open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Deinon

**Deinon** () tai **Dinon** () voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:

* Deinon Kolofonlainen (toimi n. 360–340 eaa.), historioitsija
* Deinon Rhodoslainen (100-luku eaa.), merkkihenkilö Rhodoksen kaupungissa kolmannen makedonialaissodan 171–168 eaa. aikaan
* Deinon (400-luku eaa.), kuvanveistäjä, Polykleitoksen oppilas

## Lähteet
Kykkelsrud-Fossumfossin vesivoimalaitos

**Kykkelsrud-Fossumfossin vesivoimalaitos** (myös **Kykkelsrud II** ) on vesivoimalaitos Glommajoessa Indre Østfoldin kunnassa Vikenin fylkessä Norjassa. Voimala on Norjan suurin jokivoimalaitos. Voimalaitoksen omistaa Hafslund Produkssjon AS.

Glomma on Norjan vesirikkaimpia jokia, jonka varrella sijaitsee yli kymmenen muutakin vesivoimalaa ja joista kaksi sijaitsee vielä tämän voimalan alajuoksulla . Joen tässä kohdassa on kohissut ainakin kaksi peräkkäistä koskea Kykkelsrudfoss ja Fossumfoss. Paikalla on toiminut parhaimmillaan kolme voimalaa, mutta nykyään toiminnassa enää kaksi yksikköä. Ne kuuluvat samaan yhtiöön.

## Voimalaitos
Voimalassa toimii neljä vesiturbiinia, joiden pudotuskorkeus on 26,5 metriä ja rakennevirtaama 1&nbsp;025 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Glomman keskivirtaama on vain 698&nbsp;m³/s. Generaattoreista kaksi on samankokoiset, kolmas on suurempi ja viimeinen on 40 megawattia (MW). Viimeinen sijaitsee omassa rakennuksessaan vanhan voimalan vieressä ja käyttää sen tulokanavia . Kokonaiskapasiteetti on nykyään 225 MW (tai 230 MW ) ja ilmoitettu sähköenergian vuosituotanto on 1&nbsp;304 gigawattituntia (GWh) (tai 1&nbsp;241 GWh ).

## Historiaa
Aikaisempi Kykkelsrudin vesivoimalaitos käynnistyi vuonna 1903 ja siinä toimi parhaimmillaan kaksitoista sähkögeneraattoria, joista kolme viimeistä pysäytettiin vuonna 2008. Vuosina 1962–1964 kaksi sähkögeneraattoria ja vuonna vuosina 1982–1985 rakennettiin niiden seuraksi kolmas generaattori. Vasta vanhan voimalan alasajo mahdollisti neljännen generaattorin asennuksen vuonna 2008–2011.


488. Parti fra Kykkelsrud - no-nb digifoto 20140321 00004 bldsa PK12741.jpg|Vanha Kykkelsrudin vesivoimala ennen vuotta 1923
Kykkelsrud kraftstasjon.jpg|Vanhan voimalan generaattoreita vuonna 1914
Kykkelsrud kraftverk, nybygg.JPG|Neljännen vesiturbiinin rakennustyömaa elokuussa 2009


## Katso myös
* Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista

## Huomautuksia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* NVEs utvalgte kulturminner
Polykleitos nuorempi

**Polykleitos nuorempi** (, ; n. 435/430–300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä ja arkkitehti, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Argoksesta ja toimi 400- ja 300-lukujen eaa. vaihteessa.

Polykleitos nuorempi oli Patroklos Sikyonlaisen poika, vanhemman Polykleitoksen veljenpoika ja Naukydeen oppilas. Naukydes oli joidenkin tietojen mukaan Polykleitos nuoremman veli. Nuoremmasta Polykleitoksesta tiedetään vain vähän, koska tiedot hänestä hukkuvat antiikin lähteissä tietoihin tunnetummasta vanhemmasta Polykleitoksesta.

Pausaniaan mukaan Polykleitos nuorempi teki Amyklaissa olleen Afroditen patsaan, jonka spartalaiset pystyttivät vuoden 405 eaa. Aigospotamoin taistelun voiton kunniaksi; useita Olympian kisojen voittajien patsaita, kuten poikien painin vuoden 360 eaa. kisoissa voittaneen Agenor Thebalaisen patsaan; sekä Argoksessa olleen Hekaten pronssipatsaan. Hän teki mahdollisesti myös Dion Khrysostomoksen mainitseman Alkibiadeen patsaan. Polykleitos nuoremman nimiin laitetaan myös Zeus Meilikhioksen patsas. Jompi kumpi Polykleitos teki Megalopoliissa olleen Zeus Filiksen patsaan.

