open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Olhavan piiri

**Olhavan piiri** () on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Venäjällä. Piiri on perustettu vuonna 1927. Sen pinta-ala on 5&nbsp;016 neliökilometriä ja asukkaita on 95&nbsp;200 henkeä.

## Sijainti ja luonto

Olhavan piiri sijaitsee Laatokan eteläpuolella Olhavajoen molemmin puolin. Pohjoisessa se rajoittuu Leningradin alueen Lotinapellon, idässä Tihvinän, etelässä Kirišin ja lännessä Kirovskin piireihin.

Olhavan lisäksi muita suuria jokia ovat Laatokkaan laskevat Säsjoki ja Paksujoki.

## Historiaa

Olhavan ja Ladožkajoen yhtymäpaikassa sijaitsee Staraja Ladoga, joka oli yksi Venäjän ensimmäisistä kaupungeista. Olhavajokea pitkin on kulkenut viikinkien idäntie. Keskiajalla seutu kuului Novgorodin Vatjan ja Äänisen viidenneksiin. 1700-luvun alussa siitä tuli osa Pietarin lääniä.

## Hallinto

Piirin hallinnollinen keskus on Olhavan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Sjasstroin ja Uuden Laatokan kaupungit sekä 12 maalaiskuntaa: Berežki, Hvalovo, Issad, Kiselnja, Koltšanovo, Paša, Potanino, Selivanovo, Sviritsa, Usadištše, Staraja Ladoga ja Vyndin Ostrov.

Piirin päämies on Jevgeni Gorbatšov, piirihallinnon päämies Aleksei Savinov.

## Talous

Piirissä on selluloosa- ja paperi-, metalli-, kemian, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan ja vihannesten viljelyyn.

## Liikenne

Olhavan piirin kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen rautatie, josta Olhavan kaupungissa haarautuvat radat Vologdaan ja Tšudovoon. Piirin läpi kulkee myös Pietarin ja Murmanskin välinen maantie, josta haarautuu Uuden Laatokan luona autotie Tihvinään ja Vologdaan.

## Kulttuuria ja nähtävyyksiä

Seudun huomattavin nähtävyys on Staraja Ladogan museoalue.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Olhavan piirin sivusto 
* Olhavan piiri Leningradin alueen sivustolla 
* Olhavan piiri Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa
Kiukaisten kulttuuri

**Kiukaisten kulttuuri** oli Lounais-Suomen kivikauden viimeinen jakso, joka ajoittui välille 2350–1800 eaa. tai 2000–1500/1300 eaa. Sen esineistö yhdisti varhaisemman kampakeraamisen ja myöhäisemmän nuorakeraamisen kulttuurin piirteitä. Kiukaisten kulttuurin alue ulottui rannikolla Merenkurkusta Viipurinlahdelle. Ajanjakso on nimetty Matti Kauppisen Kiukaisten Uotinmäestä löytämien asuinpaikkojen mukaan.

## Kiukaisten kulttuuri
Kiukaisten kulttuuri rannikkoseuduille sijoittui aikaisemman vasarakirveskulttuurin alueelle. Kiukaisten kulttuurissa tunnettiin myös maanviljely. 

Kiukaisten ajan esineistö sekoitti kahta kulttuuria: kampakeraamisen ajan työkalutyypit ja vasarakirveskulttuurin reikäkirveet olivat käytössä rinnan. Keramiikka taas sisälsi sekä kampa- että nuorakeraamisia piirteitä. Tämän on katsottu johtuvan siitä, että mantereiseksi kiristyvä ilmasto pakotti kampakeraamisen ja nuorakeraamisen kulttuurin väestöt liittymään toisiinsa. Keraamiset astiat olivat tasapohjaisia ja leveäsuisia sekä runsaasti koristeltuja.

Kielen on aiemmin oletettu olleen suomalais-ugrilaista, mutta kulttuurin kieltä uskottiin muokanneen myös vaikutteet jostakin varhaisesta indoeurooppalaisesta kielestä. Näin ollen kyseessä voisi olla jokin pohjoinen indoeurooppalainen esikantagermaaninen-esikantabalttilainen kieli vasarakirveskulttuurin jäämistönä. Aiemmin nuorakeraamiseen kulttuuriin yhdistettiin kantabalttilainen lainasanakerrostuma, mutta kielitieteen kannalta ajoitus on sille liian varhainen. Viime vuosina on kuitenkin perusteltu nyksisen Suomen alueen uralilaistuneen aiemmin oletettua myöhemmin. 

Kalastus oli kulttuurin pääelinkeino. Merellinen elämä loi yhteyksiä meren yli Skandinaviaan ja Baltiaan, joiden esineistöä kulkeutui tuolloisen Suomen alueelle. Metsästyksen ja kalastuksen lisäksi ajalta on todisteita myös maanviljelystä, etenkin sisämaasta. Etelähämäläisten soiden kerrostumista on löydetty vehnän, ohran ja kauran siitepölyä, jotka on radiohiilimenetelmällä ajoitettu 3&nbsp;500–4&nbsp;000 vuotta vanhoiksi. Lisäksi on löydetty jauhinkiviä ja piisirppejä, joiden vastineita tunnetaan nykyisestä Ruotsista. 

Itäisessä ja pohjoisessa Suomessa vallitsi Kiukaisten kulttuurin aikaan niin sanotun Pöljän keramiikan kulttuuri. Tällä kulttuurilla oli yhteyksiä itään. Kiukaisten esineistöä, reikäkirveitä ja tasatalttoja kulkeutui myös Karjalankannakselle ja Laatokalle asti.

Nykyään Kiukaisten kulttuurin katsotaan olleen kielellisessä ja kulttuurillisessa mielessä umpikuja. Sen valmistamisen katoamista seurasi monen sadan vuoden mittainen muinaisjäännöslöytöjen suhteen niukka aika, niin Lounais-Suomessa kuin myös Virossa. Sama kulttuurikatkos näkyy myös Suomen sisämaassa.

## Lähteet
Juppi

**Juppi**-sanaa () on käytetty koulutetusta, menevästä ja muodikkaasta (kaupunkilais)nuoresta, joka pyrkii etenkin taloudelliseen menestykseen. Sanaa käytetään yleensä kielteisessä sävyssä kuvaamaan kaupunkilaista hienostelijaa. Jupin vastakohta on juntti.

## Historiaa
Termi *young urban professional* syntyi Yhdysvalloissa 1980-luvun alussa markkinatutkimuksen piirissä kuvaamaan tiettyä kuluttajaryhmää. Lehtitoimittajat ottivat sen pian kriittiseksi tavaksi kuvata uutta nuorta, itsevarmaa ja materialistista työelämän sukupolvea. Vuonna 1984 liikemieheksi ryhtyneestä entisestä anarkististen YIP-puolueen (*Youth International Party*) johtajasta Jerry Rubinista tehty lehtijuttu ”From Yippies to Yuppies” (*Chicago*-aikakauslehti, toukokuu 1980) kiteytti yhdysvaltalaisten nuorten muuttumisen 1970-luvulta 1980-luvulle tultaessa sodanvastaisista idealisteista opportunistisiksi oman edun tavoittelijoiksi. Vuonna 1983 ilmestyi satiirinen *The Yuppie Handbook* pukeutumisohjeineen, ja *[[Newsweek]]*-aikakauslehti julisti vuoden 1984 ”juppien vuodeksi”. Kirjailija   Jay McInerney (*Manhattanin valot*, 1984) kiteytti New Yorkin 1980-luvun juppikulttuurin taidoksi ”olla oikeassa paikassa oikeaan aikaan oikeissa vaatteissa”.

Suomessa juppi-termiä alettiin käyttää keskusteluissa keväällä 1985. Sosiologi Jeja-Pekka Roos määritteli jupin 
vuonna 1986 *[[Talouselämä (lehti)|Talouselämä]]*-lehdessä seuraavin kriteerein, jotka tosin olivat peräisin *Yuppie Handbookista*:

”Mies tai nainen, joka 1) asuu suurkaupungissa, 2) väittää olevansa 25–45-vuotias, 3) tavoittelee kunniaa, arvostusta, tunnustusta, kuuluisuutta, sosiaalista asemaa, valtaa tai rahaa, 4) harrastaa bruncheja viikonloppuisin ja tekee iltaisin töitä.”

Roosin mielestä jupit olivat uutta keskiluokkaa, nuoria joilla oli vanhempiaan parempi koulutus ja paremmat tulot ja jotka nauttivat luksustavaroiden ja -palvelujen ostamisesta. Aiemmin tällaisia ihmisiä oli kutsuttu *nousukkaiksi*. Suomessa jupin vastakohdaksi löydettiin suomalaisperäinen sana *juntti*, köyhä ja kouluttamaton maalaistollo.

Kirjan *Jupin muistelmat* (Otava, 1997) kirjoittanut Pekka Rislakki sanoo juppiutta parhaiten kuvaavan kolme ”ismiä”: hedonismi, individualismi ja materialismi.

## Lähteet
Eton

**Eton** on noin  asukkaan kaupunki ja kunta (*civil parish*) Berkshiren kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se kuuluu Windsorin ja Maidenheadin yhtenäishallintopiiriin ja sijaitsee Thamesjoen varrella, Windsorista katsottuna vastakkaisella rannalla. Kaupunki on kuuluisa vuonna 1440 perustetusta Eton Collegesta, joka on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan tunnetuimmista ja arvostetuimmista yksityiskouluista ().

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kulosaaren metroasema

**Kulosaaren metroasema** () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista ja yksi sen vanhimmista asemista. Se valmistui asemista ensimmäisenä, ja avattiin liikenteelle 1. kesäkuuta 1982. Se palvelee Kulosaaren kaupunginosaa Helsingin kantakaupungin ja Herttoniemen välissä. Kulosaaressa metrorata kulkee saarta halkovan Itäväylän ja sen vierellä olevan Kulosaaren puistotien välissä.

Kulosaaren metroasema sijaitsee 1,816 kilometrin etäisyydellä Kalasataman asemasta ja 1,442 kilometrin päässä Herttoniemen asemasta. Vuonna 2025 Kulosaaren metroasemaa käytti arkipäivisin keskimäärin 6&nbsp;300 matkustajaa.

## Historia

Aseman peruskorjaus aloitettiin kesäkuussa 2010. Korjauksessa aseman kaikki pinnat uusittiin ja lippuhalliin rakennettiin liukuportaat. Myös aseman valaistus uusittiin ja laiturin katosta pidennettiin. Aseman itäiseen päähän rakennettiin uusi hätäuloskäynti. Peruskorjauksen aikana metrot eivät pysähtyneet asemalla. Asema oli tarkoitus ottaa osittain käyttöön vuoden 2010 lopulla, mutta se avattiin kesäkuussa 2011. Lopullisesti peruskorjaus valmistui saman vuoden syyskuussa.

## Arkkitehtuuri
Aseman alkuperäisilmeen suunnittelivat Jaakko Ylinen ja Jarmo Maunula. Vuonna 2011 valmistuneesta peruskorjauksesta vastasi arkkitehtitoimisto HMT, jossa Maunula oli jälleen kerran pääsuunnittelijana yhdessä Jukka Sallisen kanssa.

Asemalaituri oli alun perin rakennettu kolmen vaunuparin eli 135 metrin mittaiseksi, mutta siitä katettu osuus oli vain 54 metriä pitkä. Katetulla osuudella oli tuulelta suojaavat seinät, joihin oli kiinnitetty oranssi-valkoinen opaste- ja informaationauha. Lippuhallista asemalaiturille kulki portaat ja yksi hissi, mutta ei liukuportaita.

Peruskorjauksen jälkeen laiturialuetta muokattiin palvelemaan 90 metrin pituisia kahden vaunuparin junia. Laiturialue katettiin koko siltä pituudelta, erona aiempaan myös radan päältä. Asemalaiturin seinistä tuli kokonaan lasipintaisia ja niistä poistettiin opaste- ja informaationauha. Muita pintamateriaaleja uusittiin myös laajalti. Katetun laiturialueen päässä on peruskorjauksen yhteydessä rakennettu hätäuloskäynti. Tämän taakse jäävä 90 metriä ylittävä laituriosuus suunniteltiin peruskorjauksessa purettavaksi, mutta se on jäänyt alkuperäisasuunsa. Tällä kattamattomalla laituriosuudella ei tosin matkustajille ole juuri toiminnallista käyttöä.

Kulosaaren metroasema on Siilitien ohella Helsingin metron ainoita asemia, joista laiturialueelta ulos pääsee ainoastaan yhdellä hissillä. Kaikilla muilla metroasemilla on vähintään kaksi hissiä. Kulosaari on myös Siilitien ohella Helsingin ainoita metroasemia, missä laiturialueelta löytyy kattamattomia osuuksia. Kulosaaren metroasemalla poistuminen laiturialueelta tapahtuu metroradan alapuolelta, kun yleensä poistuminen tapahtuu sen yläpuolelta. Vastaava järjestely on käytössä myös Kalasataman, Siilitien ja Mellunmäen asemilla.

## Kuvia

Tiedosto:Kulosaari metro station entrance April 2022.jpg|Sisäänkäynti.
Tiedosto:Kulosaari metro station (Helsinki, Finland) outside September 2023.jpg|Laiturirakennus.
Tiedosto:Kulosaaren metroasema.jpg|Aseman laituri ennen peruskorjausta.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Herttoniemen metroasema

**Herttoniemen metroasema** () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista Itä-Helsingissä. Se palvelee yhdessä Siilitien metroaseman kanssa laajempaa Herttoniemen kaupunginosaa, ja liityntäliikenteen välityksellä myös muun muassa Laajasaloa. Asema sijaitsee osoitteessa Hiihtomäentie 17, Itäväylän kupeessa, Herttoniemen kiertoliittymän vieressä. Aseman yläpuolella on Herttoniemen linja-autoterminaali.

Herttoniemi oli yksi Helsingin metron ensimmäisenä avatuista asemista, 1. kesäkuuta 1982. Aseman suunnittelivat Jaakko Ylinen ja Jarmo Maunula. Vuonna 2025 Herttoniemi oli Itä-Helsingin toiseksi vilkkain ja koko metron viidenneksi vilkkain asema. Sitä käytti arkipäivisin keskimäärin 29&nbsp;300 matkustajaa.

## Nimi
Vielä suunnittelu- ja rakennusvaiheessa Herttoniemen metroasemaa kutsuttiin **Hiihtäjäntien metroasemaksi**. Asema mainittiin nimeltä jo ainakin vuonna 1965. Nimen nähtiin kuitenkin olevan harhaanjohtava, sillä tuleva asema sijaitsi Hiihtomäentien, ei Hiihtäjäntien varrella. Loppuvuodesta 1979 Helsingin kaupunginhallitus vahvisti aseman nimeksi Herttoniemi.

## Tulevaisuus
Helsingin kaupungin mukaan metroasema ja bussiterminaali ovat tiloiltaan riittämättömiä. Lehdistössä asemaa on kuvailtu myös huonokuntoiseksi ja ankeaksi. Ylikuormittumisen estämiseksi Herttoniemeen kaavaillaan suurempaa linja-autoterminaalia sekä uusia tiheävuorovälisiä bussiyhteyksiä Pasilaan ja Rautatientorille. Laajasalosta metroasemalle suuntautuvaa liityntäliikennettä pyritään vähentämään Kruunusillat-raitioyhteydellä keskustaan. Terminaalin uudistuksen lisäksi metroaseman päälle suunnitellaan uusia asuin- ja toimistorakennuksia niin kutsuttuun hybridikortteliin.

## Kuvia

Tiedosto:Herttoniemi metro station (Helsinki, Finland) outside, September 2023.jpg|Asemarakennus
Tiedosto:Herttoniemi metro station in Länsi-Herttoniemi, Helsinki, 2022 May.jpg|A-sisäänkäynti ja bussikatos toukokuussa 2022
Tiedosto:Herttoniemi metro station (Helsinki, Finland) entrance B, September 2023.jpg|B-sisäänkäynti syyskuussa 2023
Tiedosto:Herttoniemi metro station (Helsinki, Finland) ticket hall, September 2023.jpg|Aseman ylätasanne ja lippuhalli
Tiedosto:Herttoniemi metro station (Helsinki, Finland) western (C) entrance outside Jan 25, 2024.jpg|C-sisäänkäynti on K-Supermarketin yhteydessä
Tiedosto:Herttoniemi metro station (Helsinki, Finland) western (C) entrance tunnel Jan 25, 2024.jpg|C-sisäänkäynniltä johtava käytävä laituritasolle


## Katso myös
* Luettelo Helsingin metron asemista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Siilitien metroasema

**Siilitien metroasema** () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista. Se palvelee Länsi-Herttoniemen  eli Siilitien aluetta sekä Herttoniemen yritysaluetta Itä-Helsingissä. Asema sijaitsee Siilitien ja Itäväylän liittymäkohdassa osoitteessa Siilitie 2. Kyseessä on Helsingin ainoa kadun tai tien mukaan nimetty metroasema.

Siilitien metroasema sijaitsee 1,367 kilometrin etäisyydellä Herttoniemen metroasemasta ja 2,064 kilometrin päässä Itäkeskuksen metroasemasta. Siilitien ja Itäkeskuksen metroasemien väliin on tulevaisuudessa suunniteltu tulevan Roihupellon metroasema, jonka tarkoituksena olisi palvella erityisesti Roihuvuoren kaupunginosaa ja viereistä Roihupellon teollisuusaluetta.

Vuonna 2025 Siilitien asemaa käytti arkipäivisin keskimäärin 8&nbsp;700 matkustajaa.

## Historia
Siilitie oli yksi Helsingin metron ensimmäisenä avatuista asemista, kun se avattiin 1. kesäkuuta 1982. Aseman suunnittelivat Jaakko Ylinen ja Jarmo Maunula. Siilitien metroaseman kohdalle valmistui vuonna 1971 metron koeradan myötä väliaikainen puulaituri, josta ensimmäiset metron koejunat kulkivat Vartiokylän metrovarikolle.

Loppuvuodesta 2011 tehtiin päätös aseman peruskorjaamisesta, jonka arvioitiin maksavan yhteensä 9,4 miljoonaa euroa. Peruskorjauksen aikana remontoitiin lippuhalli, laiturikatos ja laituri. Kiviportaat ja yhdet liukuportaat korvattiin kolmen liukuportaan rivistöllä, jossa normaalisti yksi liukuporras johtaa ylös metroasemalle ja kaksi alas. Lisäksi asemalla tehtiin samalla automatisointiin liittyvät työt, joiden lisäksi aseman viihtyisyyttä, turvallisuutta ja ekologisuutta parannettiin LVI- ja sähköjärjestelmiä uusimalla sekä asentamalla aseman katolle aurinkopaneelit. Sen lisäksi laiturialueelle rakennettiin uusi poistumistie, ja sisäänkäyntihalli sai kioskin ja automaattivessan. Peruskorjaus valmistui kesäkuussa 2013. Työ palkittiin Vuoden 2013 Teräsrakenne -palkinnolla.

## Kuvia

Tiedosto:Siilitie metro station outside (Helsinki, Finland) Mar 18, 2024.jpg|Asemarakennus.
Tiedosto:Siilitie metro station entrance April 2022.jpg|Sisäänkäynti.
Tiedosto:Siilitien metroasema (katutaso).JPG|Aseman sisäänkäynti vuonna 2008 ennen peruskorjausta.
Tiedosto:Siilitien metroasema, Helsinki.jpg|Asemalaituri ennen peruskorjausta.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Metro.fi: Siilitien metroasema valmis vasta keväällä
Face the Heat

**Face the Heat** on saksalaisen hard rock-yhtye Scorpionsin kahdestoista studioalbumi vuodelta 1993. 

Sanoituksiltaan levy on vaihteleva ja käsittelee muun muassa maailmanpolitiikkaa, insestiä, verotusta sekä naisten ja miesten välisiä suhteita. Kappale "Alien Nation" kertoo esimerkiksi Saksan jälleenyhdistymisestä. Albumi oli ensimmäinen ilman pitkäaikaista basistia Francis Buchholzia ja rumpali Herman Rarebellin viimeinen. Singleinä albumilta julkaistiin kappaleet "Alien Nation", "Woman" ja "Under the Same Sun".

## Kappaleet

## Listasijoitukset

## Kokoonpano
*Klaus Meine - laulu
*Rudolf Schenker - kitara, sitar, E-Bow, taustalaulu
*Matthias Jabs - kitara, slide-kitara, talk box
*Ralph Rieckermann - basso
*Herman Rarebell - rummut, perkussiot

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Esko Helle

**Esko Antero Helle** (28. toukokuuta 1938 Janakkala – 3. tammikuuta 2014 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän toimi Vasemmistoliiton ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana vuosina 1983–2003. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988 ja eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1988–1997.

## Elämä ja ura
Helle valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1958. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1961 ja toimi opiskeluaikanaan Akateemisessa Sosialistiseurassa. Helle valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1966 ja työskenteli hammaslääkärinä Hämeenkyrössä 1966–1973 sekä Janakkalassa 1973–1983. Hän oli naimisissa vuodesta 1965 Paula Helteen (os. Andreasén) kanssa ja heillä on kaksi tytärtä. 

Politiikasta Helle kiinnostui jo koululaisena SKDL:ssä toimineen isänsä kautta. Hän oli SKDL:n ehdokas vuoden 1960 kunnallisvaaleissa. Eduskuntaan Helle nousi vuoden 1983 vaaleissa kuudennella yrittämällä Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän lukeutui SKDL:n sosialisteihin ja korosti liiton itsenäisyyttä SKP:stä. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988, jolloin puolueen sisäiset ristiriidat kärjistyivät ja SKP:n vähemmistö erotettiin puolueesta sekä eduskuntaryhmästä. Hän kertoi myöhemmin, ettei viihtynyt tehtävässä. 

Kansanedustajana Helle erikoistui ulkopolitiikkaan ja perustuslakiin. Helteestä tuli vasemmiston johtava hahmo valtiosäännön kysymyksissä. Hän otti usein kipakasti mutta aina korrektisti yhteen edustajatoverien ja presidenttien kanssa. Hän ajoi parlamentin vahvempaa asemaa ja presidenttivallan karsimista.

Helle kuului Janakkalan kunnanvaltuustoon yhtämittaisesti vuodesta 1977 kuolemaansa asti ja sitä ennen Hämeenkyrön valtuustoon 1969–1973. Presidentin valitsijamieheksi Helle valittiin SKDL:n listalta vaaleissa 1978 ja Liike 88:n listalta 1988.

## Yksityiselämä

Helle harrasti historiaa, kirjallisuutta ja pyöräilyä. Lisäksi hän osallistui Iijokisoutuun vuosina 1983–2013 kahta kertaa lukuun ottamatta. Junamatkustamisenkin puolestapuhujana tunnettu Helle järjesti 75-vuotisjuhlakseen valtiosääntöseminaarin Turengin vanhalla asemalla. 

Tammikuussa 2014 Helle kuoli 75-vuotiaana nopeasti edenneeseen syöpään hämeenlinnalaisessa saattohoitokodissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kemerovo

**Kemerovo** (venäjäksi Ке́мерово) on Kemerovon alueen pääkaupunki Tomin ja Iskitimin yhtymäkohdassa Keski-Siperiassa Venäjällä. Matkaa Venäjän pääkaupunkiin kertyy 3&nbsp;482 kilometriä.

## Historia
Nykyisen Kemerovon kaupungin alueella on ollut useita asutuskeskuksia historian saatossa. Vuonna 1657 perustettiin *Verhotomski*-niminen asutus Tomskin ja Kuznetskin linnoituksen välisen tien varteen. Vuonna 1701 perustettiin *Štšeglovo*-niminen kylä Tomin rannalle. Kemerovon kylä perustettiin 1734. Vuonna 1859 alueella oli seitsemän kylää: *Štšeglovka, Kemerovo, Jevseevo, Krasni Jar, Kur-Iskitim, Davjdovo ja Borovaja*. Ensimmäiset kivihiililöydöt tehtiin 1721 ja ensimmäiset kaivokset perustettiin 1907. Ensimmäinen kemianteollisuuslaitos perustettiin 1916.

Rautatieyhteyden valmistumisella oli suuri merkitys alueen teollisuuden kehittymiselle. Štšeglovosta tuli kaupunki 1918, johon myös Kemerovon kylä liitettiin. Vuonna 1932 Štšeglovo nimettiin Kemerovoksi. Kemerovon alueen pääkaupunki siitä tuli 1943.

## Maantiede
Kemerovossa vallitsee mannerilmasto. Tammikuun keskilämpötila on -&nbsp;18&nbsp;°C ja heinäkuun +&nbsp;20&nbsp;°C. Vuotuinen sademäärä on vähäinen, noin 420 mm. 

## Asukasluvun kehitys
* *  40&nbsp;000 (1917)* (vain Štšeglovon kylä)
* 499&nbsp;900 (1997)
* 494&nbsp;000 (1999) 
* 489&nbsp;300 (2002)
* 532&nbsp;981 (2010)
## Talous
Kemerovo sijaitsee Kuznetskin teollisuusalueella ja on merkittävä teollisuuskeskus. Kaupungin teollistuminen tapahtui neuvostoaikana. Kaupungissa on laajamittaista kemianteollisuutta ja kaupungin ympäristöstä louhitaan kivihiiltä. Neuvostoliiton romahduksen jälkeen kaupungin teollisuus on taantunut ja työttömyys kasvanut. Kaupungista johtaa rautatie Siperian radalle ja Novokuznetskiin. 

## Oppilaitokset
Kemerovossa on viisi korkean asteen oppilaitosta: Kemerovon yliopisto (perustettu 1973), Kuzbassin teknillinen yliopisto, Kemerovon lääketieteellinen akatemia, Kemerovon taideakatemia ja Kemerovon maatalousinstituutti.

## Urheilu
Jääpallo on Kemerovossa hyvin suosittua. Kemerovolaisseura Kuzbass pelaa Venäjän jääpallon superliigassa ja joukkue kuuluu maan parhaimpiin. Kuzbassin otteluissa on parhaimmillaan yli 25&nbsp;000 katsojaa. 
Kemerovossa pelattiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2007.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Web-Kameranäkymä Kemerovon teatteriaukiolle
Reijo Käkelä

**Reijo Kalevi Käkelä** (s. 2. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) pääsihteeri (1984–1988) sekä yhdeksäs ja viimeinen puheenjohtaja (1988–1990). 

Käkelä oli aktiivisesti mukana 1980-luvun lopun suunnitelmissa Vasemmistoliiton perustamiseksi. Hän kuitenkin jätti projektin jo ennen puolueen perustamista ja siirtyi Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen. 

Käkelä kuului 1980-luvun puolivälissä myös Suomen Kommunistisen Puolueen poliittiseen toimikuntaan. Hän liittyi puolueeseen vuonna 1971. Käkelä oli Sadankomitean julkaiseman *[[Ydin (lehti)|Ydin]]*-lehden päätoimittaja vuosina 1970–1971.

Koulutukseltaan Käkelä on teologian kandidaatti. Hän on toiminut opetusministeriössä erikoistutkijana (1972–1984), neuvottelevana virkamiehenä (1990–1991) ja kulttuuriasiainneuvoksena (1991–). Hänen puolisonsa oli lastenkirjailija Kaarina Helakisa.

## Lähteet
Mary Leakey

**Mary Douglas Leakey** (o.s. **Nicol**, 6. helmikuuta 1913 Lontoo – 9. joulukuuta 1996) oli brittiläinen antropologi.

Hänen tutkimusryhmänsä löysi ensimmäisen fossiilisen homininin kallon Rusingan saarelta. Suurimman osan urastaan hän työskenteli miehensä Louis Leakeyn kanssa Olduvain rotkossa kaivaen esiin varhaisten homininien työkaluja ja fossiileja, muun muassa ihmisen apinankaltaisen esi-isän, 25 miljoonaa vuotta vanhan *[[Proconsul africanus|Proconsul africanuksen]]* kallon vuonna 1948. Hän löysi vuonna 1959 homininkallon jonka hänen ja hänen miehensä nimesivät aluksi nimellä *Zinjanthropus boisei*, myöhemmin se nimettiin uudestaan Australopithecus boisei nimelle. Sen iäksi määriteltiin 1,75 miljoonaa vuotta ja se muutti koko ihmisen suvun ajoitusta. Hän myös löysi vuonna 1978 Laetolin jalanjäljet jotka ovat ihmisen esi-isän jättämät jalanjäljet. Näistä pystyssä kävelevien kolmen hominin jäljistä saatiin tietoa vanhinpien hominien käyttäytymisestä.

Mary Leakeyn isä oli taidemaalari ja perhe muutti usein vieraillen myös Italiassa ja Ranskassa. Vähän myöhemmin perhe muuttikin Dordogneen Ranskaan. Läheisessä Cabreret’ssa Abbe Lemozi johti kaivauksia ja nuori Mary kiinnostui esihistoriasta. Isän kuoltua 1926 Mary kävi katolista luostarikoulua, muttei viihtynyt siellä ja hänet erotettiin koulusta useasti. Koulun jälkeen hän kävi arkeologian ja geologian luennoilla Lontoon yliopistossa. Uransa hän aloitti kuvittamalla Gertrude Canton-Thompsonin kirjan *The Desert Fayoum*. Dr. Canton-Thompsonin kautta hän tutustui Louis Leakeyyn. Tämä näytti Maryn piirroksia Louisille, joka pyysi Maryä kuvittamaan myös oman kirjansa *Adam’s Ancestors* (Aatamin esi-isät). He menivät naimisiin 1936 ja saivat kolme poikaa: Jonathan (1940), Richard (1944) ja Philip (1948). 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
*
Suomalaiset eurokolikot

**Suomalaiset eurokolikot** ovat Suomelle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli (klaava) on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta tunnuspuolen (kruuna) jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen.

