open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tomi Kärkkäinen

**Tomi Kärkkäinen** (s. 22. lokakuuta 1969 Sulkava) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka toimii Kansallisessa liigassa kaudella 2025 pelaavan Vasa IFK:n päävalmentajana. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitalinkki tai laitapuolustaja, mutta kykeni myös pelaamaan vasemmalla laidalla.

Pelaajana Kärkkäinen edusti FF Jaroa 1990–92, Vaasan Palloseuraa 1993–96, Norjan kakkosdivisioonassa Skjetteniä 1997–98, Närpes Kraftia 1999–2000 Ykkösessä ja FC Kiistoa sekä Jakobstads Bollklubbia Kakkosessa 2001–2002. Veikkausliigassa hän pelasi yhteensä neljän kauden ajan, saaden tililleen 43 ottelua ja 3 maalia.

Valmentajana Kärkkäinen siirtyi Vasa IFK:n peräsimeen vuonna 2003. Hän nosti joukkueen Ykköseen kauden 2005 päätteeksi. Kauden 2007 jälkeen Kärkkäisen ilmoitettiin siirtyvän VPS:n uudeksi päävalmentajaksi. Kärkkäinen erosi tehtävästään kauden 2009 alussa VPS:n saatua vain yhden pisteen viidestä ensimmäisestä ottelusta.

## Tilastot Veikkausliigasta

* Päivitetty 15. toukokuuta 2009.

## Lähteet
Fulco di Verdura

**Fulco di Verdura**, koko nimeltään **Fulco Santostefano della Cerda**, Verduran herttua (1899 Sisilia – 1978 Lontoo), oli italialaissyntyinen korusuunnittelija, jonka huippukautta oli 1930-luvulta 1950-luvulle.

Alun perin Verdura kouluttautui taidemaalariksi Italiassa. Säveltäjä Cole Porterin vaimo Linda houkutteli Verduran vuonna 1926 Pariisiin, jossa aloitti ensin tekstiilisuunnittelijana ja myöhemmin korusuunnittelijana Chanelin Muotitalossa. Vuonna 1934 Verdura siirtyi New Yorkiin Paul Flaton jalokiviliikkeen suunnittelijaksi ja 1938 Paul Flaton Los Angelesin sivuliikkeen suunnittelijaksi. Jo seuraavana vuonna hän perusti, Cole Porterin avustamana, omaa nimeään kantavan liikkeen New Yorkiin osoitteeseen 712 Fifth Avenue. Toisen liikkeensä hän perusti Pariisiin vuonna 1947.

Vedura oli kuuluisa savukerasioistaan, joita suunnitteli Cole Porterille ja hänen vaimolleen Lindalle, joka tilasi aina yhden uuden savukerasian miehensä musikaalien ensi-iltoihin. Verdura valmisti myös lukuisia luontoaiheisia koruja sekä historiallisia taidetyylejä mukailevia koruja, joita mielellään istutti kultaan eikä suositumpaan platinaan niin kuin kilpailijafirmat.

Vuonna 1972 Verduran herttua myi liikkeensä Joseph G. Alfanolle ja muutti Lontooseen, jossa vietti viimeiset vuotensa mm. kirjoittaen omaelämäkerran, The Happy Summer Days - A Sicilian Childhood.

Verduran jalokiviliikkeen osti Walter Landrigan 1985 ja se nousi jälleen uuteen suosioon ollen edelleen toiminnassa osoitteessa 745 Fifth Avenue, New York.

## Lähteet

* Fasel, M., Healy, D., Proddow, P., Hollywood Jewels, Abrams, 1996
* www.lifeinitaly.com
* www.Christies.com
AMI-koodaus

AMI-koodaus, **Alternate Mark Inversion**, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus kuuluu bipolar-koodauksiin, joilla on "kaksinapainen" esitystila toiselle bitille eli polariteetti vaihtelee. AMI-koodauksella bipolar-ominaisuudella poistetaan tasavirtakomponentti. 

AMI-koodauksesta on muunnelma, pseudoternary, jossa "1-bitti" edustaa perustasoa ja "0-bitti" vaihtaa polariteettia joka toiselle "0-bitille". Muuten koodaus on identtinen AMI-koodauksen kanssa.

## AMI-koodaus

AMI-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia.

AMI-koodauksessa kellon synkronoinnin ylläpito on vaikeaa jos bittijonossa on useampi "0-bitti" peräkkäin.

## Lähteet
*Kaj Granlund, Tietoliikenne. Tietoliikennetekniikan peruskirja. Jyväskylä Teknolit Oy. 1999.
The New Encyclopedia of Unbelief

**The New Encyclopedia of Unbelief** on Tom Flynnin toimittama uskonnottomuuden historian ja ajattelun lähdeteokseksi tarkoitettu artikkelikokoelma. Teos on seuraaja Gordon Steinin toimittamalle teokselle *Encyclopedia of Unbelief* (1985). 

Kirjan artikkelit käsittelevät ateismia, agnostisismia, sekulaaria humanismia, sekularismia ja skeptismiä. Uusiin aiheisiin kuuluvat uskonnoton moraali, Jeesuksen historiallisuuden kyseenalaistaminen, älykkään suunnittelun kritiikki, uskonnottomuus ja seksuaalimoraali sekä katsaukset uskonnottomuuden tilaan eri puolilla maailmaa. Uuteen laitokseen on myös lisätty tietoja uskonnottomuuden ja 1800- ja 1900-lukujen yhteiskunnallisten uudistusliikkeiden kuten työväenliikkeen, anarkismin ja feminismin välisistä yhteyksistä.

Kirjan toimituskuntaan on kuulunut 130 tutkijaa ja aktivistia eri maista. Kirja sisältää yli 500 artikkelia 100 kirjoittajalta. Kirjoittajien joukkoon kuuluvat muun muassa filosofit ja tutkijat  Joe Barnhart, David Berman, Hermann Bondi, Vern Bullough, Daniel Dennett, Taner Edis, Paul Edwards, Antony Flew, Annie Laurie Gaylor, Peter Hare, Van A. Harvey, R. Joseph Hoffmann, Susan Jacoby, Paul Kurtz, Gerd Lüdemann, Michael Martin, Kai Nielsen, Robert M. Price, Peter Singer, Victor J. Stenger, Ibn Warraq, G. A. Wells, David Tribe ja Sherwin Wine. Esipuheen on kirjoittanut Richard Dawkins.