Arkkitehtina Polykleitos nuorempi suunnitteli Epidauroksen teatterin ja Tholoksen sekä antiikin Kreikan suurimman teatterin Megalopoliin teatterin.

## Lähteet
Pyromakhos (240 eaa.)

**Pyromakhos** (, ), joskus **Fyromakhos** (, ), oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka edusti hellenististä kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi joskus vuosien 250–150 eaa. välillä.

Pyromakhoksen isä oli mahdollisesti Nikeratos. Pyromakhos itse oli taidemaalareiden Herakleideen ja Milonin opettaja. Plinius vanhempi sijoitti Pyromakhoksen virheellisesti 121. olympiadiin eli vuoteen 295 eaa., mikä on liian aikainen ajoitus. Antiikin aikaisissa ja bysanttilaisissa lähteissä kuvanveistäjän nimi esiintyy Pyromakhoksen ja Fyromakhoksen lisäksi useissa muissakin kirjoitusmuodoissa, kuten *Fylomakhos* () ja *Filomakhos* ().

Kuvanveistäjänä Pyromakhos toimi ainakin Pergamonissa, ja edusti niin kutsuttua Pergamonin koulukuntaa yhdessä Antigonoksen, Epigonoksen ja Stratonikoksen kanssa. Pyromakhos teki näiden tavoin *[[Kuoleva gallialainen]]* -tyypin veistoksia, jotka esittivät Eumeneen ja Attaloksen taisteluja galleja vastaan. Näistä merkittävin oli vuoden 241 eaa. taistelu, joka nosti Attaloksen kuninkaaksi, millä perusteella Pyromakhos voidaan ajoittaa ainakin noin vuoteen 240 eaa.

Pyromakhos teki myös Antistheneen ja Asklepioksen patsaat, jotka olivat Pergamonissa. Asklepioksen patsas esiintyi Pergamonin lyömissä rahoissa, ja siitä on säilynyt useita todennäköisiä kopioita. Pyromakhosta on ehdotettu myös Pergamonin alttarin suunnittelijaksi ja taiteellisen ohjelman johtajaksi. Ei kuitenkaan tiedetä, osallistuiko hän itse sen veistosten tekemiseen.

Pyromakhosta ei tule sekoittaa varhaisempaan, klassisen kauden kuvanveistäjä Fyromakhokseen, jonka nimi esiintyy antiikin lähteissä myös joskus muodossa *Pyromakhos*.

## Lähteet
Dmitri Sitkovetski

**Dmitri Sitkovetski** (; s. 27. syyskuuta 1954 Baku) on neuvostoliittolaissyntyinen, 1970-luvun loppupuolella emigroitunut viulisti ja kapellimestari.

Sitkovetski on viulisti Julian Sitkovetskyn ja pianisti Bella Davidovitšin poika. Hän opiskeli aluksi Moskovan konservatoriossa, mutta siirtyi vuonna 1977 äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin; isä oli kuollut vuonna 1958. Sitkovetski jatkoi opintojaan Juilliard Schoolissa ja nousi nopeasti kansainväliseksi tähdeksi voitettuaan Fritz Kreisler -kilpailun vuonna 1979. Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa ja tehnyt sekä viulistina että kapellimestarina levytyksiä EMI:lle, Nonesuch Recordsille, Hänssler Classicille, Orfeolle ja muille levymerkeille. Esimerkiksi vuosina 2006–2009 Sitkovetski levytti Wolfgang Amadeus Mozartin sonaatit pianolle ja viululle Antonio Pappanon sekä Konstantin Lifschitzin kanssa Hänssler Classic -levymerkille. Sitkovetski on tullut tunnetuksi tekemistään transkriptioista ja sovituksista, kuten jousiversiostaan *[[Goldberg-muunnelmat|Goldberg-muunnelmista]]*. Tästä versiosta tehtiin tunnettu levytys Nonesuch Recordsille vuonna 1995.

Vuonna 1987 Sitkovetski asettui Lontooseen. Kolme vuotta myöhemmin hän perusti New European Strings -kamariorkesterin, jonka kanssa on säännöllisesti kiertänyt Eurooppaa sekä Yhdysvaltoja ja esiintynyt suurilla musiikkifestivaaleilla. Vuosina 1996–2001 Sitkovetski toimi Ulsterin orkesterin pääkapellimestarina, ja vuonna 2003 hän otti vastaan nimityksen Greensboron sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Samanaikaisesti hän jatkoi aktiivista toimimista vierailevana kapellimestarina. 60-vuotisjuhlavuonnaan (2014) Sitkovetski kantaesitti Nimrod Borensteinin säveltämän konserton sekä Mark Engebretsonin teoksen sopraanolle, sooloviululle ja jousille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Johan Emil Järvisalo

**Johan Emil Järvisalo** (, 11. maaliskuuta 1888 tai 1889 Hämeen lääni – 14. toukokuuta 1929 Jalta) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.

Järvisalon isä oli kirvesmies ja äiti kutoja. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli makkaratehtaalla, kauppa-apulaisena ja konttoristina. Järvisalo opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa, mutta joutui keskeyttämään opintonsa.

Järvisalo liittyi sosiaalidemokraattiseen nuorisoliikkeeseen vuonna 1905 ja puolueeseen vuonna 1917. Hän oli perustamassa Helsingin liikeapulaisten ammattiliittoa ja Liiketyöntekijäin liittoa. Suomen sisällissodassa Järvisalo toimi punaisen kaartin intendentuurin elintarvikepäällikkönä.

Sisällissodan jälkeen Järvisalo päätyi Venäjälle ja jäi Aleksandr Koltšakin joukkojen vangiksi Siperiassa. Hän liittyi Venäjän kommunistiseen puolueeseen vuonna 1920. Järvisalo työskenteli Karjalan vallankumouskomitean sihteerinä ja VKP(b):n Kemin kihlakuntakomitean vastaavana sihteerinä vuosina 1920–1922 sekä NKP(b):n Karjalan aluekomitean vastaavana sihteerinä vuosina 1922–1929. Hän oli myös Karjalan autonomisen tasavallan toimeenpanevan komitean puhemiehistön ja Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäsen. Järvisalolla oli tärkeä rooli Neuvosto-Karjalan suomalaistamispolitiikassa. Hänen seuraajansa puoluesihteerinä oli Kustaa Rovio.

Järvisalon etunimistä käytettiin Neuvostoliitossa lyhennettä E. J.

## Lähteet
Cláudio Santoro

**Cláudio Santoro** (23. marraskuuta 1919 Manaus – 27. maaliskuuta 1989 Brasília) oli brasilialainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari.

Santoro etsi varhaisimmista teoksistaan saakka aina uusia musiikillisia ilmaisutapoja, joten tuotannon tyylillinen kirjo on laaja. Santoro sävelsi esimerkiksi dodekafonisia teoksia 1940-luvulla, siirtyi tämän jälkeen brasilialaiskansallisempaan ilmaisuun ja kokeili lopulta myös aleatoriikkaa sekä elektroakustisuutta. Santoron lähes viidestäsadasta sävellyksestä koostuvaan tuotantoon kuuluu esimerkiksi neljätoista sinfoniaa, konserttoja, ooppera, elokuvamusiikkia ja 73 tiedossa olevaa soolopianoteosta. Pianoteosten joukossa ovat kuusi sonaattia, kaksi sonatiinia ja 34 preludia.

Santoron poika on pianisti, cembalisti Alessandro Santoro. Cláudio Santoron mukaan nimetty kansallisteatteri on Oscar Niemeyerin suunnittelema.

## Lähteet
Hakamaapoimulehti

**Hakamaapoimulehti** (*Alchemilla subcrenata*) on ruusukasvien heimoon ja poimulehtien sukuun kuuluva kasvilaji.

## Ulkonäkö ja koko
Hakamaapoimulehti on monivuotinen, vahvajuurakkoinen kesävihanta ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 10–50 senttimetriä. Kaarevasti kohenevat, siirottavakarvaiset varret kasvavat lehtiruusukkeesta. Aluslehdet ovat kourasuonisia ja lyhytliuskaisia; lehtiruodin pituus on noin 20 senttimetriä, lehtilavan leveys 80 millimetriä. Pyöreät tai munuaismaiset lehdet jakautuvat yhdeksään tai yhteentoista liuskaan. Lähes pyöreiden, 13–15-hampaisten liuskojen pituus on noin 15 millimetriä. Lyhytruotisia, munuaismaisia, liuskaisia varsilehtiä on 3–5. Korvakkeet ovat noin 10 millimetriä leveät.

Hakamaapoimulehden kukinto on haarova viuhko. Noin millimetrin mittaisessa kukkapohjuksessa on neljä verholiuskaa. Kellanvihreässä kukassa on liuskainen lisäverhiö, mutta ei terälehtiä. Kukassa on neljä hedettä ja rengasmainen mesiäinen. Kukkapohjuksen sisään jäävä noin 1,5 millimetrin mittainen hedelmä on pyöreähkö, ruskea pähkylä.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Hakamaapoimulehti on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Nimensä mukaisesti se kasvaa hakamailla, mutta myös niityillä, pientareilla ja joutomailla.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*Suomen Lajitietokeskus: Hakamaapoimulehti (''Alchemilla subcrenata'')
*Luopioisten kasvisto: Hakamaapoimulehti (''Alchemilla subcrenata'')
*ITIS: ''Alchemilla subcrenata'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Alchemilla subcrenata'' 
*Flora of North America: ''Alchemilla subcrenata''
Kizugawa

**Kizugawa** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kizujoen varrella Kioton altaan eteläreunalla. Etelässä se rajautuu Naran prefektuurin Naran kaupunkiin, pohjois- ja kaakkoisosat ovat vuoristoisia. Kizugawassa on 78&nbsp;328 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 85,13 neliökilometriä.

Kizugawa on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2007 yhdistämällä toisiinsa Kamon, Kizun ja Yamashiron maaseutukaupungit. Kizujoki on jo 200-luvulta alkaen ollut merkittävä liikennereitti, joka yhdisti toisiinsa Yamaton alueen ja Seton sisämeren sekä toisaalta Naran ja Kioton kaupunkiseudut. Vuonna 740 keisari Shōmu perusti alueelle maan uuden pääkaupungin, Kuni-kyōn, joka jäi kuitenkin hyvin lyhytikäiseksi. Historiallisesti Kizugawan seutu on tunnettu maataloustuotteistaan, kuten bambunversoista ja Ujicha-teestä. Siellä viljellään myös esimerkiksi riisiä, siitakesieniä ja kakeja. 1980-luvulla silloisesta Kizun maaseutukaupungista tehtiin osa Kansain tiedekaupunkia, ja se on sittemmin kasvanut nopeasti Kioton, Naran ja Osakan lähiönä.

Kizugawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat historialliset temppelit. Muun muassa Jōruri-jin päähalli ja pagodi, Kaijūsen-jin pagodi sekä Kaniman-jin päähallissa säilytettävä Shaka-nyorain patsas on nimitetty kansallisaarteiksi. Eräs merkittävä temppeli on Muromachi-kaudella rakennettu Gansen-ji. Kaupungissa on eniten valtion suojelemia kulttuurikohteita Kioton prefektuurissa Kioton kaupungin jälkeen. Kizugawaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja, Katamachi-linja ja Nara-linja sekä Kintetsu-rautateiden Kioto-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Gansenji Kizugawa Kyoto pref Japan15n.jpg|Gansen-jin temppeli
Tiedosto:JRW-KizuStation-east.jpg|Kizun rautatieasema
Tiedosto:Kunikyo-ato, Daigokuden-1.jpg|Kuni-kyōn sijaintipaikka
Tiedosto:Kamo Kizugawa Kyoto pref Japan02bs5.jpg|Maaseutua Kamon alueella


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Pekka Ihalainen

**Pekka Ihalainen** (, 23. syyskuuta 1913 Uusi-Ihalaisi, Tuutari – 4. toukokuuta 1976 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko ja historioitsija.

Ihalainen syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Leningradin opettajaopistosta ja työskenteli vuodesta 1931 lähtien opettajana ja rehtorina Neuvosto-Karjalassa. Ihalainen toimi Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan nuorisoliiton keskuskomitean sihteerinä vuosina 1940–1944. Hän opiskeli Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikorkeakoulussa Moskovassa vuosina 1944–1946, työskenteli ulkoministeriön avustajana ja palasi sitten Karjalaan. Ihalainen toimi Karjalais-suomalaisen SNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön sihteerinä vuosina 1946–1951 ja KSSNT:n opetusministerinä vuosina 1951–1954.

Ihalainen opiskeli NKP:n keskuskomitean yhteiskuntatieteiden akatemiassa vuosina 1948–1949. Hän opetti historiaa kirjastonhoitajaopistossa vuosina 1955–1956 ja toimi vuodesta 1956 lähtien dosenttina ja historian laitoksen johtajana Karjalan pedagogisessa instituutissa. Vuosina 1960–1975 Ihalainen oli instituutin rehtorina. Hänen tutkimusaiheensa liittyvät Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin.

## Lähteet
Heinrich Wilhelm Ernst

**Heinrich Wilhelm Ernst** (6. toukokuuta 1814 Brno – 8. lokakuuta 1865 Nizza) oli määriläinen viulisti ja säveltäjä.

Ernst esiintyi ensimmäisen kerran 9-vuotiaana. 11-vuotiaana hän tuli hyväksytyksi Wienin konservatorioon, jossa hänelle opetti viulunsoittoa Joseph Böhm ja sävellystä Ignaz von Seyfried. Niccolò Paganinin konserttiesiintymiset Wienissä vuonna 1828 tekivät Ernstiin vahvan vaikutuksen. Pariisissa hän teki virallisen debyyttinsä vuonna 1831. Hän päätti kuitenkin jatkaa opiskelua vielä seuraavien kolmen vuoden ajan ja alkoi tämän jälkeen vakiinnuttaa asemaansa Euroopan eturivin viulistina. Joseph Joachim piti häntä suurimpana viulistina koskaan. 

Erään merkittävän konserttiesiintymisen Ernst teki vuonna 1837 Marseillessa soittaessaan Paganinin kanssa. Vuonna 1843 hän teki erinomaisen vastaanoton saavuttaneen ensiesiintymisensä Lontoossa. Tämän jälkeen hän jatkoi kiertue-elämää Euroopassa ja Venäjällä. Vuonna 1855 Ernst asettui Lontooseen, jossa esiintyi säännöllisesti, kunnes hän 1860-luvun alkupuolella terveysongelmien johdosta joutui luopumaan konsertoinnista. Ernst myös teki suosittuja viulusävellyksiä; hänen teostensa joukossa ovat *Élégie* (op. 10, 1840), *Fantasie brillante* (op. 11, 1839) ja *Concerto pathétique* (1850).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Pyynikintie 2

**Pyynikintie&nbsp;2** (eli entinen *Teknillinen opisto*, niin sanottu *Vanha Teku*) on Tampereella Pyynikinrinteen kaupunginosassa sijaitseva rakennus, joka on otettu käyttöön vuonna 1915. Sen ensimmäisen vaiheen on suunnitellut Richard Björnberg. Taloa on laajennettu 1930-luvun alussa Hjalmar Åbergin piirustusten mukaisesti.

## Käyttö

Rakennus on ollut alusta alkaen opetuskäytössä. Sen ensimmäisiä käyttäjiä olivat Tampereen teknillinen opisto ja Tampereen teollisuuskoulu, joista vuonna 1923 muodostettiin *Teku* eli Tampereen teknillinen oppilaitos. Teku muutti Pyynikintieltä uusiin toimitiloihin Kauppiin 1960-luvun alussa. Seuraavalla vuosikymmenellä Pyynikintie&nbsp;2:een sijoitettiin Tampereen yliopiston toimintoja, muun muassa vasta perustettu kasvatustieteiden tiedekunta. Talo oli yliopiston käytössä vuoteen 2003 asti. Myöhemmin siellä on ollut Tampereen seudun ammattiopisto Tredun ja Wivi Lönnin koulun opetustiloja.

Rakennukseen tehtiin peruskorjaus vuosina 2021–2023. Tilat remontoitiin perusopetuksen ja Hatanpään lukion käyttöön.  Ennen kuin Hatanpään lukio muuttaa rakennukseen, Tampereen lyseon lukio toimii tiloissa oman rakennuksensa remontin vuoksi vuoteen 2026 saakka. 

## Status
Pyynikintie&nbsp;2:n kiinteistö on osa Pyynikinrinteen valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Taloa ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan se on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde.

## Katso myös

* Punaisten Tampereen-päämajan räjähdys 1918

## Lähteet
Kirkkojärvi (Iitti)

**Kirkkojärvi** on Iitissä sijaitseva järvi, jonka läpi virtaa Suomen neljänneksi suurin joki, Kymijoki. Leininselkä on järven suurin selkä. Myös koko järvestä käytetään usein nimitystä Leininselkä, sillä selkä kattaa lähes koko järven. Mankalan voimalaitos laskee Kirkkojärveen.
Johan Pasch

**Johan Pasch** (12. maaliskuuta 1706 Tukholma – 16. tammikuuta 1769 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari, ranskalaisen rokokoomaalauksen lanseeraaja Ruotsissa ja maansa tuon ajan huomattavin koristemaalari. Hänen koristemaalauksiaan sijaitsee esimerkiksi Tukholman linnassa sekä Kiinalaisessa paviljongissa Hagan puistossa. Pasch pääsi hovimaalariksi 1748 ja intendentiksi vuosikymmen myöhemmin. Paschin päätyö on Tukholman linnan kappelissa olevan Taravalin aloittaman kattomaalauksen loppuunsaattaminen. Ollessaan mukana koko valtakunnan tärkeimmän silloisen taide- ja rakennustyön Tukholman linnan sisustamisessa Pasch päätyi opettamaan Mikael Toppeliusta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Wray Downes

**Rupert Arnold "Wray" Downes** (14. tammikuuta 1931 Toronto – 18. maaliskuuta 2020) oli kanadalainen jazzpianisti.

Downes opiskeli Lontoon Trinity Collegessa ja Pariisin konservatoriossa. Hän siirtyi jazzin pariin vuonna 1953 ja suoritti opintoja Dizzy Gillespien sekä Mary Lou Williamsin johdolla. Hän pääsi tekemään yhteistyötä yhdysvaltalaismuusikkojen, kuten Sidney Bechetin, Buck Claytonin ja Bill Colemanin kanssa. Palattuaan Kanadaan Downes täydensi piano-opintojaan Oscar Petersonin johdolla ja osallistui Neil Chotemin järjestämään sävellysopetukseen.

Urallaan Downes soitti muiden muassa Roy Eldridgen, Billie Holidayn, Coleman Hawkinsin, Buddy Taten, Clark Terryn, Eddie Vinsonin ja Lester Youngin sidemanina. Kanadalaisista hänen yhteistyökumppaneihinsa kuuluivat Peter Appleyard, Dave Young, Ed Bickert, Reg Schwager, Archie Alleyne, Moe Koffman ja Don Thompson.

Vuonna 1990 Downes asettui Montrealiin ja aloitti opettamisen Concordia-yliopistossa. Hänellä oli vaimo Madeleine ja kuusi lasta.

## Lähteet
Wagon Train

**Wagon Train** on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo vankkurikaravaanin matkasta sisällissodan jälkeisessä Yhdysvalloissa Missourista Kaliforniaan.

Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa ensin NBC:n verkossa vuosina 1957–1962 ja vuosina 1962–1965 ABC:n verkossa. Sarjan päähenkilöinä olivat karavaanin johtaja Charlie Woosterin roolissa Frank McGrath, jonka korvasi hänen kuolemansa jälkeen John McIntire sekä tiedustelija Flint McCulloghin roolissa Robert Horton, jonka korvasi myöhemmin Scott Miller ja Robert Fuller.

Sarja pohjautuu löyhästi John Fordin vuonna 1950 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan *[[Wagon Master – aavikon sankari]]*.

Sarjassa esiintyi vierailevina tähtinä useita tunnettuja näyttelijöitä, kuten esimerkiksi Leonard Nimoy, Bette Davis, Lee Marvin ja Yhdysvaltain tuleva presidentti Ronald Reagan.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ludvig Meinander

**Ludvig Meinander** (2. lokakuuta 1844 Helsinki – 12. heinäkuuta 1903 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Ludvig Meinanderin vanhemmat olivat ylikomissaari, valtioneuvos Jakob Meinander ja Henriette Katarina Solitander ja puoliso vuodesta 1876 Natalia Sofia Nordmann.  Meinander tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1857 ja määrättiin sieltä 1864 valmistuttuaan luutnanttina palvelukseen Ivangorodin jalkaväkirykmenttiin Inkerinmaalle. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1866. Seuraavana vuonna hän tuli oppilaaksi Nikolain insinööriakatemiaan Pietariin ja hänet siirrettiin armeijan sapöörijoukkoihin. Meinander valmistui kurssinsa priimuksena ja hänet siirrettiin armeijan sotilasinsinöörikuntaan ja komennettiin palvelukseen Kronstadtiin 1870. Kapteeniksi hän yleni 1873. Kronstadtissa Meinander osallistui useiden julkisten rakennusten suunnitteluun ja rakentamiseen.

Vuonna 1880 Meinander siirrettiin Haminan kadettikoulun luokantarkastajan apulaiseksi ja linnoitusopin opettajaksi. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin seuraavana vuonna, