open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Waldemar Löfman

**Johan Svante Waldemar Löfman** (16. elokuuta 1879 Kokkola – 22. syyskuuta 1965 Turku) oli suomalainen juristi ja Turun kunnallispormestari.

Löfmanin vanhemmat olivat mekaanikko Johan Abraham Löfman ja Maria Elise Wenman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1900 ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1905 ja oikeustutkinnon 1910. Löfman sai varatuomarin arvon 1913.

Löfman oli Turun lääninhallituksessa ylimääräisenä lääninkonttoristina vuodesta 1901, tullihallituksessa ylimääräisenä kamarikirjurina vuodesta 1905 ja Turun maistraatissa notaarina vuodesta 1917. Turun kunnallispormestarina Löfman oli 1921–1949. Hän oli vuodesta 1919 Merimieseläkelaitoksen sihteerinä ja kamreerina.

Waldemar Löfman oli naimisissa vuodesta 1914 Margaretha Mathilda Sjöblomin kanssa.

## Lähteet
Zgorzelecin piirikunta

**Zgorzelecin piirikunta** () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 89&nbsp;188. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat Zawidów ja hallintokeskus Zgorzelec. Viisi maalaiskuntaa ovat Bogatynia, Pieńsk, Sulików, Węgliniec sekä Zgorzelec ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Bogatynia, Pieńsk sekä Węgliniec.

Zgorzelecin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,8 prosenttia.

Zgorzelecin piirikunnalla on Saksan kanssa yhteistä rajaa noin 79 kilometrin pituudelta. Tšekin kanssa yhteisen rajan pituus on noin 68 kilometriä.

Vuoden 2019 lopussa Zgorzelecin piirikunnassa arvioitiin olevan 89&nbsp;188 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 68&nbsp;993 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 65&nbsp;005 asukkaaseen.  Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61 prosenttia ja eläkeikäisten 23,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 626 lasta.

## Lähteet
Nephus

**Nephus** on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu yli kaksikymmentä  lajia. Suomessa suvun edustajista on tavattu viisi lajia: läiskäpikkupirkko (*Nephus redtenbacheri*), limopikkupirkko (*Nephus limonii*), konupikkupirkko (*Nephus jacobsoni*), viitapikkupirkko (*Nephus bipunctatus*) ja hietapikkupirkko (*Nephus bisignatus*).

## Sukuun kuuluvia lajeja
*Hietapikkupirkko (*Nephus bisignatus*)
*Konupikkupirkko (*Nephus jacobsoni*)
*Limopikkupirkko (*Nephus limonii*)
*Läiskäpikkupirkko (*Nephus redtenbacheri*) 
*Murattipikkupirkko (*Nephus quadrimaculatus*)
*Viitapikkupirkko (*Nephus bipunctatus*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*iNaturalist: Suku Nephus
*ITIS: Nephus
Rabbe Fabian Wrede

**Rabbe Fabian Wrede af Elimä** (23. huhtikuuta 1882 Helsinki – 29. kesäkuuta 1957 Anjala) oli suomalainen tuomari ja Helsingin kunnallispormestari.

Rabbe Fabian Wreden vanhemmat olivat professori, Åbo Akademin kansleri Rabbe Axel Wrede ja Johanna Sofia Paulina Wrede. Hän pääsi ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1901 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1905. Wrede sai varatuomarin arvon 1908.

Wrede oli Helsingin kunnallispormestarina 1914–1917, korkeimman oikeuden nuorempana oikeussihteerinä 1919–1928 ja Viipurin hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena 1930–1934. Hän oli eduskunnan ruotsinkielisen kanslian päällikkönä 1934–1935 ja kihlakunnantuomarina Iitin tuomiokunnassa 1935–1950.

Rabbe Fabian Wrede oli naimisissa 1909–1939 Laelia Aline Breitensteinin (k. 1939) kanssa ja vuodesta 1940 Anna Meri Rosin kanssa.

## Lähteet
Mustvee jõgi

**Mustvee jõgi** on 39 kilometriä pitkä joki Virossa Jõgevamaalla Jõgevan kunnassa ja Mustveen kunnassa, joka laskee Peipsijärven pohjoisosan luoteisrantaan. 

## Joen kulku
Joki alkaa pienestä metsän kuivatusojasta, joka on joen luonnollisen uoman jatke kohti pohjoista. Ojan alkupää sijaitsee Pandiveren ylängön itärinteessä. Se laskee sieltä alas ja virtaa koko loppumatkan Alutagusen alangolla suuntanaan ensin etelä ja sitten kaakko. Joki saa nopeasti luonnollisen meanderoivan luonteensa, joka jatkuu loppuun asti. Joki toimii myös noin neljäsosan verran pituudestaan Jõgevan ja Mustveen kuntien välisenä rajajokena, mutta se käy aluksi Mustaveen puolella vain muutaman kerran lyhyesti. Joen yläjuoksu on metsätaivalta ja vasta Lilastveren ja Kõrvemetsan kohdalla se ohittaa esnimmäisen kerran peltomaita. Täällä siihen yhtyvät oikealta lännestä tulevat Kullamäe oja ja Rausi oja. Alempana siihen yhtyy pohjoisesta tuleva Ulvi oja, jonka valuma-alue sijaitsee kokonaan Mustaveen kunnan puolella. Sitten joki jättää kuntarajan ja virtaa ensin Võtikveren kautta kaakkoon, missä aukeaa peltovaltainen alue. Sitten se kääntyy länteen ja virtaa lopuksi Mustveen läpi Peipsijärveen. Taajamien välissä sen ympäristö on rauhoitettu Tellisen luonnonsuojelualueeksi . Joensuussa on Mustveen taajamassa jokialue rakennettu suojaiseksi venesatamaksi .

## Luontoarvoja
Vaikka Tellisen luonnonsuojelualue on pinta-alaltaan vain 238 hehtaaria , elää metsäisessä jokiympäristössä saukko ja joen pohjalla vuollejokisimpukka. Jokea ympäröivissä metsissä kasvaa täällä erityisenä pidetyt lajit kiiltoängelmä, lehtoneidonvaippa, valkolehdokki, kalkkimaariankämmekkä, näsiä ja kynäjalava.

## Historiaa
Joki oli aiemmalta nimeltään myös Must­jõgi (vuonna 1638 *Mustajacki*).

## Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä
### Valuma-alue
Joen valuma-alueen pinta-ala on 179,5 neliökilometriä. Joen eteläpuolella Peipsijärveen laskee Kullavere jõgi, jonka valuma-alue sivujokineen sivuaa Mustvee jõen valuma-aluetta etelässä ja lounaassa. Joen pohjoispuolella Peipsijärveen laskee Piilsi jõgi, jonka valuma-alue ylettyy koillisessa Ulvi ojan korkeudelle saakka. Pohjoispuolelle levittäytyy Avijõen valuma-alue. Joen länsipuolella sijaitsee laaja Luusika soo, joka on vedenjakaja-aluetta Pedja jõen suuntaan lännessä. Pedja jõgi, joka alkaa Pandiveren ylängöltä, on eteläisen Emajoen sivuhaara.

### Sivu-uomia
Mustvee jõen suurimpia sivuhaaroja on lueteltu seuraavassa taulukossa.

### Järviä
Joen valuma-alueella ei esiinny karttojen mukaan suuria järviä.

## Hallintoalue
Mustvee jõgi kuuluu Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta. Joen vesistörekisterin tunnus on VEE1055100.

## Huomautuksia

## Lähteet
Herman Snellman

**Herman Henrik Snellman** (30. huhtikuuta 1857 Oulu – 25. kesäkuuta 1935 Pernaja) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies. 

Herman Snellmanin vanhemmat olivat kauppias, merikapteeni Johan Henrik Snellman ja Flora Enbom ja puoliso vuodesta 1883 Lydia Erika Teresia Lundmark. Tultuaan ylioppilaaksi Oulussa 1878 Snellman opiskeli teologiaa ja suoritti teologian erotutkinnon 1882, papiksi hänet vihittiin seuraavana vuonna.  Toimittuaan ensin merimiespappina Lontoossa 1883–1892 hän oli kirkkoherra Korppoossa vuodesta 1893, Jomalassa vuodesta 1905 ja Pernajassa vuodesta 1918. Rovastin arvonimen hän sai vuonna  1910. Snellman oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1905. Hänet valittiin vuoden 1899 suureen lähetystöön Korppoon edustajana, mutta hänen osallistumisestaan lähetystöön ei ole varmuutta.

Lintutieteilijä ja taidemaalari Johannes Snellman oli Herman Snellmanin poika.

## Lähteet
Oscar Leonard Sund

**Oscar Leonard Sund** (8. elokuuta 1881 Hamari, Porvoon maalaiskunta – 30. lokakuuta 1917 Porvoo) oli suomalainen varatuomari ja Porvoon pormestari.

Sundin vanhemmat olivat työmies Petter Gustaf Sund ja Amanda Wilhelmina Bergström. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lyseosta vuonna 1901 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1907.

Sund oli Porvoon pormestarina 1916–1917, aikaisemmin hän toimi sihteerinä Kuopion poliisilaitoksella ja istui käräjiä. Hän kuoli lokakuussa 1917 lavantautiin Porvoossa.

## Lähteet
Złotoryjan piirikunta

**Złotoryjan piirikunta** () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 43&nbsp;490. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat Wojcieszów ja hallintokeskus Złotoryja. Neljä maalaiskuntaa ovat Pielgrzymka, Świerzawa, Zagrodno sekä Złotoryja ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Świerzawa.

Złotoryjan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Ala-Sleesian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.

Vuoden 2019 lopussa Złotoryjan piirikunnassa arvioitiin olevan 43&nbsp;490 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 45&nbsp;672 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 33&nbsp;684 asukkaaseen.  Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,3 prosenttia ja eläkeikäisten 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 345 lasta.

## Lähteet
Iwona Hossa

**Iwona Hossa** (s. 23. helmikuuta 1973 Poznań) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Hossa valmistui vuonna 1998 Poznańin Ignacy Jan Paderewski -musiikkiakatemiasta opiskeltuaan Ewa Wdowickan laululuokalla. Hän kävi myös muiden muassa Helena Łazarskan, Leopold Spitzerin, Jerzy Marchwińskin, Ewa Podleśin, Sylvia Gesztyn ja Ryszard Karczykowskin pitämillä laulukursseilla. Vuonna 1999 Hossa sai Maria Callas Grand Prix'n Ateenassa. Vuonna 1996 hän liittyi Poznańin suurteatterin solistiksi ja teki debyyttinsä Violettan roolissa Giuseppe Verdin *[[La traviata]]n* esityksessä. Vuonna 2000 hän aloitti työskentelyn Varsovan suurteatterissa, jonka yhteydessä toimii maan kansallisooppera. Hossa on tehnyt yhteistyötä monien muidenkin oopperateatterien kanssa Puolassa ja muualla.

Kapellimestareita, joiden johdolla Hossa on laulanut, ovat olleet David Lloyd-Jones, David Agler, Maurizio Benini, John Neschling, Gustavo Dudamel, Gabriel Chmura, Kazimierz Kord, Jan Krenz, Jacek Kaspszyk, Jerzy Maksymiuk, Grzegorz Nowak, Krzysztof Penderecki, Stanisław Skrowaczewski ja Antoni Wit. Oopperarooleja Hossa on tulkinnut Verdin ohella muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartilta, Stanisław Moniuszkolta, Gioacchino Rossinilta, Giacomo Puccinilta, Gaetano Donizettilta ja Karol Szymanowskilta. Hossan konserttiohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Antonio Vivaldin, Krzysztof Pendereckin, Henryk Góreckin, Witold Lutosławskin, Roman Maciejewskin ja Roman Palesterin teoksia. Hossa on osallistunut myös moniin uusien teosten kantaesityksiin. Säveltäjinä ovat olleet muiden muassa Wojciech Kilar, Jerzy Maksymiuk, Marek Jasiński ja Paweł Serafiński.

## Lähteet
Pukumiekka

**Pukumiekka** on kevyt yksikätinen miekka, joka on suunniteltu pistämistä varten. Se kehittyi Euroopassa renesanssin aikana pidemmästä ja painavammasta rapiirista.

Pukumiekka oli ensisijaisesti siviilikäytössä suosittu ase, jota aateliset ja kaupunkilaiset kantoivat osana arkipukeutumistaan, mistä johtuu sen nimi.

## Historia
Pukumiekan alkuperä juontaa juurensa keskiajan lopun ja varhaisen uuden ajan Eurooppaan, jolloin raskaammat ritarimiekat alkoivat väistyä kevyempien ja nopeampien aseiden tieltä. Pukumiekka kehittyi erityisesti Italiassa ja Espanjassa, missä miekkailutaidot ja kaksintaistelukulttuuri kukoistivat. Ase oli suosittu erityisesti aatelisten keskuudessa, ja sen kantaminen oli merkki yhteiskunnallisesta asemasta.

1600-luvulle tultaessa pukumiekka oli levinnyt laajasti Länsi-Eurooppaan, ja siitä tuli olennainen osa herrasmiesten pukeutumista. Miekkailukoulut, kuten italialainen ja ranskalainen koulukunta, kehittivät erilaisia tekniikoita pukumiekan käyttöön.

Pukumiekat olivat hyvin tyypillisiä 1600– ja 1700-lukujen varakkaissa seurapiireissä ja hoveissa. Pukumiekat eivät olleet pelkästään siviilien käytössä, vaan myös jalkaväen upseerit kantoivat niitä sivuaseinaan. Pukumiekat jäivät osaksi valtion virkamiesten asustusta 1800–luvulla ja käyttö jatkui osittain vielä 1900–luvulle asti. Pukumiekkaa nähdään 2000-luvullakin osana perinteisissä paraati- ja hoviasuissa.

## Käyttö miekkailussa
Pukumiekka oli keskeinen ase miekkailun kehityksessä, ja se vaikutti merkittävästi modernin urheilumiekkailun syntyyn. Miekkailukoulut opettivat erilaisia tekniikoita, kuten italialaisen koulukunnan linjakasta ja aggressiivista tyyliä sekä ranskalaisen koulukunnan hienostuneempaa ja teknisempää lähestymistapaa. Pukumiekkaa käytettiin usein yhdessä tikarin tai pienen kilven kanssa toisessa kädessä, mikä antoi miekkailijalle mahdollisuuden torjua vastustajan iskuja.

Kaksintaistelut olivat yleisiä pukumiekan aikakaudella, ja ne saattoivat olla joko muodollisia kunniankysymyksiä tai spontaaneja yhteenottoja. Pukumiekan käyttöön liittyi myös tarkkoja etikettisääntöjä, ja miekkailumestarit kirjoittivat oppaita, joissa käsiteltiin sekä teknisiä että moraalisia näkökulmia.

## Lähteet
Friedrich Spielhagen

**Friedrich Spielhagen** (24. helmikuuta 1829 Magdeburg – 25. helmikuuta 1911 Charlottenburg) oli saksalainen romaanikirjailija.

Spielhagen opiskeli vuodesta 1847 filologiaa ja filosofiaa Berliinissä, Bonnissa ja Greifswaldissa. Hän julkaisi 1857 esikoisnovellinsa *Clara Vere*, jota seurasi *Auf der Düne* (1858). Molemmat saivat suosiollisen vastaanoton, mutta varsinaisesti Spielhagenin maine perustuu romaaniin *Problematische Naturen* (1860) ja sen jatkoksi kirjoitettuun *Durch Nacht zum Licht* (1861). Vuodesta 1862 Berliinissä asunut Spielhagen oli Gutzkowin ja Heinrich Lauben seuraajia.

Nordisk Familjebokin ensimmäisessä painoksessa (1891) on seuraava arvio:

Toisessa painoksessa (1917) Ruben Berg kirjoittaa:

Suunta kääntyi 1884, kun Heinrich ja Julius Hart julkaisivat teoksensa *Friedrich Spielhagen und der deutsche Roman der Gegenwart*. Spielhagenin suosio romahti uran kolmannella vuosikymmenellä, ja silloiset teokset, kuten *Was will das werden?* (1886) ja *Noblesse oblige* (1888), *Stumme des Himmels* (1894) ja *Faustulus* (1896), edustavat jo ohitettua ja vanhentunutta suuntausta.

Spielhagen kokeili huonolla menestyksellä myös näytelmien kirjoittamista ja julkaisi yhden runokokoelman.

## Suomennetut teokset
* *Hovin Roosa*, suom. Aatto S., Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino 1880. Sarja: Helppohintainen novelli- ja romani-jakso, 2.
* *Rakkaus ja mustasukkaisuus*; suomentanut Antti Rytkönen, Hämeenlinna: Karisto 1917. Sarja: Kariston 50 pennin romaaneja, 95.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Max Klauss

**Max Klauss** (s. 27. heinäkuuta 1947 Chemnitz) on entinen itäsaksalainen pituushyppääjä ja Euroopan mestari.

Max Klauss nousi Itä-Saksan maajoukkueurheilijaksi vuonna 1966. Samana vuonna hän voitti Europan juniorimestaruuden eli alle 20-vuotiaiden mestaruuden pituushypyssä. Tähän aikaan hän oli myös varteenotettava 10-ottelija. Hän edusti vuoden 1966 Budapestin EM-kisoissa Itä-Saksaa 10-ottelussa sijoittuen neljänneksi edellään länsisaksalaiskolmikko Werner von Moltken johdolla. Klauss teki seuraavana vuonna heinäkuussa 1967 Hallessa Itä-Saksan mestaruuskilpailuissa 10-ottelussa tulokseksi 7986, joka sen vuoden maailmantilastossa neljännelle sijalle. Saman vuonna hän hyppäsi pituudessa tuloksen 789 cm, joka sai hänet suuntautumaan entistä enemmän pituushyppyyn.

Vuosi 1968 osoitti Max Klaussin vahvuutensa pituushypyssä, sillä kesäkuussa 1968 hän hyppäsi yli 8 metriä tuloksella 807 cm, joka oli samalla yhteissaksalainen pituusennätys. Kuitenkin samana vuonna hän teki 10-ottelussa myös hyvän tuloksen 7889, jolla hän saavutti Itä-Saksan 10-ottelumestaruuden. Vuoden 1969 EM-kisoissa Ateenassa Klauss kilpaili pituudessa sijoittuen kuudenneksi tuloksella tasan 8 metriä. Edelle sijoittuneiden tulokset olivat tuulituloksia, joten Klaussin tulos oli sallittu ja samalla EM-kilpailujen ennätys. Kisan voitti Neuvostoliiton armeeni Igor Ter-Ovanesjan voimakkaassa myötätuulessa tuloksella 817 cm. Kahden vuoden päästä elokuussa 1971 käytiin EM-kisat Helsingissä. Niissä Klauss voitti kultaa tuloksella 792 cm ja samalla sentillä entisen mestarin Ter-Ovanesjanin. Vuosi 1972 alkoi Klaussilla hyvin, sillä hän voitti Grenoblen EM-sisähalleissa kultaa tuloksella 802 cm. Toukokuussa hän hyppäsi tuloksen 810 cm eli Klauss oli vahva olympialaisten mitaliehdokas. Münchenin olympialaisissa Klauss eteni loppukilpailuun ja hyppäsi 796 cm, joka oikeutti kuudenteen sijaan Yhdysvaltain Randy Williamsin voittaessa ensimmäisen kierroksen hypyllään 824 cm. Hän jatkoi uraansa ja sai seuraavina vuosina vielä mitali sisähallikisoissa eli hopeaa 1973 ja pronssia 1974. Vuoden 1974 Rooman EM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 773 cm.

Vuosi 1974 oli viimeinen Max Klaussin uralla. Hän oli voittanut siihen mennessä neljä kertaa Itä-Saksan pituushyppymestaruuden vuosina 1971, 1972, 1973 ja 1974. Parhaan tuloksensa 818&nbsp;cm hän teki kesäkuussa 1974 Berliinissä. Amerikkalaisen Track & Field News-lehden arvioinnissa Klauss oli maailmantilastossa 1971 2., 1972 5., 1973 6. ja 1974 6. Urallaan hän edusti SC Karl-Marx-Stadtia ja Einheit Dresdeniä.

Max Klauss opiskeli fysiikkaa ja väitteli myöhemmin tohtoriksi.

## Lähteet
Bayt Jibrin

**Bayt Jibrin** eli historiallinen **Eleutheropolis** () on nykyisin hylätty ja raunioitunut kylä Israelissa. Roomalaiskautinen Eleutheropolis oli hallinnollinen keskus ja ristiretkeläiset rakennuttivat paikalle linnan. Kylän arabiasukkaat pakenivat kodeistaan vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan takia ja lähelle perustettiin sittemmin Bet Guvrinin juutalainen kibbutsi. 

## Maantiede

Bayt Jibrin sijaitsee Jerusalemista lounaaseen Juudean läntisten kukkuloiden alueella noin 287 metrin korkeudella merenpinnasta. Alue tunnetaan monista luolistaan, jotka ovat Unescon maailmanperintöluettelon kohde.

## Historia

Bayt Jibrinin nimi on johdettu mahdollisesti arameankielisestä paikannimestä, joka viittaa mahtavan tai voimakkaan henkilön kotiin. Lähellä sijaitsee Tell Maresa. Maresa esiintyy useampaan otteeseen Vanhassa testamentissa. Bayt Jibrin alkoi kasvaa parthialaisten tuhottua Maresan vuonna 40 ennen ajanlaskun alkua. Paikka on liitetty Josephuksen mainitsemaan Betogabaraan, jonka roomalaiset valtasivat hänen mukaansa vuonna 68 ajanlaskun alun jälkeen. Josephus mainitsee paikan sijaitsevan keskellä Idumeaa. Paikka kasvoi entisestään toisen juutalaissodan jälkeen 100-luvulla. Rooman keisari Septimius Severus myönsi sille kaupunginoikeudet vuonna 199/200 ja kutsuivat sitä nimellä *Eleutheropolis*. Talmudissa paikka esiintyy nimellä Bet Guvrin. Paikasta tuli hallinnollinen keskus ja paikalla toimi esimerkiksi rahapaja ja amfiteatteri. Roomalaiskauden kaupungin koko oli noin 160 eekkeriä. Paikasta tuli piispanistuin 300-luvulla. Bysantin kaudella kaupungissa oli myös synagoga.

Arabit valtasivat Eleutheropoliin Amr bin al-Asin johdolla kalifi Abu Bakrin valtakaudella. Perinteen mukaan Muhammadin seuraaja Tamim Abu Ituqaya haudattiin Bayt Jibrin. Kokonaisuutena paikkakunnan merkitys väheni arabien valtakauden alettua. Munkki Stefanos Melodoksen mukaan se tuhoutui kokonaan arabiheimojen välisissä yhteneotoissa vuonna 796. Kuitenkin vain hieman myöhemmin sitä kuvaillaan kuitenkin jälleen paikallisen kaupan keskuksena. Ristirekeläiset valtasivat paikkakunnan 1100-luvulla. Jerusalemin kuningas Fulk alkoi rakennuttaa ristiretkeläislinnaa vuonna 1134. Linna annettiin temppeliherroille vuonna 1136. Linna suojeli Jerusalemia Egyptin suunnalta ja etenkin Askalonista tulevilta hyökkäyksiltä. Muslimien onnistui kuitenkin vallata se Saladinin johdolla vuonna 1187. 

Sittemmin kaupunkia hallitsivat mamelukit ja osmanit. Osmanien teettämän veroluettelon mukaan Bayt Jibrinissä oli vuonna 1596 50 kotitaloutta (*khana*). Paikasta kirjoitti sittemmin 1700-luvulla suufilainen matkailija Bakri al-Siddiqi ja 1800-luvulla paikkakunnasta kirjoittaneet mainitsivat sen suuret oliivipuutarhat. 1900-luvun alussa Bayt Jibrinin asukasluku oli noin 1&nbsp;000. Kaupungin asukkaat pakenivat kodeistaan vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan seurauksena. Seuraavan vuoden puolella juutalaiset siirtolaiset perustivat paikalle Bet Guvrinin kibbutsin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Anu Ahokas

**Anu Ahokas** (s. 1979) on toiminut Staffpoint-konsernin toimitusjohtajana vuodesta 2018.  Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri ja aiemmin hän on toiminut mm. yhtiön varatoimitusjohtajana sekä Spring Housen toimitusjohtajana. Hän on edelleen Spring Housen hallituksen puheenjohtaja. Ahokkaalla on myös monia luottamustehtäviä. Hän on mm. Keskuskauppakamarin  Työ-, koulutus- ja osaamisvaliokunnan puheenjohtaja, Työeläkeyhtiö Varman hallituksen jäsen, EK:n hallituksen jäsen ja Henkilöstöala ry:n hallituksen jäsen. Vuonna 2021 Ahokas toimi Henkilöstöala HELA ry:n (aiemmin Henkilöstöpalveluyritysten liitto HPL ry) hallituksen varapuheenjohtajana ja hänet valittiin hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2022. Ahokas on myös perustanut Solo Health henkilöstöpal*veluyrityksen, joka on erikoistunut* lääkäreihin ja hoitajiin sekä digitaalisiin terveydenhuollonpalveluihin. 

## Lähteet
Kyyhkyvahakas

**Kyyhkyvahakas** (*Cuphophyllus lacmus*, *Camarophyllys lacmus* tai *Hygrocybe lacmus*) on taksonomialtaan epäselvä vahakaslaji, jota pidetään Suomessa uhanalaisuudeltaan silmälläpidettävänä (NT), Ruotsissa peräti vaarantuneena, uhanalaisena (VU) ja toisaalta Venäjällä harvalukuisena. Laji on helppo sekoittaa muihin vahakaslajeihin, mutta myrkyllinen se ei ole. Sitä ei tietenkään pidä sekoittaa myrkyllisiin vaaleisiin malikoihin, jotka saattavat olla johteisilta mutta kapaeammalta heltastoltaan jossain määrin samannäköisiä.

Kyyhkyvahakkaan kasvupaikoista on vaihtelevia tietoja hakamaista kuusikoihin, mutta joka tapauksessa se on harmaalakkinen ja -jalkainen, valkohelttainen, noin nelisenttiseksi kasvava vahakaslaji. Sille on tyypillistä harmaa lakki, vaalea tai harmaa jalka, johteiset heltat sekä väliheltat ja niiden väliset poimuharjanteet. Jalka voi olla joskus ontto. Lakin halkaisija ylittää harvoin neljää senttimetriä ja jalan läpimitta vaihtelee puolen senttimetrin molemmin puolin. Lajilla on mieto maku ja tuoksu. 

Laji on periaatteessa syötävä, mutta sitä kannattanee välttää vähäarvoinen kokonsa vuoksi sekä siksi, että se saattaa todella olla uhanalainen laji.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Kyyhkyvahakas – ''Cuphophyllus lacmus''
Zorro (vuoden 1957 televisiosarja)

**Zorro** on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. 78-osaisen sarjan tuotti Walt Disney Productions, ja sitä esitettiin vuosina 1957–1959. Sarjan nimikkosankaria esitti Guy Williams. Sarjan päätyttyä siitä tuotettiin vielä neljä erikoisjaksoa vuosina 1960–1961.

## Juoni
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi keskittyi kolmeen tarinaan, joka alkoi Diegon saapuessa Kaliforniaan 1820. Hän ryhtyy puolustamaan kaupunkiaan Zorrona vallanhimoiselta kapteeni Monastariolta. Hänet voitettuaan Zorro saa uuden haasteen selvittäessään pahamaineisen tuomarin Carlos Galindon aikeet vallata koko Kalifornia. Ensimmäisen kauden viimeinen tarina keskittyy salaperäiseen "The Eagle" henkilöön, joka yrittää myös vallata Kalifornia, mutta hänen aikeissa on myydä se Venäjälle suurella rahalla.

Sarjan toinen tuotantokausi siirtää tarinan Pueblo de los Angelesista Montereyhin, jossa Zorro yrittää selvittää roistojen suunnitelmat ryöstää Kaliforniaan saapuvaa rahalastia. Tutkiessaan tarkemmin hän saa selville kiinnostuksen kohteena olevan naisen olleen roistojen pomon tytär Ana Maria Verdugo. Estettyään roistot Zorro kohtaa vanhan ystävänsä Ricardo del Amon, joka on myös kiinnostut Ana Mariasta. Diego on aikeissa luopua sankarin roolista mennäkseen naisen kanssa naimisiin, mutta isänsä puhuu hänet ympäri. Diego jättää hyvästi Ana Marialle ja palaa Pueblo de los Angelesiin, jossa hän jatkaa Zorrona.

## Rooleissa

## Sarjakuva
Suosion myötä helmikuussa 1958 alettiin julkaisemaan televisiosarjan pohjalta sarjakuvia *Walt Disney Presents: Zorro*, jonka kuvitti Alex Toth. Sittemmin useat Euroopan maat tekivät sarjan pohjalta Zorro-sarjakuvia, muun muassa Ranskassa julkaistiin 1970- ja 1980-luvulla Jean-Marie Nadaudin käsikirjoittamana ja Robert Rigotin kuvittamana.

## Lähteet
Garsivaz

**Garsivaz** (myös **Garsiwaz**, **Gersiwaz** tai **Karsivaz**) on myyttinen turaanilainen hahmo, joka esiintyy , Šahnamessa.
Simpsonit (32. tuotantokausi)

**Simpsonien 32. tuotantokausi** käynnistyi Yhdysvalloissa Fox-kanavalla 27. syyskuuta 2020. Suomessa kausi alkoi 7. kesäkuuta 2021. Tuotantokausi sisältää Simpsonien 700. jakson.

## Jaksoluettelo
Ivar Markus Tallgren

**Ivar Markus Tallgren** (28. elokuuta 1850 Karijoki – 2. huhtikuuta 1936 Maaria) oli Maarian seurakunnan pitkäaikainen kirkkoherra ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Tallgrenin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl August Tallgren ja  Charlotta Ulrika Bergroth ja puoliso vuodesta 1876 Jenny Maria Montin (k. 1931). Tallgren tuli ylioppilaaksi 1869 ja suoritti teologian erotutkinnon 1873, jolloin hänet myös vihittiin papiksi. Palveltuaan ensin ylimääräisenä pappina useilla eri paikkakunnilla ja oltuaan  kappalainen Ruovedellä 1879–1887 Tallgren oli kirkkoherra Maariassa vuodesta 1887 lähes viisikymmentä vuotta. Turun tuomiokapitulin asessorina Tallgren toimi vuodesta 1897 vuoteen 1921 asti, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustehtäviä. Rovastin arvonimen hän sai vuonna  1896. Tallgren oli  pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1904 ja 1905.

Tallgrenin lapsia olivat kirkkoherra, kirjailija K. Z. Tallgren, professorit O. J. Tuulio ja A. M. Tallgren sekä esseisti, suomentaja Anna-Maria Tallgren.

## Lähteet
Luettelo televisiosarjan Pulmuset jaksoista

Tämä on **luettelo televisiosarjan [[Pulmuset (televisiosarja)|Pulmuset]] jaksoista**.

## Jaksoluettelo

### 1. kausi (1987)

### 2. kausi (1987–1988)

### 3. kausi (1988–1989)
Lapinniemen höyryputkisilta

**Lapinniemen höyryputkisilta** oli Tampereella sijainnut, yli 500 metriä pitkä riippusilta, joka ylitti Näsijärven Naistenlahden kohdalla. Silta oli Tampellan rakennuttama, ja se valmistui vuonna 1959. Sen kautta kulki höyryputki Tampellan höyryvoimalaitoksesta Lapinniemen puuvillatehtaaseen.

Höyryputkisilta purettiin vuonna 1987, sen jälkeen kun Lapinniemen teollisuustoiminta oli päättynyt. Naistenlahden satamassa on edelleen jäljellä sillan betoninen jalusta.

## Lähteet
Philipp Spitta

**Philipp Spitta**  (1801 Hannover – 1859) oli saksalainen teologi ja hengellinen runoilija. Spitta opiskeli teologiaa Göttingenin yliopistossa ja toimi sen jälkeen pappina. Hän julkaisi virsikokoelmia, joista arvokkain on 1833 ilmestynyt *Psalter und Harfe*. Siihen sisältyvät virret ovat arvostettuja sekä sisällykseltään että muodoltaan. Toinen kokoelma on 1861 julkaistu *Nachgelassene geistliche Lieder*.

Spittan poika oli musiikkitieteilijä Philipp Spitta.

Kaksi Spittan virttä on ilmestynyt suomeksi Ruotsin kirkon vuoden 1937 virsikirjan suomennoksessa *Ruotsin kirkon virsikirja,* 1972. Virsi 244 "Lujaan Siion perustettiin"  (Gottes Stadt steht fest gegründe, 1843), suom. William Snell 1966 ja virsi 481 "Ma tahdon sua palvella" (1833), suom. William Snell 1968.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Cantemus

**Cantemus**-laulukirja on Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja.

*Cantemus*-laulukirja on hyväksytty vuonna 2012. Sen hyväksyi Helsingin piispa Teemu Sippo SCJ ja kirja on julkaistu hiippakuntajuhlassa Lohjalla 11. elokuuta 2012. Kirja on ensimmäinen suomenkielinen painettu katolinen laulukirja. Sitä ennen käytössä on ollut useita vihkoja ja kirjasia, ja ne muodostavat perustan *Cantemukselle*. Niissä olleita lauluja on muokattu ja täydennetty ottamalla aineistoa, virsiä ja hymnejä katolisesta traditiosta ja ekumeenisesta lauluperinteestä sekä uudempaa aineistoa. 

Kirjassa on 314 laulua kahdeksassa osastossa

* I Messun pysyvät osat (laulut 1–27)
* II Kirkkovuoden ajat ja juhlat (28–56)
* III Adoraatio ja eukaristia (157–182)
* IV Neitsyt Maria (183–214)
* V Pyhimykset (215–242)
* VI Rukous ja kirkollinen elämä (243–272)
* VII Hautajaiset (273–275)
* VIII Kiitos ja ylistys (288–314)
* Liitteet (hakemistoja).

Virsien kirjoittajia, kääntäjiä ja muokkaajia ovat muun muassa Adolf Carling (14 virttä), Jaakko Finno (10 virttä), Hemminki Maskulainen (12 virttä), Outi Kecskeméti (9 virttä), Markku Koponen (11 virttä), Elias Lönnrot (14 virttä), Markus Mäkelä (16 virttä), Anna-Maija Raittila (32 virttä) sekä Tuomas Akvinolainen (11 virttä). Jumalanpalveluselämään ja katoliseen hurskauselämään liittyvät hymnit ovat kirjassa yleensä latinankielisinä ja suomeksi. Kirjassa on lähes 50 yhteistä virttä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan kanssa. Osa niistä on eri käännöksinä ja säkeistömäärältään erilaisina. Niiden lisäksi virsien joukossa on muutama yhteinen virsi Ruotsin kirkon virsikirjan kanssa sekä uudempaa ekumeenista aineistoa, muun muassa Taizé-yhteisön lauluja.

## Lähteet
Saelred

**Saelred**, myös **Selred** tai **Selræd**, (k. 746 tai 747) oli Essexin kuningas noin 709–747. William Malmesburylaisen mukaan Saelred oli kuningas  Sigebert Hyvän poika ja seurasi Offaa valtaistuimella. William Malmesburylaisen mukaan Saelred hallitsi 38 vuotta kunnes hänet tapettiin. Hänen valtaannousunsa ajankohta ei ole kuitenkaan tiedossa. Saelred hallitsi ilmeisesti osan kaudestaan yhdessä Swæfbertin kanssa, joka luultavasti toimi Middlesexin alikuninkaana.

## Lähteet
Slovenian kansanterveyslaitos

**Slovenian kansanterveyslaitos** (, lyhenne **NIJZ**; , lyhennys *NIPH Slovenia*) on Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa toimiva valtiollinen kansanterveyden edistämisen hyväksi toimiva laitos.  Laitoksessa työskentelee noin 400 ihmistä. NIJZ:lla on yhdeksän alueellista toimipistettä.

Slovenian kansanterveyskeskus NIJZ pohjaa historiansa vuonna 1923 Ljubljanaan perustettuun Hygieniseen keskuslaitokseen (Central Hygiene Institute). Nykyinen NIJZ perustettiin vuonna 1992.

NIJZ on ollut keskeisessä asemassa Sloveniassa esimerkiksi vuonna 2020 alkaneen Covid-19-pandemian aikana yleisölle annettavien suositusten laatijana.

## Katso myös
*Italian kansanterveyslaitos (ISS)
*Itävallan kansanterveyslaitos (GÖG)
*Unkarin kansanterveyskeskus (NNK)
*Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Slovenian kansanterveyslaitoksen kotisivut  (nijz.si)
* Koronavirus (SARS-CoV-2) (sis. päiväkohtainen Slovenian Covid-19 tilanne)  (gov.si)
* Dnevno spremljanje okužb s SARS-CoV-2 (COVID-19) (Slovenian Covid-19 kokonaiskuva)   (nijz.si)
Johann Jakob Bachofen

**Johann Jakob Bachofen** (1815–1887) oli sveitsiläinen oikeushistorioitsija ja muinaistutkija. Hän oli ensimmäinen, joka kehitti teorioita, joiden mukaan miesten hallitsemia (patriarkaalisia) yhteisöjä edelsivät matriarkaatit, naisten hallitsemat yhteisöt, ja niinikään Bachofen uskoi, että isänoikeudellista perimysjärjestelmää edelsi äidinoikeudellinen . Hänen pääteoksensa on *Das Mutterrecht*. Hän uskoi promiskuiteetin olleen ihmiskunnan alkuperäinen tila.

## Lähteet
Bartoszycen piirikunta

**Bartoszycen piirikunta** () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 57&nbsp;231. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat hallintokeskus Bartoszyce ja Górowo Iławeckie. Neljä maalaiskuntaa ovat Bartoszyce, Bisztynek, Górowo Iławeckie sekä Sępopol ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Bisztynek ja Sępopol.

Bartoszycen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 16,9 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.

Vuoden 2019 lopussa Bartoszycen piirikunnassa arvioitiin olevan 57&nbsp;231 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 61&nbsp;288 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 39&nbsp;255 asukkaaseen.  Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,4 prosenttia ja eläkeikäisten 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 490 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1689 eli 2,8 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.

## Lähteet
Kirkkonummen nuorisovaltuusto

**Kirkkonummen nuorisovaltuusto** on 13 jäsenestä koostuva puoluepoliittisesti sitoutumaton vaikuttajatoimielin Kirkkonummella. Nuorisovaltuusto edustaa kunnan nuoria Kirkkonummen kunnallispolitiikassa ja päätöksenteossa.

Kirkkonummen nuorisovaltuusto kokoontuu kerran kuussa. Lisäksi nuorisovaltuustolla on edustajansa kunnanvaltuuston kokouksissa, sivistys- ja vapaa-aikalautakunnassa, suomenkielisessä varhaiskasvatus -ja opetuslautakunnassa, ruotsinkielisessä varhaiskasvatus- ja opetuslautakunnassa sekä yhdyskuntatekniikan lautakunnassa. Vaalikelpoisuus nuorisovaltuustovaaleissa on kaikilla vaalivuonna 13-18 vuotta täyttäneillä kirkkonummelaisilla nuorilla. Vaalit toimitetaan kahden vuoden välein kouluvaaleina.

## Puheenjohtajisto

Kirkkonummen nuorisovaltuuston toimintaa koordinoi sen puheenjohtajisto. Puheenjohtajistoon kuuluvat puheenjohtaja, sihteeri sekä kaksi varapuheenjohtajaa. Nuorisovaltuuston puheenjohtajana kaudella 2020-2021 toimii Eelis Ojala, sihteerinä toimii Onni Virtanen ja varapuheenjohtajina toimivat Mette Heinonen ja Oskari Pikkarainen. 

## Jäsenet kaudella 2020-2021

* Gustafsson Noel, s. 2005, Winellska skolan
* Haapala Reeta, s. 2006, Nissnikun koulu
* Hagelberg Ville, s. 2003, Porkkalan lukio
* Heinonen Mette, s. 2005, Kirkkoharjun koulu, 1. varapuheenjohtaja
* Höglund Daniel, s. 2004, Papinmäen koulu
* Levonius Justus, s. 2004, Winellska skolan
* Ojala Eelis, s. 2004, Veikkolan koulu, puheenjohtaja
* Olli Akseli, s. 2006, Nissnikun koulu
* Paajes Emil, s. 2004, Winellska skolan
* Pikkarainen Oskari, s. 2003, ei koulussa Kirkkonummella, 2. varapuheenjohtaja
* Salo Aaro, s. 2006, Kirkkoharjun koulu
* Virtanen Onni, s. 2003, Porkkalan lukio, sihteeri
* Xhafa Albatrit, s. 2005, Kirkkoharjun koulu

## Lähteet:
Tove Søby

**Tove Goltermann Søby** (s. 23. tammikuuta 1933 Kööpenhamina) on tanskalainen ratameloja ja olympiamitalisti. Hän edusti Tanskaa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 saavuttaen pronssia naisten 500 metrin kajakkiyksikössä. Søby saavutti myös MM-pronssia 500 metrin kajakkiyksikössä Mâconin MM-kilpailuissa 1954.

## Lähteet
Keskuspuisto (Loimaa)

**Loimaan Keskuspuisto** on Loimaan keskustassa Väinämöisenkadulla sijaitseva puistoalue. Puiston vieressä sijaitsevat Loimaan keskustan palvelut.

## Historia
Nykyisellä puistoalueella sijaitsi Loimaan vanha kaupunginkirkko, joka purettiin nykyisen Loimaan Kaupunginkirkon valmistuttua. 

1990-luvun lopulla puistoon alettiin kiinnittää huomiota; viheralueita kunnostettiin ja puistoon pystytettiin patsaita. 2010-luvun alussa puiston puut kaadettiin tulevan kunnostuksen takia. Samaan aikaan puistoa uusittiin ja uusia istutuksia istutettiin. Vuonna 2017 puistoon tuotiin kuntoiluvälineet, jotka ovat vapaasti kaikkien käytettävissä. Puiston vieressä sijaitsee myös esiintymislava.

## Keskuspuiston patsaat ja muistomerkit

Keskuspuistossa sijaitsee useita patsaita sekä muistomerkkejä, jotka ovat pääosin Alpo Jaakolan tekemiä ja Loimaan kaupungille lahjoittamia.

Puiston tämänhetkiset pysyvästi paikallaan olevat patsaat:

* *Loimaan kaupunkiseurakunnan vanhan kirkon muistokivi,* Elias Anttila (vuosiluku ei tiedossa)
* *[[Loimaan leipätyttö]],* Alpo Jaakola (1982), lahjoitettu Loimaan kaupungille
* *Ystävyyskunnat,* tuntematon tekijä
* *Loimaan pesäpalloilulle,* tekijä ei tiedossa (1982)
* *Itsenäinen Suomi 50 vuotta-juhlakuusi,* pystyttänyt Loimaan kaupunki
* *Rauhanpaasi,* tuntematon tekijä

### Katso myös
* Luettelo Loimaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä.

## Tapahtumia
Vieressä sijaitsevalla torilla järjestetään paljon tapahtumia. Tiistai sekä perjantai ovat jokaviikkoiset toripäivät, jolloin torille kokoontuu myyjiä. Lisäksi muita torilla järjestettäviä tapahtumia ovat keväisin Aprillimarkkinat, kesällä Nuorten kauppiaiden markkinat sekä syksyllä Savipäivämarkkinat.

## Lähteet
Braniewon piirikunta

**Braniewon piirikunta** () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 41&nbsp;034. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Braniewo. Kuusi maalaiskuntaa ovat Braniewo, Frombork, Lelkowo, Pieniężno, Płoskinia sekä Wilczęta ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Frombork ja Pieniężno.

Braniewon piirikunnalla on pohjoisessa yhteistä rajaa Venäjän kanssa.

Braniewon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 19,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.

Vuoden 2019 lopussa Braniewon piirikunnassa arvioitiin olevan 41&nbsp;034 asukasta, joista 50,1 prosenttia naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 61&nbsp;288 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 27&nbsp;304 asukkaaseen.  Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 63,1 prosenttia ja eläkeikäisten 19,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 376 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1&nbsp;841 eli 4,2 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.

## Lähteet
Six

**Six** tai **SIX** voi viitata johonkin seuraavista:

* André Six (1879–1915), ranskalainen uimari
* Didier Six (s. 1954), ranskalainen jalkapallovalmentaja -ja pelaaja
* Tom Six (s. 1973), hollantilainen elokuvaohjaaja
* ''Six'', Dream Evilin albumi
* Six, Tasavallan Presidentti -yhtyeen EP-levy
* SIX Swiss Exchange, sveitsiläinen pörssi.

## Katso myös
* Les Six, ranskalainen säveltäjäryhmä
* Six-tekniikka, antiikin maalaustekniikka
Jelizaveta Dementjeva

**Jelizaveta Dementjeva** (, 5. maaliskuuta 1928 Kostroma – 27. heinäkuuta 2022 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän saavutti kultaa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 naisten 500 metrin kajakkiyksikössä. Dementjeva voitti myös maailmanmestaruuden naisten 500 metrin kajakkiyksikössä Prahan MM-kilpailuissa 1958, joissa hän saavutti myös MM-hopeaa naisten 500 metrin kajakkikaksikossa parinaan Antonina Seredina.

## Lähteet
Hans Berglund

**Hans Gustaf Bo Berglund** (24. helmikuuta 1918 Tukholma – 17. syyskuuta 2006 Tukholma) oli ruotsalainen ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edusti Ruotsia Lontoon kesäolympialaisissa 1948 saavuttaen kultaa miesten 1&nbsp;000 metrin kajakkikaksikossa parinaan Lennart Klingström. Berglund voitti myös maailmanmestaruuden 1&nbsp;000 metrin kajakkinelosessa Lontoon MM-kilpailuissa 1948. Vaxholmin MM-kilpailuissa 1938 hän saavutti hopeaa 1&nbsp;000 metrin kajakkikaksikossa.

Berglundin poika Bo on myös ratameloja. Hän edusti Ruotsia Münchenin kesäolympialaisissa 1972.

## Lähteet
Sauerland

**Sauerland** on maaseutumainen, mäkinen alue, joka sijaitsee Nordrhein-Westfalenin kaakkoisosassa. Sauerlandin seutu on varsin metsäistä ja pääosin suhteellisen harvaan asuttua seutua.

Sauerland kuuluu Nordrhein-Westfalenin merkittävimpiin turistiseutuihin ja se soveltuu erityisesti maastopyöräilyyn, vesiurheiluun ja patikointiin. Lisäksi alueelta löytyy yksi Saksan merkittävimmistä talviurheilukeskuksista; Skiliftkarussell Winterberg.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivusto 
* ''Sauerland-Bilder'', Photo-archive
* History of mining in the Sauerland
Philipp Spitta (musiikkitieteilijä)

**Julius (Johann) August Philipp Spitta** (27. joulukuuta 1841 Wechold, Hannover – 13. huhtikuuta 1894 Berliini, Saksa) oli saksalainen musiikkitieteilijä.

Spitta opiskeli filologiaa Göttingenin yliopistossa ja toimi 1864–1875 kimnaasinopettajana Tallinnassa, Sondershausenissa sekä Leipzigissa. Hänet nimitettiin 1875 Berliinin yliopiston vastaperustettuun musiikinhistorian professuuriin ja nimitettiin myös Preussin taideakatemian pysyväksi sihteeriksi ja opettajaksi kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jonka johtajaksi hänet nimitettiin 1882. Hän sai 1891 salaneuvoksen arvon.

Spitta on Friedrich Chrysanderin rinnalla nykyaikaisen musiikinhistoriallisen tutkimuksen perustaja Saksassa. Hän sai mainetta suurella teoksellaan *[[Johann Sebastian Bach]]* (1873–1880). Hän laati myös lyhyen elämäkerran Robert Schumannista (1882), julkaisi kriittisiä laitoksia Dietrich Buxtehuden urkuteoksista (1876–1878) ja Heinrich Schützin kootut sävelteokset (1885–1894) sekä valikoiman Fredrik Suuren sävellykset (1889), kokosi ja toimitti Chrysanderin ja Guido Adlerin kanssa arvokasta julkaisua *Vierteljahrsschrift für Musikwissenschaft* (1885–1894) ja käynnisti 1892 julkaisusarjan *[[Denkmäler deutscher Tonkunst]]*.

Kirjoituksiaan Spitta kokosi kirjoihin *Zur Musik* (1892) ja *Musikgeschichtliche Aufsätze* (1894). Spitta oli arvostettu opettaja ja luennoitsija. Hän koulutti sellaisia merkittäviä musiikkihistorioitsijoita kuin Emil Vogel, Oskar Fleischer, Max Seiffert, Adolf Sandberger ja Max Friedlaender.

Spittan isä oli saksalainen virsirunoilija Philipp Spitta ja hänen veljensä hymnologi Friedrich Spitta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
The Symbol Remains

**The Symbol Remains** on Blue Öyster Cultin studioalbumi.

## Kappaleet

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# That Was Me (acoustic remix) (Japanin bonuskappale)

## Muusikot

* Eric Bloom: laulu, kitara, kosketinsoittimet
* Donald ”Buck Dharma” Roeser: laulu, kitara, kosketinsoittimet, ohjelmointi
* Richie Castellano: kitara, kosketinsoittimet, laulu, ohjelmointi
* Danny Miranda: bassokitara, taustalaulu
* Jules Radinolli: rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu

sekä:

* Albert Bouchard: taustalaulu, lehmänkello, lyömäsoittimet (That Was Me)
* Andy Ascolese: kosketinsoitin (Nightmare Epiphany, Florida Man), piano (The Alchemist)
* David Lucas: taustalaulu (Edge of the World, The Machine, Florida man, Secret road), lehmänkello (Fight)
* Phil Castellano: huuliharppu (Train True), joukkolaulu (Stand and Fight), taustalaulu ja taputukset (Florida Man), kuoron ohjelmointi (Secret Road)
* Kasim Sulton: taustalaulu (The return of St. Cecilia, There’s a Crime)
* Steve La Cerra, Kevin Young: joukkolaulu (Stand and Fight), taustalaulu ja taputukset (Florida Man)
* John Castellano: taustalaulu (Florida Man)
* Jeff Nolan: theramin [sic] (Florida Man)

## Arvostelut
* Imperiumi: 8½/10
* Inferno: 
* Kaaoszine: 8/10
* Soundi: 

## Lähteet
Działdowon piirikunta

**Działdowon piirikunta** () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 65&nbsp;139. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Działdowo. Viisi maalaiskuntaa ovat Działdowo, Iłowo-Osada, Lidzbark, Płośnica sekä Rybno ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Lidzbark.

Działdowon piirikunnalla on yhteistä rajaa Ostródan, Nidzican, Mławan, Żurominin, Brodnican, Nowe Miaston ja Iławan piirikuntien kanssa.

Działdowon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,6 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.

Vuoden 2019 lopussa Działdowon piirikunnassa arvioitiin olevan 65&nbsp;139 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 66&nbsp;826 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56&nbsp;813 asukkaaseen.  Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,6 prosenttia ja eläkeikäisten 19,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 596 lasta.

## Lähteet
Bo Berglund (meloja)

**Hans Bo Berglund** (s. 26. maaliskuuta 1948 Tukholma) on ruotsalainen ratameloja. Hän edusti Ruotsia 1&nbsp;000 metrin kajakkikaksikossa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 parinaan Berndt Andersson.

Berglund on pituudeltaan 190-senttimetrinen ja painaa 77 kilogrammaa. Hänen isänsä Hans oli ratamelonnan olympiavoittaja ja maailmanmestari.

## Lähteet
Berndt Andersson

**Berndt Ingemar Andersson** (s. 12. marraskuuta 1951 Södertälje) on ruotsalainen ratameloja. Hän edusti Ruotsia 1&nbsp;000 metrin kajakkikaksikossa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 parinaan Bo Berglund, 1&nbsp;000 metrin kajakkiyksikössä Montrealin kesäolympialaisissa 1976 ja 1&nbsp;000 metrin kajakkinelosessa Moskovan kesäolympialaisissa 1980.

Andersson on pituudeltaan 183-senttimetrinen ja painaa 79 kilogrammaa.

## Lähteet
Dementjev

**Dementjev** tai **Dementjeva** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Anna Dementjeva (s. 1994), venäläinen telinevoimistelija
* Georgi Dementjev (1898–1969), neuvostoliittolainen lintutieteilijä
* Jana Dementjeva (s. 1978), ukrainalainen kilpasoutaja
* Jelena Dementjeva (s. 1981), venäläinen tennispelaaja ja olympiavoittaja
* Jelizaveta Dementjeva (s. 1928), neuvostoliittolainen ratameloja ja olympiavoittaja
* Jevgeni Dementjev (s. 1983), venäläinen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja
Elblągin piirikunta

**Elblągin piirikunta** () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 57&nbsp;211. Piirikunta on jaettu yhdeksään maalaiskuntaan, jotka ovat Elbląg, Godkowo, Gronowo Elbląskie, Markusy, Milejewo, Młynary, Pasłęk, Rychliki sekä Tolkmicko ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Pasłęk, Tolkmicko ja Młynary. Hallintokeskus Elbląg muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.

Elblągin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,4 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.

Vuoden 2019 lopussa Elblągin piirikunnassa arvioitiin olevan 57&nbsp;211 asukasta, joista 49,9 prosenttia naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 58&nbsp;326 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 53&nbsp;228 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,1 prosenttia ja eläkeikäisten 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 550 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1&nbsp;097 eli 1,9 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.

## Lähteet
Tauno Valkama

**Tauno Valkama** (8. lokakuuta 1923 – 11. tammikuuta 2001 Lempäälä) oli suomalainen vammaisurheilija, joka toi ensimmäisen paralympiamitalin Suomeen Rooman paralympialaisista 1960.

## Urheilu-ura
Valkama edusti Suomea kolmissa paralympialaisissa.

Rooman kisat olivat ensimmäiset viralliset paralympialaiset. Suomesta kisoihin osallistui kolme urheilijaa: Tauno Valkama, jurvalainen Niilo Riihiluoma ja töysäläinen Matti Hakojärvi.

Valkama voitti kultaa 50 metrin vapaauinnin selkäydinvammaisten luokassa. Sen lisäksi hän osallistui Rooman kisoissa viisiotteluun, keihäänheittoon (sekä tarkkuus- että pituusheittoon), jousiammuntaan.

Valkama osallistui Länsi-Saksan Heidelbergissä 1972 järjestettyihin paralympialaisiin. Kanadan Torontossa 1976 paralympialaisissa hän saavutti hopeaa jousiammunnan joukkuekilpailusta yhdessä Hugo Illin ja Veikko Puputin kanssa.

## Siviiliura
Valkama joutui täysi-ikäistyttyään rintamalle jatkosotaan. Vuonna 1943 hän sai Karjalassa selkärankaansa kranaatinsirpaleen, josta hänelle tuli selkäydinvamma.

Sotainvalidien kuntoutuskeskuksessa Kaunialassa Valkama kouluttautui radioasentajaksi. Hän työskenteli Lempäälässä radiohuoltajana, kunnes uudempaa teknologiaa edustavat transistoriradiot syrjäyttivät Valkamalle tutut putkiradiot 1960-luvun kuluessa. 

## Lähteet