Suomen kansallisen puolen ovat suunnitelleet:
* 1–50&nbsp;c: Heikki Häiväoja
* 1&nbsp;€: Pertti Mäkinen
* 2&nbsp;€: Raimo Heino

Vuosien 1999–2006 kolikoiden kansallisella puolella on pieni *M*-kirjain (katso sapelin kahvan alle), joka tulee rahat lyöneen Suomen Rahapajan toimitusjohtajan Raimo Makkosen sukunimen ensimmäisestä kirjaimesta. Tätä merkintää kutsutaan *rahamestarin merkiksi*. Vuodesta 2007 lyödyissä eurokolikoissa alettiin käyttää M-kirjaimen sijaan Rahapajan liikemerkkiä (runsaudensarvi josta tulee ulos kolikoita) ja kolikkoihin lisättiin Suomen maatunnus FI. Vuonna 2008 Rahapajan liikemerkki siirrettiin kolikon reunasta keskemmälle kolikkoa. Vuodesta 2011 alkaen Rahapajan liikemerkki muuttui (leijonavaakuna ympyrän sisällä).

Suomalaisia yhden ja kahden sentin kolikoita on lyöty suurehkoja määriä etupäässä keräilijöitä varten. Niitä ei Suomessa juuri tarvita maksuvälineinä, koska Suomessa, toisin kuin useimmissa muissa euromaissa, käteismaksut pyöristetään viidellä jaolliseen senttimäärään.

## Eurokolikot

### 1999–2006

### 2007

### Lyöntimäärät
Suomessa liikkeelle laskettujen euroarvoisten käyttökolikoiden lyöntimäärät, miljoonaa kappaletta

## Kahden euron erikoisrahat

Vuodesta 2004 lähtien on euroalueella laskettu liikkeelle kansallisia erikoiskaksieuroisia juhlistamaan henkilöitä tai tapahtumia. Erikoisrahat ovat käypää valuuttaa koko euroalueella. Suomi on laskenut liikkeelle kahden euron erikoisrahan vuosittain. Euromääräiset erikoisrahat julkaistaan EU:n lehdessä.

## Suomalaiset euroarvoiset juhlarahat

Suomi julkaisee euroarvoisia juhlarahoja. Tyypillisesti joka vuosi liikkeelle lasketaan perusmetallinen 5&nbsp;€:n kolikko, kaksi hopeista 10&nbsp;€:n kolikkoa ja kultainen kolikko. Kultaisten juhlarahojen nimellisarvo on ollut 20&nbsp;€, 50&nbsp;€ tai 100&nbsp;€.

Luettelo julkaistuista juhlarahoista on Rahapajan sivuilla http://www.suomenrahapaja.fi/fin/juhla-ja-kerailyrahat/tuotesarjoittain/suomalaiset-juhlarahat.

### 5 euroa

### 10 euroa

### 20 euroa

### 50 euroa

### 100 euroa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Valtiovarainministeriön tiedote EU:n laajentumisen erikoisrahasta 
*Valtiovarainministeriön tiedote YK-erikoisrahasta 
*Suomalaiset juhlarahat (Suomen Rahapaja)
*Suomalaiset juhlarahat (suomen moneta)
*Suomen juhlarahat tietoineen ja kuvineen
*Suomen Pankin tiedote eurokolikoiden lyöntimääristä
* Keraily.info: Suomi erikoiseurot 2004-2012
Eton College

**King's College of Our Lady of Eton beside Windsor** (yleensä **Eton College**) on yksityiskoulu (*[[public school]]*) Etonin kaupungissa, Englannissa. Se on sisäoppilaitos 13–18 -vuotiaille pojille ja yksi Yhdistyneen kuningaskunnan arvostetuimpia kouluja. 

Koulun perusti Englannin kuningas Henrik VI jo vuonna 1440. Hänen suurisuuntaisia suunnitelmiaan koulurakennuksesta ei ehditty toteuttaa ennen Henrikin syrjäyttämistä vallasta. Nykyisin koulun sisäpihaa reunustavat enimmäkseen vuonna 1694 valmistuneet rakennukset.

Koulussa on noin 1 300 oppilasta (joista noin 15 % ulkomaalaisia), noin 250 vuosiluokkaa kohti. Lukukausimaksu on lähes 30&nbsp;000 puntaa vuodessa (noin 10&nbsp;000 puntaa lukukaudessa) lisämaksuja huomioon ottamatta.

Suurin osa Yhdistyneen kuningaskunnan kuningasperheestä on käynyt koulunsa Etonissa. Koulusta on myös tullut 20 maan pääministeriä, esimerkkeinä William Pitt vanhempi ja Harold Macmillan. Monet kuuluisat tiedemiehet ja kirjailijat, muun muassa Eric Blair alias George Orwell ovat käyneet Etonia, kuten myös eräät kuvitteelliset hahmot (esimerkiksi James Bond).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Eton Collegen virallinen kotisivu
* Eton College Englannin kuuluisin oppikoulu, Helsingin Sanomat, 27.01.1935, nro 25, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Etonissa ei vain lueta läksyjä, siellä pelataan myös palloa, Kuva, 16.02.1938, nro 4, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Heinkel He 178

**Heinkel He 178** oli saksalainen, toisen maailmansodan aikainen, Heinkel Flugzeugwerken kehittämä maailman ensimmäinen suihkukoneen prototyyppi.

Heinkel Flugzeugwerke rahoitti Hans Joachim Pabst von Ohainin  tekemää suihkuvoimalaitetutkimusta 1930-luvun alussa. Syyskuussa 1937 Heinkelin tehtaalla Rostockissa koekäytettiin ensimmäistä saksalaista suihkuturbiinia. Siitä kehitettiin HeS 3-moottori, jonka työntövoima oli noin 4 500 Newtonia. Heinkelillä työskennellyt lentokoneinsinööri Sigfried Günter suunnitteli koelentokoneen, jossa uutta moottorityyppiä kokeiltiin. Heinkel He 178 -mallinimen saanut prototyyppi lensi ensi kerran 27. elokuuta 1939 koelentäjä Erich Warsitzin ohjaamana. Lento oli ensimmäinen suihkumoottorin voimalla lennetty lento.

Kone esiteltiin Valtakunnan ilmailuministeriötä johtaneille Ernst Udetille ja Erhard Milchille 1. marraskuuta 1939, mutta parhaita mäntämoottorikoneita hitaampana se ei herättänyt heissä kiinnostusta. Heinkelin tehdas oli valtiojohtoisessa järjestelmässä valittu valmistamaan ja kehittämään vain pommikoneita, ja osittain tästä syystä Heinkelin myöhemmin kehittämä He 280 ei päässyt sarjatuotantoon.

Prototyyppi sijoitettiin koelentojen jälkeen Deutsches Technikmuseumiin Berliiniin, jossa se tuhoutui liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä vuonna 1943.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
* 

### Viitteet
Sairaanvoitelu

**Sairaanvoitelu** (, , myös **rukousöljypalvelus**) on ortodoksisen kirkon mysteerio eli sakramentti. Siitä käytetään myös läntistä perintöä olevaa nimitystä ''sairaanvoitelu'' sekä nimitystä *öljypyhitys*. Mysteeriossa pyydetään öljyllä voitelemalla Jumalalta syntien anteeksi antoa sekä sairauksien paranemista.

Sairaanvoitelu ei ole sama kuin katolisen kirkon aiempi ns. viimeinen voitelu eli kuoleman mysteerio; ortodoksinen sairaanvoitelu on elämän ja parannuksen mysteerio. Mysteeriossa ihmiseen välittyy Jumalan parantava armo Pyhän Hengen siunaaman öljyn kautta.

Mysteerio muodostuu rukouksista sakramenttiin osallistuvan puolesta, öljyn pyhityksestä ja varsinaisesta tapahtumasta, öljyllä voitelusta. Vanhan käytännön mukaisesti toimitukseen pitäisi osallistua seitsemän pappia, mutta nykyään se etenkin Suomessa, jossa ortodoksien ja etenkin pappien lukumäärä on vähäinen, toimitetaan vain yhden papin toimituksena.

Mysteerio voidaan toimittaa yleisenä eli kaikille halukkaille ortodokseille, jotka kirkossa siihen haluavat osallistua, olivatpa sairaita tai eivät sekä yksityisenä, jolloin osallistujan oletetaan olevan jollain tapaa todella sairas.

Läntisenä lainana mysteerioon on nykyisin liitetty osallistuminen katumuksen mysteerioon, jolla näin viitataan viimeiseen voiteluun. Tämä tapa ei enää ole suositeltava yleisenä käytäntönä.

Erityisesti suuren paaston aikana toimitettavat yleiset sairaanvoitelut suoritetaan kirkossa, mutta yksityinen voidaan suorittaa myös muualla esimerkiksi kodissa tai vaikka sairaalassa.

## Aiheesta muualla
*Sairaanvoitelu eli rukousöljypalvelus / Ortodoksi.net
Ihosyöpä

**Ihosyöpä** tarkoittaa ihosoluista lähtöisin olevaa syöpäkasvainta. Se muodostuu yleensä ihon ylimpään kerrokseen eli epidermikseen. Ihosyövän tyyppi riippuu siitä, mistä soluista se on saanut alkunsa. Yleisimmät ihosyövät ovat tyvisolusyöpä, ihon okasolusyöpä ja melanooma. Harvinaisempia syöpätyyppejä ovat Kaposin sarkooma, dermatofibrosarkooma ja Merkelin solu -syöpä. Monesti ihosyövällä tarkoitetaan ainoastaan melanoomaa, joka on syöpätyypeistä vaarallisin. Ihosyöpään kuolee vuosittain Maailman terveysjärjestön WHO:n mukaan noin 48&nbsp;000 ihmistä.

## Ihosyöpätyypit
### Tyvisolusyöpä
Tyvisolusyöpiä tavataan eniten iäkkäillä ihmisillä. Kyseessä on harvoin kuolemaan johtava tauti. Se on yleensä poistettavissa yksinkertaisella iho-operaatiolla.

### Melanooma
Melanooma on melanosyyteistä lähtöisin oleva kasvain, joka jakautuu moniin eri alatyyppeihin. 
Melanooma on vaarallisin ihosyöpä, koska se lähettää helposti etäpesäkkeitä. Melanooma on yleistynyt rajusti kaikissa valkoihoisen väestön asuttamissa maissa. Esimerkiksi Suomessa todettujen melanoomien määrä on viisinkertaistunut 1950-luvulta nykypäivään. Yleistymisen syinä ovat ihmisten pukeutumisessa ja auringonotossa tapahtuneet muutokset, jotka altistavat aiempaa enemmän auringon säteilylle. 

Melanoomaa esiintyy muista ihosyövistä poiketen verrattain nuorilla ihmisillä. Puolet melanoomista saa alkunsa luomesta, joista suurin osa on kuitenkin vaarattomia. Jos luomi näyttää huolestuttavalta, se kannattaa näyttää lääkärille.

Varhainen melanooman havaitseminen ja ehkäisy ovat parhaat hoitokeinot. Varhaisessa vaiheessa havaittu ihomelanooma on hoidettavissa leikkauksella. Pitkälle edennyt melanooma voi levitä muihin elimiin.

### Okasolusyöpä
Ihon okasolusyöpä eli spinaliooma on suhteellisen harvinainen syöpä, mutta sekin on tavallisesti terveyskeskustasolla poistettavissa. Syöpäsolun hallittavuus riippuu pitkälti solun erilaistumisasteesta, jossa telomeerilla on merkittävä osuus.

## Esiintyminen
Ihosyöpä on huomattava ongelma etenkin Australiassa. Ihosyöpään kuolee vuosittain 1&nbsp;500 australialaista, ja ihosyövän saa elinaikanaan joka toinen australialainen. Melanoomaan sairastuu vuosittain noin 500 ja kuolee noin 120 suomalaista. Vuonna 2004 havaittiin suomalaisilla miehillä 411 melanoomaa, 501 muuta ihosyöpää ja 2&nbsp;748 tyvisolusyöpää. Naisilla vastaavasti 389, 388 ja 3&nbsp;296.

## Hoitokeinot
Ihosyövän normaaleja hoitomuotoja ovat yksinkertaiset iho-operaatiot ja solunsalpaajahoidot. Uusina hoitomuotoina on kokeiltu menestyksellisesti kloonattujen valkosolujen käyttöä pitkälle edenneen ihosyövän hoitoon, mutta toistaiseksi hoitoa ei ole testattu kuin yhdellä potilaalla (tilanne vuonna 2008). Kloonatuista valkosoluista toivotaan parannuskeinoa noin neljäsosalle pitkälle edenneistä ihosyövistä.

## Tekoäly ihosyövän tunnistamisessa
Stanfordin yliopiston tutkijat ovat kehittäneet tekoälyä joka pystyy tunnistamaan ihosyövän.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rubtsovsk

**Rubtsovsk** () on teollisuuskaupunki Alei-joen varrella Altain aluepiirissä Etelä-Siperiassa Venäjällä 265 kilometriä Barnaulista lounaaseen. Kaupunki on saanut nimensä uudisasukas Mihail Rubtsovin sukunimestä vuonna 1886 (toisen lähteen mukaan 1887); paikkakunta tunnettiin aluksi nimellä **Rubtsova** (). Kaupungiksi 1927. Toisen maailmansodan vuosina 1941–1942 kaupunkiin siirrettiin tuotantolaitteistoja Ukrainasta, mikä muodosti perustan Altain traktoritehtaalle sekä useille kemian ja kevyen teollisuuden tuotantolaitokselle. Kaupungin nykynimi on ollut käytössä vuodesta 1942. 

Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 147&nbsp;002.

## Asukasluvun kehitys

## Ystävyyskaupungit
*  Grants Pass, Yhdysvallat
*  Tacheng, Kiina

## Paikkakuntalaisia
* Raisa Gorbatšova
* Vladimir Ryžkov

## Lähteet
Pull

**Pull** on hard rock -yhtye Wingerin kolmas albumi joka julkaistiin vuonna 1993. Sen musiikki on kahteen ensimmäisen levyyn verrattuna raskaampaa ja sanoituksellisesti romanttiset teemat ovat vähemmän esillä. Vaikkei laadullisesti ainakaan jäänyt jälkeen kahdesta edellisestä albumista, kaupallinen menestys ei noussut näiden tasolle. Winger hajosi vuoden sisällä albumin julkaisusta.

## Kappaleet
#Blind Revolution Mad &nbsp;*(mus. Winger-Beach / san. Winger)* - 5.25
#Down Incognito &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 3.49
#Spell I'm Under &nbsp; *(Winger)* - 3.55
#In My Veins &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 3.14
#Junkyard Dog (Tears On Stone) &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 6.54
#The Lucky One &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 5.20
#In for the Kill &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 4.13
#No Man's Land &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 3.17
#Like A Ritual &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 5.02
#Who's The One &nbsp;*(Winger-Beach / Winger)* - 5.53

## Yhtyeen kokoonpano
*Kip Winger - laulu, basso, akustinen kitara
*Reb Beach - kitara, akustinen kitara
*Rod Morgenstein - rummut, lyömäsoittimet

### Muita soittajia
*Frank Latorre - huuliharppu *Down Incognitolla*
*Alex Acuna - lyömäsoittimet *Like A Ritualilla* ja *Who's The Onella*
Thor Björgólfsson

**Björgólfur Thor Björgólfsson** (s. 1967) on islantilainen yrittäjä ja sijoittajamiljardööri, joka on hankkinut huomattavia omistuksia lento- ja puhelinyhtiöissä sekä lääketeollisuudesta. Hänellä on ollut sijoitusyhtiönsä kautta merkittäviä sijoituksia myös Suomessa, muuan muassa Elisa Oyj:n ja Amer Sports Oyj:n osakkeissa.

Thor valmistui New Yorkin yliopistosta pääaineenaan rahoitus vuonna 1991. Forbesin mukaan Thorin omaisuus oli vuoden 2005 heinäkuussa 1,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vuoden 2007 maaliskuussa 3,5 miljardia dollaria.

## Perhe
Thorin isä Björgólfur Guðmundsson nimitettiin tammikuussa 1980 laivanvarustaja Hafskipin toimitusjohtajaksi. Joulukuussa 1985 yhtiö meni konkurssiin. Poliisi pidätti toukokuussa 1986 Björgólfurin 28 päiväksi, ja hänet tuomittiin 12 kuukauden ehdolliseen tuomioon tilinpidon väärentämisestä ja kavalluksesta. Björgólfur oli brittiläisen jalkapalloseuran West Hamin omistaja marraskuusta 2006 alkaen.

## Olut
Vuodesta 1992 Thor oli markkinointipäällikkö Viking-panimossa. Thorin isä osti Viking-panimon 1993. Se nimettiin Hansaksi. Kahden islantilaisen yhtiö BGL-yhtiö perusti Venäjälle Baltic Bottling Plant-panimon (BBP) vuonna 1993. Thor nimitettiin sen toimitusjohtajaksi vuonna 1994. Emoyhtiö BGL joutui riitaan Thorin kanssa. Vuonna 1995 BBP sai luvan valmistaa ja pullottaa Pepsi Colaa Venäjällä. BBP:n yhtiökokous myi 32,5 % osakkeista Thorin isälle ja 32,5 % Vikingille. Myyjä BGL sai 500 000 dollaria. Aseistetut vartijat estivät entisten yhtiökumppaneiden BGL-yhtiöstä pääsyn panimorakennukseen. BGL kävi oikeustaisteluja Islannissa ja Venäjällä BBP:n osakekaupan peruuttamiseksi. Se voitti useimmat riidat vuonna 1996. Thor perusti vuonna 1997 uuden yrityksen, jolla oli sama nimi kuin BBP:n valmistamalla limuviinalla: Bravo. Vuonna 1999 käräjäoikeuden mukaan vuoden 1995 osakekauppa oli pätemätön, mutta vahingonkorvaukset siitä jäivät saamatta. Thorin johtama Bravo International sai ison osan Pietarin ja Moskovan virvoitusjuoma- ja olutmarkkinoista. Heineken osti sen vuoden 2002 helmikuussa 400 miljoonalla dollarilla.

## Teleala
Thorilla on ostoja ja myyntejä muun muassa Tšekissä ja Bulgariassa. Joulukuussa 2007 Novator perusti Islantiin Nova-nimisen 3G-palveluja tarjoavan yrityksen.

## Sijoitustoiminta
Lokakuussa 2002 Thorin ja hänen isänsä sijoitusyhtiö Samson Holding sai 45,8 prosenttia Landsbanki Islandsista. Tammikuussa 2004 Thor perusti investointiyhtiö Novatorin, ja perheen yritys Burdaras osti ruotsalaisen investointipankin Carnegien. Burdaras osti suuren erän Finnairin osakkeita helmikuussa 2005. Elokuussa 2005 syntyi Straumur-Burdaras, josta sen hallituksen puheenjohtajana toiminut Thor omisti 11 prosenttia. Helmikuussa 2007 Straumur-Burdaras osti enemmistön eQ-pankista. Landsbanki aloitti Helsingissä elokuussa 2007.

## Lähteet
Paul Johnstone

**Paul Neil Milne Johnstone** (1952 – huhtikuu 2004) oli Essexistä, Englannista kotoisin oleva runoilija ja toimittaja. Johnstone mainitaan *[[Douglas Adams]]in* alkuperäisessä sci-fi-kuunnelmassa *[[Linnunradan käsikirja liftareille]]* (1978), jossa hänen sanotaan kirjoittaneen *maailmankaikkeuden kaikkien aikojen kammottavinta runoutta*. Kuunnelmassa myös viitattiin Johnstonen runoon kuolleista joutsenista maailmankaikkeuden huonoimpana runona. 

Paul Johnstone ilmeisesti esitti tyytymättömyytensä nimensä mainitsemisesta Adamsin teoksessa. Tämän vuoksi kuunnelman myöhemmissä sovituksissa runoilijan nimeksi vaihdettiin **Paula Nancy Millstone Jennings**. Tätä nimeä käytetään myös kuunnelmasta tehdyissä kirjoissa. Kuitenkin esimerkiksi Yleisradion 1984 tekemässä suomenkielisessä Linnunradan käsikirja liftareille -kuunnelmasarjassa todetaan edelleen, että maailmankaikkeuden huonoin runoilija on "Greenbridgestä Essexistä kotoisin oleva Paul Neil Milne Johnstone". 

Douglas Adamsin elämäkerran kirjoittajan, M. J. Simpsonin mukaan Johnstone oli paitsi loukkaantunut myös huvittunut saamastaan huomionosoituksesta. Johnstone ja Adams olivat ystäviä ja vanhoja koulutovereita. Ilmeisesti Johnstonea ärsytti eniten se, että alkuperäisessä kuunnelmassa mainittiin hänen nimensä lisäksi myös hänen osoitteensa. 

## Maailmankaikkeuden huonoin runo

## Katso myös

*Maailmankaikkeuden toiseksi huonoin runous
*Vogonien runous

## Lähteet
Forbes 500

**Forbes 500** oli yhdysvaltalaisen Forbes-talouslehden julkaisema luettelo Yhdysvaltain suurimmista yrityksistä. Luettelon on korvannut vuodesta 2004 alkaen Forbes Global 2000 -lista, joka käsittää maailman 2000 suurinta yritystä.

## Katso myös
*Fortune 500

## Aiheesta muualla
*The Forbes 500s
Köyhät ritarit

**Köyhät ritarit** (myös *köyhä ritari* tai *leipävanukas*, , ) on jälkiruoka, joka valmistetaan paistamalla maidossa liotettuja vehnäleivän, esimerkiksi ranskanleivän viipaleita. Vehnäleivän sijaan käytetään myös kuivahtanutta pullaa. Maidon joukkoon voidaan sekoittaa myös muna ja niin haluttaessa hiukan sokeria sekä vehnäjauhoja. Viipaleet kastetaan molemmin puolin maitoseokseen ennen uunissa tai pannulla rasvassa paistamista.

Tavallisesti köyhät ritarit syödään lämpiminä hillon ja kermavaahdon kera.

Nimi ”köyhät ritarit” viittaa köyhiin Windsorin ritareihin, joiden virallisemmat nimet ovat ”almujen ritarit” tai ”soturiritarit”. Ritariryhmä on ollut olemassa yli 500 vuotta. Alun perin näitä ritareita oli 26. Heitä kutsuttiin myös köyhiksi ritareiksi, koska he koostuivat aikoinaan ritareista, jotka olivat menettäneet kartanonsa taisteluiden aikana tai muista syistä. 

