open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Giraldus Cambrensis

**Giraldus Cambrensis** eli **Gerald de Barri** eli **Gerald Walesilainen** (n. 1146 Pembrokeshire, Wales – n. 1220) oli keskiajalla elänyt walesilainen kirkonmies ja historioitsija. Hän opiskeli Pariisissa ja sai nimityksen arkkidiakoniksi. Häntä yritettiin saada St Davidsin piispaksi, mutta kuningas Henrik II ei halunnut korkeaan virkaan paikallista henkilöä. 1184 hänet valittiin yhdeksi kuninkaan hovikappalaisista, ja hän lähti prinssi Johnin (myöh. Juhana Maaton) mukana Irlantiin. Matkasta hän kirjoitti teoksen *[[Topographia Hibernica]]*. Teoksella oli poliittiset päämäärät, ja hän mainitseekin teoksen alussa hallitsijan Henrik II:n. Teoksen kuvaus Irlannista on kuvitteellista, sillä hän ei matkustellut siellä laajasti. Teos ei kerro Irlannista sellaisena kuin se oli vaan sellaisena kuin se tahdottiin esittää, jotta valloittajien läsnäolo tulisi perustelluksi. Vielä 1500-luvulla sitä käytettiin yleisesti Irlannin historian lähteenä. Giralduksen muita merkittäviä teoksia ovat valloituskuvaus *Expugnatio Hibernica* sekä *Itinerarium Cambrense* ja *Cambriae descriptio*. 

Giraldus lähti arkkipiispan mukana Euroopan mantereelle Pyhään maahan suuntautuvalle ristiretkelle, josta hänen oli tarkoitus laatia kuvaus, mutta 1189 kuningas käännytti hänet takaisin Walesiin pitämään järjestystä yllä. Hänet valittiin 1198 St Davidsin piispaksi, mutta jälleen syntyi kiista. Giraldus kävi neljä vuotta kamppailua saadakseen nimityksen vahvistetuksi ja kävi jopa kolmesti Roomassa. Lopulta paavi kumosi valinnan.

Giralduksen historiateokset ovat toisinaan hyvin voimakassävyisiä ja suorastaan poliittisia pamfletteja. Niiden kohteina ovat Henrik II, arkkipiispa Hubert Walter ja Rikhard I:n kansleri William Longchamp.

## Teokset
* *[[Topographia Hibernica]]* ("Irlannin topografia", 1187)
* *Expugnatio Hibernica* ("Irlannin valloitus", 1189)
* *[[Itinerarium Cambriae]]* ("Matka halki Walesin", 1191)
* *Liber de Principis instructione* c. 1193
* *[[Descriptio Cambriae]]* ("Walesin kuvaus", 1194)
* *[[De instructione principis]]* ("Prinssin koulutus")
* *De rebus a se gestis* ("Omaelämäkerta")
* *De iure et statu Menevensis ecclesiae* ("St David'sin kirkon oikeudet ja etuoikeudet")
* *Gemma ecclesiastica* ("Kirkon jalokivi")
* *Speculum ecclesiae* ("Kirkon peili")
* *Symbolum electorum*
* *Invectiones*
* *Retractationes*
* *Speculum duorum*
; Elämäkerrat
* *[[Hugh Lincolnilainen]]*, Lincolnin piispa
* *[[Geoffrey (Yorkin arkkipiispa)|Geoffrey]]*, Yorkin arkkipiispa
* *[[Æthelberht II]]*, Itä-Anglian kuningas
* *[[Remigius (Reimsin piispa)|Remigius]]*, Reimsin piispa
* *[[David (walesilainen piispa)|David]]*, walesilainen piispa

#### Kadonneet teokset
* *Vita sancti Karadoci* ("Life of St Caradoc")
* *De fidei fructu fideique defectu*
* *Totius Kambriae mappa* ("Map of all Wales", c. 1205)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* The Historical Works of Giraldus Cambrensis, sisältää englanniksi teokset Topography of Ireland, ja History of the Conquest of Ireland, käännös: Thomas Forester, sekä The Itinerary through Wales ja Description of Wales, käännös Richard Colt Hoare, 1905.
Ptahhotepin opetukset

**Ptahhotepin opetukset** on muinaisegyptiläinen teksti, jonka laati visiiri Ptahhotep noin 2375–2350&nbsp;eaa. 5. dynastian faarao Djedkare Isesiin hallituskaudella. Egyptologi Émile Prisse d’Avennes löysi tekstit Thebasta vuonna 1847. Käsikirjoitus kuuluu genreltään muinaisen Egyptin viisauskirjallisuuteen. Tekstistä tunnetaan neljä käsikirjoitusta, joista ainoaa kokonaista versiota *Papyrus Prisseä* säilytetään Bibliothèque Nationalessa Pariisissa.

## Sisältö
Tekstissä 110-vuotias visiiri Ptahhotep haluaa luopua visiirin tehtävistä poikansa hyväksi. Faarao on hyväksynyt tämän sillä ehdolla, että Ptahhotep välittää tietonsa pojalleen – yleensä visiirin virkaan valittiin jo korkeampaan ikään ehtinyt mies, jolle oli karttunut elämänkokemusta. Ptahhotep neuvoo tekstissä pojalleen, miten eletään hyvää ja oikeudenmukaista elämää.

## Lähteet
*Fontaine, Carole R. "A Modern Look at Ancient Wisdom: The Instruction of Ptahhotep Revisited." *The Biblical Archaeologist* 44, no. 3 (1981): 155-60. doi:10.2307/3209606.
*Simpson, William Kelly (toim.). *The Maxims of Ptahhotep*. Las Vegas, Nevada: Evan Blythin, 1986.
*Simpson, William Kelly. *The Literature of Ancient Egypt*: *An Anthology of Stories, Instructions, Stelae, Autobiographies, and Poetry*. New Haven: Yale University Press, 2003.
*Quirke, Stephen 2004. Egyptian literature 1800 BC: questions and readings. Egyptology 2. London: Golden House.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Teaching of Ptahhotep, University College London
Lehtissaari (saari Säynätsalossa)

**Lehtissaari** , joskus myös **Lehtisaari** , on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylän Säynätsalossa ja joka sijaitsee Pohjois-Päijänteellä Muuratsalon luoteispuolella.

## Maantietoa
Saari on 1,6 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 72,5 hehtaaria . Se on muodoltaan selväpiirteinen, mutta sen koillispäässä on 0,5 kilometriä pitkä Kaijansaaren niemi. Saaren maaperä on samanlainen kuin Säynätsalossa eli se on hietaa ja savimaata. Saaren korkein huippu sijaitsee saaren eteläosassa, missä se yltää noin 105 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Silloin se kohoaa noin 27 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Myös saaren pohjoisosassa mäki, joka kohoaa noin 19 metrin korkeuteen ja länsiosassa on noin 7 metriä korkea mäki.

Saari on lähes kokonaan asuinaluetta, mutta saaren etelä- ja koillisosassa on pienet metsäsaarekkeet. Saari on Jyväskylän 32. kaupunginosa Lehtisaari, jossa on asukkaita noin 640 (vuonna 2018 ). Mantereelta tulee Säynätsalon saaren kautta tie, joka ylittää Louhunsalmen riippusiltaa pitkin. Tie jatkuu Lehtissaarella seuraten saaren itärantaa. Tieltä poikkeaa Lehtissaarella kolme sivutietä sen omille asuinalueille. Lehtissaaren ja Muuratsalon välissä on Lemmensilta, jota käyttäen pääsee Muuratsalon pohjoispäähän Haikan ja Kortepellon asuinalueille.

## Luontoarvoja
Saaren luonto on linnuille suotuisaa elinympäristöä. Rantoja kiertää järviruokoa ja muita vesikasvillisuutta kasvavaa rantavyöhyke. Lintujen elinympäristönä ja pesimäalueena Lehtisaari saa hyvät pisteet.

## Historiaa
Vielä 1940-luvulla saari oli yhden maatilan asuttama. Saaren karttanimi oli ”Lehtisensaari” ja sinne oli raivattu maatilan kolme peltopalstaa. Tieyhteyttä Säynätsaloon ei vielä ollut, vaan asukkaat liikkuivat Lehtisaaresta veneellä tai lossilla, joka oli siirretty liikennöimään Louhunsalmeen Säynätsalon ja mantereen välisen pengertien valmistuttua vuonna 1947. Tuohon aikaan oli Kaijansaari piirretty vielä saareksi.

Vuoden 1963 peruskartassa saareen oli rakennettu nykyiset tieyhteydet. Lehtisaaren ja Muuratsalon välinen Lemmensilta oli muutettu autolla ajettavaksi vuonna 1948 ja Louhunsalmen riippusilta, joka yhdisti Lehtisaaren ja Säynätsalon, vihittiin vuonna 1957. Kolmelle pellolle ja niiden ympäristöön kohosivat ensimmäiset talot. Saaressa oli kansakoulu ja kaksi kauppaa. Etelärannassa sijaitsi leirintäalue. Saaren pohjoispäässä on vielä 1963 kartassa asuntoja, joita ei enää näy seuraavassa 1983 kartassa. Kyseiset asunnot edustivat Koppikylän parakkialuetta, joka rakennettiin jatkosodan aikana etenkin Helylästä tulleiden evakoiden asuttamiseksi.

## Huomautukset

## Lähteet
Lokerotatit

**Lokerotatit** (*Gyroporus*) on **Gyroporaceae**-heimon ainoa suku. Suvun lajeja ovat esimerkiksi kastanjatatti sekä sinitatti. Suvun kaikki lajit ovat Suomessa harvinaisia. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu 12 lajia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Funet:  Lokerotatit (''Gyroporus'')
*Laji.fi: Lokerotatit (''Gyroporus'')
Sinisafiirikolibri

**Sinisafiirikolibri** (*Hylocharis cyanus*) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta.

## Koko ja ulkonäkö

Sinisafiirikolibri kasvaa noin 9 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiraan otsa, posket, kurkku ja rinta ovat väriltään safiirinsiniset. Poskissa voi myös olla muutamia valkoisia höyheniä. Selkä ja vatsa ovat kirkkaan kiiltävän vihreät. Sinisafiirikolibrikoiraan ylä- ja alaperä ovat pronssinruskeat. Pyrstö on väriltään sinertävän musta, pitkä ja hieman haarautunut. Sinisafiirikolibrinaaras on väritykseltään vaatimattomampi. Sen pää ja selkä ovat vihreät, ja perä on pronssinvärinen. Kurkku ja vatsa ovat valkoiset ja kurkun reunoissa on sinistä. Sinisafiirikolibrin nokka on pitkä ja väriltään punainen. Naaraan nokka on koiraan nokkaa vaaleampi.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Sinisafiirikolibria tavataan Kolumbian ja Venezuelan pohjoisosista, laajalti Amazonin altaan alueelta ja Brasilian itärannikolta. Sinisafiirikolibrin elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reunamaat ja galleriametsät. Sinisafiirikolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi, mutta se syö myös hyönteisiä ja hämähäkkejä. Laji pesii lähes ympäri vuoden ja rakentaa pienen kuppimaisen pesän sammalista ja kasvimateriaalista.

## Lähteet
Väärä-Musta

**Väärä-Musta** on Uudellamaalla Espoossa Lakiston kaupunginosassa Takkulan lähellä sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Väärä-Musta on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,8 hehtaaria. Se on muodostunut Saarijärven pohjoispuolelle kahden mäen taakse Nuuksion järviylängölle. Lammen rannat ovat loivarinteistä metsämaata, mutta lähellä laskuojaa on rannassa yksi jyrkänne. Sen sijaan laskuoja virtaa syvässä laaksossa. Lammessa ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Länsirantoja lukuun ottamatta muilla rannoilla kiertää retkipolut, joista on yhdyspolut viereisille järville, Vaakkoille, Saaren Mustalle, Tuhkurille ja Saarijärvelle. Väärä-Musta sijaitsee Pohjois-Espoossa lähellä Vihdin rajaa.

## Luontoarvoja
Väärä-Musta sijaitsee Vaakkoin ulkoilualueella. Sen kaakkoisrannassa veteen putoaa jyrkkä ja sileä silokallio. Kalliolle pääsee kävellen seututien 120 eli Vihdintien parkkipaikalta alkavaa 400 metriä pitkää ja tervahaudan ohittavaa polkua pitkin.

## Vesistösuhteet
Väärä-Musta sijaitsee Vantaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 21)  Lepsämänjoen valuma-alueella (21.04), jonka Lakistonjoen valuma-alueeseen (21.044) järvi kuuluu. Lampi laskee 400 metrin pituista ojaa myöden Saarijärven pohjoisrantaan. Järven vedenpinnan korkeus on 81,0 metriä mpy. (N2000, ennen se oli 80,8 m (N60)) ja Saarijärvellä 72,9 metriä, joten ojalle kertyy pudotusta 8,1 metriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nuuksion kansallispuisto ja ulkoilualueet (kartta), Metsähallitus
* Kartta Väärä-Mustan silokalliolle, Espoon kaupunki
* Öhman, Dan & Sam: Erämaata Espoossa - Väärä-Mustan lampi (video, 10.6.2018), YouTube
Heavy Metal (kirja)

**Heavy metal. Raskaan musiikin pioneerit, jättiläiset ja kapinalliset** on Daniel Bukszpanin kirjoittama, vuonna 2003 ilmestynyt hakuteos heavy metal -yhtyeistä. Kirjassa Bukszpan esittelee yli 200 heavy metal -yhtyettä, niiden vaiheita jäsenistönmuutoksineen sekä yhtyeiden diskografiat. Kirja on kuvitettu yhtye- ja albumikuvien lisäksi genrelle tyypillisillä patcheilla, laminaateilla ja flaijereilla. Kirjassa käytetty kieli on humoristista. Alkuperäispainoksen esipuheen on kirjoittanut Ronnie James Dio.

Suomenkielinen käännös julkaistiin vuonna 2010. Painokseen on sisällytetty osuus, joka käsittelee kotimaiselle raskaalle musiikille keskeisiä yhtyeitä. Suomennoksen esipuheen on kirjoittanut Marko Hietala.

## Lähteet
Ōmura

**Ōmura** () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Ōmuranlahden itärannalla Nagasakin suurkaupungin koillispuolella. Idässä kaupungin alue nousee korkealle Taravuoren rinteille. Ōmurassa on 94&nbsp;956 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 126,64 neliökilometriä.

Edo-kaudella Ōmura kehittyi Ōmuran daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Vuonna 1897 sinne sijoitettiin keisarillisen Japanin armeijan rykmentti ja myöhemmin Taishō-kaudella keisarillisen Japanin laivaston lentotukikohta, minkä ansiosta se kasvoi voimakkaasti. Nykyään siellä toimii Japanin itsepuolustusvoimat. Kaupunkioikeudet Ōmuralle myönnettiin toisen maailmansodan keskellä vuonna 1942, kun Ōmuran maaseutukaupunkiin liitettiin viisi ympäristön kuntaa. Kaupungissa oli aiemmin tärkkelys-, nykyisin elintarvike- ja elektroniikkateollisuutta. Merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu kirsikkapuistaan tunnettu Ōmuran puisto, Kushiman linnan jäänteiden sijaintipaikka.

Ōmuranlahden saarelle, suureksi osaksi täyttömaalle, avattiin vuonna 1975 Nagasakin lentoasema, jolta on myös kansainvälisiä lentoja. Lentoaseman lisäksi Ōmuraa palvelee JR Kyūshūn Ōmura-linja. 

## Kuvia

Tiedosto:Nagasaki Airport Omura Nagasaki pref Japan07n.jpg|Nagasakin lentoasema
Tiedosto:Nagasaki Kaidō Omura-shuku 1.jpg|Kauppakuja Ōmurassa


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Pulkkosienet

**Pulkkosienet** (*Paxillus*) on sienisuku, jonka Suomessa kasvavia lajeja ovat esimerkiksi pulkkosieni ja lepänpulkkosieni. Suomessa esiintyvät pulkkosienet ovat ruoaksi kelpaamattomia tai jopa myrkyllisiä kuten tappavan myrkyllinen pulkkosieni. Aiemmin sukuun luokiteltiin myös samettijalka, mutta nykytiedon mukaan se kuuluu sukuun *[[Tapinella]]*. Pulkkosienet kuuluvat samaan Boletales-lahkoon tattien kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Funet:  Pulkkosienet (''Paxillus'')
*Laji.fi: Pulkkosienet (''Paxillus'')
Nicola Griffith

**Nicola Griffith** (s. 30. syyskuuta 1960 Yorkshire, Englanti) on brittiläinen kirjailija.

Griffithin teokset ovat voittaneet lukuisia palkintoja. Griffithin ensimmäinen romaani, *Ammonite* (1993), voitti James Tiptree Jr -palkinnon ja Lambda-palkinnon, ja oli ehdolla muun muassa Arthur C. Clarke -palkinnon, British Science Fiction Awardin ja Locus-palkinnon saajaksi. Hänen toinen romaaninsa, *Slow River* (1995), puolestaan voitti parhaan romaanin Nebula-palkinnon ja Lambda-palkinnon.

## Lähteet
Vanu-ukonsieni

**Vanu-ukonsieni** (*Lepiota magnispora*) on pikku-ukonsienten sukuun kuuluva laji. Se on melko kookas verrattuna suvun muihin lajeihin. Laji on Suomessa elinvoimainen (LC).

## Tuntomerkit
Vanu-ukonsienen lakki on vaaleanoranssi, 2–8&nbsp;cm:n levyinen ja kellomainen. Irtotyviset heltat ovat melko tiheässä ja ne ovat valkoiset. Jalka on noin 5–10&nbsp;cm pitkä, vanuinen sekä kermanvärinen. Tyvestä jalka on ruskeasuomuinen.

## Lähteet
Ammunta kesäolympialaisissa 2020 – miesten 25 metrin olympiapistooli

**Miesten 25 metrin kilpailu olympiapistoolissa [[Kesäolympialaiset 2020|Tokion olympialaisissa 2020]]** käydään Asakan ampumaradalla 1. – 2. elokuuta. Kilpailuun osallistuu 29 urheilijaa.

## Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 29 urheilijaa. Karsinnoissa ansaidut paikat eivät ole yksittäisten urheilijoiden, vaan paikat myönnetään maalle, joka nimeää kilpailijat. Isäntämaa Japanilla on yksi kiintiöpaikka. Yksi paikka jaetaan ISSF:n rankingin perusteella. Kaksi maata kutsutaan erillisellä kutsulla olympialaisiin. Loput paikat jaetaan vuoden 2018 MM-kilpailuissa, maanosien mestaruusturnauksissa tai muissa maanosien kilpailuissa sekä ISSF:n World Cup -turnauksissa vuonna 2019. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa yhteen lajitapahtumaan.

### Olympiaturnaukseen päässeet maat

## Osallistuvat urheilijat
Olympialaisiin osallistuvan ampujan on pitänyt rikkoa ennalta määrätty pisteraja, jotta hän saa kilpailla olympialaisissa. Tulos pitää rikkoa 24. heinäkuuta 2018 – 31. toukokuuta 2020. Miesten olympiapistoolissa raja on 560 pistettä.

## Kilpailu
Kilpailu koostuu kahdesta osasta. Kilpailu alkaa karsinta-ammunnoilla, jossa jokainen urheilija ampuu kaksi 30 laukauksen sarjaa. 30 laukauksen sarjat on jaettu viiteen kuuden laukauksen sarjaan, joista kaksi ensimmäistä laukausta ammutaan 8 sekunnin aikana, kaksi seuraavaa 6 sekunnin aikana ja kaksi viimeistä 4 sekunnin aikana. Yhden laukauksen maksimipisteet on 10. Loppukilpailuun pääsee kuusi parasta urheilijaa. He ampuvat loppukilpailussa kahdeksan viiden laukauksen sarjaa. Loppukilpaluissa ei myöskään lasketa pisteitä, vaan huomioidaan vain osumat. Osumaksi lasketaan laukaukset, jotka olisivat tuottaneet pisteet 9,7 tai enemmän. Loppukilpailu aloitetaan neljällä viiden laukauksen sarjalla. Laukaukset pitää ampua neljän sekunnin aikana. Neljän sarjan jälkeen viimeisenä oleva urheilija putoaa pois kilpailusta. Tämän jälkeen ammutaan sarja kerrallaan siten, että aina viimeisenä oleva kilpailija putoaa kilpailusta. Jos putoamassa on enemmän kuin yksi kilpailija, ammutaan vähintään yksi lisäsarja.

### Karsinta-ammunnat

### Loppukilpailu

## Lähteet
Ammunta kesäolympialaisissa 2020 – naisten 25 metrin pistooli

**Naisten 25 metrin kilpailu pistoolissa [[Kesäolympialaiset 2020|Tokion olympialaisissa 2020]]** käydään Asakan ampumaradalla 29. – 30. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu 29 urheilijaa.

## Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 29 urheilijaa. Karsinnoissa ansaidut paikat eivät ole yksittäisten urheilijoiden, vaan paikat myönnetään maalle, joka nimeää kilpailijat. Isäntämaa Japanilla on yksi kiintiöpaikka. Yksi paikka jaetaan ISSF:n rankingin perusteella. Kaksi maata kutsutaan erillisellä kutsulla olympialaisiin. Loput paikat jaetaan vuoden 2018 MM-kilpailuissa, maanosien mestaruusturnauksissa tai muissa maanosien kilpailuissa sekä ISSF:n World Cup -turnauksissa vuonna 2019. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa yhteen lajitapahtumaan.

### Olympiaturnaukseen päässeet maat

## Osallistuvat urheilijat
Olympialaisiin osallistuvan ampujan on pitänyt rikkoa ennalta määrätty pisteraja, jotta hän saa kilpailla olympialaisissa. Tulos pitää rikkoa 24. heinäkuuta 2018 – 31. toukokuuta 2020. Naisten 25 metrin pistoolissa raja on 555 pistettä.

## Kilpailu
Kilpailu alkaa karsinta-ammunnoilla. Karsinta-ammunnat on jaettu kahteen osaan: tarkkuus- ja nopeusosioon. Tarkkuusosiossa jokainen ampuja ampuu kuusi viiden laukauksen sarjaa viiden minuutin aikana. Nopeusosiossa laukaus on ammuttava kolmen sekunnin aikaikkunassa. Laukausten välillä on seitsemän sekunnin tauko. Yhden laukauksen maksimitulos on 10. Loppukilpailuun pääsee kahdeksan kilpailijaa. Loppukilpailu koostuu kymmenestä viiden laukauksen sarjasta. Loppukilpailussa ei myöskään lasketa pisteitä, vaan vain osumia. Osumaksi lasketaan laukaus, joka olisi tuottanut 10,2 tai enemmän pisteitä. Loppukilpailu alkaa neljällä viiden laukauksen sarjalla. Tämän jälkeen viimeisenä oleva kilpailija putoaa kilpailusta. Tämän jälkeen ammutaan yksi sarja kerrallaan siten, että viimeisenä ollut urheilija putoaa kilpailusta. Jos enemmän kuin yksi urheilija on putoamassa, ammutaan lisäsarja.

### Karsinta-ammunnat

### Loppukilpailu

## Lähteet
Catherine Asaro

**Catherine Asaro** (s. 6. marraskuuta 1955 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.

Asaron teokset ovat voittaneet lukuisia palkintoja, muun muassa Locus-palkinnon ja kaksi Nebula-palkintoa. Hänet tunnetaan erityisesti * Saga of the Skolian Empire* -tieteissarjasta, joka koostuu useista toisiinsa liittyvistä romaaneista, pienoisromaaneista ja novelleista.

Asaro on koulutukseltaan fysiikan tohtori Harvardin yliopistosta. Useat hänen teoksensa ovat tieteeseen painottuvaa ns. kovaa tieteiskirjallisuutta.

## Lähteet
Katolinen kirkko Mauritiuksella

**Katolinen kirkko [[Mauritius|Mauritiuksella]]**  toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.

## Organisaatio ja jäsenmäärä
Katolinen kirkko Mauritiuksella on jakautunut kahteen hiippakuntaan, joihin kuului vuoden 2017 lopussa yhteensä 44 seurakuntaa. Tuolloin katolisia oli maassa noin 368 000, 28,1% väestöstä.

## Lähteet
Gundamund

**Gundamund** tai **Gunthamund** (n. 450–496) oli vandaalien kuningas vuosina 484–496.

Kun epäsuosittu kuningas Hunerik kuoli vuonna 484, oli Gundamund vanhin yhä elossa oleva vandaalien kuningaskunnan perustajan Geiserikin lähisukulainen, joten hänet julistettiin kuninkaaksi isosisänsä säätämän perimysjärjestyksen perusteella.

Vandaalien mahti oli hiipunut Geiserikin ajoista, mutta Gundamundilla oli koko valtakautensa ajan etua siitä, että vandaalien pahimmat kilpailijat, visigootit, ostrogootit ja Bysantti, olivat kaikki sotimassa toisaalla. Gundamundin kuninkuus oli siten rauhan aikaa. Gundamund lievensi katolisten vainoja, joita Hunerik oli ajanut aktiivisesti, sekä vakautti valtakunnan heikon talouden.

Gundamundin kausi jäi kuitenkin lyhyehköksi, sillä hän kuoli jo 46-vuotiaana. Gundamundia seurasi valtaistuimella hänen veljensä Trasamund.

## Lähteet
Pikku-ukonsienet

**Pikku-ukonsienet** (*Lepiota*) on Agaricaceae-heimoon kuuluva sienisuku. 

Suvusta tunnetaan Suomessa esiintyviä lajeja hieman yli 20, joista yleisimmät ovat villa-, vanu- sekä puistoukonsieni.

## Tuntomerkit
Pikku-ukonsienet ovat melko pieniä sekä hentoja sieniä. Lajeilla on suomuinen lakki. Jalassa voi olla suomuisuutta tai vanua. Niiden itiöpöly on valkoista.

## Lähteet
* Sieniatlas.fi: Pikku-ukonsienet
* Laji.fi: Pikku-ukonsienet
Saikai

**Saikai** () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Nagasakin ja Sasebon suurkaupunkien välimaastossa ja käsittää Nishisonogin niemimaan pohjoisosan. Kaupunkia ympäröi kolmelta puolelta meri: lännessä Gotō-nadan merialue, pohjoisessa Sasebonlahti ja idässä Ōmuranlahti. Siihen kuuluu lukuisia saaria, joista merkittävimpiin lukeutuvat Ōshima, Kakinourashima, Matsushima ja Gotōsaariin kuuluva Tairajima. Saikaissa on 27&nbsp;719 asukasta (maaliskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 241,59 neliökilometriä.

Saikain kaupunki perustettiin vuonna 2005 aiemman Saikain maaseutukaupungin ja neljän muun maaseutukaupungin, Ōseton, Ōshiman, Sakiton ja Seihin, kuntaliitoksen myötä. Ōshima ja Sakito ovat aiempia hiilikaivoskaupunkeja, joissa harjoitettiin kaivostomintaa Meiji-kaudelta Shōwa-kaudelle saakka. Nykyisin merkittävin elinkeino on maatalous, joka tuottaa esimerkiksi riisiä, mikan-mandariineja ja muita hedelmiä ja kasviksia. Kaupungissa harjoitetaan myös karjankasvatusta, kalastusta ja helmien viljelyä. Osa kaupungista kuuluu Saikain kansallispuistoon.

## Kuvia

Tiedosto:Ōshima Bridge 1030950.jpg|Ōshiman silta
Tiedosto:西海市西彼町 20150920 - panoramio.jpg|Näkymä Seihin alueelle


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Abdelhafid

**Abdelhafid** (myös **Abd al-Hafid**; 1875 Fès, Marokko – 4. huhtikuuta 1937 Enghien-les-Bains, Ranska) oli Marokon sulttaani vuosina 1908–1912. Hän nousi valtaan Marokon sodan aikana syrjäyttämällä nuoremman veljensä Abdelazizin. Abdelhafid joutui vuonna 1912 hyväksymään Marokon alistamisen Ranskan protektoraatiksi ja menetti pian sen jälkeen valtansa.

Abdelhafidin isä oli sulttaani Hassan I. Hänen veljensä Abdelaziz nimitti hänet Marrakechin kuvernööriksi. Eurooppalaismielinen Abdelaziz ajautui epäsuosioon hyväksyttyään Marokon suvereniteettia kaventaneet Algecirasin konferenssin päätökset, joten Abdelhafid käynnisti vuonna 1907 Abdelazizia ja ranskalaisia vastaan suunnatun kapinan. Abdelhafid yritti ensin karkottaa Casablancaa ja Oujdaa miehittäneet ranskalaiset, jotka kuitenkin löivät hänet takaisin seuraavana talvena. Abdelazizin joukoista oli vähemmän vastusta, joten Abdelhafid marssi 7. kesäkuuta 1908 pääkaupunkiin Fèsiin, jossa hänen kannattajansa olivat jo aiemmin julistaneet hänet sulttaaniksi. Syksyllä 1908 hän sai valtaansa myös pohjoisen Marokon, ja Abdelaziz pakeni Tangeriin. Abdelhafid lupautui nyt noudattamaan Algecirasin sopimusta, joten Euroopan suurvallat tunnustivat hänet sulttaaniksi tammikuussa 1909. Myöhemmin samana vuonna saatiin kukistettua vuodesta 1902 kapinoinut valekruununtavoittelija Bou Hamara.

Abdelhafid ei onnistunut rauhoittamaan Marokkoa, vaan kapinat ja sisällissodat jatkuivat. Espanja soti vuonna 1909 berberiheimoja vastaan Rifissä. Keväällä 1911 Ranskan oli lähetettävä joukkoja karkottamaan Fèsiä uhanneet kapinalliset, minkä jälkeen Abdelhafid joutui tekemään lisää myönnytyksiä Ranskalle, kuten ottamaan ranskalaisia neuvonantajia armeijaansa ja hallintoonsa sekä nimittämään ranskalaismielisen Muhammad al-Muqrin suurvisiiriksi. Saksan yritys puuttua tilanteeseen johti heinäkuussa 1911 toiseen Marokon kriisiin. Lopulta suurvallat kuitenkin sopivat, että Ranska saisi vapaat kädet Marokossa. Abdelhafid joutui allekirjoittamaan 30. maaliskuuta 1912 Fèsin sopimuksen, jonka nojalla Marokosta tuli Ranskan protektoraatti. Ranskan ensimmäiseksi kenraaliresidentiksi Marokkoon nimitettiin Hubert Lyautey, joka järjesti ensitöikseen Abdelhafidin syrjäytetyksi ja nosti valtaistuimelle tämän veljen Yusefin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Osmo Lehmuskallio

**Osmo Ilmari Lehmuskallio**, vuoteen 198 **Lindsten** (17. kesäkuuta 1910 Simo – 30. toukokuuta 1997 Rauma) oli Kap Hornin matruusina kiertänyt merikapteeni, joka työskenteli Merenkulkuhallituksen luotsi- ja merenkulkupiirien palveluksessa sekä luotsi- ja majakkaosaston päällikkönä merenkulkuneuvoksen virassa.

## Henkilöhistoria
Osmo Lehmuskallion vanhemmat olivat sahanhoitaja Arthur Valter Lehmuskallio ja Hulda Huttula ja puoliso vuodesta 1937 merkonomi Kerttu Johanna Penttilä. Ohjaaja Markku Lehmuskallio on heidän poikansa. Osmo Lehmuskallio lähti merille jo 17-vuotiaana. Kap Hornin hän kiersi nelimastoparkki Lawhillin matkassa 1929–1931. Matkoistaan hän julkaisi 1986 teoksen *Lokikirja*. Vuonna 1937 merikapteenin tutkinnon suorittanut Lehmuskallio oli Loviisan luotsipiirin päällikkö 1954–1956 ja Kotkan 1957–1963. Turun merenkulkupiirin merenkulun tarkastajana hän toimi 1964–1967 ja Merenkulkuhallituksen osastopäällikkönä 1967–1973. Vielä eläkkeellä hän työskenteli alusten perämiehenä ja päällikkönä, kuten merikapteeniksi valmistuttuaan. Kompassintarkastaja Lehmuskallio oli vuodesta 1947, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lehmuskallio oli reservin luutnantti (1966).

## Julkaisuja
* *Lokikirja Nelimastoparkki Lawhillin matkassa 1929–1931*, 1986 (ruots. Sven-Olof Lindfors, *Loggbok: från en resa ombord på 4-mbk Lawhill 1929–1931*, 2007)

## Lähteet
Külli Tomingas

**Külli Tomingas** (s. 29. kesäkuuta 1972 Pärnu) on virolainen, Italiassa asuva mezzosopraano.

Tomingas aloitti opintonsa kotimaassaan ja valmistui vuonna 2000 Piacenzan konservatoriosta Adelisa Tabiadonin luokalta. Hän suoritti opintoja myös Milanossa Bianca-Maria Casonin johdolla. Hän osallistui mestarikursseille, joita pitivät Matti Pelo, Leyla Gencer, Luciana Serra, Claudio Desderi, Enzo Dara ja Katia Ricciarelli.

Tomingas debytoi Marcellinan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin *[[Figaron häät|Figaron häissä]]* Pärnun oopperassa vuonna 1994. Kapellimestarina toimi Rolf Gupta ja lavastajana Elmo Nüganen. Vuonna 1996 Tomingas esitti Arnold Schönbergin *[[Pierrot Lunaire]]n* (kapellimestari: Andrus Kallastu, lavastaja: Rein Laos, koreografi: Laine Mägi). Vuosina 2000 ja 2001 hän esitti saman teoksen Italiassa Raffaele Mascolon johtaman Milanon Cantelli-orkesterin kanssa. Tomingaksella on uransa aikana ollut rooleja myös Gioacchino Rossinin, Benjamin Brittenin, Giacomo Puccinin, Henry Purcellin, Bruno Madernan, Francesco Cilean, Giuseppe Verdin, Amilcare Ponchiellin, Pietro Mascagnin ja Richard Straussin oopperoiden esityksissä. Tomingas on esittänyt myös sinfonista ohjelmistoa, kuten Mozartin *[[Requiem (Mozart)|Requiemin]]*, Giovanni Battista Pergolesin *[[Stabat Mater (Pergolesi)|Stabat Materin]]*, Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian ja Jules Massenetin *[[La Vierge]]n*. Pianistina häntä on säestänyt Luca Schieppati.

Tomingas esiintyi vuosina 1996–1997 Terrence McNallyn näytelmässä *[[Maria Callasin mestariluokka]]* Sharonin roolissa Ülo Vilimaan lavastuksissa Endla-teatterissa, Viron draamateatterissa ja Vanemuinessa.

Kapellimestareita, joiden kanssa Tomingas on tehnyt yhteistyötä, ovat Guptan, Kallastun ja Mascolon lisäksi olleet muiden muassa Matteo Beltrami, Gioele Muglialdo, Luca Pfaff, Andrea Raffanini, Tiziano Severini, Claudio Vadagnini, Marco Fracassi, Erki Pehk ja Michelangelo Mazza. Lavastajia, joiden kanssa Tomingas on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Nügasen, Laosin ja Vilimaan ohella muiden muassa Massimo Scaglione, Jordi Bernaus, Mario Riccardo Migliara, Andrea de Rosa, Denis Krief ja Roberto Laganà.

## Lähteet
Arleen Auger

**Arleen Auger** (13. syyskuuta 1939 South Gate, Kalifornia – 10. kesäkuuta 1993 Leusden, Alankomaat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, tarkemmin koloratuurisopraano. Hän tuli tunnetuksi Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Joseph Haydnin, Claudio Monteverdin, Christoph Willibald Gluckin ja etenkin Wolfgang Amadeus Mozartin teosten tulkinnoistaan.

Auger valmistui Kalifornian osavaltionyliopistosta (Long Beach) vuonna 1963. Tämän jälkeen hän suoritti lauluopintoja Chicagossa Ralph Errollen johdolla, ja kaksi vuotta myöhemmin hän voitti ensimmäisen Victor Fuchs -kilpailun Los Angelesissa. Hän pääsi koe-esiintymään Wienin Volksoperiin ja teki niin suuren vaikutuksen johtaja Josef Kripsiin, että tämä kiinnitti sopraanon. Auger debytoi Volksoperissa vuonna 1967 Yön kuningattaren roolissa Mozartin *[[Taikahuilu]]ssa*. Myöhemmin hänen rooleihinsa kuuluivat muiden muassa Constanze (*[[Ryöstö Seraljista]]*, Mozart) ja Gilda (*[[Rigoletto]]*, Verdi). Auger lähti Volksoperista vuonna 1974, mutta jatkoi resitaaliohjelmistonsa kasvattamista ja teki valikoivia esiintymisiä äänelleen sopiviksi katsomissaan rooleissa. Hän lauloi Franz Schubertin ja Robert Schumannin lauluja sekä ranskalaisia taidelauluja. Hän myös tilasi uusia laulusarjoja Libby Larsenilta ja Judith Lang Zaimontilta.

Auger oli suositumpi Euroopassa kuin Yhdysvalloissa; hän debytoikin New York City Operassa vasta vuonna 1976. Hän esiintyi 23. heinäkuuta 1986 prinssi Andrew'n ja Sarah Fergusonin häissä. Augerin ääntä kuullaan lähes 200:lla levytyksellä. Hän jatkoi esiintymistä, kunnes joutui vuonna 1992 lopettamaan sen sairastuttuaan aivokasvaimeen, johon kuoli seuraavana vuonna.

## Lähteet
Tino Tiilikainen

**Tino Tiilikainen** (s. 18. elokuuta 1987) on suomalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Vuokatti Ski Teamiä. 

Tiilikainen saavutti SM-pronssia viestissä hiihdon Suomen-mestaruuskilpailussa 2019 yhdessä Juho Mikkosen, Miska Poikkimäen ja Martti Jylhän kanssa.

