open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Asea (kaupunki)

**Asea** () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Arkadiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Trípolin kunnassa lähellä nykyisen Aséan Káto Aséan kylää.

## Maantiede

Asea sijaitsi Mainalian alueella Arkadiassa lähellä Lakonian rajaa. Sen kautta kulki tie Pallantionista Tegeaan. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Palaiókastro, ja alakaupunki sen juurella. Palaiókastron kukkula sijaitsee heti nykyisen Káto Aséan kylän pohjoispuolella, noin 2,5 kilometriä kaakkoon nykyisestä Aséan kylästä.

Kaupungin lähellä oli laaksoa ja tasankoa, ja sitä ympäröivät vuoret. Kaupunkikeskuksen luoteispuolella sijaitsi Mainalos-vuori (nyk. Ágios Ilías), josta on virheellisen tunnistuksen kautta saanut nimensä noin 25 kilometriä pohjoisempana sijaitseva nykyinen Maínalo-vuori. Asean lähellä sijaitsivat Alfeios- ja Eurotas-jokien alkulähteet.

## Historia

Asean laakso on ollut asuttu jo keskisellä ja myöhemmällä paleoliittisella kaudella noin  vuotta sitten. Neoliittisella ja helladisella kaudella laaksossa on ollut useita kyliä. Merkittävin asutus kehittyi myöhemmän Asean kaupungin paikalle, joka on ollut asuttuna keskisellä helladisella kaudella.

Asean kaupunki oli antiikin lähteiden mukaan perusteella olemassa viimeistään klassisella kaudella. Asea otti osaa Megalopoliin kaupungin perustamiseen, ja suurin osa sen asukkaista muutti uuteen kaupunkiin. Asea säilyi silti olemassa itsenäisenä kaupunkivaltiona, sillä sen tiedetään ottaneen osaa Mantineian taisteluun vuonna 362 eaa. Myöhemmin kaupunki kuului kuitenkin Megalopoliin alaisuuteen.

Asea oli olemassa vielä hellenistisellä kaudella ja säilyi olemassa ainakin ensimmäiselle vuosisadalle eaa. saakka. Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina.

Asean laakson arkeologisia tutkimuksia (*Asea Valley Survey*) ja kaivauksia on suorittanut Ruotsin Ateenan-instituutti vuosina 1994–1996, 1997 sekä 2000.

## Rakennukset ja löydökset

Asean akropolis ja alakaupunki on ollut ympäröity muureilla, joista on löydetty jäänteitä. Akropoliin muurit on ajoitettu klassiselle kaudelle ja alemmat muurit 200-luvun eaa. puoleen väliin. Kaupungista on löydetty myös hellenistisellä ajalla rakennettujen talojen raunioita. Eräs taloista edusti paremmin Prienestä tunnettua tyyppiä, jota ei muutoin juurikaan esiinny Kreikan alueella.

Asean luoteispuolella sijaitsevalla Mainalos-vuorella eli nykyisellä Ágios Ilíaksen vuorella sijaitsi temppeli. Se oli rakennettu myöhäisellä arkaaisella kaudella, mutta paikka on ollut yhtämittaisessa kulttikäytössä myöhäiseltä pronssikaudelta hellenistiselle kaudelle. Toinen temppeli sijaitsi kaupungin koillispuolella Boreion-vuorella (nyk. Vígla) Pallantioniin johtaneen tien varrella. Kumpaakin näistä on ehdotettu Athene Soteiralle ja Poseidonille omistetuksi temppeliksi, jonka Pausanias sanoo nähneensä.

Asean esinelöytöihin lukeutuu muun muassa istuvaa jumalatarta, mahdollisesti Athenea, esittävä kuvapatsas. Sen veistäjä on oletettavasti ateenalainen Endoios ja se on tehty lakonialaisesta marmorista.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

*
Halieis

**Halieis** (, myös *Halia*,  tai *Halike*, , *Halikē*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Argoliin alueella Kreikassa. Se sijaitsi noin 2,5 kilometriä etelään nykyisestä Portochélin kylästä.

## Historia

Halieisin paikka on ollut asuttu viimeistään protogeometrisella kaudella. Kaupunki, jonka nimi tarkoittaa ”kalastajia”, on linnoitettu 600-luvulla eaa. Halieis oli aina melko pieni kaupunki, eikä näytellyt historiassa kovin merkittävää osaa. Sitä ei mainita persialaissotien yhteydessä. Halieis tarjosi turvapaikan Tirynsin asukkaille sen jälkeen, kun Argos oli tuhonnut kyseisen kaupungin vuonna 469 eaa. Tämä kasvatti kaupungin kokoa huomattavasti.

Ateena yritti vallata Halieisin vuonna 460 eaa. mutta yritys epäonnistui. Sparta valtasi kaupungin vuonna 431 eaa. Ateenalaiset jatkoivat hyökkäyksiä alueelle peloponnesolaissodan aikana, ja nämä saivat akropoliin ja sataman käyttöönsä sopimuksella vuonna 424/423 eaa. Peloponnesolaissodan jälkeen kaupunki oli Spartan liittolainen ainakin vuoteen 370/369 eaa. 300-luvulla eaa. kaupunki löi omaa rahaa nimellä *Tirynthioi*.

Kaupunki hylättiin suureksi osaksi hellenistisen kauden alkupuolella 300-luvun eaa. lopussa tai 200-luvun eaa. alussa, joskin roomalaisella kaudella paikalla vaikuttaa olleen ainakin pienimuotoista asutusta.

Kaupungin arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu, toteuttajana Pennsylvanian yliopisto vuosina 1962 ja 1965–1968 sekä Indianan yliopisto vuosina 1970–1974. Nykyisen Portochélin (myös Pórto Chéli) kylän nimi perustuu mahdollisesti Halieisin nimeen.

## Rakennukset ja löydökset

Halieis sijaitsi Portochélinlahden etelärannalla lähellä Argoliin niemimaan eteläistä kärkeä. Sen akropolis eli yläkaupunki oli kukkulalla. Siellä oli temppeli, jonka kohdetta ei tunneta. Alakaupunki sijaitsi alun perin rannalla ja rinteellä kukkulan luoteispuolella, mutta suuri osa siitä on nykyisin meren pohjassa. Kaupungilla ja akropoliilla oli alun perin erilliset muurit. Kaupungin laajetessa 400-luvulla eaa. sen muureja laajennettiin niin, että ne sulkivat sisäänsä myös akropoliin. Tuolloin muurien kokonaispituus oli noin 1,9 kilometriä, ja ne ympäröivät alueen, jonka leveys itä-länsisuunnassa oli noin 700 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 380 metriä. Muurien paksuus oli noin 2,5 metriä ja niissä oli suorakulmaisia ja pyöreitä torneja sekä ainakin neljä porttia. Muurien sisäpuolella oli pieni sotasatama.

Varsinainen kaupunki oli rakennettu noudattamaan Hippodamoksen mallin mukaista ruutuasemakaavaa. Noin 500 metriä kaupungista koilliseen oli Apollonille omistettu pyhäkkö, johon kuuluivat temppeli, alttari ja stadion. Temppeli oli rakennettu viimeistään noin 675 eaa. ja se tuhoutui 400-luvulla eaa. Stadion oli käytössä kaupungin historian lopulle saakka. Nykyisin myös pyhäkön alue on meren pohjassa noin kahden metrin syvyydessä.

Kaupungin alueelta tehdyt esinelöydöt ovat Náfplion arkeologisessa museossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
O’Reilly Media

**O’Reilly Media** (aiemmin **O'Reilly & Associates**) on yhdysvaltalainen Tim O’Reillyn perustama mediayhtiö. Yhtiö on tullut tunnetuksi tietotekniikkaan liittyvien kirjojen kustantajana, joiden kannessa on usein puupiirros jostakin eläimestä.

Tim O'Reilly aloitti myös ensimmäisen kaupallisen verkkosivun Global Network Navigator (GNN), jonka AOL osti myöhemmin.

Kirja *[[Whole Internet User's Guide and Catalog]]* (Ed Krol, 1992) on valittu yhdeksi vuosisadan merkittävimmistä kirjoista.

O'Reilly toimii yhteistyössä Creative Commonsin ja Internet Archiven kanssa ja julkaisee avoimena sisältönä kirjoja, joiden painos on loppunut tai kirjan tekijä on toivonut tiettyllä lisenssillä julkaisemista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hermione (kaupunki)

**Hermione** () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Argoliin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ermiónin kaupungin paikalla.

## Maantiede

Hermione sijaitsi pienellä niemellä Argoliin itärannikolla. Kaupungin länsipuolella oli tasankoa, joka oli hyvää maanviljelysaluetta. Kaupunkivaltion alueeseen kuuluivat myös kaupungin edustalla sijainnut Aperopian (nyk. Dokós) saari ja alun perin myös Hydrean (nyk. Hydra/Ýdra) saari. Hermionen pohjoispuolella sijaitsi Troizenin kaupunkivaltion alue ja eteläpuolella Halieisin kaupunkivaltion alue.

## Historia

Hermionen lähellä, antiikin aikaisen kaupungin länsipuolella, on ollut asutuspaikka viimeistään mykeneläisellä kaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa alue kuului Diomedeen vallassa olleisiin alueisiin. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen *[[Ilias|Iliaan]]* laivaluettelossa, jossa sen kerrotaan olleen yksi Argoliin kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.

Hermione kuului Kalaurian amfiktyoniliittoon. Kaupungista oli kotoisin muun muassa 500-luvulla eaa. elänyt lyyrinen runoilija Lasos. Herodotos kertoo, että hermionelaiset myivät Hydrean Samokselta paenneille, tyranni Polykrateen valtaa vastustaneille kapinallisille.

Hermione osallistui persialaissotiin lähettämällä kolme laivaa Salamiin taisteluun ja 300 miestä Plataiain taisteluun. Peloponnesolaissodassa kaupunki kuului Spartan johtamaan peloponnesolaisliittoon. Tämän vuoksi ateenalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 430 eaa. Liitto Spartan kanssa kesti vielä 300-luvun eaa., mutta vuonna 229 eaa. Hermione pakotettiin mukaan Akhaian liittoon. Kaupunki oli suureksi osaksi hylätty 100-luvulla jaa.

## Rakennukset ja löydökset

Hermionen kaupungin alkuperäinen paikka oli niemen kärjessä. Myöhemmän antiikin aikana kaupunki oli siirretty lännemmäksi suurin piirtein nykyisen kaupungin paikalle, lähelle niemen länsipuolella olevaa pitkänomaista kukkulaa, jonka nimi oli Pron. Se toimi kaupungin uutena akropoliina. Kaupungissa oli kaksi satamaa kaupungin niemen kummallakin puolella. Kaupunki oli ainakin niemen itäosassa ympäröity muurilla, josta on säilynyt joitakin osia.

Niemessä sijaitsi Poseidonille omistettu temppeli, joka oli rakennettu 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Sen perustukset ovat näkyvissä. Kaupungissa tiedetään olleen myös Athenelle omistettu temppeli, sekä Demeter Khthonialle omistettu temppeli, jonka oletetaan sijainneen nykyisen Pyhien arkkienkelten (*Ágioi Taxiárches*) kirkon tienoilla. Pron-kukkulan pohjoispuolelta on löydetty roomalaisaikaisen akveduktin jäänteitä.

## Lähteet
Hyrtakina

**Hyrtakina** (, joskus myös *Artakina*, , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Kántanos-Sélinon kunnassa lähellä Teménian ja Platanéksen kyliä.

## Historia

Hyrtakinan asutus syntyi viimeistään arkaaisella kaudella ja se kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Elyros, Lissos, Poikilassos, Syia ja Tarrha. Hyrtakinan tiedetään lyöneen omaa rahaa. Roomalaisella kaudella kaupunki taantui.

Hyrtakinan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1939 Vasíleios Theofaneídiksen johdolla.

## Rakennukset ja löydökset

Hyrtakinan akropolis eli linnavuori sijaitsi nykyisin nimellä Kastrí tunnetulla kukkulalla. Kaupungin merkittävimpiin löytöihin lukeutuvat Panille omistetun ulkoilmapyhäkön jäänteet. Pyhäkkö oli rakennettu hellenistisellä kaudella tai varhaisella roomalaisella kaudella. Sen koko oli noin 23 x 6 metriä. Kaupungissa on ollut myös Heralle omistettu temppeli sekä Demeterin pyhäkkö. Hyrtakinassa on säilynyt myös muun muassa jäänteitä julkisista ja yksityisistä rakennuksista, kaupunkia ympäröinyttä linnoitusmuuria sekä jäänteitä tiestä, joka yhdisti kaupungin Lissokseen. Muurien ulkopuolelta kukkulan rinteestä on löydetty lukuisia hautoja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hysiai (Argolis)

**Hysiai** (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Argoliissa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Árgos-Mykíneen kunnassa etelään nykyisestä Achladókampoksen kylästä.

Hysiai oli pieni linnoitettu kaupunki, joka sijaitsi Lernasta Tegeaan ja Mantineiaan päin kulkeneen tien varressa. Kaupunki oli Argoksen vallassa ja suojasi tätä linnoituksena etelään ja Spartaan päin.

Hysiain lähellä on käyty historiassa kaksi merkittävää taistelua. Hysiain ensimmäinen taistelu käytiin vuonna 669 eaa. spartalaisten ja argoslaisten välillä. Hysiain toinen taistelu käytiin peloponnesolaissodassa vuonna 417 eaa. spartalaisten ja argoslais-ateenalaisen liittouman välillä. Siinä spartalaiset tuhosivat kaupungin. Pausanias kävi paikalla 100-luvulla jaa., jolloin kaupunki oli edelleen raunioina.

Hysiain paikka on kukkulalla, jossa on jäljellä joitakin muurien raunioita. Muureissa on ollut pyöreitä torneja. Kukkulan rinteessä on nykyisin Neitsyt Marialle (*Panagía*) omistettu kirkko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hysiai (Boiotia)

**Hysiai** (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Mándra-Eidyllían kunnassa noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Erythréen kaupungista.

Hysiai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) pohjoisrinteellä Parasopian eli Asopos-joen laakson etelälaidalla, itään Plataiaista ja länteen Erythraista. Läheltä kulki Ateenasta Thebaan johtanut tie.

Hysiain sanottiin olleen alun perin Hyrian siirtokunta. Kreikkalaisessa mytologiassa sen perustajana pidettiin Nykteusta, Antiopen isää. Herodotoksen mukaan sekä Hysiai että Oinoe olivat alun perin osa Ateenan vallassa ollutta Attikaa siihen sakka, kun boiotialaiset valtasivat nämä kaupungit vuonna 507 eaa. Todellisuudessa se on saattanut kuitenkin kuului Plataiaille. Oinoen ateenalaiset valtasivat takaisin, mutta Hysiai säilyi osana Boiotiaa, koska Kithairon muodosti Attikan ja Boiotian alueiden luonnollisen rajan. Plataiain taistelussa persialaissotien aikaan vuonna 479 eaa. kaupunki oli yksi paikoista, jonka seudulle persialaiset joukot aluksi ryhmittyivät, ja jonka suuntaan kreikkalaisten armeija alkuvaiheessa siirtyi.

Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina. Hän mainitsee, että paikalla oli keskeneräinen Apollonille omistettu temppeli sekä pyhä kaivo tai lähde. Nykyisin Hysiain arkeologinen kohde on lähellä Neitsyt Maria (*Panagía*) *Pantánassan* kirkkoa. Paikalla on joitakin muurien ja rakennusten raunioita.

## Lähteet
Gortys (Arkadia)

**Gortys** (, myös *Gortyna*, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Arkadiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Megalópolin kunnassa kaupungista nimensä saaneen Górtynan kunnallisyksikön alueella.

## Maantiede

Gortys sijaitsi Arkadian Kynurian alueella Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa, noin seitsemän kilometriä luoteeseen nykyisestä Ellinikón kylästä. Kaupunki oli rakennettu Alfeioksen sivujokiin kuuluvan Gortynios- eli Lusios-joen (nyk. Loúsios) länsipuolelle. Kaupungissa oli korkea akropolis eli linnavuori.

## Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitettiin Gortys, joka oli Stymfaloksen poika. Kaupungin historiasta tiedetään melko vähän. Gortys taantui Megalopoliin perustamisen jälkeen vuonna 371 eaa., kun suurin osa asukkaista siirrettiin uuteen kaupunkiin. 200-luvulla eaa. Gortys kuului Akhaian liittoon. Vuonna 217 eaa. sen valtasivat sodassa Euripidaan joukot. Tuohon aikaan sen tiedetään olleen Thelpusan kaupungin alaisuudessa. Pausanias kuvaa 100-luvulla jaa. paikan olleen hänen aikanaan lähinnä kylä ennemmin kuin kaupunki.

Alueen arkeologiset kaivaukset on suorittanut École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuosina 1947–1948 ja 1950–1952.

## Rakennukset ja löydökset

Gortyksen akropolis eli linnavuori sijaitsi joen varrella. Se jakaantui kahteen osaan, pohjoisempaan varsinaiseen akropoliihin sekä eteläiseen linnoitukseen, jotka ovat ilmeisesti olleet olemassa eri aikoina. Akropoliin pituus luoteis-kaakkoissuunnassa on noin 425 metriä ja leveys noin 100–60 metriä. Sen alueella on säilynyt jäänteitä muureista ja kolmesta portista sekä viidestä pyöreästä tornista. Muurit ovat pääosin 300- ja 200-luvuilta eaa. Eteläisemmän linnoituksen tornit olivat suorakulmaisia. Linnoitus rakennettiin oletettavasti 200-luvulla eaa., ja siihen saatettiin käyttää aikaisemman akropoliin muurien kiviä.

Gortyksen tunnetuin rakennus oli Asklepiokselle omistettu temppeli. Se sijaitsi akropoliin pohjoispuolella samoin joen varrella. Se oli rakennettu 300-luvulla eaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja oli rakennettu Pentelikon-vuoren marmorista. Temppelin koko oli noin 23,6 x 13,2 metriä, ja siinä oli pronaos sekä naos eli cella. Naoksessa oli Skopaan veistämät Asklepioksen ja Hygieian kulttikuvat.

Temppelin lähellä ovat toisen, pienemmän temppelin sekä kylpylän rauniot. Kylpylässä oli hypokaustit ja suuri allas, ja se oli myös rakennettu 300-luvulla eaa. Hypokaustit lisättiin 200-luvun eaa. alkupuolella. Alueella on jäänteitä myös porteista, muureista, taloista ja vartiotornista.

Lounaaseen eteläisestä linnoituksesta sijaitsi toinen Asklepiokselle omistettu pyhäkkö. Siihen kuului 400- tai 300-luvulla eaa. rakennettu temppeli, jonka koko oli noin 27,1 x 13,5 metriä, sekä toinen kylpylä. Asklepioksen temppeleistä ja kylpylöistä päätellen alueella on ollut jonkinlainen parantola.

## Lähteet
Hysiai

**Hysiai** (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin antiikin Kreikassa:

* Hysiai, kaupunki Argoliissa, jonka lähellä käytiin Hysiain taistelut
* Hysiai, kaupunki Boiotiassa
Kaino (kaupunki)

**Kaino** (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren lounaisrannikon suunnassa jossakin Elyroksen ja Tarrhan kaupunkien tienoilla. Nykyisin se sijoitetaan Samarián rotkon pohjoisosaan lähelle Pyhän Nikolaoksen (*Ágios Nikólaos*) kirkkoa.

Kainon oletetaan sijainneen rotkon pohjalla virtaavan joen rannalla. Pyhän Nikolaoksen kirkon paikalla sijaitsi mahdollisesti Apollonille omistettu temppeli tai pyhäkkö. Paikalla saatettiin palvoa myös nymfi Akakallista.

Kreikkalaisessa mytologiassa Britomartis eli Diktynna syntyi, ainakin Diodoros Sisilialaisen mukaan, Kainossa Zeuksen ja Eubuloksen tyttären Karmen tyttärenä.

## Lähteet
Inkeroisten lasitehdas

**Inkeroisten lasitehdas** toimi Sippolassa vuosina 1916–1917. Kymenlaakson Osuusmeijerin omistama tehdas valmisti maitopulloja meijereitä varten.

Inkeroisten lasitehtaan ehti toimia vain vuoden verran. Tehdas lopetettiin sen jälkeen kun maidon vienti Suomesta Venäjälle kiellettiin.

## Lähteet
Raumo Glasbruk

**Rauman lasitehdas** eli **Raumo Glasbruk** toimi Himangalla Sautinkarin alueella vuosina 1875–1879. Tehtaan perustaja oli himankalainen maakauppias J. P. Sahlgren (1826-1889). Tehdas valmisti ikkunalasia, apteekkipulloja, olutpulloja sekä erilaisia puristelasituotteita.

## Lähteet
Miraflores

**Miraflores** on Kolumbian kunta, joka sijaitsee Guaviaren departementissa. Departementin pääkaupunki San José del Guaviare sijaitsee 110 kilometrin päässä. Naapurikuntia ovat Retorno ja Calamar. Caquetán ja Vaupésin departementit sijaitsevat lähellä. Maisemat ovat tasankoista tai lievästi aaltoilevia. Kunta kuuluu Amazonian tasankoon ja alueella sijaitsee viidakoita. Amazonjokeen kuuluva Vaupésjoki kulkee Mirafloresin läpi. Kunnan väkiluku on yli 14&nbsp;000. Enemmistö asukkaista on miehiä.

## Historia ja talous
Kunnan perustivat uudisasukkaat vuonna 1990, jolloin se myös sai kunnan oikeudet. Pääelinkeinoja ovat maa- ja metsätalous.

## Ilmasto
Keskilämpötila on noin 28 °C. Trooppisia sateita esiintyy runsaasti. Vuosittainen sademäärä on 2600 millimetriä.

## Nähtävyydet
Mirafloresissa on useita luonnon virkistyskohteita, kuten esimerkiksi El Portal Quindiano. Kunta järjestää myös erilaisia tapahtumia, joissa tuodaan esille maanviljelijöiden (campesinos) ja alkuperäisasukkaiden kulttuuria.

## Lähteet
Hunga Munga

**Hunga Munga** on Afrikassa käytetty heittoveitsi, joka tunnetaan eri nimillä eri puolilla mannerta. Esimerkiksi azandet käyttävät siitä nimitystä **Kpinga**. Se noin 56 senttimetriä pitkä ja siinä on kolme erilaista, eri kulmissa ulkonevaa terää. Veistä käytettiin lähitaistelussa ja heittoaseena. Monet soturiryhmät pitivät Hunga Mungaa statussymbolina, ja niitä saivat omistaa vain ammattisotilaat. Veitsiä lahjoitettiin myös avioliiton solmimisen yhteydessä myötäjäisinä morsiamen perheelle.

Hunga Munga -nimitystä käytettiin myös yhdysvaltalaisessa TV-sarjassa *[[Buffy, vampyyrintappaja]]*, jossa sillä viitattiin päähenkilön käyttämään heittoveitseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tellervo Krogerus

**Tellervo Krogerus** (s. 1944) on suomalainen kirjallisuustieteilijä ja tietokirjailija. Hän on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti ja kirjoittanut muun muassa Matti Kuusen elämäkerran.

## Ura
Krogerus valmistui 1972 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi yleisestä kirjallisuustieteestä ja estetiikasta, suomalaisesta ja vertailevasta kansanrunoudentutkimuksesta ja suomen kielestä. Joensuun yliopistosta hän valmistui 1983 filosofian lisensiaatiksi. Suomen Akatemiassa Krogerus työskenteli 1985–1989 humanistisen toimikunnan ylimääräisenä tutkimusassistenttina ja 1991–1993 virkaatekevänä nuorempana tutkijana.

Krogerus valmistui vuonna 1988 Joensuun yliopistosta tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa käsitteli kriitikko Anna-Maria Tallgrenin elämäntyötä. Se oli ensimmäinen suomalaisesta kriitikosta tehty monografia. Vuonna 1992 Krogerus julkaisi teoksen *Kirjallinen linja*, jossa hän kirjoitti *[[Valvoja]]*- ja *[[Aika (aikakauslehti)|Aika]]*-kulttuurilehdistä.

Krogerus on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti.
Joensuun yliopistossa hän opetti 1997–2001 päätoimisesti kirjallisuutta ja ohjasi alan opinnäytetöitä. Määräaikaisena apulaisprofessorina hän oli 1997–1998 ja professorina 1999–2001.

Krogerus toimi 2008–2013 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Matti Kuusen elämäkertahankkeen vastaavana tutkijana. *Sanottu. Tehty. Matti Kuusen elämä 1914–1998* ilmestyi vuonna 2014. Krogerus sai teoksesta P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2015 Krogerus palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.

## Teokset
*
*
*
*

## Lähteet
Crime of the Century

__NOTOC__
**Crime of the Century** on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat *Dreamer* ja *Bloody Well Right*. 

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 38. Vuonna 2015 Rolling Stone valitsi albumin *50 Greatest Prog Rock Albums of All Time* -listan sijalle 27. Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen *[[1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään]]*.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Roger Hodgson ja Rick Davies. Sulkeissa laulaja.

### A-puoli
#  (Hodgson ja Davies)
#  (Davies)
#  (Hodgson)
#  (Davies ja Hodgson)

### B-puoli
 (Hodgson ja Davies)
#  (Davies ja Hodgson)
#  (Hodgson)
#  (Davies)

## Kokoonpano

* Roger Hodgson - pää- ja taustalaulu, akustinen kitara (1), sähkökitara (1-6, 8), Wurlitzer-sähköpiano (3, 5), Rhodes-sähköpiano (3), akustinen piano (7)
* Rick Davies - pää- ja taustalaulu, Wurlitzer-sähköpiano (1, 2, 5), akustinen piano (1-4, 6, 8), syntetisaattorit (1, 3, 6, 8), Hammond-urut (1, 3, 5), huuliharppu (1, 8)
* John Anthony Helliwell - saksofonit (1-4, 6, 8), klarinetit (6, 7), taustalaulu
* Dougie Thomson - bassokitara
* Bob Siebenberg - rummut, lyömäsoittimet

## Arvostelut
* Allmusic: 

## Lähteet
Dahlbyn lasitehdas

**Dahlbyn lasitehdas** toimi Kemiössä vuosina 1875–1878. Tehdas valmisti pulloja.

Dahlbyn lasitehdas toimi kolme vuoden ajan ja teki sitten vararikon.

## Lähteet
Madeleine Onne

**Madeleine Onne** (s. 9. syyskuuta 1960 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän oli Suomen Kansallisbaletin taiteellinen johtaja. Onne aloitti tehtävässä elokuussa 2018 Kenneth Greven lopetettua 10-vuotisen kautensa. Hänen virkansa päättyi 31.7.2022. 

Onne aloitti balettitanssijana Tukholman Kuninkaallisessa baletissa vuonna 1978 ja kuusi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin ensitanssijaksi. Hän työskenteli tanssijana vuoteen 2002, jolloin hänet valittiin Tukholman Kuninkaallisen baletin johtajaksi. Johtajana hän työskenteli vuoteen 2008 ja seuraavana vuonna hän aloitti Hongkongin baletin johtajana ja toimi siellä vuoteen 2017. 

Onne perusti 1990-luvun jälkipuolella Tukholmassa yhä toimivan tanssiryhmän Stockholm 59º North.

Vuonna 2012 Onne oli yksi Helsingin kansainvälisen balettikilpailun tuomareista. Vuonna 2017 Onne aloitti Houstonin balettiakatemian johtajana Yhdysvalloissa.

## Lähteet
Katukaluste

**Katukalusteet**, **kadunkalusteet** tai **kaupunkikalusteet** ovat taajamien julkisissa ulkotiloissa käytettäviä kalusteita ja varusteita, kuten aitoja, kaiteita, portteja, puomeja, betoniporsaita ja muita ajoesteitä, puistonpenkkejä, pysäkkikatoksia, jäte- ja tuhka-astioita, kirje- ja postilaatikoita, istutusastioita sekä pyörätelineitä ja -katoksia. Kaduilla, jalkakäytävillä, puistoissa ja julkisten rakennusten pihoilla tarvittavat katukalusteet pyritään etenkin suurissa kaupungeissa suunnittelemaan ja valikoimaan muotoilultaan, materiaaleiltaan ja väritykseltään toisiinsa sopiviksi yhtenäisen kaupunkikuvan muodostamiseksi.

Katukalusteiksi voidaan lukea myös liikennemerkit ja liikennevalot pylväineen, muut opasteet, ilmoitustaulut ja kyltit, ulkomainosrakenteet, katuvalot, viemärikannet ja -ritilät, katupuiden runkoa ja juuristoa suojaavat ritilät ja kehikot sekä siirrettävät käymälät.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jacques Dubochet

**Jacques Dubochet** (s. 8. kesäkuuta 1942 Aigle, Sveitsi) on sveitsiläinen biofyysikko. Dubochet tunnetaan erityisesti elektronimikroskooppitutkimuksistaan. Dubochetille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Joachim Frankin ja Richard Hendersonin kanssa biomolekyylien tutkimiseen käytetyistä korkeanresoluution kryoelektronimikroskopiamentelmistä.

Dubochet väitteli tohtoriksi Geneven yliopistosta vuonna 1974. Hänen aiheensa liittyi elektronimikroskopian pimeäkenttämenetelmiin ja Dubochet suoritti väitöskirjatutkimuksensa professori E. Kellenbergerin alaisuudessa. Vuosina 1974–1978 hän toimi tutkijana Baselin yliopistossa keskittyen elektronimikroskopiaan. Tämä aikana hän myös vieraili useissa yliopistoissa Yhdysvalloissa. Vuosina 1978–1987 Dubochet toimi elektronimikroskopialaboratorion johtajana Euroopan molekyylibiologian laboratoriossa EMBL) Heidelbergissä Saksassa. Dubochet suoritti Nobelin kemianpalkintoon johtaneet tutkimuksessa ollessaan EMBL:ssä. Elektronimikroskopiassa käytetty elektronisuihku tuohoaa biologiset näytteet, koska niiden sisältämä vesi haihtuu ja näytteet kuivuvat. Jää haihtuu vettä hitaammin, mutta jääkiteet tekevät elektronimikroskoopin kuvista hyvin heikkolaatuisia. Dubochet kehitti menetelmän, jossa näyte applikoitiin metallihilalle, joka asetettiin nestemäiseen etaaniin –196 °C:n lämpötilaan. Tässä lämpötilassa vesi jäätyi hyvin nopeasti niin kutsutuksi lasimaiseksi vedeksi, jolla ei ole selkeää kiderakennetta, eikä se häiritse elektronimikroskooppitutkimuksia. Dubochet tutki erityisesti virusten, DNA:n ja kromatiinin rakenteita ja julkaisi ensimmäiset kryoelektronimikroskooppikuvat virusten rakenteista vuonna 1984. Vuodesta 1987 vuoteen 2011 Dubochet toimi biofysiikan professorina Lausannen yliopistossa. Vuonna 2015 hänelle myönnettiin EMBL:n jakama Lennart Philipson -palkinto.

## Lähteet
Addiewellin rautatieasema

**Addiewellin rautatieasema** () on rautatieasema Addiewellin kylässä Länsi-Lothianissa, Skotlannissa. Se sijaitsee Shottsin radan varrella.

Asema avattiin 1. heinäkuuta 1882. Sitä käytti 19&nbsp;616 matkustajaa kaudella 2017–2018.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Baby Love

**Baby Love** on tv-elokuva, jonka ensiesitys oli vuonna 1986. Elokuvan on ohjannut Kari Paljakka ja sen musiikin on säveltänyt Matti Inkinen. 

## Juoni

Elokuvan päähenkilöt Titi (Sari Sarlund) ja Mari (Baba Lybeck) pyrkivät rocktähti Mr X:n (Matti Inkinen) suosioon.

## Aiheesta muualla
*Baby Love eli kuinka päästä rokkilaulajan suosioon, Ylen Elävä arkisto
Heikki Seppälä (televisio-ohjaaja)

**Heikki Juhani Seppälä** (s. 13. kesäkuuta 1941 Helsinki) on suomalainen televisioalan vaikuttaja. Hän on työskennellyt  ohjaajana, TV1:n Viihdetoimituksen päällikkönä ja ohjelmistojohtajana Yleisradiossa. Lisäksi hän on toiminut Kolmostelevision ohjelmistojohtajana 1987–1994. Vastaavan tuottajan roolissa Heikki Seppälä oli monissa Eurovision laulukilpailu -lähetyksissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Heikki Seppälä KAVIn Ritva-tietokannassa.
Johanneksen leipäpuu

**Johanneksen leipäpuu** on Matti Ijäksen ohjaama suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1994. Sen on käsikirjoittanut Juha Lehtola Martti Joenpolven novellin "Johanneksenleipäpuu" pohjalta. Näytelmän pääosaa, yrittäjä Johannes Rantasta, esittää Sulevi Peltola.

*Johanneksen leipäpuu* esitettiin ensimmäisen kerran televisiossa 2. toukokuuta 1994.

## Lähteet
Ingeborg Norjalainen

**Ingeborg Norjalainen** eli **Ingeborg Haakonintytär** (, ; 1301 – 17. kesäkuuta 1361 tai 1366) oli Norjan perintöruhtinatar, joka toimi Norjan holhoojahallinnon johtajana poikansa Maunu Eerikinpojan alaikäisyyden aikana vuosina 1319–1323 ja oli periaatteessa vastaavassa asemassa myös Ruotsissa vuosina 1319–1322.

Ingeborgin vanhemmat olivat Norjan kuningas Haakon V Maununpoika ja Eufemia Rügeniläinen. Ingeborgin ollessa vasta yksivuotias hänen isänsä sopi hänen kihlaamisestaan Ruotsin kuningas Birger Maununpojan veljen Eerik Maununpojan kanssa. Haakon julisti Ingeborgin perillisekseen, jotta tämän puolisosta tulisi myös Norjan kuningas. Vuonna 1308 Haakon purki kihlaussopimuksen ja valitsi uudeksi sulhaseksi Ruotsin kruununprinssin Maunu Birgerinpojan, mutta päätti myöhemmin palata alkuperäiseen järjestelyyn. Ingeborg vihittiin vain 11-vuotiaana Eerik Maununpojan kanssa syyskuussa 1312. Liitosta syntyi kaksi lasta, vuonna 1316 poika Maunu ja seuraavana vuonna tytär Eufemia. Eerik Maununpoika murhattiin vuonna 1318.

Kun Haakon V kuoli toukokuussa 1319 ja hänen sukunsa mieslinja sammui, Ingeborgin kolmivuotiaasta pojasta tuli Norjan kuningas. Samoihin aikoihin Birger Maununpoika poikineen syrjäytettiin vallasta, jolloin nuori Maunu Eerikinpoika valittiin myös Ruotsin kuninkaaksi ja maiden välille syntyi personaaliunioni. Ingeborg, joka oli itsekin vasta 18-vuotias, tunnustettiin poikansa holhoojaksi. Nimellisesti hänellä ei ollut sijaishallitsijan asemaa Ruotsissa, mutta hänet nimitettiin myös Ruotsin valtaneuvoston jäseneksi. Ingeborg piti omaa hovia huomenlahjaksi saamassaan Axvallin linnassa ja hallitsi henkilökohtaisena läänityksenään myös Norjan Hallantia sekä Bohusia. Vuonna 1321 hän päätti liittoutua Mecklenburgin kanssa Tanskaa vastaan ja kihlasi nelivuotiaan tyttärensä Eufemian Mecklenburgin herttuan Henrik II:n pojan Albrektin kanssa. Valtaneuvokset katsoivat Ingeborgin ylittäneen valtuutensa ryhtyessään harjoittamaan omaa ulkopolitiikkaa, joten Ruotsin valtaneuvosto päätti heinäkuussa 1322 ja Norjan valtaneuvosto helmikuussa 1323 ottaa maansa johdon omiin käsiinsä. Norjassa Erling Vidkunsson asetettiin tällöin valtionhoitajaksi Ingeborgin tilalle. Vuonna 1326 Ruotsin valtaneuvosto vaati Ingeborgia palauttamaan huomenlahjansa, mutta lupasi maksaa hänelle korvauksen.

Ingeborg nai vuonna 1327 Hallannin herttua Knut Porsen, joka epäsuosittuna hahmona kuitenkin myös murhattiin vuonna 1330. Heille syntyi kaksi poikaa, Håkan ja Knut, jotka kuolivat molemmat ennen äitiään vuonna 1350. Ingeborgin tyttärestä Eufemiasta tuli aikanaan kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen äiti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pyhän Markuksen kellotorni

**Pyhän Markuksen kellotorni** eli kampaniili () on Venetsian Pyhän Markuksen torilla sijaitseva 98,6-metrinen torni ja kaupungin korkein rakennus. Kellotornin rakentaminen aloitettiin vuosien 888 ja 911 välillä ja se valmistui doge Tribuno Memmon aikana 979–991. Tornin nykyinen asu on 1500-luvun alusta.

Venetsian kellotorneja käytettiin alun perin majakkoina ja tulipalojen torjunnassa. Torneihin ei useinkaan päästetty ulkomaalaisia, jotta he eivät voisi vakoilla kaupunkivaltion satamien toimintaa tai puolustusta. Varakkaat kaupunkilaiset sen sijaan saattoivat kilpailla sillä kuka pystyy ratsastamaan kellotornin huipulle. Vuonna 1609 Galileo Galilei demonstroi kehittämänsä kaukoputken toimintaa Pyhän Markuksen tornissa. Tornin viidellä kellolla oli tasavallan aikana kullakin oma tehtävänsä. Esimerkiksi *marangona*-kello ilmoitti työpäivän alkamisen ja loppumisen, kun taas *malefigo*-kello ilmoitti mestauksesta. Nykyisin kaikki viisi kelloa soivat tasatunnein.

Torni kesti siihen kohdistuneet salamaniskut ja tulipalot vuoteen 1902 asti, jolloin se romahti. Aluksi heinäkuun alkupuolella havaittiin murtumia tornin pohjoissivulla, ja 14. heinäkuuta torni kaatui pohjoisen suuntaan. Jälleenrakennus kesti vuoteen 1912. Vuonna 1962 torniin asennettiin hissi.

Pyhän Markuksen kampaniili on ollut mallina useille muille torneille, erityisesti entisen Venetsian tasavallan alueella. Lähes identtiset vaikkakin pienemmät tornit tehtiin 1700-luvulla Slovenian Piraniin ja Kroatian Rovinjiin. Myöhemmin vastaavia on tehty muun muassa Seattleen, Torontoon, Australian Brisbaneen, Saksan Kieliin, Yhdysvaltojen Denveriin ja Berkeleyhin sekä Etelä-Afrikan Port Elizabethiin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Joachim Frank

**Joachim Frank** (s. 12. syyskuuta 1940 Siegen, Saksa) on saksalais-yhdysvaltalainen biofyysikko. Hänet tunnetaan erityisesti proteiinien elektronimikroskooppitutkimuksista. Frankille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Jacques Dubochetin ja Richard Hendersonin kanssa biomolekyylien rakenteen tutkimisesta korkean resoluution kryoelektronimikroskopian avulla.

Frank väitteli tohtoriksi Münchenin teknillisestä yliopistosta vuonna 1970 aiheenaan hiilikalvojen järjestäytyminen. Väitöstutkimuksistaan hänelle myönnettiin Harkness Fellowship&nbsp;-stipendi, jonka avulla hän pääsi tutkijaksi NASAn Jet Propulsion Laboratoryyn. Tämän jälkeen vuosina 1970–1972 Frank toimi tutkijana muun muassa Kalifornian yliopistossa, jossa hän erikoistui elektronimikroskopiamenetelmiin ja erityisesti elektronimikroskopiakuvien kuvankäsittelyyn, ja Cornellin yliopistossa. Vuosina 1973–1975 hän oli tutkijana Cambridgen yliopistossa. Oltuaan kaksi vuotta Cambridgessa Frank sai kutsun Wadsworth Centeriin. Siellä hän kehitti laskennallisen tietokonemallin, jonka avulla proteiinien elektronimikroskooppikuvista saatiin aikaiseksi tarkka kaksiulotteinen malli. Menetelmä valmistui vuonna 1981. Tämän jälkeen Frank paransi mallia siten, että proteiinista oli mahdollista muodostaa kolmiulotteinen malli elektronimikroskooppikuvien avulla. Ensimmäisen mallin ribosomista hän julkaisi vuonna 1985. Wadsworth Centerissä Frank toimi vuoteen 1998 asti. Vuonna 1997 hän aloitti tutkimusprofessorina New Yorkin yliopistossa ja vuodesta 2008 Columbian yliopistossa. Frank on saanut kryoelektronimikroskopiatutkimuksistaan useita tunnustuksia, muun muassa Benjamin Franklin -mitalin vuonna 2014 ja Wiley-palkinnon biolääketieteissä vuonna 2017 yhdessä Richard Hendersonin ja Marin van Heelin kanssa.

## Lähteet
Jacopo Sansovino

**Jacopo Sansovino** (oik. **Jacopo Tatti**, 2. heinäkuuta 1486 – 27. marraskuuta 1570) oli italialainen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän on Italian täysrenessanssin keskushahmo. Hän johti Venetsiassa rakennustöitä, joissa tärkeimpänä kohteena oli Pyhän Markuksen torin ja siihen liittyvän piazzettan uudelleenrakentaminen.

Tatti pääsi nuorena Andrea Sansovinon oppipojaksi ja otti myöhemmin tämän sukunimen. Hän pääsi vuonna 1529 Venetsian rakennustöiden johtajaksi. Hänen tunnetuin työnsä on Pyhän Markuksen kirjasto, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1536. Hänen töitään on myös Pyhän Markuksen kellotornin juurella oleva pieni loggetta.

Tattin veistoksia ovat Firenzessä apostoli Jaakob vanhemman kuvapatsas tuomiokirkossa ja *Bacchus* Museo nazionalessa ja Roomassa madonnankuva San Agostino -kirkossa. Hänen tekemiään Venetsiassa ovat dogi Francesco Venierin hautamerkki San Salvatore -kirkossa, eräät pronssiovet Pyhän Markuksen kirkossa ja suuret Marsin ja Neptunuksen kuvapatsaat dogipalatsin portailla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
VHL-kausi 2017–2018

** VHL-kausi 2017–2018** on Venäjän toiseksi korkeimmain sarjatason VHL:n historian kahdeksas kausi. Kausi alkoi 8. syyskuuta 2017 ja sarjan mestari ratkesi 27. huhtikuuta 2018. Toista kauttaan sarjassa pelannut Dinamo Pietari voitti sekä runkosarjan, että VHL-liigan mestaruuden.

Sarjaan osallistui 27 joukkuetta. VHL laajentui nyt myös Kiinaan, josta kaksi uutta seuraa liittyivät laajennusjoukkueina liigaan. Viime kauden hallitseva mestari HK Dinamo Balašiha joutuu jättämään kauden väliin taloudellisten ongelmien vuoksi. Myös kolme muuta joukkuetta jättäytyi sarjasta talousvaikeuksien vuoksi. Uudet joukkueet VHL:ssä olivat KHL-liigasta siirtyvä Metallurg Novokuznetsk, VHL-B:stä nouseva TsSK VVS Samara ja MHL-B:n mestari Gornjak Utšaly.

## Joukkueet

### Joukkuemuutokset
*Ariada Volžsk ja THK Tver lopettivat toimintansa viime kauteen.
*HK Dinamo Balašiha jättää kauden väliin.
*Kristall Saratov vetäytyi sarjasta taloudellisten ongelmien vuoksi.
*Gornjak Utšaly liittyi sarjaan MHL-B:stä.
*Metallurg Novokuznetsk liittyi sarjaan KHL:stä.
*TsSK VVS Samara liittyi sarjaan VHL-B:stä.
*Kiinalaiset KRS Heilongjiang ja Tsen Tou Jilin liittyivät laajennusjoukkueina sarjaan.

## Runkosarja
Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja. 16 parasta joukkuetta eteni pudotuspeleihin.

## Pudotuspelit

## Lähteet
Hannu Juusola

__NOTOC__
**Hannu Matti Sakari Juusola** (s. 10. toukokuuta 1963 Rovaniemi) on Lähi-idän tutkimuksen professori Helsingin yliopistossa. Juusolan tutkimusteemat käsittelevät demokratiaa, sekularisaatiota ja kansalaisuusdiskursseja Lähi-idässä, kuivuuden merkitystä Lähi-idän poliittisissa konflikteissa, juutalaista magiaa sekä orientalismia Suomessa. 

## Opinnot ja ura
Juusola valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1993 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1999 seemiläisten kielten ja kulttuurin alalta. 

Juusola toimi seemiläisten kielten ja kulttuurien yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuosina 2001–2010. Vuonna 2002 hän oli Suomen Akatemian tutkijatohtorina Yalen yliopistossa ja vuosina 2009–2010 Suomen Lähi-idän instituutin johtajana Damaskoksessa.

Vuonna 2011 Juusola nimitettiin Helsingin yliopiston seemiläisten kielten ja kulttuurien professoriksi. Vuonna 2013 hän toimi Berkeleyn yliopistossa vierailevana tutkijana. Juusola on Suomen Lähi-idän instituutin säätiön varapuheenjohtaja.  

Hannu Juusola valittiin Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan uudeksi inspehtoriksi 2025 alkaen, osakunnan yleiskokouksessa 15. lokakuuta 2024.

## Mielipiteet
Juusola on tuominnut Israelin toiminnan Israelin ja arabimaiden välisessä konfliktissa ja pitää Israelin toimintaa pysyvänä miehityksenä ja kolonisaationa. Juusola on esiintynyt mediassa lukuisia kertoja pääasiassa Israeliin liittyvien kysymysten asiantuntijana ja kirjoittanut kirjan Israelin historiasta. Kirkkohistorioitsija André Swanström on arvostellut Juusolan asiantuntemusta ja suhtautumista Israeliin. Hänen mukaansa Juusola ei ole tutkimuksissaan missään käyttänyt israelilaisia arkistolähteitä. Juusola on ilmaissut toivovansa Israelin ”desionisaatiota” eli sitä, että Israel lakkaisi olemasta juutalainen valtio, ja että Israelin ja Palestiinan tilalle muodostettaisiin yksi demokraattinen valtio, jossa eri etniset ryhmät olisivat yhdenvertaisessa asemassa. Swanström pitää tätä näkemystä antisemitistisenä, minkä Juusola kiistää.

## Teokset
* (Uusi painos 2014  )

## Lähteet
*https://tuhat.helsinki.fi/portal/fi/person/hjuusola Viitattu 11.10.2017
*http://www.fimesaatio.fi/toiminta-ja-hallinto/logot/ Viitattu 11.10.2017

### Viitteet
Advanced Programming in the UNIX Environment

**Advanced Programming in the UNIX Environment** on W. Richard Stevensin kirja ohjelmoinnista Unix-alustalle.

Kirja sisältää muun muassa tiedostojen, prosessien, signaalien ja prosessien välisen kommunikaation käsittelyt. Kirjassa on esimerkkiohjelmana tietokantakirjaston toteuttaminen C-kielellä.

OSnews-sivusto kutsuu kirjaa yhdeksi parhaista teknillisistä kirjoista, joita on koskaan julkaistu. Sivuston mukaan kirjasta on hyötyä myös Unix kaltaisille alustoille ohjelmoinnissa kuten Linux ja FreeBSD. Linux Journal on suositellut kirjaa arvostelussaan.

## Lähteet
* 
### Viitteet
Kirsi Vainio-Korhonen

**Kirsi-Maaria Vainio-Korhonen** (*o.s. Vainio*, s. 14. helmikuuta 1958 Helsinki) on suomalainen professori, historioitsija ja tietokirjailija. Hän toimii Turun yliopistossa Suomen historian professorina ja keskittynyt tutkimuksessaan sukupuolihistoriaan ja naisten työn historiaan. Hän on kirjoittanut urallaan useita tietokirjoja, ja niistä *Ujostelemattomat – kätilöiden, synnytysten ja arjen historiaa* palkittiin Vuoden tiedekirjana.

## Ura
Vainio-Korhonen aloitti tammikuussa 2003 Turun yliopiston Suomen historian professorina. Sitä ennen hän oli toiminut Suomen Akatemian tutkijana ja yliopiston luennoitsijana. Hän on perehtynyt tutkimustyössään erityisesti sukupuolihistoriaan ja naisten työn historiaan.

Vainio-Korhonen julkaisi vuonna 2008 teoksen *Sophie Creutzin aika – aateliselämää 1700-luvun Suomessa*. Sen päähenkilö on kreivitär Sophie Creutz, ja se käsittelee 1700-luvun historiaa, elämäntapaa ja ajatusmaailmaa kaakkoissuomalaisen aatelisperheiden näkökulmasta. *Suomen herttuattaren arvoituksen* keskushenkilö puolestaan on porvaristyttö Eva Merthen, joka oli Zacharias Topeliuksen varhainen Suomi-neito.

Vuonna 2012 Vainio-Korhoselta ilmestyi kaksi teosta. *Sophie Creutzin aika* -teoksen eräänlainen jatko-osa oli *Sofie Munsterhjelmin aika – aatelisnaisia ja upseereita 1800-luvun Suomessa*. *Ujostelemattomat – kätilöiden, synnytysten ja arjen historiaa* puolestaan kertoo kätilöiden ammattikunnan historian kautta 1700-luvun käsitystä perheestä, lapsista ja seksuaalisuudesta. Teos palkittiin Vuoden tiedekirjana. Palkintolautakunta kehui teosta ansiokkaasta mikro- ja makrotasojen yhdistämisestä. Se sai myös Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan ja ehdokkuuden Kanava-palkintoon.

Vainio-Korhosen ja Anu Lahtisen kirjoittama *Lemmen ilot ja sydämen salat – suomalaisen rakkauden historiaa* ilmestyi vuonna 2015. Se on ensimmäinen suomalaisen rakkauden ilmenemismuotoja käsittelevä laajamittainen teos. Vainio-Korhonen sai vuonna 2016 Suomen tietokirjailijoiden tunnustuspalkinnon Tietokirjailijapalkinnon ja vuonna 2020 Suomen Tiedeseuran myöntämän Professori Theodor Homénin Isänmaan historian palkinnon.

## Yksityiselämä
Kirsi Vainio-Korhonen on syntynyt Helsingissä Esko Vainion ja Liisa Heikolan perheeseen. Hänen puolisonsa on filosofian tohtori, arkistopäällikkö Gustav Mikael Korhonen. Pariskunnalla on kaksi lasta.

## Teokset
*
*
*
*
*
*
*
* (kirjoitettu Anu Lahtisen kanssa)
**Musta-Maija ja Kirppu-Kaisa: seksityöläiset 1800-luvun alun Suomessa.* Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2018.

## Lähteet
Arja Karivieri

**Arja Karivieri** (s. 17. elokuuta 1960) on suomalainen antiikintutkija. Hän on Tukholman yliopiston professori oppiaineessa *Antikens kultur och samhällsliv*. Karivieri toimii Suomen Rooman-instituutin johtajana vuosina 2017–2021.

Karivieri on koulutukseltaan arkeologi. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1997. Karivieri on työskennellyt muun muassa Suomen Ateenan-instituutin Paliámpela (Arethoúsa) -kaivausprojektin johtajana sekä Ruotsin Rooman-instituutin Pompeji-projektin kenttäjohtajana. Suomen Akatemian rahoittamassa tutkimuksessa hänen tutkimusryhmänsä selvittää Rooman satamakaupunki Ostian antiikinaikaisia väestöryhmiä.

Karivieri on Suomen Tiedeseuran jäsen.

## Julkaisuja
* 
* Karivieri, Arja: ”Patrons and Viewers in Late Antique Greece: From Houses and Villas to Early Christian Churches”. Teoksessa 
* Karivieri, Arja: ”Magic and syncretic religious culture in the East”. Teoksessa 
*  Väitöskirja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Hucknall

**Hucknall** aiemmin **Hucknall Torkard** on kaupunki Nottinghamshiressä Ashfieldin piirikunnassa. Se sijaitsee 11 kilometriä Nottinghamista luoteeseen, ja kaupungin halki virtaa Whyburnjoki. Vuoden 2015 arvion mukaan kaupungissa oli 33&nbsp;729 asukasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Richard Henderson

**Richard Henderson** (s. 1945 Edinburgh, Skotlanti) on brittiläinen biologi ja biofyysikko. Henderson tunnetaan erityisesti proteiinien rakennetta käsittelevistä elektronimikroskopiatutkimuksista. Hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Jacques Dubochetin ja Joachim Frankin kanssa biomolekyylien rakenteen tutkimisesta korkean resoluution kryoelektronimikroskopian avulla.

Henderson väitteli tohtoriksi Cambridgen yliopistosta vuonna 1969. Vuosina 1970–1973 hän toimi post doc&nbsp;-tutkijana Yalen yliopistossa, mutta palasi tämän jälkeen takaisin Cambridgeen. Vuodesta 1986 Henderson on toiminut Cambridgessa olevan molekyylibiologian laboratorion johtajana. Henderson on tutkinut bakteerien fotosynteesiä katalysoivaa proteiinia bakteriorodopsiinia. Bakteriorodopsiini on kiinnittyneenä bakteerien solukalvoon, minkä vuoksi sen kiteyttäminen ja tutkiminen röntgendiffraktiolla on vaikeaa. Henderson eristi solukalvon ja proteiinin ja lisäsi näytteeseen glukoosiliuosta. Glukoosiliuos esti näytettä kuivumasta elektronimikroskoopin vakuumissa ja täten proteiini säilytti rakenteensa. Jotta elektronimikroskoopin elektronisuihku ei vaurioittaisi proteiinia Henderson käytti tavallista heikompaa elektronisuihkua. Näin hän sai kuvan, jonka yhdistämällä röntgendiffraktiosta saatuun informaation hän sai aikaiseksi mallin bakterioropodsiinista. Kolmiulotteisen molekyylimallin hän julkaisi vuonna 1975. Henderson oli ensimmäinen, joka käytti elektronimikroskopiaa membraaniproteiinin rakenteen selvittämiseen. Henderson jatkoi menetelmän kehittämistä ja vuonna 1990 hän julkaisi atomiresoluutioisen mallin bakteriorodopsiinin rakenteesta. Henderson on saanut tutkimuksistaan useita tunnustuksia. Näitä ovat muun muassa Ernst Ruska Prize vuonna 1980, Rosenstiel Award vuonna 1990, lääketieteen Louis-Jeantet-palkinto 1993 ja  Wiley-palkinto biolääketieteissä vuonna 2017 yhdessä Joachim Frankin ja Marin van Heelin kanssa.

## Lähteet
Khalkis (Aitolia)

**Khalkis** (, ), myös *Hypokhalkis* (, ) tai *Khalkeia* (, ), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Nafpaktían kunnan Chálkeian alueella.

## Maantiede

Khalkis sijoitetaan nykyisin nimellä Agía Triáda tunnetulle kukkulalle, joka sijaitsee Patraksenlahden pohjoisrannalla itään Káto Vasilikín kylästä. Kukkula on laaksossa, joka sijaitsee Euenos-joen (nyk. Évinos) ja Antirrhionin (nyk. Antírrio) niemen välisellä alueella sijaitsevan kahden vuoren, Varásovan (antiikin Khalkis) ja Klókovan (Paliovoúna, antiikin Tafiassos), välissä.

## Historia

Khalkiin paikka on ollut asuttu viimeistään helladisella kaudella. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen *[[Ilias|Iliaan]]* laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä aitolialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Khalkiin sijainti oli strateginen, sillä se hallitsi alueen merenkulkua ja kauppaa. Viljava tasanko oli hyvä maanviljelykseen. Khalkis mainitaan peloponnesolaissodan yhteydessä 400-luvulla eaa., ja se oli olemassa ainakin 200-luvulle eaa. saakka. Kaupunki oli ilmeisesti lakannut olemassa ensimmäiselle vuosisadalle jaa. tultaessa.

## Rakennukset ja löydökset

Kukkulalta on löydetty linnoitteiden ja rakennusten jäänteitä. Paikalta on tunnistettu muun muassa temppelin jäänteet 400-luvulta eaa. sekä muiden pyhäköiden jäänteitä 500-luvulta eaa. lähtien. Kukkulan rinteiltä ja juurelta on löydetty helladisen, geometrisen, arkaaisen ja klassisen kauden asutuksen jäänteitä. Kukkulan kaakkoisrinteestä on löydetty hellenistisen kauden talojen jäänteitä sekä ajan keramiikkaa ja rahoja. Kukkula itsessään oli hellenistisellä kaudella linnoitettuna.

Varásova-vuoren itärinteessä noin 1,5 kilometriä Agía Triádan kukkulasta länteen sijaitsi toinen linnoitus, joka oli rakennettu myöhäisellä klassisella kaudella 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Se saattoi olla khalkislaisten turvapaikakseen rakentama. Linnoituksesta on säilynyt muurien ja tornien jäänteitä.

## Lähteet