## Lähteet
* 

## Kirjallisuutta
* 
*
Albert Cossery

**Albert Cossery** (3. marraskuuta 1913 Kairo – 22. kesäkuuta 2008 Pariisi) oli suurimman osan elämästään Ranskassa asunut egyptiläissyntyinen kirjailija. Pitkästä urastaan huolimatta hän julkaisi vain kahdeksan romaania. Ne ovat ranskankielisiä, mutta sijoittuvat kirjailijan kotiseuduille arabimaailmaan. 

## Julkaisuja
* *Les hommes oubliés de Dieu* (1940)
* *La maison de la mort certaine* (1944)
* *Les fainéants dans la vallée fertile* (1948) 
* *Mendiants et orgueilleux* (1955)
* *La violence et la dérision* (1964)
* *Un complot de saltimbanques* (1975)
* *Une ambition dans le désert* (1984)
* *Les couleurs de l'infamie* (1999)
Laykin et Cie

**Laykin et Cie** oli jalokiviliike, jonka perusti Sol Laykin vuonna 1932 Los Angelesiin. Liikkeen huippukautta olivat 1930- ja 1940-luku.
Firman pääliike sijaitsi aluksi Alexandria Hotelissa, mutta muutti jo seuraavana vuonna osoitteeseen 8635 Sunset Boulevard, jolloin siitä tuli monen filmitähden suosima liike. Korujen valmistuksen lisäksi Laykin et Cie myi ja osti jalokiviä. Tarinan mukaan Sol Laykin vei näyttelijä Mae Westille nähtäväksi 30 karaatin painoisen keltaisen timantin, jonka Mae Westin lemmikkiapina nielaisi. Laykin et Cie panosti mainontaan ajan suurissa muoti- ja sisustuslehdissä kuten Voguessa, Harper’s Bazaarissa ja Town and Countryssa.

## Lähteet
*Fasel, M., Healy, D., Proddow, P., Hollywood Jewels, Abrams, 1996
DaMarcus Beasley

**DaMarcus Lamont Beasley** (s. 24. toukokuuta 1982 Fort Wayne, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki tai -puolustaja ja on pelannut Euroopassakin alankomaalaisessa PSV Eindhovenissa, englantilaisessa Manchester Cityssä, skotlantilaisessa Rangersissa ja saksalaisessa Hannover 96:ssa. Beasley on tunnettu muun muassa nopeudestaan.

Beasley on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa 126 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2006 kahdessa ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* DaMarcus Beasley Transfermarkt-sivustolla
2B1Q-koodaus

**2B1Q-koodaus, Two-binary - one-quaternary**, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodausta käytetään mm. ISDN-liittymän ANSI T1.601 -suosituksen mukaisessa U-rajapinnassa.

2B1Q -koodauksessa kaksi peräkkäistä bittiä koodataan yhdeksi tilaksi. Tiloja on 4 kappaletta. Esimerkkinä, jos tiloja esittävät jännitetasot +3V, +1V, -1V ja -3V, niin bittijono 00 voidaan esittää jännitetasona +3V.


```
1-bitti 2-bitti   Jännitetaso V
   0       0           +3
   0       1           +1
   1       0           -1
   1       1           -3
```


## Lähteet
*
Latok

**Latok** () on jyrkästi kohoavista kallionhuipuista koostuva vuorirypäs, joka sijaitsee Panmah Muztaghin osassa Keski-Karakorumissa, Pakistanissa. Latokin länsipuolella sijaitsee Ogren huipuista koostuva ryhmä, jonka korkein huippu Baintha Brakk  tunnetaan myös nimellä The Ogre. Latokista suoraan etelään sijaitsee Baintha Lukparin jäätikkö, mikä johtaa pitkälle Biafon jäävirralle, yhdelle Karakorumin pääjäätiköistä. Latokin pohjoispuolella sijaitsee Choktoin jäävirta.

Ryhmä käsittää neljä päähuippua, jotka on lueteltu tähän niiden suhteellisen aseman mukaan. Nimien perään on ilmoitettu korkeus merenpinnan tasosta sekä vuosiluku, jolloin huipulle on ensimmäisen kerran noustu:
***Latok I**, pohjoinen (keskellä), 7 145 m, kiivetty 1979
***Latok II**, länsi, 7 108 m, kiivetty 1977
***Latok III**, itä, 6 949 m, kiivetty 1979
***Latok IV**, kaakko, 6 456 m, kiivetty 1980

## Vuorikiipeily
Jokainen huipuista on teknisesti äärimmäisen vaikea kiivettävä. 

### Latok I
Latok I:n huipulle kiipesi ensimmäisen kerran 1979 Naoki Takadan johtama japanilainen retkikunta. Tähän ensimmäiseen huipulla käyneeseen ryhmään kuuluivat myös Sin'e Matsumi, Tsuneo Shigehiro ja Yu Watanabe, sekä heitä seuranneet Hideo Muto, Jun'ichi Oku ja Kota Endo, jotka saavuttivat huipun kolme päivää myöhemmin. He aloittivat kulkunsa Baintha Lukparin jäätiköltä, kiipesivät vuoren tukipilaria ja saavuttivat itäisen harjanteen. 

Latok I:n jyrkän pohjoisharjanteen (2 500 m) reitti on yhä kiipeämättä. Yhdysvaltalaisten kiipeilijöiden, Jim Doninin, Michael Kennedyn, George Lowen ja Jeff Lowen ensimmäinen yritys oli vähällä onnistua. Puutteista huolimatta kevyen kuorman pitäminen tässä kiipeämisessä oli tärkeää. Tämän jälkeen seurasi monia epäonnistuneita kiipeämisyrityksiä.

### Latok II
Latok II:lle noustiin ensimmäistä kertaa vuonna 1977, kun Arturo Bergameschin johtama italialainen ryhmä onnistuivat kiipeämään vuoren huipulle kaakkoisrinnettä pitkin. E. Alimonta, T. Mase sekä R. Valentini onnistuivat pääsemään huipulle.

Vuonna 1997 tapahtui myös maininnan arvoinen nousu Latok II:lle, kun Alexander Huberin, Thomas Huberin, Toni Gutschin, ja Conrad Ankerin joukkue kiipesi huipun jyrkkää länsirinnettä. He kuvailivat tätä samanlaiseksi kuin asettaisi "El Capitanin Mount McKinleyn päälle": 1&nbsp;000-metrinen pystysuora kallioseinämä, jonka perusta on 6&nbsp;100 metrin korkeudella merenpinnan tasosta. Kaiken kaikkiaan kiipeämistä ylöspäin oli yhteensä 2&nbsp;200 metriä. 

### Latok III
Ensimmäinen nousu Latok III:lle tapahtui vuonna 1979, kun Yoji Teranishin johtama japanilainen joukkue kiipesi huipulle lounaisen harjanteen reittiä. Huipulle olivat nousseet Teranishi, Kazushige Takami sekä Sakae Mori. Samaa reittiä nousi 1988 italialainen ryhmä. Se oli ensimmäinen onnistunut uudelleennousu millekään Latok-ryhmän huipuista.

## Lähteet
Lauri Kutilainen

**Lauri Laurinpoika Kutilainen** (21. toukokuuta 1895 Kaukola – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Lauri Kutilainen ja Anna livonen. Tämä kansakoulun ja sen jatkokurssin käynyt Kaukolalainen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan. 

Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui hyökätessään sairaalan luona olevilta hiekkakuopilta kohti Tampereen rautatieasemaa. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kaukolassa. Hänet on haudattu Kaukolan sankarihautaan.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Spero Tanner

**Spero Toivo Tanner** (23. helmikuuta 1894 Helsinki - 16. maaliskuuta 1918 Suodenniemi) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat lääketieteen-lisensiaatti Anders Ferdinand Tanner ja Vendla Gustava Vesterlund. 
 
## Opinnot
Tanner kävi kahdeksan luokkaa Helsingin suomalaista reaalilyseota.

## Jääkärikausi
Tanner liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 

## Suomen sisällissota
Tanner saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan jääkäriyliluutnantti Gunnar von Hertzenin hiihto-osastoon ja otti osaa taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla ja Suodenniemellä, missä hän kaatui taistelussa niskaan osuneeseen vihollisen luotiin 16. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä seurakunnassa. Hänet haudattiin Helsingin uuteen hautausmaahan.

## Lähteet
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

### Viitteet
Bill Nighy

**Bill Nighy** [naɪ] (s. 12. joulukuuta 1949 Caterham, Surrey, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hän aloitti työnsä teatterissa ja televisiossa ennen ensimmäistä elokuvarooliaan vuonna 1981. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Davy Jonesin roolista elokuvasarjassa *[[Pirates of the Caribbean (elokuvasarja)|Pirates of the Caribbean]]*. Hän on voittanut mm. Golden Globe- ja BAFTA-palkinnon. 

## Valikoitu filmografia
### Elokuvat

### Televisio

## Lähteet
Matti Perälä

**Matti Nikolai Perälä** () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella.

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Perälä ja Liisa Vähäpassi. Perälä kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan helmikuussa 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 

Perälä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa hän haavoittui pahasti 3. huhtikuuta 1918 ja kuoli haavoihinsa 4. huhtikuuta 1918 Tampereen kunnallissairaalassa. Hän oli kuollessaan naimaton ja hänet haudattiin Kauhavan hautausmaalle valkoisten sankarihautaan.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Egyptinkilpikonna

**Egyptinkilpikonna** (*Testudo kleinmanni*) on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji. Siitä arvioidaan olevan jäljellä alle kahdeksantuhatta yksilöä, jotka asuvat Libyassa kahdessa eristäytyneessä populaatiossa. Egyptistä on löydetty viime vuosina enää silloin tällöin muutamia yksilöitä, mutta niitä ei ole niin paljoa että niistä muodostuisi lisääntymiskykyinen kanta.

Egyptinkilpikonna elää aavikolla tai puoliaavikolla. Sen vaaleanruskea väritys on hyvä naamioväri hiekkaisessa ympäristössä, ja pitää eläimen myös viileänä, kun se heijastaa auringon valoa pois. Se on pienikokoinen laji: kuoren pituus on alle viisitoista senttimetriä.
Pariutumisaikana egyptinkilpikonnakoiras kujertaa kuin kyyhkynen, äänellä, joka on hämmästyttävän voimakas kilpikonnan ääneksi.

Egyptinkilpikonnia salakuljetettiin aikaisemmin lemmikeiksi, mikä oli osaltaan syynä lajin nopeaan harvinaistumiseen. Kanta on pienentynyt kolmen sukupolven kuluessa  85 %.

## Lähteet
Vandrock

**Vandrock** on saari Turunmaan saaristossa Saaristomeressä. Se on osa Paraisten kuntaa ja sijaitsee entisen Nauvon kunnan alueella linnuntietä 9,9 kilometrin päässä Nauvon keskustasta luoteeseen. 

Rahtialus M/S Global Freighter sai pohjakosketuksen 21. syyskuuta 2004 Nauvon pohjoispuolella, jonka jälkeen päällikkö ajoi aluksen rantaan Vandrockin ja naapurisaari Lövskärin väliin.

## Lähteet
HDB3-koodaus

HDB3-koodaus, **High Density Bipolar 3-zeroes**, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus perustuu AMI-koodaukseen, mutta siinä on korjattu kellojen synkronointiongelma joka esiintyy useamman peräkkäisen 0-bitin kohdalla.

Koodausta käytetään E1-luokan yhteyksillä Euroopassa, Japanissa ja Australiassa.

## HDB3-koodaus

HDB3-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia. Kun bittijonossa esiintyy peräkkäin neljä tai useampi neljän 0-bitin ryhmä koodataan ne seuraavasti:

Kun edellinen "1-bitti" lähetetään - merkkisenä (negatiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000- ja vastaavasti jos edellinen "1-bitti" lähetetään + merkkisenä (positiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000+. Kun nollia esiintyy enemmän kuin 7 peräkkäin, koodataan seuraavat bittijonossa esiintyvät neljä (parillinen 4-ryhmä) "0-bittiä" kuvioilla -00- tai +00+. Parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan -00- kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000+. Vastaavasti parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan +00+ kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000-.

## Lähteet
*Kaj Granlund, Tietoliikenne. Tietoliikennetekniikan peruskirja. Jyväskylä Teknolit Oy. 1999.
Mustapehmeäkilpikonna

**Mustapehmeäkilpikonna** (*Apalone spinifera atra*) on piikkipehmeäkilpikonnan (*Apalone spinifera*) äärimmäisen uhanalainen alalaji. Se luetaan toisinaan omaksi lajikseen.

Mustapehmeäkilpikonna elää Meksikossa makeassa vedessä. Pehmeäkilpikonnat ovat saaneet nimensä kilvestään, joka on pehmeä ja joustava varsinkin eläimen kylkien kohdalla. Naaraat kasvavat paljon suuremmiksi kuin koiraat. Mustapehmeäkilpikonnia suojellaan luonnonsuojelualueella Cuatrociénegasin laaksossa Meksikon Coahuilassa.   

## Lähteet
* Komission asetus (suomenkielisen nimen lähde)

### Viitteet
Oskari Pajala

**Oskari Pajala** () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan konekiväärijoukkueen johtajana, missä tehtävässä lopulta kaatui Sotavallan kartanossa.  

## Perhe ja koulutus
Pajalan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kirkonisännöitsijä Jaakko Pajala ja Hanna Uusitupa. Pajala oli käynyt kansakoulun. 

## Jääkärikausi

Pajala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 

## Suomen sisällissota
Pajala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan konekiväärijoukkueen johtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vapaussodan taisteluihin Vuohiniemellä ja Kelhossa Lempäälässä, jossa hän kaatui 8. huhtikuuta 1918 Sotavallan kartanossa. 

Seuraavassa tarkempi kuvaus hänen viime hetkistään: *Aamulla 8. huhtikuuta 1918 punakaarti kohdisti tykkitulen [[Sotavallan kartano|Sotavaltaan]] ja sai pihapiirin eteläpäässä mäenharjanteella sijainneen maisteri Hugo Branderin huvilan palamaan. Huvilassa oli torni, johon oli sijoitettu konekivääri. Joukkueen miehet olivat huvilassa sisällä sen saadessa osuman ja he kaikki haavoittuivat. Muut onnistuivat pääsemään ulos, paitsi joukkueen päällikkö jääkärialiupseeri Oskari Pajala, joka jäi vaikeasti haavoittuneena sisälle ja paloi huvilan mukana. Pajala oli edellisenä päivänä ollut mukana Kukon taistelussa*. 

Pajala oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vimpelissä. Hänet on haudattu Vimpelin sankarihautaan. 

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

### Viitteet
Johan Svensson

**Johan Bernhard Svensson** (16. huhtikuuta 1896 Helsinki – 7. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli jääkärivaravääpeli.

Svensson oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu yksityishautaan Helsingin vanhalle hautausmaalle. Hän kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 3. maaliskuuta 1916.

## Lähteet
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922, 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Luontoelokuva

**Luontoelokuva** on elokuvan lajityyppi, jossa luonto, luontokappaleet ja luonnonmukainen elämä ovat keskeisessä roolissa. 

Luontoelokuva on usein dokumentaarinen ja se on yksi dokumenttielokuvan alalajeista. Tunnetuimpiin luontodokumenttielokuvien tekijöihin kuuluvat David Attenborough, Jacques Cousteau ja Steve Irwin. Luc Jacquet on noussut maineeseen luontoelokuvilla, kuten *[[Pingviinien matka]]*, *[[Tyttö ja kettu]]* ja *[[Sademetsän tarina]]*. 

Luontoelokuviin lukeutuvat myös useat näytelmälliset luontokeskeiset elokuvat, jotka muistuttavat juoneltaan ja tapahtumiltaan kerronnallista elokuvaa, kuten esimerkiksi Raimo O. Niemen elokuva *[[Poika ja ilves]]*.

Vuosittain maailmanlaajuisesti järjestetään useita luontoelokuvafestivaaleja. Suomessa järjestetään kaksi kansainvälistä luontoelokuvafestivaalia. Wildlife Vaasa on järjestetty joka toinen vuosi vuodesta 2002 alkaen. Savonlinna International Nature Film Festival (SINFF) järjestettiin seitsemännen kerran elokuussa 2016. 

## Lähteet
Frans Sandstedt

**Frans Mikael Sandstedt** (17. syyskuuta 1899 Taivassalo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Juho Esaias Sandstedt ja Amanda Lindholm. 

## Jääkärikausi
Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. 

## Suomen sisällissota
Sandstedt saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa kaatui 3. huhtikuuta 1918. Sandstedt oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Taivassalossa. Hänet haudattiin Taivassalon valkoisten sankarihautaan. 

## Lähteet
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Antti Porre

**Antti Porre** () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Porre oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä.

## Perhe ja koulutus
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Porre ja Anna Jolanda Huhtala. Porre kävi kansakoulun ja Ilmajoen kansanopiston.

## Jääkärikausi
Porre työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). 

## Suomen sisällissota
Porre astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jolloin hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin värvättyjen joukkojen kouluttajaksi Kristiinaan ja sieltä edelleen 21. helmikuuta 1918 Suomen sisällissodan Merikarvian (myöhemmin Ahlaisten) rintamalle. Myöhemmin hänet määrättiin komppanianpäälliköksi Porin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Hän johti komppaniansa taisteluihin tällä rintamalohkolla Pirttijärvellä ja Lampissa. Näiden taistelujen jälkeen hänet siirrettiin komppanioineen 14. maaliskuuta 1918 alkaen Laviaan, missä komppania liitettiin Kristiinan krenatööripataljoonaan. Pataljoonassa Porre toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. komppaniassa ja 25. maaliskuuta 1918 lähtien 2. komppanian päällikkönä. 

Hän osallistui taisteluihin kyseisessä joukossa Suodenniemellä ja Mouhijärvellä, missä hän kaatui taistelussa Salmin kylässä 31. maaliskuuta 1918 saatuaan kuolettavan osuman luodista rinnan yläosan kautta valtimon läpi selkäytimeen. Porre oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmän sankarihautaan. 

## Lähteet
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 . 

### Viitteet
Arvo Schrey

**Arvo Vilhelm Schrey** (25. tammikuuta 1892 Tampere – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä, Tampere) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Edvin Vilhelm Schrey ja Elin Engström.

## Opinnot ja nuoruusvuodet
Schrey kävi Tampereella kauppakoulun ja kauppaopiston sekä vuonna 1915 Härnösandin sahateollisuuskoulun. Hän toimi vuosina 1906–1910 Tampereen pellava- ja rautateollisuus oy:n konepajan ja vuosina 1913–1915 Oy Alfred Selinin puutavaraliikkeen konttoristina.

## Jääkärikausi

Schrey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. syyskuuta 1915 ja oli vuosina 1917–1918 1. komppanian varusvarastonhoitajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Kävi sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917.

## Suomen sisällissota
Schrey saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin muun muassa Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Tampereella. Hänet haudattiin Tampereelle valkoisten sankarihautaan.

## Lähteet
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.

### Viitteet
Pop Tops

**Los Pop Tops** oli espanjalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1967 Madridissa. Alkuperäisen kokoonpanon muodostivat José Lipiani, Alberto Vega, Ignacio Pérez, Julián Luis Angulo, Enrique Gómez, Ray Gómez, sekä laulusolisti Phil Trim (s. 5. tammikuuta 1940 Trinidad & Tobagossa).
Yhtyeen musiikkityyli oli sekoitus barokki-vaikutteista poppia yhdistettynä Trimin soul-vaikutteiseen laulutyyliin. Tärkeitä vaikutteita yhtyeelle antoivat myös Procol Harum ja The Left Banke -yhtyeet.

*Pop Topsin* ensimmäinen single, joka saavutti huomiota oli "Oh Lord, Why Lord" vuonna 1968. Yhtyeen tunnetuin kappale on kuitenkin Hubert Giraudin kirjoittama "Mamy Blue" vuodelta 1971, joka oli suuri hitti ympäri Eurooppaa, Japanissa ja Kanadassa. Myös Yhdysvalloissa kappale saavutti pientä suosiota. Seuraavana vuonna 1972 yhtye julkaisi kappaleet "Suzanne Suzanne" ja "Hideaway", jotka olivat myös pieniä hittejä muutamissa Euroopan maissa. 

## Aiheesta muualla
* Fanisivu
Tieke

**Tieke Tietoyhteiskunnan Kehittämiskeskus ry** (**TIEKE**) on riippumaton, voittoa tavoittelematon suomalainen yhdistys, jonka tehtävänä on koota tietoyhteiskunnan toimijoita kehittämään suomalaisen tietoyhteiskunnan käytäntöjä kansalaisten ja elinkeinoelämän parhaaksi. TIEKEn jäseninä on sekä yksityisiä yrityksiä että julkisen ja kolmannen sektorin organisaatioita. TIEKEn toimintaa vetää toiminnanjohtaja Hanna Niemi-Hugaerts, ja yhdistyksen toimitilat sijaitsevat Helsingissä. 

TIEKE keskittyy digitaalisen osaamisen kehittämiseen, digitaalisten toimintaprosessien edistämiseen ja Vaikuttaja-Verkottaja-Vauhdittaja -toimintaan. Riippumattomana ja puolueettomana toimijana TIEKE organisoi verkostotoimintaa, joka tunnistaa kehityssuuntia ja digitaalisia yhteiskuntakehittämisen tarpeita ja vauhdittaa yhteiskunnallisesti vaikuttavaa ja haluttua kehitystä. Toiminnan tavoitteena on osaava ja yhteentoimiva yhteiskunta. 

## Historia
TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry perustettiin  Tietotekniikan kehittämiskeskus TIEKE ry -nimellä 11. marraskuuta 1981. Vuosien kuluessa Tiekeen on liittynyt useita erilaisia yhdistyksiä ja hankkeita, esimerkiksi Suomen Tiedonsiirtoyhdistys sekä Yleinen tietoverkkohanke TELMO. Nykyisen nimensä TIEKE otti käyttöön vuonna 2001.

## Toiminta
TIEKEn palveluista tunnetuin on Tietokoneen ajokortti, joka on kolmesta tietotekniikan käyttötaitoja mittaavasta tutkinnosta koostuva tutkintoperhe. TIETY-tietotyötutkinto on laajempi tietotyöläisille tarkoitettu soveltava tutkinto. Tietokoneen ajokortit tunnetaan nykyisin nimellä TIEKEn tutkinnot. 

Tutkintojen rinnalle lanseerattiin Tiviittori, joka on verkkopohjainen työkalu tieto- ja viestintäteknisten (tvt) taitojen arviointiin. TIEKEn tutkintoja järjestetään pääsääntöisesti oppilaitoksissa ja koulutusalan organisaatioissa eri puolella Suomea.

TIEKEn liiketoimintapelvelut kohdistuvat yrityksille. Esimerkiksi Verkkolaskufoorumin tavoitteena on edistää verkkolaskutuksen käyttöönottoa kokoamalla verkkolaskutuksen kehittäjät, toimittajat, asiantuntijat ja käyttäjät yhteen. TIEKE hallinnoi kansallista Verkkolaskuosoitteisto-rekisteriä sekä tarjoaa yrityksille tietoa XML-muotoisista standardoiduista liiketoimintasanomista sekä aiemmasta EDIFACT-tiedonsiirrosta. TIEKEn Hanketorilta yritykset saavat Suomen ja muiden EU-maiden julkisen sektorin tarjouspyynnöt sähköposteihinsa. Suomen- ja englanninkieliset sopimuspohjapalvelut sisältävät ict-alan sopimuspohjia. 

Palveluiden tarjoamisen lisäksi TIEKE osallistuu erilaisiin tutkimus- ja kehittämishankkeisiin esimerkiksi älyliikenteen ja koulujen tieto- ja viestintätekiniikan käytön edistämiseksi. TIEKE julkaisee kaksi kertaa vuodessa ilmestyvää *[[Tiedosta]]*-lehteä, tuottaa tietoyhteiskuntaa käsitteleviä julkaisuja sekä järjestää seminaareja ja koulutustilaisuuksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* TIEKEn kotisivut
* TIEKEn jäsenet
José Donoso

**José Donoso** (5. lokakuuta 1924 – 7. joulukuuta 1996 ) oli chileläinen kirjailija. Hän syntyi ja kuoli Santiagossa  mutta vietti Augusto Pinochetin diktatuurin aikana vuosia Espanjassa 1967–1980. 

Donoso oli Chilen kieliakatemian jäsen ja työskenteli myös lehtitoimittajana, muun muassa kulttuurilehti *[[Ercilla]]n* toimittajana.

Donosolta on suomennettu romaani *Tänä sunnuntaina*, jonka espanjankielinen alkuteos *Este domingo* julkaistiin vuonna 1966. Muita tunnettuja teoksia on *El obsceno pájaro de la noche* (1970). Hänen kirjoituksessaan on maagisen realismin piirteitä.

Romaanien lisäksi Donosolta ilmestyi novelleja, runoja ja muistelmia.

## Suomennetut teokset
* *Tänä sunnuntaina* (*Este domingo*), suom. Matti Brotherus, Kirjayhtymä 1982  Sarja: Arena

## Lähteet
Maurice Boitel

**Maurice Boitel** (31. heinäkuuta 1919 Tillières-sur-Avre, Ranska – 11. elokuuta 2007 Audresselles, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari.

Helmikuussa 1958, suomalainen taidemaalari Christina Snellman toi Maurice Boitelin Cadaquésiin, Espanjaan. Cadaquésissa Boitel maalasi seitsemän seuraavaa kesää.

## Lähteet
 

## Aiheesta muualla
* Maurice Boitelin työlle omistettu sivusto
Milčo Mančevski

**Milčo Mančevski** (; s. 18. lokakuuta 1959 Skopje) on pohjoismakedonialainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuin työnsä *[[Ennen sadetta]]* (1994) voitti Venetsiassa Kultaisen leijonan ja asetettiin ehdolle Oscar-gaalassa.

Mančevski on ohjannut myös musiikkivideoita, kuten Arrested Developmentin ”Tennesseen”.

Mančevski aloitti opintonsa skopjelaisessa yliopistossa, mutta lähti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1983 Etelä-Illinoisin yliopistosta.

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut  
* 
*
Evert Mäkelä

**Evert Mäkelä (Mäkinen)** () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.   

## Perhe ja koulutus
Mäkelän vanhemmat olivat palstatilallinen Konsta Mäkinen ja Eriika Kallentytär. Hän kävi kansakoulun. 

## Jääkärikausi

Mäkelä työskenteli valajana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.   

## Suomen sisällissota
Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, jossa hän kaatui 2. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Juupajoen sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Torniossa. 

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland

### Viitteet
Erkki Mustonen

**Erkki Mustonen** () oli suomalainen jääkärialiupseeri.  

## Perhetausta ja koulutus
Mustosen vanhemmat olivat puuseppä Mikko Mustonen ja Anna Reetta Komulainen. Mustonen kävi kansakoulun.

## Jääkärikausi

Mustonen työskenteli puutarhurina Ruokolahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 7. toukokuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 24. heinäkuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 17. syyskuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet sijoitettiin 26. syyskuuta 1917 pioneerikomppaniaan. 

## Suomen sisällissota
Mustonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Mustonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Ruokolahdella. Hänet haudattiin Ruokolahden sankarihautaan.
 

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 . 
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Ralph Bunche

**Ralph Johnson Bunche** [bʌntʃ] (7. elokuuta 1904 Detroit – 9. joulukuuta 1971) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkija ja diplomaatti, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1950 sovittelustaan Palestiinan konfliktissa. Hän sai kaksi Yhdysvaltain korkeinta kunniamerkkiä: Yhdysvaltain kongressin kultaisen mitalin ja presidentin vapaudenmitalin.

## Elämäkerta
Bunche syntyi afroamerikkalaiseen perheeseen Michiganissa. Hänen isänsä oli parturi ja äitinsä harrastelijamuusikko. Perhe muutti Albuquerqueen New Mexicon osavaltioon, jotta vanhempien terveydentila kohentuisi. Melkein heti muuton jälkeen vanhemmat kuitenkin kuolivat ja Bunche joutui 12-vuotiaana isoäitinsä kasvatettavaksi Los Angelesiin. Isoäiti oli mustan liikkeen aktivisti.

Bunche oli koulussa, Jefferson High Schoolissa, loistava oppilas, ja hän suoritti opintonsa UCLAssa parhain arvosanoin vuonna 1927, jolloin hän valmistui kurssinsa parhaana. Hänet tunnettiin myös etevänä baseball-pelaajana. Oman värillisten yhteisönsä keräämillä varoilla hän lähti opiskelemaan Harvardin yliopistoon, jossa hän suoritti maisterin tutkinnon valtiotieteessä vuonna 1928. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1934, vaikka samaan aikaan hän jo opetti Howardin yliopistossa, jossa hän toimi vuodet 1928–1959 ja tapasi siellä myös tulevan vaimonsa Ruth Harrisin.

Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli aluksi CIA:n edeltäjän Office of Strategic Servicesin palveluksessa ja vuodesta 1943 lähtien Yhdysvaltain ulkoministeriössä. Hän myös osallistui Yhdistyneiden kansakuntien perustamiskokoukseen San Franciscossa vuonna 1945. Hän oli jo sodan loppuvaiheen aikana työskennellyt YK:n peruskirjan parissa, ja erityisesti yhteistyössä presidentin puolison Eleanor Rooseveltin kanssa hän keskittyi Ihmisoikeuksien julistukseen.

Vuoden 1947 lopulta Bunche omistautui Israelin ja palestiinalaisten konfliktin selvittämiselle. Tällöin hän palveli YK:ta sen Palestiinan komission sihteeristön päällikkönä. Vuonna 1948 hän työskenteli ruotsalaisen kreivi Folke Bernadotten kanssa yhteistyössä Palestiinan kysymyksessä. Bernadotten kuoleman jälkeen Bunchesta tuli Palestiinan-kysymyksen sovittelija, ja vuonna 1949 hän osallistui keskeisellä tavalla Israelin ja Palestiinan välisen rauhan solmimiseen. Siitä hänelle myönnettiin vuonna 1950 Nobelin rauhanpalkinto.

Tämän jälkeen Bunche jatkoi rauhantyötään YK:n välittäjänä Kongossa, Jemenissä, Kashmirissa ja Kyproksella. Vuonna 1955 hänet nimitettiin YK:n apulaispääsihteeriksi.

## Teokset
* Bunche, Ralph, *A World View of Race*. Washington, D.C.: Associates in Negro Folk Education, 1936
* Bunche, Ralph. *The Political Status of the Negro in the Age of FDR*, Chicago: University of Chicago Press, 1973
* Bunche, Ralph. *A Brief and Tentative Analysis of Negro Leadership*, NY, New York University Press, 2005
* Edgar, Robert R., ed. *An African American in South Africa: The Travel Notes of Ralph J. Bunche, 28 September 1937 – 1 January 1938*. Athens, Ohio University Press, 1992
* Henry, Charles P., ed. *Ralph J. Bunche: Selected Speeches and Writings*. Ann Arbor: University of Michigan Press, 1995.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Georges Mathieu

**Georges Mathieu** (27. tammikuuta 1921 Boulogne-sur-Mer – 10. kesäkuuta 2012 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan abstraktista taiteesta, ja hänen nimensä yhdistetään tavallisesti abstraktin ekspressionismin eurooppalaisena vastineena pidettyyn *tachisme*-liikkeeseen. 

Mathieu oli vuodesta 1975 Académie des Beaux-Artsin jäsen Pariisissa. Hän oli lisäksi Kunnialegioonan ritari.

## Lähteet
Cine-manga

**Cine-manga** tarkoittaa mangasarjakuvaa, joka on koottu animesta valituista still-kuvista. Suomessa ilmestyneitä cine-mangoja ovat esimerkiksi *[[Liikkuva linna]]* ja *[[Maameren tarinat (elokuva)|Maameren tarinoita]]*.

## Aiheesta muualla
* Tokyopop and Disney expand on Cinemanga Success
Superconducting Super Collider

**Superconducting Super Collider** (**SSC**) oli renkaanmuotoinen hiukkaskiihdytin, jota suunniteltiin rakennettavaksi lähelle Waxahachien kaupunkia, Texasissa. Sen ympärysmitaksi kaavailtiin 83 kilometriä (52 mailia) ja energiaksi 20 TeV per suihku (molempien yhteentörmäävien suihkujen yhteenlaskettu energia 40 TeV), joka olisi luultavasti riittänyt Higgsin bosonin luomiseen. Hankkeen ohjaaja oli Roy Schwitters, fyysikko, joka toimii Texasin yliopistossa Austinissa ja Harvardin yliopistossa.

## Kehitys
Hanketta luonnosteltiin joulukuun 1983 National Reference Designs Studyssa, jossa tutkittiin 20 TeV:in koneen teknisiä ja taloudellisia vaatimuksia. Department of Energyn mittavan tutkimuksen jälkeen 1980-luvun puolivälissä, rakennuspaikan hakeminen alkoi vuonna 1987. Projektin paikaksi valittiin Texas marraskuussa 1988 ja rakennustyöt alkoivat vuonna 1991. 17 kammiota kaivettiin ja 23,5 kilometriä (14,6 mailia) tunneleita porattiin loppuvuodesta 1993. Projekti peruutettiin liian suuriksi kasvaneiden kustannusten vuoksi.

 
## Lähteet
All Grown Up

**All Grown Up** () on yhdysvaltalainen Ipanat-piirrossarjan spin-off, jonka loivat Arlene Klasky ja Gábor Csupó. All Grown Up kesti kolme tuotantokautta, yhteensä 55 jakson verran vuosien 2003–2006 välisenä aikana.

Sarja kertoo Ipanat-animaatiosarjasta tuttujen hahmojen uusista seikkailuista, kun he ovat noin 9 vuotta vanhempia. Se keskittyy enimmäkseen heidän elämäänsä koulussa ja osittain sen ulkopuolella. 

## Äänirooleissa

## Aiheesta muualla
* TV.com  
* Nickelodeon.fi 
* Cooltoons2.com 
* Voice Chasers  
* The Dil-Alliance Headquarters
Tavataan välkkärillä

**Tavataan välkkärillä** (*As the Bell Rings*) on Britannian Disney Channelin tuottama tilannekomediasarja. Sarja perustuu italialaiseen formaattiin *[[Quelli dell’intervallo]]*. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Shakespearen lukioon. Sarja eroaa muista Disney Channelin tilannekomedioista siinä, että sarjassa käytetään vain yhtä lavastetta ja yhtä kameraa. Jaksot ovat myös hyvin lyhyitä, vain viisiminuuttisia.
Markkula

**Markkula** on suomalainen talonnimi ja myös sukunimi, joka on syntynyt siten, että talo on nimetty Markku-nimisen isännän mukaan. Tunnettuja nimenkantajia:

*Auli Markkula (1886–1950), pankki- ja vakuutusjohtaja
*Beritta Markkula (1950–2017), toimittaja ja kuvaussihteeri
*Hanna Markkula-Kivisilta (s. 1965), entinen kokoomuksen kansanedustaja
*Hannes Markkula (s. 1944), rikostoimittaja ja -kirjailija
*Joni Markkula (s. 1983), lentopalloilija
*Jorma Markkula, (1945–2024), teatteriohjaaja ja näyttelijä
*Juri Markkula (s. 1970), kuvataiteilija
*Lauri Markkula (s. 1983), muusikko, Negative-yhtyeen muusikko
*Markku Markkula (s. 1950), entinen kokoomuksen kansanedustaja
*Markku Markkula, juristi ja kirjailija
*Martti Markkula (1926–2004), professori ja kasvitieteilijä
*Mauno Markkula (1905–1959), taidemaalari
*Mike Markkula (s. 1942), amerikansuomalainen sijoittaja ja yksi Applen perustajista
*Mikko Markkula (s. 1981), kartanlukija
*Mikko Markkula (1947–2012), shakkituomari
*Miro Markkula (s. 2001), jääkiekkoilija
*Niko Markkula (s. 1990), jalkapalloilija
*Pekka Markkula (1948–1998), kääntäjä, musiikkitoimittaja ja kustannustoimittaja
*Reino Markkula (1928–1997), muusikko ja lauluntekijä
*Samu Markkula (s. 1994), jääkiekkoilija
*Seppo Markkula (s. 1961), raviohjastaja
*Tuomas Markkula (s.  1990), jalkapalloilija.

## Muuta
*Markkulan alikulkusilta, rautatiesilta Korpilahdella
*Markkulan silta, museosilta Kihniössä

## Lähteet
Euroopansampi

**Euroopansampi** eli **sampi** (*Acipenser sturio*) on uhanalainen eurooppalainen sampikalalaji.

## Ulkonäkö ja koko
Euroopansampi kasvaa tyypillisesti 50–150 senttimetriä pitkäksi, enimmillään jopa kuusimetriseksi, ja yleiseksi painoksi mainitaan 125&nbsp;kg. Kala voi kasvaa jopa 400-kiloiseksi. Euroopansampi on selkäpuolelta tummanharmaa, vatsapuolelta kellanvalkea. Sen kuono on pitkä ja leuasta törröttää viiksisäikeitä. Selkä on ryhmyinen.

## Levinneisyys
Euroopansampi oli aikaisemmin yleinen laajalti Länsi- ja Etelä-Euroopan rannikoilla, mutta jäljellä on enää yksi kuteva kanta Ranskassa Garonnejoessa. Sitä tavattiin Pohjanmeressä, Itämeressä, Englannin kanaalissa, Atlantin rannikolla, Välimeressä Ródoksen länsipuolella ja Mustanmeren länsi- ja eteläosissa.

## Elintavat
Euroopansammet viettävät ainakin osan elämästään merivedessä, mutta tulevat kutemaan jokiin. Koiraat lisääntyvät ensimmäisen kerran 10–12 vuoden ja naaraat 10–20 vuoden iässä. Lajin keskimääräiseksi sukupolvenväliksi on arvioitu 66 vuotta, ja ne voivat elää huomattavasti vanhemmiksi.

Sampi viihtyy lähellä mutaista pohjaa, josta se etsii ruokaa viiksisäikeiden avulla. Aikuiset yksilöt pysyttelevät jokisuulla, mutta ne nousevat kutemaan sorapohjalle lähemmäs latvavesiä.

## Suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee euroopansammen äärimmäisen uhanalaiseksi, koska siltä tunnetaan enää yksi populaatio ja sekin on heikkenemään päin. Vuonna 2010 arvioitiin, että lajia on luonnossa jäljellä 20–750 sukukypsää yksilöä; vuonna 2020 arvio oli 50.

Ranskassa on käynnissä euroopansammen in situ -suojeluohjelma, ja lajia suojellaan myös ex situ Ranskassa ja Saksassa. Lajia istutettiin vuosina 1995 ja 2007–2014. Vuonna 1995 istutetuista yksilöistä 3–5 prosenttia selviytyi.

Euroopansampi kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen 1.

## Itämeren sampi
Suomessa ja muualla Itämeren alueella alkuperäisenä tavatun ja 1900-luvulla hävinneen sammen katsottiin myös aiemmin kuuluvan tähän lajiin. 2000-luvun alun tutkimukset osoittivat, että täällä esiintynyt laji olikin atlantinsampi (sinisampi) (*Acipenser oxyrinchus*), jonka päälevinneisyysalue on Pohjois-Amerikassa.. Amerikkalaista atlantinsampea on sen jälkeen alettu viljellä ja istuttaa Itämereen. Sampien suomenkieliset nimet tarkistettiin vuonna 2023.

## Lähteet
Marc Gini

**Marc Gini** (s. 8. marraskuuta 1984, Castasegna, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka on erikoistunut tekniikkalajeihin, pujotteluun ja suurpujotteluun.

Gini alkoi kiertää maailmancupia vuonna 2003 ja ensimmäiset pisteensä hän saavutti kaudella 2005–2006, yhteensä 33. Seuraavalla kaudella Gini laski maailmancupissa neljä kertaa kymmenen parhaan joukkoon, joista paras sijoitus oli yhdeksäs Kranjska Goran pujottelussa. Kausi 2007–2008 alkoi Ginin kohdalla loistavasti, sillä hän voitti kaikkien yllätykseksi kauden avauspujottelun Itävallan Reiteralmissa. Tämän jälkeen hän on sijoittunut maailmancupissa kymmenen parhaan joukkoon kolme kertaa ollen parhaimmillaan kuudes (tilanne 2.3.2010). Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli pujottelussa viidestoista.

Gini on voittanut Sveitsin pujottelumestaruuden neljä kertaa, vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2009, suurpujottelumestaruuden vuonna 2006 ja superyhdistetyn mestaruuden 2008.

Hänen siskonsa Sandra Gini on myös alppihiihtäjä.

## Lähteet
*
## Aiheesta muualla
*Marc Ginin kotisivut 
*Tilastoja