## Lähteet
Danzig 4

**Danzig 4** on Danzigin neljäs studioalbumi ja se julkaistiin vuonna 1994. 

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Jäsenet
* Glenn Danzig – laulu, kitara, piano
* Eerie Von – bassokitara
* John Christ – kitara
* Chuck Biscuits – rummut

## Aiheesta muualla
* Danzig 4 discogs.comissa 
*
Shimabara

**Shimabara** () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Shimabaran niemimaan itäreunalla Ariakenmeren rannikolla. Lännessä kaupungin alue nousee Mayu- ja Unzenvuorille. Ariakenmeren rannikolla sijaitseva pienten Tsukumosaarten ryhmä syntyi vuonna 1792 Mayuvuoren räjähtävässä tulivuorenpurkauksessa sinkoutuneista kivistä. Shimabarassa on 45&nbsp;006 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 82,97 neliökilometriä.

Shimabara kehittyi historiallisesti Shimabaran daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Se tunnetaan vuosien 1637–1638 Shimabaran kapinasta, jossa paikallinen kristitty väestö kapinoi Tokugawa-sotilashallintoa vastaan. Kapinasta ja vuoden 1792 suurta tuhoa aiheuttaneesta tulivuorenpurkauksesta huolimatta kaupungissa on jäljellä Edo-kauden kaupunkiympäristöä samurai-sotilasluokan asuintaloineen ja muine nähtävyyksineen, Shimabaran linna mukaan lukien. Matkailijoita Shimabaraan houkuttelee myös kuuma lähde Shimabara-onsen. Kaupunkioikeudet Shimabaralle myönnettiin kolmantena Nagasakin prefektuurissa vuonna 1940.

Merkittävimpiin elinkeinoihin kuuluvat turismin lisäksi elintarvike- ja alkoholiteollisuus, joka hyödyntää alueen runsaita vesivarantoja. Kaupungin koillisosa on prefektuurin hedelmällisintä aluetta ja tuottaa etenkin vihanneksia. Kaupunkia palvelee Shimabara-rautatien Shimabara-linja.

## Kuvia

Tiedosto:140321 The old samurai residence town Shimabara Nagasaki pref Japan03bs83.jpg|Vanhoja samuraitaloja Shimabarassa
Tiedosto:140321 A view from Shimabara Castle Shimabara Nagasaki pref Japan07s3.jpg|Näkymä Shimabaran linnasta Shimabaran rautatieasemalle
Tiedosto:140321 Reikyu-jinja Shimabara Nagasaki pref Japan01s3.jpg|Reikyū-jinja


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Luettelo Kreikan asevoimien yksiköistä

**Luettelo Kreikan asevoimien yksiköistä**, katso:

* Luettelo Kreikan maavoimien yksiköistä
* Luettelo Kreikan merivoimien yksiköistä
* Luettelo Kreikan ilmavoimien yksiköistä
No.6 Collaborations Project

**No.6 Collaborations Project** on englantilaisen laulaja-lauluntekijän Ed Sheeranin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 12. heinäkuuta 2019.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Empire of the Undead

**Empire of the Undead** on power metal -yhtye Gamma Rayn yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2014.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

### Japanin bonuskappale
#

### Euroopan bonuskappale
#

### Digipack bonuskappaleet
#
#
#

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Imperiumi: 8-/10
* Kaaoszine: 7/10
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Empire of the Undead'' discogs.com -sivustolla
*
Kreikan puolustusesikunta

**Kreikan puolustusesikunta** (, ”Kansallisen puolustuksen yleisesikunta”) on Kreikan asevoimien pääesikunta. Se on perustettu vuonna 1950 yhdessä Kreikan puolustusministeriön kanssa. Vuosina 1968–1977 Puolustusesikunta toimi nimellä *Asevoimien esikunta* (Αρχηγείο Ενόπλων Δυνάμεων, *Archigeío Enóplon Dynámeon*).

## Puolustusesikunnan päällikkö

Puolustusesikunnan päällikkö (Αρχηγός του Γενικού Επιτελείου Εθνικής Άμυνας, Α/ΓΕΕΘΑ, *Archigós tou Genikoú Epiteleíou Ethnikís Ámynas, A/GEEThA*) vastaa asevoimien komentajaa, ja on sotilasarvoltaan asevoimien korkein upseeri.

Puolustusesikunnan päälliköinä ovat toimineet:

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Γενικό Επιτελείο Εθνικής Άμυνας – Hellenic National Defence General Staff. Kreikan puolustusesikunnan verkkosivut.
Venla Karttunen

**Venla Karttunen** (s. 18. syyskuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa kasvattajaseuraansa Jyväskylän Kirittäriä. 

Karttunen debytoi naisten Superpesiksessä kaudella 2018 ja löi toisessa ottelussaan kunnarin. Karttunen pelaa ulkopelissä kolmospolttajana tai ykkösvahtina ja sisäpelissä numerolla 2 tai jokerina. Venla Karttunen palkittiin vuoden 2020 parhaana tyttöpesäpalloilijana. Karttunen valittiin vuoden 2022 Itä-Länsi-otteluun. Hänet valittiin Itä-Länsi-otteluun myös vuonna 2023  ,2024. ja 2025.

Hänen isänsä Jukka Karttunen toimii miesten Superpesiksessä pelaavan Kankaanpään Mailan pelinjohtajana ja isoveljensä Aleksi pelaa miesten Suomensarjassa Jyväskylän Lohen riveissä.

## Lähteet
Åkerlundinkatu

**Åkerlundinkatu** on Tampereen keskustassa Tullin alueella sijaitseva itä-länsisuuntainen katu, jonka pituus on noin 250 metriä. Sen itäpää sijaitsee Tampere-talon edustalla Yliopistonkadun risteyksessä, länsipää puolestaan vanhojen veturitallien vieressä Ratapihankadun risteyksessä. Muita poikkikatuja ovat Pinninkatu, Hammareninkatu ja Sumeliuksenkatu.

Katu on merkitty kaupungin asemakaavaan vuonna 1897, jolloin se sai aluksi nimen *Pakkahuoneenkatu*. Nimi perustui kadun länsipäässä sijainneeseen tullivarastoon eli pakkahuoneeseen. Kun uusi pakkahuone päätettiin rakentaa noin 300 metriä pohjoisemmaksi, alueen asemakaavaa ja kadunnimistöä muutettiin. Vuonna 1900 *Pakkahuoneenkadun* korvasi *Åkerlundinkatu*. Uusi nimi viittasi tamperelaiseen merkkihenkilöön, kauppias C. W. Åkerlundiin.

## Tampereen Tähtikatu
Åkerlundinkadulla sijaitsee Walk of Fame -tyyppinen **Tähtikatu** (), joka on kunnianosoitus suomalaiselle musiikille ja sen tekijöille. Kadun pintaan on upotettu tähtilaattoja, joissa on musiikkialalla ansioituneiden ihmisten ja yhtyeiden nimiä. Ensimmäiset tähdet sijoitettiin kadun itäosaan lokakuussa 2019. Silloin oman nimikkotähtensä saivat Cheek, Epe Helenius, Katri Helena, Juice Leskinen, Popeda, Kaija Saariaho ja Jean Sibelius. Lisäksi tähtiin pääsivät Tampere Music Award -tunnustuksen vuosina 2010–2018 saaneet henkilöt.

Syksyllä 2020 Tähtikatua täydennettiin Ismo Alangon, Eppu Normaalin, Paula Koivuniemen, Tapio Korjuksen, Karita Mattilan ja Nightwishin tähdillä. Seuraavana vuonna tähtiin ikuistettiin Mikko Alatalo, Kaija Koo ja Esa-Pekka Salonen sekä yhtyeet Yö ja Värttinä. Syyskuussa 2022 olivat vuorossa Hanoi Rocks, Jaakko Kuusisto, Erja Lyytinen, Marion Rung ja Heikki Salo, syyskuussa 2023 puolestaan HIM, Kikka, Anna-Mari Kähärä, Vesa-Matti Loiri, Santtu-Matias Rouvali, Antti Tuisku ja Maija Vilkkumaa. Vuoden 2024 uutuusnimiä olivat Aino Ackté, Kaj Chydenius, Toivo Kärki, Pave Maijanen, Juhani Merimaa, Virve Rosti, Jaakko Ryhänen ja PMMP.

Uusia tähtilaattoja on tarkoitus lisätä katuun vuosittain. Tähtikadun toteutuksesta vastaavat Tampereen kaupunki, Tampere-talo ja Musiikki & Media -tapahtuma.

## Lähteet
Tsushima (Nagasaki)

**Tsushima** () on Japanin kaupunki Nagasakin prefektuurissa. Se käsittää Tsushiman saariston Genkainmeren Koreansalmessa Japanin ja Korean niemimaan välissä ja sijaitsee Ikin ja Kyūshūn saarten pohjoispuolella. Tsushimasta noin 89 prosenttia on metsien peitossa, ja saaren rannikko on rikkonainen lukuisine pienine poukamineen ja niemineen. Maisemistaan tunnetuin on Asonlahti, joka jakaa Tsushiman pääsaaren kahteen osaan. Tsushiman kaupungissa on 30&nbsp;503 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 708,63 neliökilometriä.

Koska Tsushima on Japanin lähimpänä Korean niemimaata sijaitseva alue, saarten kautta on vuosisatojen ajan virrannut maahan vaikutteita manner-Aasiasta. Myös Korean kanssa käyty kauppa on ollut vilkasta. Historiallisesti merkittävimmät keskukset saarella ovat olleet Mitsushima ja Izuhara, joka kehittyi Tsushiman daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Nykyinen Tsushiman kaupunki perustettiin vuonna 2004, kun saarilla aiemmin sijainneet kuusi maaseutukaupunkia, Izuhara, Kamiagata, Kamitsushima, Toyotama, Mitsushima ja Mine, liitettiin yhdeksi kunnaksi.

Tsushiman merkittävimpiä elinkeinoja ovat kalastus, sisämaassa metsätalous ja siitakesienten viljely. Osa metsistä on luonnontilaista aarniometsää, jossa elää saarille kotoperäistä ja manner-Aasialle yhteistä lajistoa. Osa Tsushimasta kuuluukin Iki-Tsushiman kansallispuistoon. Saarilla on säilynyt myös lukuisia, vilkkaasta kulttuurivaihdosta kertovia historiallisia jäänteitä ja rakennuksia, kuten *[[kofun]]*-hautakumpuja ja Kanedan linnan rauniot.

Tsushimasta on säännöllisiä lauttayhteyksiä Fukuokaan ja Etelä-Korean Busaniin. Kaupungissa toimii myös Tsushiman lentoasema.

## Ilmasto

## Kuvia

Tiedosto:海に臨む鳥居.JPG|Watazumi-jinjan torii-portti meressä
Tiedosto:View_from_Shimizuyama_2017.jpg|Näkymä Izuharaan


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Jinggang’ao-moottoritie

**Jinggang’ao-moottoritie** (**G4**) on Kiinan moottoritieverkon Pekingistä lähtevä pääväylä. Se alkaa Pekingistä (Jing) ja kulkee Hongkongin (Gang) kautta Macaoon (Ao), siitä nimi *Jinggang’ao*. Tien pituus on 2&nbsp;272&nbsp;km.

Suuret risteykset:
*Rongwu-moottoritie (G18), Baoding, Hebei
*Qingyin-moottoritie (G20), Shijiazhuang, Hebei
*Qinglan-moottoritie (G22), Handan, Hebei
*Lianhuo-moottoritie (G30), Zhengzhou, Henan
*Ningluo-moottoritie (G36), Luohe, Henan
*Hushan-moottoritie (G40), Xinyang, Henan
*Fuyin-moottoritie (G70), Xiaogan, Hubei
*Hurong-moottoritie (G42), Wuhan, Hubei
*Guyu-moottoritie (G50), Wuhan, Hubei
*Hangrui-moottoritie (G56), Yueyang, Hunan
*Hukun-moottoritie (G60), Xiangtan, Hunan
*Xiarong-moottoritie (G76), Chenzhou, Hunan
*Shankun-moottoritie (G78), Yingde, Guangdong
*Daguang-moottoritie (G45), Guangzhou, Guangdong
*Shenhai-moottoritie (G15), Guangzhou, Guangdong
*Jiguang-moottoritie (G35),  Guangzhou, Guangdong
*Shenhai-moottoritie (G15), Shenzhen, Guangdong
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1995

**Vuoden 1995 [[painin Euroopan-mestaruuskilpailut]]** järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin osalta 26.–30. huhtikuuta Besanconissa, Ranskassa. Vapaapainissa kisattiin Fribourgissa, Sveitsissä.

## Kreikkalais-roomalainen paini (Besancon)
### Mitalistit

### Mitalitaulukko

## Vapaapaini (Fribourg)
### Mitalistit

### Mitalitaulukko

## Lähteet

### Viitteet
Sakina Jaffrey

**Sakina Jaffrey** (s. 14. helmikuuta 1962  New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan elokuvasta *[[Red Sparrow]]* (2018).

Vuonna 2014 Jaffrey oli Paras näyttelijäkokoonpano draamasarjassa (SAG) -palkinnon ehdokkaana sarjasta House of Cards.

Sakina Jaffrey on perheensä nuorin tytär. Hänen vanhempansa ovat intialaista syntymäperää.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Unzen (Nagasaki)

**Unzen** () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Shimabaran niemimaalla Unzenvuoren ympärillä. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Ariakenmereen, etelässä Tachibananlahteen. Unzenin kaupungissa on 42&nbsp;420 asukasta (joulukuussa 2018) ja sen pinta-ala on 214,31 neliökilometriä.

Unzenin kaupunki perustettiin vuonna 2005, kun seitsemän alueen maaseutukaupunkia, Kunimi, Mizuho, Azuma, Aino, Chijiwa, Obama ja Minami-Kushiyama, liitettiin yhteen. Historiallisesti alue kuului Shimabaran ja Hizenin daimiokuntiin. Merkittävin elinkeino on maatalous, joka tuottaa riisin lisäksi etenkin perunoita ja mansikoita. Jälkimmäisten sadot ovat Kyūshūn suurimmat. Lisäksi harjoitetaan karjataloutta sekä kalan- ja merilevän viljelyä. Luoteessa kaupunki rajautuu Isahayaan ja Isahayanlahteen, jossa on toteutettu suurimittakaavainen merentäyttöhanke yhdessä Isahayan kaupungin kanssa rakennettuine aallonmurtajineen.

Osa kaupungin alueesta kuuluu Unzen-Amakusan kansallispuistoon, joka oli Japanin ensimmäinen kansallispuisto. Luonnonnähtävyyksien lisäksi merkittäviä matkailukohteita ovat Unzen-onsenin ja Obama-onsenin kuumat lähteet sekä esimerkiksi Kunimissa sijaitseva Kōjirokujin säilynyt historiallinen kaupunkimiljöö. Kaupunkia palvelee Shimabara-rautatien Shimabara-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Townscape of Chijiwa and Chijiwa coast.jpg|Näkymä Chijiwan alueelle
Tiedosto:140321 Lake Oshidori Unzen Nagasaki pref Japan03o.JPG|Oshidorijärvi
Tiedosto:Former Residence of Nabeshima Family in Kojirokuji Area from garden 8.jpg|Historiallinen Nabeshima-klaanin asuintalo
Tiedosto:140322 Unzen Onsen Jigoku Unzen Nagasaki pref Japan15s3.jpg|Unzenin ”helvetti”


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1996

**Vuoden 1996 [[painin Euroopan-mestaruuskilpailut]]** järjestettiin miesten sarjojen osalta 23.–30. maaliskuuta Budapestissa, Unkarissa. Naisten painissa kisattiin Oslossa, Norjassa 2. kesäkuuta.

## Kreikkalais-roomalainen paini (Budapest)
### Mitalistit

### Mitalitaulukko

## Miesten vapaapaini (Budapest)
### Mitalistit

### Mitalitaulukko

## Naisten vapaapaini (Oslo)
### Mitalistit

### Mitalitaulukko

## Lähteet
Ametistihapero

**Ametistihapero** (*Russula amethystina*) on punainen haperolaji. Se on Suomessa harvinainen. Se on lähes identtinen jodihaperon kanssa, josta sen voi erottaa varmuudella ainoastaan mikroskoopin avulla.

## Tuntomerkit
Ametistihaperon heltat ovat irtotyviset ja itiöpöly valkoista. Lakki on tasainen sekä punainen. Sieni on mykorritsasieni.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Ametistihapero (''Russula amethystina'')
* iNaturalist: Ametistihapero (''Russula amethystina'')
* UniProt: Taxonomy - ''Russula amethystina'' 
* National Center for Biotechnology Information (NCBI): ''Russula amethystina'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Russula amethystina''
Maylis de Kerangal

**Maylis de Kerangal** (s. 16. kesäkuuta 1967 Toulon, Ranska) on ranskalainen kirjailija, jonka esikoisteos *Je marche sous un ciel de traîne* julkaistiin vuonna 2000. Romaanista *Sillan synty* hän sai vuonna 2010 Médici-palkinnon, ja vuoden 2014 teosta *[[Haudataan kuolleet, paikkaillaan elävät]]* myytiin Ranskassa yli neljännesmiljoona kappaletta.

## Elämä ja ura
Maylis de Kerangal syntyi vuonna 1967 Toulonissa Ranskassa ja vietti lapsuutensa Le Havressa. Hän opiskeli Rouenissa ja Pariisisa historiaa ja filosofiaa ja työskenteli sitten Gallimard Jeunesse lastenkirjojen toimittajana. Kerangal muutti vuonna 1997 Yhdysvaltoihin. Hän alkoi Coloradon Goldenissa kirjoittamaan esikoisromaaniansa. Kerangal palasi vuonna 1998 Ranskaan, missä hän suoritti yhteiskuntatieteiden tutkinnon École des Hautes Études en Sciences Sociales -yliopistosta. Sen jälkeen hän sai paikan Inculte-nimisestä kirjallisuuslehdestä.

Éditions Verticales julkaisi vuonna 2000 Kerangalin esikoisromaanin *Je marche sous un ciel de traîne*. Se menestyi suhteellisen hyvin, ja hän on julkaissut sen jälkeen kirjan vuoden tai kahden välein. *La Vie Voyeuse* ilmestyi vuonna 2003, *Ni fleurs, ni crowns* vuonna 2006, *Dans les rapides* vuonna 2007. Kerangalin viides romaani *Corniche Kennedy* herätti jo monet palkintoraadit, ja hän oli ehdolla useisiin palkintoihin. Vuoden 2010 romaanista *Naissance d’un pont* hänet palkittiin Ranskassa Médici-palkinnolla.

Kerangalista tuli Ranskassa erityisen tunnettu vuonna 2014 julkaistusta romaanista *[[Haudataan kuolleet, paikkaillaan elävät]]*, jota myytiin maassa yli neljännesmiljoona kappaletta. Se sai Britanniassa Wellcomen kirjapalkinnon, ja Yhdysvalloissa The Wall Street Journal valitsi sen vuoden 2016 kymmenen parhaan kertomakirjan joukkoon.

*Haudataan kuolleet, paikkaillaan elävät* -teoksen jälkeen Kerangal kirjoitti novellikokoelman ja pienoisromaanin. Hänen seuraava romaaninsa oli *[[Maailma käden ulottuvilla]]* (2018).

## Suomennetut teokset

* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aurinkohapero

**Aurinkohapero** (*Russula solaris*) on Euroopassa esiintyvä haperolaji. Sienen lakki on vaalea ympäriltä ja keskeltä keltainen. Jalka on vaalea. Laji luokiteltiin Suomessa vuonna 2010 arvioimatta jätetyksi (NE) ja vuonna 2019 puuttelisesti tunnetuksi (DD).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* iNaturalist: Aurinkohapero (''Russula solaris'')
* UniProt: Taxonomy - ''Russula solaris'' 
* National Center for Biotechnology Information (NCBI): ''Russula solaris'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Russula solaris''
Ammunta kesäolympialaisissa 2020 – miesten skeet

**Miesten [[skeet]] [[Kesäolympialaiset 2020|Tokion olympialaisissa 2020]]** kilpailtiin Asakan ampumaradalla 25.–26. heinäkuuta 2021. Kilpailuun osallistui 29 urheilijaa.

## Karsinnat
Olympialaisiin pääsi 29 urheilijaa. Karsinnoissa ansaidut paikat eivät olleet yksittäisten urheilijoiden, vaan paikat myönnettiin maalle, joka nimeää kilpailijat. Isäntämaa Japanilla oli yksi kiintiöpaikka. Yksi paikka jaettiin ISSF:n rankingin perusteella. Kaksi maata kutsuttiin erillisellä kutsulla olympialaisiin. Loput paikat jaettiin vuoden 2018 MM-kilpailuissa, maanosien mestaruusturnauksissa tai muissa maanosien kilpailuissa sekä ISSF:n World Cup -turnauksissa vuonna 2019. Yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa yhteen lajitapahtumaan.

### Olympiaturnaukseen päässeet maat

## Osallistuvat urheilijat
Olympialaisiin osallistuvan ampujan on pitänyt rikkoa ennalta määrätty pisteraja, jotta hän saa kilpailla olympialaisissa. Tulos pitää rikkoa 24. heinäkuuta 2018 – 31. toukokuuta 2020. Miesten skeetissä tulosraja on 114 pistettä.

## Kilpailu
Kilpailu koostui kahdesta osasta. Karsinta-ammuntoihin osallistuvat kaikki kilpailijat. Karsinnoissa jokainen ampuja sai 125 kiekkoa. Loppukilpailuun pääsi kuusi karsinnan parasta. Loppukilpailu alkoi kahdella 10 laukauksen sarjalla. Tämän jälkeen viimeisenä kilpailussa oleva ampuja putosi kilpailusta. Tämän jälkeen ammuttiin yksittäisiä 10 kiekon sarjoja siten, että sarjan jälkeen viimeisenä oleva ampuja putosi kilpailusta. Jos sijoilla 3. – 6. oli putoamassa enemmän kuin yksi urheilija, putoaja ratkaistiin karsintojen tulosten perusteella. Hopea- ja kultamitalit ratkaistiin lisäsarjoin.

### Karsinta-ammunnat

### Loppukilpailu

## Lähteet
Elizabeth Moon

**Elizabeth Moon** (s. 7. maaliskuuta 1945 McAllen, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.

Moon tunnetaan muun muassa *Paksenarrion*-fantasiakirjasarjasta sekä *Serrano-* ja *Vatta's War* -tieteiskirjasarjoista. Hänen ensimmäinen romaaninsa, *Sheepfarmer's Daughter* (1988), palkittiin Compton Crook -palkinnolla. Moonin romaani *The Speed of Dark* (2002) palkittiin parhaan romaanin Nebula-palkinnolla ja oli myös ehdolla Arthur C. Clarke -palkinnon saajaksi.

Moon on suorittanut tutkinnon biologiasta ja historiasta, ja hän palvellut Yhdysvaltain merijalkaväessä kolme vuotta.

## Lähteet