## Historia

Erään legendan mukaan köyhät ritarit loi mies nimeltä Joseph French. Hän kehitti ruoan vuonna 1724 ja mainosti sitä nimellä ”French Toast”. Varhaisen 400-luvun jKr. reseptikokoelman mukaan köyhien ritarien kaltainen ruoka oli olemassa jo Rooman valtakunnan aikaan. Roomalaiset kutsuivat omaa versiotaan nimellä ”Pan Dulcis”. He liottivat leipää maito- ja munaseoksessa ja paistoivat sen sitten öljyssä tai voissa. Toisen uskomuksen mukaan ranskalaisen paahtoleivän kehittivät keskiajan eurooppalaiset kokit, joiden täytyi käyttää kaikki ruoan rippeet perheensä ruokkimiseksi.

Yksi teoria siitä, miten tämä nimitys on syntynyt, on, että ennen vanhaan yksi tapa erottaa aatelisto tavallisesta kansasta oli, että aatelisten odotettiin tarjoavan jälkiruokaa illallisella. Ritarit kuuluivat tietenkin aatelistoon, mutta kaikki ritarit eivät olleet rikkaita. Ne, joilla ei ollut varaa ylellisiin jälkiruokiin, tyytyivät asemansa säilyttääkseen  ”köyhään ritariin”, jota usein tarjoiltiin hillon kanssa. Yksi selitys köyhien ritarien nimitykselle löytyy teoksesta *A Taste of History*: vuonna 1346 Crécyn taistelussa Ranskassa monet ritarit joutuivat ranskalaisten vangiksi ja joutuivat myymään tiluksensa lunnaiden maksamiseksi. Kuningas Edvard III antoi heille asunnon Windsorin linnasta vastineeksi työstä linnan alueella.

Vanhin resepti on peräisin tekstistä, joka löytyi 100-luvulta jaa. muinaisesta Roomasta. Sen kirjoitti herkkusuu nimeltä Apicius.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2001

**Vuoden 2001 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut** olivat kautta aikain 22. jääpallon MM-kilpailut. Kisat järjestettiin Oulussa ja Torniossa 23. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 2001. Tornion ottelut pelattiin Ruotsin puolella Haaparannan Gränsvallenilla. Oulussa peliareenana oli Raksilan tekojääkenttä. MM-kilpailut olivat kuudennet Suomessa järjestettävät. Turnaukseen osallistui seitsemän maata; Ruotsi, Venäjä, Suomi, Norja, Kazakstan, Yhdysvallat ja Valko-Venäjä. Valko-Venäjä esiintyi MM-turnauksessa ensimmäistä kertaa.

Kisojen ajankohta oli myöhäisempi kuin aiempina vuosina, turnaus pelattiin maaliskuun lopussa ja loppuottelu pelattiin huhtikuun ensimmäisenä päivänä. MM-kisavuonna pelipalloa uudistettiin, sillä Kansainvälinen jääpalloliitto teki päätöksen että kansainväliset turnaukset pelataan halkaisijaltaan 63mm pelipallolla.

MM-turnauksessa joukkueet pelasivat aluksi keskenään yksinkertaisen sarjan, minkä jälkeen sijat 1–4 etenivät välieriin ja sijat 5–6 pelasivat ottelun viidennestä sijasta. Välierien voittajat etenivät finaaliin ja häviäjät pronssiotteluun. Alkusarjan voitti puhtaalla pelillä Ruotsi, ennen toiseksi sijoittunutta Venäjää. Muut välieräpaikat menivät Kazakstanille ja Suomelle. Ruotsalaismediassa suurta huomiota sai Kazakstanin ja Suomen välinen alkusarjan viimeinen ottelu, jonka mukaan Suomi hävisi ottelun tahallaan välttyäkseen kohtaamasta Venäjää välieräottelussa.

Välieräottelussa Ruotsi voitti Suomen maalein 4–2 ja toisessa välierässä Venäjä voitti Kazakstanin. Pronssiottelussa Suomi kukisti Kazakstanin niukasti maalein 3–2 ja Kazakstanin ensimmäinen MM-mitali jäi yhä saamatta. Loppuottelussa Venäjä voitti Ruotsin maalein 6–1 ja maa voitti MM-kultaa toisen kerran historiansa aikana, Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.

## Alkusarja

----

----

----
 
----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

----

## Jatko-ottelut
### Välierät

----

### Ottelu sijoista 5–6

### Pronssiottelu

### Loppuottelu

## Parhaat maalintekijät

## Parhaat pelaajat

## Mitalistijoukkueet

## Jälkipyykki
Valko-Venäjän taso ei riittänyt muita jääpallomaita vastaan, ja se hävisi kaikki ottelunsa murskalukemin. Seuraavissa MM-kilpailuissa maa pelasi B-sarjassa. 

Kisat epäonnistuivat järjestelyiden ja talouden osalta. Liian kalliiden lippujen myötä otteluissa oli vähän yleisöä, mikä osin suurellisten järjestelyiden vuoksi romutti Suomen Jääpalloliiton talouden useiksi vuosiksi. Epäonnistuneiden kisojen myötä Suomi päätti myös olla vähään aikaan järjestämättä kisoja, vaikka rotaatioperiaatteen myötä sillä olisi ollut järjestämisvuoro noin vuosina 2007–2011. Suomessa järjestämisoikeuksista kisasivat parin Oulu–Tornio/Haaparanta kanssa Lappeenranta ja Pori. Kisoja varten Oulun kaupunki vuokrasi Raksilan tekojäälle noin 800&nbsp;000 markkaa maksaneen katetun elementtipääkatsomon. Haaparanta puolestaan rakensi toisena kisapaikkana toimineelle Gränsvallenin tekojäälle uuden puukatsomon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
Teket

**Teket** ovat kansa Kongojoen alueella Keski-Afrikassa. Suurin osa heistä asuu Kongon tasavallan alueella, mutta heitä on myös Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Teket puhuvat useita eri teken kielen murteita ja osa puhuu myös ranskaa.

## Historia

Teket polveutuvat bantuista, joita asettui Kongojoen alueelle ensimmäisen vuosituhannen alkupuolella. 1400-luvulle tultaessa teket olivat perustaneet paikallisesti voimakkaan kuningaskunnan, joka kävi kauppaa orjilla ja tupakalla, jota liikkui Kongojokea pitkin. He sotivat lounaisia naapureitaan myös kongoja vastaan. 1700-luvun alkupuolella tekejen kuningaskunta ulottui Kongojoen molemmille puolille ja Malebon altaalta Bolobon alueelle. Vuosisadan lopulla teket kuitenkin menettivät osia alueistaan naapurikansoille. Vuonna 1880 Pierre Savorgnan de Brazza perusti Malebon altaalle kauppa-aseman, josta muodostui sittemmin Brazzavillen kaupunki. Alueella oleskellessaan hän tapasi tekekuningas Ilo Makokon ja sopi tämän kanssa alueen tulosta Ranskan siirtomaaksi. Vuonna 1896 teket kapinoivat siirtomaavaltaa vastaan ja ranskalaisten kukistaessa kapinaa noin kolme neljäsosaa tekeistä sai surmansa. Kongon tasavalta itsenäistyi Ranskasta vuonna 1960.

## Kulttuuri

Tekejen perinteisiin elinkeinoihin kuuluvat maanviljelys, metsästys ja kalastus. Nykyisin monet heistä myös työskentelevät kaupungeissa, kuten Kongon tasavallan pääkaupunki Brazzavillessä. Perinteisemmät elinkeinot ovat säilyneet maaseudulla. Teket jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, kuten fumuihin ja sisiin.

Tekejen perinteiseen uskoon kuuluu näkymättömän maailman olemassaolo, jota hallitsee luojajumala Nziam. Erilaiset henget jotka ilmenevät usein luonnonvoimina toimivat välittäjinä näkymättömän ja näkyvän maailman välillä. Tavalliset ihmiset voivat olla yhteydessä henkiin rukousten ja rituaalien kautta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla