Silkkiterrieri

**Silkkiterrieri** (), toisinaan mainitaan myös nimellä **Sidneyn silkkiterrieri**, on australialainen koirarotu, joka on luokiteltu FCI:n roturyhmään 3. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi silkkiterrierin pentuja noin viisikymmentä vuosittain.

## Ulkonäkö
Silkkiterrieri on pienikokoinen terrieri: sen säkäkorkeuden tulisi rotumääritelmän mukaan olla 23–26 cm. Kyseessä on kohtuullisen matalaraajainen rotu ja rakenteeltaan siro koira. Turkin tulisi olla hienolaatuista, silkkistä ja pitkää, mutta ei yltää kuitenkaan maahan asti. Turkin väreinä kaikki sinisen ja punaruskean sävyt ovat hyväksyttäviä, kunhan väri on syvä. Silkkiterrierin liike on tehokasta ja liikeratojen tulisi olla suorat.

## Turkinhoito
Silkkiterrierillä ei ole karvanlähtöä. Rotu vaatii säännöllistä turkinhoitoa. Keskimäärin kerran viikossa turkki pestään ja selvitetään. Silkkiterrirerin turkkia ei trimmata vaan ainoastaan siistitään korvien, tassujen, kuonon ja hännän karvat.

## Luonne
Silkkiterrieri on iloinen ja tempperamenttinen koira. Rodun edustajat voivat olla haukkuherkkiä. Se on hyväntahtoinen koko perheen koira, joka tulee hyvin toimeen lasten kanssa. Moni silkkiterrieri on tänä päivänä säilyttänyt alkuperäisen rottavietin, joten niissä saattaa piillä myös pieni ja ketterä saalistaja. Vaikka silkkiterrieri on pieni kooltaan, se on aktiivinen ja reipas koira, joka nauttii päivittäistä aktivoinnista ja liikunnasta. Silkkiterrieri on ennen kaikkea seurakoira, joka nauttii perheensä huomiosta.

## Historia
Vaikka silkkiterrieri rotuna onkin kehittynyt Australiassa, sen juuret ovat syvällä Britanniassa, mistä sen esi-isät kulkeutuivat siirtolaisten matkassa Australiaan. Rodun syntyyn ovat eniten vaikuttaneet hieman aiemmin samassa maanosassa brittiläisistä terriereistä kehittynyt australianterrieri sekä yorkshirenterrieri.

Vuonna 1901 Sydney Royal Show’ssa esitettiin ensi kertaa kaksi silkkiterrieriä nimellä ”Terrier, Soft and Silky”. Ensimmäinen rotumääritelmä silkkiterrierille laadittiin Australiassa vuonna 1906. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen silkkiterrierejä alettiin viedä myös ulkomaille. 1940-luvulla silkkejä hankittiin Yhdysvaltoihin enenevässä määrin, ja vuonna 1955 perustettiin amerikkalainen Sydney Silky Terrier Club. Kuitenkin vasta vuonna 1959 American Kennel Club hyväksyi silkit omaksi rodukseen. Samana vuonna silkkiterrieri hyväksyttiin myös FCI:ssä.

Vaikka silkkiterrierejä on ollut Euroopassa silloin tällöin koko rodun olemassaolon ajan, varsinainen kasvatustyö alkoi 1960-luvulla. Suomeen silkkiterrierit tulivat Ruotsista vuonna 1972. Ensimmäiset suomalaiset silkkiterrierinpennut syntyivätkin vuonna 1973.

## Terveys
Silkkiterrieri elää usein sangen pitkäikäiseksi. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 12 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet sekä virtsatie- ja lisääntymiselinten sairaudet. Silkkiterrierin tyypillisimmät terveysongelmat ovat parodontiitti, patellaluksaatio, muutamat silmäsairaudet, atopia ja allergiat.

Silkkiterrieri on matalaraajainen koirarotu, mikä voi altistaa käyrille eturaajoille. Käyräjalkaisuus taas voi altistaa koiran iän myötä nivelongelmille, esimerkiksi nivelrikolle. Johtuen silkkiterrierin pienestä koosta on rodulla alttius parodontiittiin eli hampaiden kiinnityskudoksen tulehdukselliseen sairauteen. Sairautta voi jonkun verran ennaltaehkäistä hampaiden harjaamisella.

Eriasteista patellaluksaatiota esiintyy noin 11 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 tutkittuja silkkiterrierejä. Patellaluksaatio saattaa vaatia leikkaushoitoa. Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy lasiaisen rappeumaa, kaihia ja puutteellista kyynelkanavan aukkoa.

Rodulla esiintyy jonkun verran atopiaa ja ruoka-aineyliherkkyyttä. Molemmissa elimistön puolustusmekanismi reagoi normaalista poikkeavalla tavalla tavallisiin, useimmiten vaarattomiin asioihin (allergeeni). Atopia ja ruoka-aineyliherkkyys ovat elinikäisiä vaivoja, jotka ovat usein kontrolloitavissa, mutta eivät parannettavissa. Oireina ovat usein ihon kutina ja punoitus ja usein koira nuolee tai raapii kutisevia alueita. Korvatulehdukset ovat yleisiä atopiasta kärsivillä koirilla sekä myös tassujen ihotulehduksia voi esiintyä.

Silkkiterrierit ovat keskimääräistä koirarotua vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoisen koirarodun sisäsiittoisuusluku oli hieman alle 10 %. Täysin eri sukulinjoista peräisin olevien serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 6,25 % ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on vastaavasti 25 %, mikä on melkein sama, mitä keskimääräisellä koirarodulla on havaittu geenitutkimuksissa. Silkkiterrierin jälkeläisen luku on geenitutkimuksissa ollut vain 17 %. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

## Katso myös

* Yorkshirenterrieri
* Australianterrieri

## Lähteet
*
*Silkkiterrierit ry
*KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Suomen Kennelliiton rotumäärittely: Silkkiterrieri
*Silkkiterrierit ry
*Suomen suosituimmat koirarodut; silkkiterrieri - Kustannusosakeyhtiö Perhemediat, Helsinki 2007