanta 1996 Table Tennis Men's Singles
Buurivillakko

**Buurivillakko** (*Senecio inaequidens*) on monivuotinen villakkolaji, jota esiintyy alkuperäisenä Etelä-Afrikassa.

Buurivillakon tyveltä puutunut varsi kasvaa 30:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Se on kalju tai niukkakarvainen, tavalliseti runsaasti siirottavasti haarainen. Lehdet ovat melko tasasoukkia, harmahtavanvihreitä, sepiviä, suippokärkisiä. Mykerön ulkosuomujen kärki on ruskea, laita kalvomaisen ripsilaiteinen. Siirottavat kielikukat ovat kullankeltaisia.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:73.

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Buurivillakko – ''Senecio inaequidens''
Karheamuikio

**Karheamuikio**, myös **muikio**, **karheakitkerö** ja **etelänkitkerö** (*Helminthotheca echioides*, syn. *Picris echioides*) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen haarova ja kankeakarvainen varsi kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet sepivät paitsi alimmat. Niiden lapa on pitkulainen. Kahdesta kolmeen senttimetriin leveitä keltakukkaisia mykeröitä on runsaslukuisesti.

Suomessa karheamuikio on harvinainen satunnaistulokas, jota on joskus tavattu puutarhoissa tai pelloilla rikkakasvina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Karheamuikion (''Helminthotheca echioides'') levinneisyys Suomessa.
* ITIS: ''Helminthotheca echioides'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Picris echioides''
Heinämäki (Sotkamo)

**Heinämäki** on kylä Sotkamossa, Kainuussa. Matkaa Sotkamon keskustaan on 14&nbsp;km, Vuokattiin 19&nbsp;km ja Kajaaniin 50&nbsp;km.
Ensimmäinen asukas kylälle muutti vuonna 1608, ja nykyisin kylässä on noin 250 vakituista asukasta. Lisäksi Kusianjärvellä ja Matikanjärvellä on runsaasti kesäasutusta, runsaat 100 vapaa-ajan asuntoa. Kylän halki virtaa Kusianjoki, ja seututie 888 (Ristijärventie) tarjoaa nopean liikenneyhteyden Sotkamoon ja Vuokattiin sekä Ristijärvelle. Kylän pohjoisosassa sijaitsee luultavasti Sotkamon suurin, pitkänmuotoinen ja osittain rimpinen avosuo, Solansuo, joka kuuluu Natura-alueisiin ja on siten valtion luonnonsuojelualue.

Kylä on palkittu "Vuojen Kaenuulaenen kylä" -tunnustuksella vuonna 2010.

## Kylätalo Heinis
Heinämäen kyläkeskuksena toimii *Kylätalo Heinis*. Heinämäen kyläseura ry:n omistama Kylätalo Heinis saneerattiin koulukartanosta kyläkeskukseksi vuosina 2005–2007.

Kylätalo on kylän vapaa-ajanviettopaikka kyläläisille, kylän vieraille ja loma-asukkaille. Päärakennuksesta löytyvät kyläsali, majoitus- ja kerhotilat (muun muassa biljardipöytä), saunaosasto sekä suurtalouskeittiö. Kilpatason (A2) frisbeegolf-kentälle 'Heinämäki DiscGolfPark' pääsee pelaamaan talon pihalta.

### Talon historia
Heinämäen kantatilasta erotettiin Toivolan tila vuonna 1907. Jormaskylältä kotoisin ollut ja ristiriitaisia tunteita herättänyt ”Herra-Heikki”, eli ankara metsätyönjohtaja Heikki Korhonen, rakensi talon tälle paikalle vuonna 1915. Kylän koulu toimi yksityistaloissa vuodesta 1915 lähtien. Kun kylälle alettiin etsiä vakituisen koulun paikkaa, huomattiin Toivolan keskeinen sijainti ja talosta tuli Heinämäen koulu vuonna 1925. Vanhassa koulurakennuksessa on lohkotuista graniittikivistä tehty perustus ja helmipaneelivuoraus julkisivussa. Pihamaan laidalla on suuri kiviholvikellari.

Uudempi koulurakennus on vuodelta 1960 ja hyvin yleistä tyyppiä. Koulutoiminta päättyi vuonna 2004 ja rakennukset siirtyivät kyläseuran omistukseen vuonna 2005.

## Lähteet
* http://heinissotkamo.fi
* http://www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=88570&lan=FI

## Aiheesta muualla
* http://frisbeegolfradat.fi/rata/heinamaki_discgolfpark_sotkamo 
* http://www.ymparisto.fi/download.asp?contentid=114332&lan=fi
* http://koti.kainuu.com/kpokyla/