open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Merivuokot

**Merivuokot** (Actiniaria) ovat meressä eläviä kukan muotoisia selkärangattomia, korallien ja meduusoiden lähisukulaisia.

Vuokkokalat voivat elää merivuokkojen kanssa symbioosissa, jolloin vuokon polttavat lonkerot suojaavat kalaa, ja kala pudottelee ruoantähteitä vuokolle. Vuokkokalan ihon pinnan limakerros suojaa sitä merivuokon polttiaisnesteeltä.

## Levinneisyys
Merivuokkoja elää kaikissa maailman merissä matalilta vuorovesirannoilta jopa yli 10&nbsp;000&nbsp;m:n syvyyteen. Osa lajeista elää myös suolaisilla marskirannoilla. Suurimmillaan lajirunsaus on trooppisissa vesissä.

## Saalistus
Merivuokot elävät paikallaan saalista odottaen. Niiden lonkeroissa on polttiaissoluja eli nematokystejä. Kunkin nematokystin sisällä on kierteellä ohut, piikkipäinen ja myrkyn täyttämä ontto rihma. Kosketusärsytys saa tuhannet polttiaissolut laukeamaan sekunnin murto-osassa. Rihmat sinkoutuvat ulos ja lävistävät uhrin ihon, jolloin myrkky vapautuu. Merivuokko nielee lamaantuneen tai kuolleen saaliinsa kokonaisena ja sulattaa sen ontelossaan. Saaliiksi kelpaa mikä tahansa lähelle uskaltautuva otus, kuten kala, mato, pikkuäyriäinen tai pieni planktoneläin.

## Merivuokot ja ihminen
Merivuokoilla on luonnostaan vähän vihollisia, mutta monet ihmisen toimet osoittautuvat niille vahingollisiksi. Useat lajit elävät koralleilla ja kivillä rannan tuntumassa, jossa veneet ja sukeltajat häiritsevät niitä. Korallien käyttö on myös uhka, sillä usein merivuokot poistetaan, jotta päästäisiin käsiksi niiden alla oleviin koralleihin. Suuriksi ryhmiksi kerääntyvät lajit ovat erityisessä vaarassa, sillä veden likaantuminen, elinympäristön vahingoittuminen tai muut vastaavat häiriöt voivat hävittää kerralla kokonaisia populaatioita.

## Sukuja ja lajeja
* Kuplavuokko (*Entacmaea quadricolor*)
* Lasiruusut (*Aiptasia*)
* Hepomerivuokko (*Actinia equina*)
* *[[Heteractis magnifica]]* (vuokkokalojen suosima kuplavuokko)
* *[[Heteractis crispa]]*
* *[[Heteractis dorensis]]*
* *[[Heteractis aurora]]*
* *[[Heteractis malu]]*
* *[[Condylactus gigantea]]* (karibialainen merivuokko)
* *[[Macrodactyla doreensis]]* (pitkälonkeroinen merivuokko)
* *[[Stichodactyla]]* (satulavuokot)
** *[[Stichodactyla gigantea]]*
** *[[Stichodactyla haddoni]]*
** *[[Stichodactyla mertensii]]*
* *[[Cryptodendrum adhaesivum]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*ITIS: Actiniaria
Aroharmaalokki

**Aroharmaalokki** (*Larus cachinnans*) on harmaa isokokoinen lokki. Se on taksonomialtaan ongelmallinen: joko oma lajinsa  *(Larus cachinnans)* tai saman lajin alalaji etelänharmaalokin  *(Larus michahellis)* kanssa. Aikaisemmin luettiin harmaalokin alalajiksi.

## Koko ja ulkonäkö
Sen pituus on 60–68&nbsp;cm, siipien kärkiväli on 140–150&nbsp;cm ja paino 800–1&nbsp;500&nbsp;g. Väritys muistuttaa harmaalokkia, mutta jalat ovat kirkkaamman keltaiset ja pää sirompi. Nuoren linnun pää valkoisempi, nokka pidempi ja suorempi, jalat pidemmät ja selkäpuoli tummemman ruskea kuin tyypillisillä harmaalokeilla, mutta tuntomerkit menevät päällekkäin ja varma määritys on erittäin vaikeaa.

## Levinneisyys
Pesimispaikan perusteella aroharmaalokki voidaan jakaa alalajeihin:
* *Larus cachinnans cachinnans*  pesii Kaspianmeren lähistöllä
* *Larus cachinnans atlantis* Azoreilla, Madeiralla ja Kanariansaarilla
** Larus cachinnans michahellis* Välimerellä, kts. etelänharmaalokki. 
* *Larus cachinnans mongolicus*  Mongoliassa, Altalla ja Baikalissa 
* *Larus cachinnans barabensis* Lähi-Aasiassa

Aroharmaalokki elää laajalla alueella Etelä-Euroopassa, Välimeren rannikolla ja eteläisessä Aasiassa. Erityisesti nuoret linnut liikkuvat pohjoiseen ja niitä tavataan säännöllisesti Itämeren alueella. Suomessa harvinainen vieras vierailee erityisesti kaatopaikoilla kesäisin.

## Lähteet
Pitkäjalka

**Pitkäjalka** *(Himantopus himantopus)* on Suomessa erittäin harvinainen kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili Carl von Linné 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Pitkäjalalla on suhteettoman pitkät jalat: linnun vartalo on 33–36&nbsp;cm pitkä ja jalat voivat olla lähes 40&nbsp;cm pitkät, vaaleanpunaiset. Vartalo on päältä musta, alta valkea. Pää on musta lukuun ottamatta valkeaa alaleukaa. Nokka on pitkä ja suora - kahlaavan pitkäjalan erottaa avosetistä juuri nokan muodon perusteella. Siipien kärkiväli on 75&nbsp;cm
ja paino 140–205&nbsp;g.

## Levinneisyys
Levinnyt lähes koko maapallolle napa-alueita lukuun ottamatta. Euroopassa ja Aasiassa esiintyminen on hyvin laikuttaista. Alalajien taksonomia on monimutkaista, mutta ilmeisesti Pohjois-Amerikan, Australian ja muiden alueiden pitkäjalat ovat kaikki samaa lajia. Maailman populaation koko on 360&nbsp;000–2,3 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen, ainoastaan Havaijilla elävä alalaji on vaarantunut elinalueen supistumisen takia.

Pitkäjalka on havaittu Suomessa hyväksytysti vuoden 2023 loppuun mennessä 17 kertaa, mutta osa havainnoista lienee koskenut samaa yksilöä.

Pohjoisemmissa esiintymisalueen osissa pitkäjalka on muuttolintu. Eurooppalaiset pitkäjalat talvehtivat valtaosin Afrikassa päiväntasaajan pohjoispuolella sekä Lähi-idässä.

## Elinympäristö
Pitkäjalka viihtyy loivilla rannoilla, rantaniityillä, matalilla järvillä ja lammilla.

## Lisääntyminen

Pitkäjalat pesivät rannalla avoimessa maastossa pienissä ryhmissä, joskus yhdessä avosettien kanssa. Pesä on maassa, tavallisesti lähellä vesirajaa, usein pienellä saarella tai vedestä kohoavalla maakannaksella. Yleensä pesä on avoimesti mutta toisinaan se on heinikkoon piilotettu. Joskus pesä voi sijaita jopa 200 metrin päässä vesirajasta. Munia on lähes aina 4, joskus 3 tai 5. Haudonta alkaa viimeisen munan ilmestyttyä pesään ja kestää 22–25 päivää. Molemmat puolisot hautovat. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja ne lähtevät pesästä pian kuoriutumisen jälkeen ja alkavat heti etsiä itse ruokaa emoja seuraamalla. Poikaset oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä ja itsenäistyvät 2-4 viikon kuluttua siitä. Sukukypsä 2-vuotiaana.

## Ravinto
Pääasiallisena ravintona ovat vedessä elävät hyönteiset. Syö myös pieniä nilviäisiä, äyriäisiä, matoja, hämähäkkejä, pieniä kaloja ja mahdollisesti kalan mätiä.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*ITIS: Himantopus himantopus 
*
Pannonia

**Pannonia** oli antiikin aikainen alue, joka sijaitsi nykyisten Itävallan, Kroatian, Unkarin, Serbian, Slovenian sekä Bosnia ja Hertsegovinan alueilla. Sen rajoina olivat pohjoisessa ja idässä Tonava. 

## Historia

Pannonian alkuperäiset asukkaat olivat pannonialaisia, jotka olivat illyrialainen heimo. Kelttiläiset heimot valloittivat alueen 400-luvulla eaa. Roomalaiset puolestaan valloittivat Pannonian 9 eaa. Rooman valtakunnan osana Pannonia kuului alun perin Illyricumin provinssiin ja sitten Illyricum inferiuksen provinssiin. Ensimmäisellä vuosisadalla siitä tehtiin oma Pannonian provinssinsa. Rooma joutui käymään ankaran sodan kapinoivia pannonialaisia vastaan keisari Tiberiuksen valtakaudella.

Trajanus jakoi Pannonian provinssin kahteen osaan, jotka olivat Pannonia superior eli Ylä-Pannonia (länsiosa) ja Pannonia inferior eli Ala-Pannonia (itäosa). Edellisen pääkaupunki oli Carnuntum ja jälkimmäisen Aquincum. Diocletianus jakoi myöhemmin Pannonian neljään osaan, jotka olivat Pannonia prima (luoteisosa), Pannonia secunda (kaakkoisosa),  Savia (lounaisosa) ja Valeria (koillisosa).

300-luvulla Pannoniaan asettuivat gootit, jotka olivat alun perin asuneet Mustanmeren ympäristössä, mutta joutuivat pakenemaan idästä tulleita hunneja. Gootit pyysivät keisari Valensilta lupaa muuttaa Tonavan eteläpuolelle. Vuoteen 380 mennessä ostrogootit olivat asettuneet Pannoniaan keisari Gratianuksen liittolaisina, mutta olivat ilmeisesti myös hunnien alistamia. Ostrogootit pakenivat sittemmin hunnien tieltä läntiseen Eurooppaan.

Eurooppaan työntyneet hunnit asettuivat Pannoniaan 400-luvulla. Heidän viimeisen hallitsijansa Attilan kuoltua Pannonia on ollut useiden eri kansojen ja heimojen asuinsija. Unkarilaiset saapuivat alueelle 900-luvun lopussa.

## Katso myös
* Karpaattien allas

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Missa Papae Marcelli

**Missa Papae Marcelli** (eli *paavi Marcelluksen messu*) on Giovanni Pierluigi da Palestrinan säveltämä, kuusiääninen (*cum sex vocibus*: sopraano, altto, kaksi tenoriääntä ja kaksi bassoa), messu, jonka hän omisti vain kolme viikkoa paavina olleelle Marcellus II:lle. Teos julkaistiin vuonna 1567 ja se on luultavasti sävelletty vuonna 1562. *Missa Papae Marcelli* on ollut Palestrinan sävellyksistä tunnetuin ja esitetyin tähän päivään asti.

Teokseen on liitetty legenda, jonka mukaan teos teki niin suuren vaikutuksen  Trenton kirkolliskokoukseen, että se hautasi aikeensa kieltää polyfonisen musiikin käyttö katolisessa kirkossa.  Kiihkeimmät vastauskonpuhdistajat katsoivat, että polyfonisessa musiikissa liturgisten tekstien selkeys kärsii liikaa ja vaativat sen sijaan yksiääniseen musiikkiin paluuta gregoriaanisen kirkkolaulun tapaan. Kirkolliskokouksen lopullisessa pöytäkirjassa tyydyttiin kuitenkin vain varoittamaan kaikista ”epäpuhtaista ja riettaista” elementeistä kirkkomusiikissa. Palestrinan 1800-luvulla elänyt elämäkerran kirjoittaja Giuseppe Baini sanoi tämän johtuneen *Missa Papae Marcellista*, jonka Gloria ja Credo osat erityisesti ovat selkeitä ja julistavia paksun polyfonisen kudelman sijaan. Nykytutkimuksen näkemys on, että vaikka kyseistä väitettä ei voida pitää puhtaasti epätotena, on se kuitenkin suuresti liioiteltu.

Palestrinan aikaan oli jo vuosisatoja ollut tavallista, että messuihin ja muuhun liturgiseen musiikkiin lainattiin melodioita, eli imitoitiin, esimerkiksi moteteista, mutta myös maallisista lauluista. Uudistusmielisten mielestä kirkkomusiikissa ei kuitenkaan tullut käyttää maallisen musiikin melodioita.  Muun muassa *Missa Papae Marcellissa* Palestrina poisti lähes kaikki viittaukset maalliseen musiikkiin ja käytti pääasiassa yksiäänisestä kirkkomusiikista lainattuja teemoja.

## Lähteet
Sokeri-Sakari

**Sokeri-Sakari** (ruots. *Socker-Conny*) on ruotsalaisen Joakim Pirisen luoma sarjakuvahahmo, joka esiintyi ensi kertaa albumissa *Myrsky hiekkalaatikossa* (1983, suom. 1986) nimellä Donitsi-Osmo, sittemmin vakiintuneella nimellä nimikkoalbumissaan *Sokeri-Sakari* (1985, suom. 1987), ja lisäksi 2001 julkaistussa teoksessa *Meitä kustaan silmään*. Sokeri-Sakari on ylipainoinen, temperamenttinen, välinpitämätön, melko yksinkertainen mies, jonka sopeutuminen yhteiskuntaan on mahdoton urakka.

*Sokeri-Sakarista* tehtiin myös näytelmä, jota Jukka Heiskasen suomentamana ja Leena Havukaisen ohjaamana esitti Kemin kaupunginteatteri syksyllä 1987. Jaakko Pyhälä dramatisoi ja ohjasi Kolmoskanavalle tv-näytelmän *Sokeri-Sakari – tragedia* (1989), jossa nimiosaa esitti Markku Peltola.

## Suomennos

* 

## Lähteet
Jumit

**Jumit** (*Anobium*) ovat puunkaivajien (Anobiidae) heimoon kuuluvia, puuta tuhoavia kovakuoriaisia, esimerkkinä tupajumi (*Anobium punctatum*) ja kuolemankello (*Hadrobregmus pertinax*).

## Jumien sukuun kuuluvat
* Lounaanjumi (*Anobium fulvicorne*)
* Nyhäjumi (*Anobium nitidum*)
* Ruskojumi (*Anobium rufipes*)
* Tuomaanjumi (*Anobium thomsoni*)
* Tupajumi (*Anobium punctatum*)

## Muita jumeja
* Laikkujumi (*Hedobia imperialis*)
* Pikkujumi (*Dryophilus pusillus*)
* Kaarnajumi (*Microbregma emarginata*)
* Hirsijumi (*Hadrobregmus confusus*)
* Saunajumi (*Priobium carpini*)
* Haapajumi (*Ptilinus fuscus*)
* Vesasahajumi (*Xyletinus fibyensis*)
* Haavansahajumi (*Xyletinus tremulicola*)
* Liekojumi (*Stagetus borealis*)
* Pallojumi (*Caenocara bovistae*)

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Anobium
*Heimo Anobiidae, puunkaivajat, Ilpo Mannerkoski 
*ITIS: Anobium 
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Anobium 
*Iowa State University, Bug Guide: Genus Anobium 
*Pherobase: Semiochemicals of Genus Anobium
Gesualdo

**Gesualdo** tarkoittaa seuraavia:

*Carlo Gesualdo, italialainen säveltäjä
*Gesualdo, kaupunki Italiassa
**[[Gesualdo (ooppera)|Gesualdo]]*, Alfred Schnittken vuonna 1993 säveltämä ooppera.
Amerikansirri

**Amerikansirri** (*Calidris minutilla*) on hyvin pieni kahlaajalintu, joka pesii Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Lajin nimesi ranskalainen lintutieteilijä Louis Jean Pierre Vieillot vuonna 1819.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 11–12&nbsp;cm, siipien kärkiväli 33–35&nbsp;cm ja paino 16–34 g. Naaras on hieman kookkaampi. Amerikansirri on sirrien suvun pienikokoisin laji. Linnulla on kellertävät jalat sekä lyhyt ja ohut tumma nokka. Höyhenpeite on selkäpuolelta ruskeankirjava, vatsa ja rinta vaaleat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

## Levinneisyys
Amerikansirri on muuttolintu, joka pesii Alaskassa ja Kanadan pohjoisosissa ja talvehtii pääasiassa Meksikonlahden rannikoilla, Länsi-Intian saaristossa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Maailman populaation koko on noin 5&nbsp;000&nbsp;000–15&nbsp;000&nbsp;000 yksilöä. Lajin kanta on silmälläpidettävä. Tuulet saavat sen joskus ajautumaan Eurooppaan, jossa se on erittäin harvinainen vierailija. Suomessa laji on tavattu kerran, vuonna 1847 Helsingissä.

## Elinympäristö
Amerikansirri pesii arktisella tundralla puurajan tuntumassa, pääasiassa rannikon mutarannoilla ja soilla mutta myös sisämaan soilla ja lampien rannoilla. Muutto- ja talvehtimisseuduilla laji viihtyy mutaisilla tai lyhytkortista ruohoa kasvavilla märillä rannoilla.

## Lisääntyminen
Amerikansirrin pesä on maassa. Naaras munii neljä munaa, joita molemmat emot hautovat. Naaras jättää yleensä poikasten hoidon koiraan huoleksi. Poikaset etsivät itse ruokansa ja oppivat lentämään hieman yli kaksiviikkoisina.

## Ravinto
Amerikansirrin ravintoa ovat mudassa elävät hyönteiset, madot ja nilviäiset.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 
* Rariteettikomitea 

### Viitteet
Etelänharmaalokki

**Etelänharmaalokki** (*Larus michahellis*) on harmaa isokokoinen lokki. Joskus sitä pidetään aroharmaalokin alalajina *Larus cachinnans michahellis.*

## Koko ja ulkonäkö

Etelänharmaalokki muistuttaa harmaalokkia. Rotevampi, isonokkaisempi; käsisulkien kuviointi hieman erilainen. Nuoruuspuku harmaalokkimainen. Aikuisen etelänharmaalokin (eli ”keltajalkalokin”) erottaa helpoiten harmaalokista jalkojen väristä: harmaalokilla punertavanharmaat ja etelänharmaalokilla kirkkaan keltaiset.

## Levinneisyys

Etelänharmaalokki pesii Välimerellä, ja vaeltaa ruoan ja sääolojen perässä talvella. Sitä on harhautunut todella harvoin itäiseen Pohjois-Amerikkaan. Etelänharmaalokki on tavattu Suomessa hyväksytysti vuoden 2024 loppuun mennessä 37 kertaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Mario Bros.

**Mario Bros.** () on Nintendon kehittämä ja alun perin 1983 julkaisema kolikkopeli. Peli on julkaistu myös eräille kotitietokoneille ja pelikonsoleille kuten Nintendon omalle Nintendo Entertainment System -konsolille. Peli on julkaistu myös eräänlaisena varhaisena minipelinä *[[Super Mario Bros. 3]]*:ssa. Kyseessä oli ensimmäinen Mario-peli, jossa Marion nimi esiintyi (tätä aiemmin viiksekäs hahmo oli tunnettu nimellä *Jumpman*). Tämän lisäksi peli esitteli Marion veljen, Luigin, ensimmäistä kertaa. Kyseessä on myös klassisen Mario-vihollisen, Koopa Troopa -kilpikonnan ensiesiintyminen.

Peli on varhaisten Mario-hallipelien tapaan yksinkertainen, tasoloikkahenkinen peli. Pelissä pelaajien on puhdistettava kenttä vihollisista iskemällä niiden alapuolella olevaa tiiltä, minkä seurauksesta vihollinen kääntyy väärin päin ja voidaan täten *potkaista* ruudulta. Vihollisia on aina tietty määrä, ja kun vihollisia on enää yksi jäljellä, tämä vihollinen vaihtaa väriä ja alkaa liikkua aiempaa nopeammin. Vihollinen vaihtaa väriä myös, jos se nousee takaisin jaloilleen, kun sitä ei ehdi potkaisemaan riittävän nopeasti pois ruudulta (aikaa potkaisemiseen on suunnilleen 10 sekuntia). Kentän pohjakerroksen yläpuolella sijaitsee myös POW-laatikko, jota lyömällä kaikki ruudulla olevat viholliset kääntyvät väärin päin. POW-laatikkoa voi lyödä useamman kerran, mutta lopulta se katoaa. Super Mario Bros. 3:n minipeliversion kaksinpelissä voi voittaa toisen pelaajan, jos toinen kuolee, tai kun kerää viisi kolikkoa ensin.

Mario Bros. on julkaistu monesti osana suurempaa pelijulkaisua. Peli sisällytettiin *Super Mario Bros. 3*:een minipelinä (myös pelin *[[Super Mario All-Stars|All-Stars]]*-versiossa). Se oli myös pelattavana *[[Super Mario Advance (pelisarja)|Super Mario Advance]]* -uudelleenjulkaisusarjan kaikissa neljässä osassa. Myös *[[Mario & Luigi: Superstar Saga]]* -pelissä on sama paranneltu versio Mario Bros:ista. Marion nykyinen asu poikkeaa pelin puvusta. Peli oli myös yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* [Mario Bros.](https://www.mariowiki.com/Mario_Bros._(game)) – Super Mario Wiki 
* Mario Bros. – The Mushroom Kingdom
Lotus Cars

**Lotus Cars** on vuonna 1952 perustettu brittiläinen urheilu- ja kilpa-autovalmistaja, jonka autot ovat tunnettuja erityisesti keveydestään ja ohjattavuudestaan. Vuosina 1958–1994 Lotus osallistui Formula 1 -sarjaan. Kausina 2010 ja 2011 sarjaan osallistuneella Lotuksella (nimillä Lotus Racing ja Team Lotus) ei nimestä huolimatta ole yhteyttä alkuperäiseen Team Lotukseen. Sen sijaan silloinen Lotus Car:n omistaja Proton oli antanut luvan käyttää Lotus-nimeä. Nimestä syntyi kuitenkin erimielisyyttä ja talli osti kaudelle 2011 oikeuden käyttää Team Lotus -nimeä.

Lotuksen logo, jossa ovat kirjaimet A, B sekä kaksi C:tä, muodostuvat Lotuksen perustajan Colin Chapmanin koko nimestä Anthony Colin Bruce Chapman. Hänen ensimmäinen kilpa-autonsa 1950-luvulla oli parikymmentä vuotta vanhasta Austin Sevenistä rakennettu erikoisauto. (Tätä autoa ei vielä kutsuttu nimellä Lotus).

## Mallit

### Entiset
* Lotus Elan (1962–1975 ja 1989–1995)
* Lotus Elise (1996–2021)
* Lotus Elite (1957–1962)
* Lotus Esprit (1976–2004)
* Lotus Europa (1966–1975)
* Lotus Evora (2008–2021)
* Lotus Excel (1982–1992)
* Lotus Exige (2000–2021)
* Lotus Seven

### Nykyiset

Lotus on myös tehnyt yhteistyötä Fordin ja Opelin kanssa. Mainekkaimpana näistä ovat 1990-luvulla Opelin kanssa syntynyt Lotus Omega ja 2000-luvun Opel Speedster.

Sekä Lotus Elise että Lotus Exige tulivat myyntiin Suomessa syksyllä 2008. Vuonna 2009 valikoima kasvoi vielä Lotus Evora -mallilla.
* Lotus Emira (2022&ndash;)

## Formula 1 -historia

Team Lotus kilpaili Formula 1 -sarjassa vuodesta 1958 vuoteen 1994. Sinä aikana talli otti osaa 490 osakilpailuun ja saavutti kaikkiaan 79 voittoa, 107 paalupaikkaa, 71 nopeinta kierrosta, 1352 pistettä, seitsemän valmistajien mestaruutta (1963, 1965, 1968, 1970, 1972, 1973, 1978) sekä kuusi kuljettajien mestaruutta (1963, 1965, 1968, 1970, 1972, 1978). 

Tallin menestyksekkäin kuljettaja on Jim Clark, joka voitti maailmanmestaruudet 1963 ja 1965. 

Muita merkittäviä kuljettajia ovat vuoden 1968 maailmanmestari Graham Hill, Jochen Rindt (maailmanmestari Lotuksella 1970) ja Emerson Fittipaldi (1972), ja yhdysvaltalainen Mario Andretti, joka voitti maailmanmestaruuden 1978. Ayrton Senna ajoi Lotuksella ennen siirtymistään McLarenille.

Kausina 2010-2011 toiminut Team Lotus ei ole sidoksissa alkuperäisen tallin kanssa.

Kaudesta 2012 toiminut Lotus F1 purki sopimuksensa Lotus Carsin kanssa alkuvuodesta 2012, mutta jatkoi nimen käyttöä.

## Lähteet
* Hayes, Russell (2007). Lotus: The Creative Edge (Haynes Classic Makes).

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Lotus Carsin kotisivu 
*Lotus Carsin Suomen nettisivusto
Lotus

**Lotus** tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* maitteet (*Lotus*), kasvisuku
* Lotus Cars, brittiläinen autonvalmistaja
* HMS Lotus (K93), Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut korvetti
* HMS Lotus (K130), Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut korvetti
* Team Lotus, Lotus Carsin Formula 1 -kilpatalli (1958–1994)
* Team Lotus, malesialainen Formula 1 -kilpatalli (2010–2014), kilpaili kaudesta 2012 eteenpäin nimellä Caterham F1 Team 
* Lotus F1 Team, brittiläinen Formula 1 -talli. (2012–2015), talli lopetti toimintansa jouduttuaan konkurssiin ja Renaultin ostettua tallin
* Lotus Software, ohjelmistoyhtiö
* Lotus Notes, tietokoneohjelma
* Lotus 1-2-3, tietokoneohjelma
* Lotus Turbo Challenge, tietokonepelisarja
* Lotus, Christina Aguileran albumi
* Lotus, rock-yhtye.
* Lotus, kunnallishallinnoton alue Kaliforniassa
* Lotus, entinen kylä Floridassa.

## Katso myös
* Lootus
Monica Groop

**Gerd Monica Groop** (o.s. **Riska**; s. 14. huhtikuuta 1958 Helsinki) on Suomen merkittävimpiä oopperalaulajia. Hän on äänialaltaan mezzosopraano. Groop teki ammatillisen debyyttinsä Suomen Kansallisoopperassa 1987; oopperana oli Jules Massenet’n *[[Werther]]*. Hänen kansainvälisen läpimurtonsa voidaan katsoa olleen vuonna 1991 Lontoon Covent Gardenissa esitetty Richard Wagnerin *[[Nibelungin sormus|Ring]]*. 

Groop nimitettiin Sibelius-Akatemian laulutaiteen professoriksi kaudeksi 2009-2014. Hän erosi tehtävästä kesken kauden syksyllä 2013, kun hänen mukaansa uutta professoria alettiin hakea kertomatta asiasta hänelle.

## Urasta lyhyesti
Groop on urallaan vieraillut useissa maailman arvostetuimmista oopperataloista. Näihin lukeutuvat Baijerin valtionooppera, Covent Garden, Tukholman kuninkaallinen ooppera sekä Los Angelesin, Amsterdamin, Kölnin, Pariisin ja New Yorkin oopperat. Vuonna 1996 hän työskenteli Georg Soltin kanssa Opéra Palais Garnier’n uudelleenavajaisissa Pariisissa ja esitti *[[Don Giovanni]]sta* Zerlinan osan. Hän vierailee aika ajoin myös Suomen Kansallisoopperassa.

Oopperan lisäksi Groop on arvostettu konserttisolisti, joka on esiintynyt lukuisten sinfoniaorkesterien ja monien kuuluisien kapellimestarien kanssa ympäri maailmaa, tosin pääosin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Hän on esittänyt myös sooloresitaaleja muun muassa New Yorkin, Lontoon ja Wienin konserttisaleissa. Vaikka Groopin repertoaari sisältää laajasti barokkia, klassismia, modernia ja nykymusiikkia, ja hän on saavuttanut erityistä mainetta barokkimusiikin tulkitsijana.

Groop on Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.

Groopin äiti oli urkuri Astrid Riska. Groopin aviomies on lääkäri, dosentti Per-Henrik Groop, Lääketieteellisen tutkimuslaitos Minervan johtokunnan puheenjohtaja ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksen professori. 

## Vierailurooleja
* Mozartin *[[Figaron häät]]* (Cherubino) – München Staatsoper ja Covent Garden
* Mozartin *[[La Clemenza di Tito]]* (Sesto) – Bordeaux Opéra ja Glyndebournen oopperafestivaali
* Massenet'n *[[Werther]]* (Charlotte) – Kungliga operan, Tukholma
* Janáčekin *[[Ukonilma (Janáček)|Ukonilma]]* (Káťa) – Covent Garden
* Debussyn *[[Pelléas et Mélisande]]* (Mélisande) – Los Angeles Opera

## Levytyksiä
### Oopperoita
* *[[Così fan tutte]]* (Dorabella)
* *[[Don Giovanni]]* (Zerlina)
* *[[Figaron häät]]* (Cherubino)
* *[[La Clemenza di Tito]]* (Sesto)
* *[[Linda di Chamounix]]* (Pierotto)
* *[[Ottone in villa]]* (Ottone)
* *[[Pohjalaisia (ooppera)|Pohjalaisia]]* (Maija)
* *[[Kaukainen rakkaus]]* (pyhiinvaeltaja)

### Aaria-, laulukokoelmia ym.
* Edvard Grieg: Songs, vol. 1–7
* Franz Schubert: Lieder (1996)
* Johannes Brahms: Lieder (1997)
* Bach Alto Cantatas (1998)
* Arie amorose (2001)
* Flamme d’amour (2002)

## Palkintoja ja tunnustuksia
* Suomen kulttuurirahaston palkinto, 1995
* Sibeliuksen Syntymäkotimitali, 1998 (yhdessä Sir Colin Davisin kanssa)
* Suomalais-ruotsalaisen kulttuurirahaston palkinto, 1999
* Ruotsalaisen kulttuurirahaston palkinto, 2001
* Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsenyys, 2001
* Pro Finlandia -mitali, 2005

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
*
Pantanal

**Pantanal** on maailman suurimpiin kuuluva  kosteikkoalue Paraguayjoen lähdealueella Brasilian lounaisosassa, josta se ulottuu osaksi myös Bolivian ja Paraguayn puolelle. Sen pinta-ala vaihtelee vuodenajan mukaan 140&nbsp;000 km² – 210&nbsp;000 km². Yli puolet alueesta on Brasiliassa.

## Maantiede ja ilmasto
Pantanalissa on kaksi vuodenaikaa, kuiva kausi ja sadekausi. Kuiva kausi on loka-marraskuussa ja koko muun osan vuodesta Pantanal on vetistä tulvasavannia. 

## Luonto
Pantanalissa kukoistaa runsaslajinen linnusto ja kalasto, ja se on eräs maailman rikkaimmista elinympäristöistä. Alueella asuu 650 lintulajia, 260 kalalajia ja erilaisia liskoja, käärmeitä sekä nisäkkäitä. Pantanalin halki virtaava Pixaim-joki tunnetaan piraijoistaan.

## Uhat ja suojelu
Eläimistöä uhkaa salametsästys ja ryöstökalastus.

Pantanalin Brasilian-puoleisista osista muodostettu Pantanalin suojelualue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Puuhiili

**Puuhiili** eli **sysi** on kiinteä lopputuote, jota saadaan kun orgaanista ainetta (esimerkiksi puuta) kuumennetaan hapettomassa tilassa eli kuivatislataan. Prosessia kutsutaan myös pyrolyysiksi. Puusta poistuu ensin vesi, osa puuaineksesta kaasuuntuu ja osa nesteytyy puuöljyksi. Musta, huokoinen puuhiili on kuivatislauksen kiinteä jäännös, jossa on alkuainehiiltä 85–90 prosenttia.

## Tuotanto

Puuhiilen tuotanto tapahtuu joko miilussa tai retortissa. Miilumenetelmässä kuivatislaus saa tarvitsemansa lämmön miilun sisältä, kun pienen osan puuta annetaan palaa. Palamisen tarvitsema ilma päästetään säädellysti miilun sisään; menetelmässä kuivatislaus ei siis ole täysin ilmaton. Miilumenetelmä on ikivanha keksintö, ja sillä tuotetaan edelleen valtaosa maapallon puuhiilestä. Yleisin miilu on kehitysmaissa vieläkin käytetty maamiilu. Siitä on kehitetty edelleen tiilimiiluja ja teräsmiiluja.

Retorttimenetelmässä kuivatislaus saa tarvitsemansa lämmön ulkopuolisesta lähteestä. Lämpö johdetaan retortin sisällä olevaan puuhun joko epäsuorasti retortin metallisen seinämän läpi tai johtamalla retortin sisään kuumaa, hapetonta palokaasua. Sitä saadaan polttamalla retortin ulkopuolella erillistä polttoainetta, kuten puuta, öljyä tai kaasua. Retorttina voidaan käyttää esimerkiksi tyhjää öljytynnyriä, johon on tehty laskuränni tervaa ja muita pyrolyysin sivutuotteita, kuten terpeenejä, varten. Kuivatislauksen käynnistyttyä siinä syntyvää ja retortin ulkopuolelta talteenotettavaa hiilivetyjä ja hiilimonoksidia sisältävää pyrolyysikaasua voidaan polttaa, ja palamiskaasu johtaa takaisin retorttiin, jolloin pyrolyysin energiatalous paranee. Retorttimenetelmässä kuivatislauksen voi säätää täysin hapettomaksi, puu ei pääse palamaan, ja sekä puuhiilen että puuöljyn saanto ovat suuremmat kuin miilumenetelmässä.

## Käyttö

Pääosa maapallolla tuotettavasta puuhiilestä käytetään energiahiilenä kehitysmaissa. Sysi on ollut perinteinen sepäntyön raaka-aine. Länsimaissa puuhiiltä käytetään grillihiilenä. Metallurginen puuhiili on kaupallisessa mitassa käytössä muun muassa Brasiliassa ja Australiassa. Puuhiiltä käytetään myös ruudin valmistuksessa. Puuhiilen voi edelleen jatkojalostaa aktiivihiileksi, jolla on kasvava käyttö lääke- ja ympäristöteollisuudessa.

Tieteis- ja tietokirjailija Risto Isomäen mukaan puuhiili olisi tehokkain tapa poistaa hiiltä ilmakehästä, koska biologisesti hajoamaton hiili ei siirry kuormittamaan ilmakehää. Pelloille levitettynä puuhiili myös pienentää viljelykustannuksia, sillä se voi korvata lannoitteita. 

Brasiliassa puuhiiltä on käytetty maanparannukseen, tällä tavoin parannettu maa tunnetaan terra preta -nimellä. Saksalaiset tutkijat ovat alkaneet tutkia puuhiiltä Brasiliassa, mutta tutkimukset ovat aivan alussa. Puuhiili olisi tehokas keino myös Itämeren puhdistukseen. Puuhiili on supertehokas suodatin, joka pelloille levitettynä estää ravinteita huuhtoutumasta mereen, Isomäki kertoo.

## Katso myös
* Biohiili
* Pajahiili
* Piirustushiili
* Kivihiili
Mithridates

**Mithridates** tai **Mithradates** on ollut useiden hallitsijoiden ja muidenkin henkilöiden nimi. Nimi on johdettu Mithra-jumalan nimestä.

## Parthian hallitsijat
*Mithridates I (171–138 eaa.)
*Mithridates II (110–87 eaa.)
*Mithridates III (58–57 eaa.)
*Mithridates IV (128–147 jaa.)

## Kioksen hallitsijat
*Mithridates I 
*Mithridates II (337–302 eaa.)

## Pontoksen hallitsijat
*Mithridates I (302–266 eaa.)
*Mithridates II (n. 250 – n. 220 eaa.)
*Mithridates III (n. 220 – n. 185 eaa.)
*Mithridates IV (170 – n. 150 eaa.)
*Mithridates V (n. 150 – 120 eaa.)
*Mithridates VI (120 – 63 eaa.)

## Iberian kuninkaat
*Mithridates I eli Mirdat I
*Mithridates II eli Mirdat II
*Mithridates III eli Mirdat III
*Mithridates IV eli Mirdat IV

## Muut
*Mithridates, Pontoksen Mithridates VI:n ottopoika ja Julius Caesarin liittolainen (kuoli noin 41 eaa.)
*Mithridates I (Kommagene)
*Mithridates II, Kommagenen kuningas 38–20 eaa.
*Mithridates III (Kommagene)
*Mithridates (Armenia) (35–51 jaa.)
*Mithradates, Kserkses I:n murhaan osallistunut eunukki
*Mithradates, Kyyroksen ja Artakserkseen kanssa kreikkalaisia vastaan taistellut henkilö

## Katso myös
* Mitridate, re di Ponto, ooppera
Kärppämakit

**Kärppämakit** (Lepilemuridae) on Madagaskarilla elävä kädellisten heimo, jonka ainoa suku on ***Lepilemur***, joka sisältää 26 lajia. Yhtenä aikana heimon nimi oli **Megaladapidae**, mutta nykyinen nimi otettiin käyttöön kun sukupuuttoon kuollut suku *[[Megaladapis]]* siirrettiin pois heimosta.

Aikuiset kärppämakit painavat vajaan kilon, ja pituus häntä mukaan lukien on puolisen metriä. Takaraajat ovat pitkät verrattuna vartaloon ja yläraajoihin. Ne ovat aktiivisia yöaikaan ja syövät lähinnä lehtiä. Ne kiipeilevät ja hyppivät puissa.. 

## Suvut ja lajit
* Heimo Lepilemuridae
** Suku *Lepilemur*
*** *[[Lepilemur aeeclis]]*
*** *[[Lepilemur ahmansoni]]*
*** *[[Lepilemur ankaranensis]]*
*** *[[Lepilemur betsileo]]*
*** Edwardsinkärppämaki, *Lepilemur edwardsi*
*** Harmaaselkäkärppämaki, *Lepilemur dorsalis*
*** *[[Lepilemur fleuretae]]* 
*** *[[Lepilemur grewcockorum]]*
*** *[[Lepilemur hollandorum]]*
*** *[[Lepilemur hubbardorum]]*
*** *[[Lepilemur jamesorum]]*
*** Valkojalkakärppämaki, *Lepilemur leucopus*

*** *[[Lepilemur microdon]]*
*** *[[Lepilemur milanoii]]*
*** *[[Lepilemur otto]]*
*** Kärppämaki, *Lepilemur mustelinus*
*** *[[Lepilemur petteri]]*
*** *[[Lepilemur randrianasoloi]]*
*** Punahäntäkärppämaki, *Lepilemur ruficaudatus*
*** *[[Lepilemur sahamalazensis]]* 
*** *[[Lepilemur scottorum]]*
*** *[[Lepilemur seali]]*
*** Pohjankärppämaki, *Lepilemur septentrionalis*
*** *[[Lepilemur tymerlachsoni]]*
*** *[[Lepilemur wrightae]]*

## Lähteet
Imperium

**Imperium** tarkoitti antiikin Roomassa viranhaltijoiden hallussa ollutta valtaa. Kuningasaikana imperium oli kuninkaan hallussa ollut jakamaton sotilaallinen ja hallinnollinen valta. Tasavallassa imperium jaettiin korkeimpien virkamiesten eli konsulien, preettorien, prokonsulien ja propreettorien kesken. Poikkeustilanteissa diktaattori ja magister equitum olivat osallisia imperiumista. Keisariaikana keisarilla oli pysyvä, muita virkamiehiä korkeampi imperium.

Imperium oli luonteeltaan myös uskonnollista ja sen siirtymiseen, sovellusalueeseen ja käyttöön liittyi monia tapoja. Esimerkiksi triumfia kykeni viettämään vain sotapäällikkö, jolla oli imperium.

Myöhemmin sanalla tarkoittettiin myös valtakuntaa, ja Rooman hallitsemiin alueisiin viitattiin termillä *Imperium Romanum*.
Wernerin oireyhtymä

**Wernerin oireyhtymä** on erittäin harvinainen oireyhtymä, josta kärsivät ihmiset alkavat vanheta huomattavasti tavallista nopeammin murrosiän jälkeen. Sairauden yleisyydessä on alueellista eroa; Japanissa (arviolta 1/30&nbsp;000) esiintyvyys on huomattavasti korkeampi kuin esimerkiksi Yhdysvalloissa (arviolta 1/200&nbsp;000). Oireyhtymä on nimetty saksalaisen Otto Wernerin mukaan, joka kuvasi taudin väitöskirjassaan 1904.

Wernerin oireyhtymästä kärsivät ihmiset näyttävät jo noin 40-vuotiaina vuosikymmeniä ikäänsä vanhemmilta. Potilaiden keskimääräinen elinikä on 47. Wernerin oireyhtymästä kärsivät eivät yleensä dementoidu. Sairauteen voi kuitenkin liittyä useita muita varsin nuorella iällä ilmeneviä terveysongelmia, kuten kaihia, osteoporoosia, kakkostyypin diabetesta, ateroskleroosia ja syöpää.

Oireyhtymää aiheuttava geeni löytyi 1996. Se on tavallista yleisempi Japanissa ja Yhdysvalloissa. 

## Lähteet
Erkko Kivikoski

**Erkko Johannes Kivikoski** (2. heinäkuuta 1936 Iisalmi – 11. elokuuta 2005 Turku) oli suomalainen elokuvaohjaaja. Hän teki ohjaajana joukon lyhytelokuvia ja kuusi pitkää elokuvaa, joista hän sai kuusi kotimaista Jussi-palkintoa ja useita ulkomaisia festivaalipalkintoja.

## Elämäkerta
Kivikoski oli arkeologi Ella Kivikosken sisaruksenpoika. Hänet lähetettiin sodan aikana sotalapseksi Ruotsiin, mikä oli hänelle traumatisoiva kokemus. Hän oli varttuessaan taitava trumpetisti. Hänen perheensä mielestä hän keskittyi Helsingissä liiaksikin musiikkiin eikä tarpeeksi koulunkäyntiinsä, ja hänet lähetettiin Etelä-Pohjanmaalle Ilmajoelle. Siellä hän jatkoi soittamista, mutta hänen kiinnostuksensa alkoi siirtyä enemmän elokuvaa kohtaan. Hän valmistui Ilmajoella ylioppilaaksi. Vuonna 1957 hän valmistui merkonomiksi ja hakeutui sen jälkeen alan töihin, mutta suurinta vetoa hän tunsi kuitenkin elokuvantekoon. Elokuvauran rinnalla hänellä oli Solna-ravintola Helsingin Munkkiniemessä.

Kivikoski aloitti vuonna 1959 Fennada-Filmissä kamera-assistenttina, kuvaajana ja lyhytelokuvaohjaajana ja vuodesta 1962 Anelma Vuorion johtamassa Elokuva Oy:ssä, jossa hän teki lyhytelokuvan *Tori*, joka sai Jussi-palkinnon ja Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun. Kasvanut maine mahdollisti sen, että hän saattoi tehdä kokoillanelokuvan *[[Kesällä kello 5]]*. Elokuva sai Jussi-palkintoja ja vuoden suurimman valtionpalkinnon; teos oli myös yleisö- ja arvostelumenestys. Seuraava pitkä elokuva oli *[[Käyntikorttini...]]*, joka sai tuoreeltaan kielteisiä arvosteluja, mutta jota on myöhemmin arvostettu.

Elokuvat *[[Kuuma kissa?]]* ja *[[Kesyttömät veljekset]]* valmistuivat Kivikosken ohjaamina 1960-luvulla. Molemmat sisälsivät entistä vakavampia kannanottoja yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Vuonna 1973 valmistunut *[[Laukaus tehtaalla]]* on kantaa ottava elokuva, joka kertoi pienestä ihmisestä voiton maksimoinnin pelissä. Elokuva herättivät aikanaan poliittista polemiikkia.

Kivikosken viimeiseksi elokuvaksi jäi 1980-luvun alkupuolella valmistunut *[[Yö meren rannalla]]*, jossa hän teki paluun yksilöteemoihin. Rakkaus ja melankolia olivat jälleen esillä.

Elokuvanteon ohella Erkko Kivikoski oli 1970-luvun alkupuolella perustamassa elokuvantekijäin ammattiliittoa. Vuosina 1978–1981 hän toimi Risto Jarvan kuoleman jälkeen Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-linjan yliopettajana, mutta vastalauseena riittämättömille resursseille hän luopui virasta ja jatkoi sen jälkeen tuntiopettajana.

## Filmografia

### Pitkät elokuvat
* *[[Kesällä kello 5]]* (1963)
* *[[Käyntikorttini...]]* (1964)
* *[[Kuuma kissa?]]* (1968)
* *[[Kesyttömät veljekset]]* (1969)
* *[[Laukaus tehtaalla]]* (1973)
* *[[Yö meren rannalla]]* (1981)

### Lyhytelokuvia
* *Maidon tarina* (1961)
* *EX-P-503* (1962)
* *[[Tori (lyhytelokuva)|Tori]]* (1963)
* *Ensin säästö* (1965)
* *[[Ovi (lyhytelokuva)|Ovi]]* (1965)
* *Tapiola* (1967)
* *Metsurit* (1979)
* *70 000 pientä kohtaloa* (1984)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Erkko Kivikosken muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (tilaajille)
Johannes (Suomen piispa)

**Johannes** oli varmuudella toinen Turun piispa tällä arvonimellä, jonka käytöstä ensimmäinen alkuperäislähdelähde on vuodelta 1270. Puolalaissyntyinen Johannes hoiti virkaa vuosina 1286–1290. 

Sitä ennen hän oli Sigtunan dominikaanien priori. Hänet valittiin sittemmin Uppsalan arkkipiispaksi. Paavi hyväksyi valinnan 8. heinäkuuta 1290. Matkalla Roomaan 1291 hakemaan arkkipiispan arvomerkkiä, palliumia, Johannes kuoli Ranskassa. 

Ruumis tuotiin Ruotsiin ja haudattiin Sigtunan dominikaanien kirkkoon. Johanneksesta on säilynyt alkuperäistä lähdemateriaalia. Kesällä ja syksyllä 1288 hän oli Ruotsissa, samoin syksyllä 1290, jolloin hänen nimensä ja sinettinsä ovat todennettavissa asiakirjoista. Myös hänen sinettinsä on säilynyt.

## Lähteet
* Ari-Pekka Palola: Johannes, Turun piispa, Upsalan arkkipiispa, Suomen kansallisbiografia 4, 2004. Suomen varhaiskeskiajan lähteitä, 1989. 
* 

## Aiheesta muualla
*
Vipukeihäs

**Vipukeihäs** on keihäs, joka heitetään heittovivun eli keihäslingon tai *atlatlin* avulla. Heittovivun vipuvarsi toimii ylimääräisen käsivarsinivelen tavoin, ja sitä käyttämällä keihääseen saa suuremman lähtönopeuden.

Heittovipu on tehty yleensä puusta, luusta tai sarvesta. Siinä on tavallisesti vipuvartena urallinen keppi tai lauta, jonka päälle keihäs asetetaan. Takapäästään keihäs tuetaan heittovivussa olevaan koukkuun, kielekkeeseen tai hihnaan. Vivussa voi olla lisäksi lenkki, joka antaa keihäälle pyörivän liikkeen.

Vipukeihäitä on käytetty Ranskassa jo 20&nbsp;000 vuotta sitten ja Amerikassa vielä 500 vuotta sitten. Niiden käytöstä on merkkejä kaikilta asutuilta mantereilta paitsi Afrikasta. Ihmiset ovat käyttäneet heittovipua monissa kulttuureissa esimerkiksi suurriistan kuten mammuttien metsästykseen. Heittovivut ovat olleet yleisiä esimerkiksi Australian ja Uuden-Guinean alkuperäisasukkaiden keskuudessa, ja entisaikaan niitä käyttivät myös Amerikan mayat sekä asteekit. Lisäksi eskimot ja Luoteis-Amerikan intiaanit ovat käyttäneet heittovipuja harppuunojen ja kalastuskeihäiden heittämisessä. Suomesta ei ole todisteita vipukeihään käytöstä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* World Atlatl Association Web Site Maailman Atlatl-järjestön kotisivut
* "Stone Age Kalashnikov". New Scientist 1999
* The history of the spearthrower in the New World. Royal British Columbia Museum
Metro (täsmennyssivu)

**Metro** tarkoittaa seuraavia asioita:

* metro, yleissana maanalaiselle junalle
* Helsingin metro
* *[[Metro (lehti)|Metro]]*, ilmaisjakelulehti
* Metro Helsinki, radiokanava
* Metro, Microsoftin julkaisema dokumenttiformaatti
* metropolin lyhenne
* Rover Metro, automalli
* Geo Metro, automalli (uudelleenimetty Suzuki Swift)
* *[[Tuhannen tilanteen mies]]* (*Metro*), elokuva.
* Metro, lahtelainen entisen yleisen käymälän tiloissa toimiva ravintola
* *[[Metro 2033 (romaani)|Metro 2033]]*, romaani
* *[[Metro 2033 (pelisarja)|Metro 2033]]*, romaaniin pohjautuva videopelisarja
* Metro AG, Euraasiassa toimiva saksalainen noutotukku- ja vähittäiskauppayritys
* Metro Cash and Carry, Euraasiassa toimiva Metro AG:n noutotukkuketju
* Metro-pikatukku, Wihurin omistama pikatukku Suomessa 
* Metro, kaupunki Indonesiassa Lampungin provinssissa
Pyhä Maria

**Pyhä Maria** tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:

* Neitsyt Maria, Jeesuksen äiti
* Pyhä Maria Magdalena, Jeesuksen opetuslapsi
* Pyhän Marian seurakunta, inkeriläinen luterilainen seurakunta Pietarissa
Argus

**Argus** voi tarkoittaa seuraavia:

* Argus, saksalainen automerkki
* Argus Motoren, vuonna 1906 perustettu saksalainen lentokonemoottoritehdas
* *[[Argus (albumi)|Argus]]*, englantilaisen Wishbone Ash -yhtyeen albumi vuodelta 1972
* Argus, planeetta *Warcraft*-pelisarjan kuvitteellisessa maailmassa
* Argus-silmä, keinotekoinen silmä
* Nya Argus, suomenruotsalainen kulttuurilehti
* Operaatio Argus, korkealla ilmakehässä vuonna 1958 toteutettu kolmen ydinkokeen sarja

## Henkilöitä

* Fin Argus, *Steffan Fin Argus* (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli

### Kuvitteellisia henkilöitä

* Argus Voro, Tylypahkan vahtimestari *Harry Potter* -kirjasarjassa

## Eläinlajeja
* arguskala (*Scatophagus argus*), eräs kalalaji
* arguskalat (Scatophagidae), eräs kalaheimo
* *[[Terebra argus]]*, eräs kotilolaji.
* *Plebeius argus*, kangassinisiiven tieteellinen nimi

## Kulkuvälineitä
*CP-107 ''Argus'', Kanadan ilmavoimien lentokone
*USS ''Argus'' (1803), Yhdysvaltain laivaston priki
*Fairchild Argus, brittiläinen versio C-61 Forwarder -lentokoneesta
;Britannian kuninkaallinen laivasto
*HMS Argus (1799), 16-tykkinen sluuppi
*HMS Argus (1813), 18-tykkinen Cruizer-luokan prikisluuppi
*HMS Argus (1849), sluuppi
*HMS Argus (1851), rannikkovartioalus
*HMS Argus (1884), rannikkovartioalus
*HMS Argus (1904), rannikkovartioalus
*HMS Argus (I49), lentotukialus
*RFA Argus, koulutusalus.

## Katso myös
*Argos
Aavikkojuoksija

**Aavikkojuoksija** (*Cursorius cursor*) on pääskykahlaajien heimoon kuuluva rantalintu. 

## Koko ja ulkonäkö
Aavikkojuoksijan pituus on 21–24&nbsp;cm ja siipiväli on 51-57 cm.  Paino on 93–156&nbsp;g. Aavikkojuoksija on väriltään vaaleanruskea, silmän yläpuolella menee musta ja valkea raita ja siivissä on mustat reunat. Siiven alapinta on kokonaan musta. Muodoltaan kurmitsamainen, mutta nokka on pitkä ja kaareva. Jalat pitkät, liikkuu juosten. 5 alalajia tunnetaan.

## Levinneisyys
Aavikkojuoksijat pesivät Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä Pohjois-Intiaan saakka. Maailman populaation koko on 56&nbsp;000–210&nbsp;000 yksilöä. Ne ovat muuttolintuja ja eksyvät joskus muuttomatkoillaan Eurooppaan. Talvehtimisalueet ovat Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja Saudi-Arabiassa.

Suomen ensimmäinen tunnettu aavikkojuoksija on Helsingin yliopiston Luonnontieteellisessä museossa vuodelta 1893. Myös toinen Suomessa nähty aavikkojuoksija kuoli, tämä tapahtui vuonna 1989 Kullaalla.

## Elinympäristö
Aavikkojuoksija poikkeaa sukulaisistaan siinä, että se viihtyy aroilla ja aavikoilla.

## Lisääntyminen

Aavikkojuoksija munii kaksi munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 19 päivää. Sukukypsä 1-vuotiaana.

## Ravinto
Aavikkojuoksija syö hyönteisiä, kuten muurahaisia ja termiittejä.
## Lähteet
Sm4

**Sm4** on espanjalaisen CAF:n valmistama sähkömoottorijuna, joka on käytössä lähijunaliikenteessä eteläisessä Suomessa. Sm4-junasarjan lempinimi on *Pupu*.

VR-yhtymä tilasi junia kaikkiaan 30 kappaletta vuosina 1997–2005. Ne siirtyivät maaliskuussa 2026 VR:ltä Railstockin omistukseen. VR operoi yksiköitä Railstockin vuokralaisena ainakin vuoteen 2030 päättyvän ostoliikennesopimuskauden ajan.

## Historia
VR tilasi junia ensin 10 kappaletta vuonna 1997 ja sai ensimmäiset yksiköt käyttöönsä vuonna 1999. Kesäkuussa 2002 VR tilasi junia 20 yksikköä lisää ja ne toimitettiin vuosina 2004 ja 2005. Nämä yksiköt valmisti ranskalainen Alstom. Sähköjärjestelmät kaikkiin yksiköihin on valmistanut italialainen Ferroviaria Elettromeccanica Parizzi, joka oli aluksi Fiatin ja sittemmin vuodesta 2000 Alstomin omistuksessa.

Toisen tilaussarjan junat hankittiin Kerava–Lahti-oikoradan valmistumisen yhteydessä korvaamaan Sm1- ja Sm2-yksiköt pääkaupunkiseudun pitkillä linjoilla Riihimäelle ja Lahteen. Niitä käytettiin alussa rinnakkain vanhojen Sm1- ja Sm2-yksiköiden kanssa, mutta nykyään R- ja Z-junat ajetaan lähes poikkeuksetta Sm4-yksiköillä. Kuitenkin osa Helsingin ja Kouvolan välisistä Z-junista sekä Helsingin ja Riihimäen välisistä R- ja T-junista ajetaan myös Sm2-yksiköillä. Sm4-junat on teknisesti ja sisätilaratkaisuiltaan tarkoitettu pitkille reiteille, mutta niitä käytettiin pitkään myös lyhyillä linjoilla, koska saatavilla ei ollut muuta matalalattiakalustoa. Uudet Stadler Railin valmistamat matalalattiaiset Sm5-junat ovat vapauttaneet Sm4-junat lyhyiltä kaupunkireiteiltä kokonaan. Sm4-yksiköitä käytetään lisäksi Riihimäen ja Nokian sekä Helsingin ja Hangon välisessä VR-lähiliikenteessä.

### Tekniikka
Junayksiköiden huippunopeus on 160&nbsp;km/h ja yksiköitä voidaan linjaliikenteessä kytkeä viisi peräkkäin, mutta käytännössä pisin juna on neljä yksikköä. Junat ovat aikaisempaa ympäristöystävällisempiä, sillä osa jarrutusenergiasta syötetään takaisin sähköverkkoon. Junayksiköiden sisälle on asennettu valvontakamerat sekä näyttöruudut, joilla matkustajille voidaan tiedottaa esimerkiksi seuraavista pysähdyksistä. Yksiköt ovat myös osittain matalalattiaisia ja niissä on inva-WC:t.

Sm4-junayksiköt maalattiin alun perin punavalkoisiksi. Junat maalattiin vihreävalkoiseen väritykseen vuosina 2010–2014. Kaikkiin juniin suoritettiin lisäksi peruskorjaus Hyvinkään konepajalla vuosina 2013–2016. Tämä niin sanottu RG-huolto suoritettiin yksikkö kerrallaan, kun junalla oli ajettu 2,4 miljoonaa kilometriä. Huollossa saneerattiin tekniikkaa tarvittaessa sekä peruskorjattiin kaikki isot mekaaniset osat kuten telit ja jarrut. Sisustusta siistittiin ja penkkien verhoilu sekä lattiamatot uusittiin. Lisäksi ikkunalasit tummennettiin ja niistä poistettiin verhot.

Sm4-junayksiköiden matkustajainformaatiojärjestelmä ja hätäpuhelimet päivitettiin vuosien 2024 ja 2025 aikana. Ensimmäinen uudistettu juna oli kaupallisessa liikenteessä huhtikuussa 2024 ja viimeinen palasi uudistettuna liikenteeseen helmikuussa 2025.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mustajalkatylli

**Mustajalkatylli** *(Charadrius alexandrinus)* on pienikokoinen kahlaaja, jota tavataan Suomessa muutaman kerran vuodessa. Lajin nimesi Carl von Linné vuonna 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Selkäpuoli, päälaki ja siivet ovat ruskeankirjavat, vatsapuoli ja ”kasvot” valkeat. 
Tylleille tyypillinen tumma kaulus katkeilee ja on usein vain pari tummaa läikkää kaulan sivuilla. Silmä erottuu selvästi tummana, ja sen takana on ruskea läikkä. Nokka on lyhyt, tanakka ja tumma. Lajin pituus on noin 15–20&nbsp;cm, siipien kärkiväli 35–45&nbsp;cm ja paino 30–55&nbsp;g, keskimäärin 46 grammaa.

## Levinneisyys
Pesii subtrooppisessa ilmastossa Japanista Välimerelle, sekä Perussa, Chilessä, Yhdysvaltain eteläosissa ja Karibialla. Leviämisalueensa pohjoisimmissa osissa se on muuttolintu. 
Maailman populaation koko on 280&nbsp;000–460&nbsp;000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.

## Elinympäristö
Mustajalkatylli pesii sekä matalilla suojaisilla merenrannoilla että sisämaan alavien alueiden järvillä ja lammilla.

## Lisääntyminen

Normaalisti vain yksi pesye vuodessa, poikkeuksellisesti 2. Pesä on avoimesti maassa, usein hiekassa. Mustajalkatylli munii kolmesta viiteen munaa, yleensä 3. Munat ovat usein puolittain hiekkaan hautautuneita. Haudonta alkaa viimeisen munan ilmestyttyä ja se kestää 24–27 päivää. Molemmat puolisot hautovat, erään tutkimuksen mukaan naaras pääasiassa päivällä ja koiras yöllä. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja ovat pesäpakoisia. Poikaset oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä ja itsenäistyvät pian sen jälkeen. Sukukypsä 1- tai 2-vuotiaana.

## Ravinto
Sisämaassa pääasiassa hyönteiset, merenrannikolla äyriäiset, nilviäiset ja madot.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 
* ADW

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Aropääskykahlaaja

**Aropääskykahlaaja** (*Glareola nordmanni*), aiemmalta nimeltään **arokahlaajapääsky**, on harvoin Suomessa tavattu rantalintu. Se on saanut tieteellisen nimensä suomalaisen eläintieteilijän Alexander von Nordmannin mukaan. Suomalaisia havaintoja on 3–5 kertaa vuosikymmenessä 1960-luvulta alkaen. 

## Koko ja ulkonäkö
Selkäpuoli ja pää ovat ruskeat, vatsapuoli valkoinen, alasiivet ja lentosulat mustat. Nokka on lyhyt ja pyrstö haarainen. Lintua on vaikea erottaa pääskykahlaajasta, tärkein ero on siipien väritys. Lajin pituus on noin 17–25 cm, siipien kärkiväli 52 cm ja paino noin 85–110 grammaa.

## Levinneisyys
Aropääskykahlaaja pesii Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii trooppisessa Afrikassa. Talviparvet seurailevat vaeltavia hyönteislaumoja.

Aropääskykahlaaja on havaittu Suomessa vuoden 2023 loppuun mennessä hyväksytysti noin 25 kertaa.

## Elinympäristö
Erilaiset kuivat avomaat, kuten suola-aavikot, arot, joenvarret ja merenrannat.

## Lisääntyminen
Pesii yhdyskunnittain, joiden koko vaihtelee muutamista kymmenistä satoihin, joskus jopa tuhansiin pareihin. Pesä on vaatimaton painanne maassa. Munii 3–4 munaa, molemmat emot hautovat 2½ viikkoa.

## Ravinto
Ruokailee enimmäkseen aamu- ja iltahämärissä. Saalistaa isokokoisia lentäviä hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja, pistiäisiä, termiittejä, muurahaisia ja sudenkorentoja. Saalistavassa parvessa saattaa olla tuhansia lintuja. Juoksee myös maassa liikkuvia hyönteisiä kiinni.

## Lähteet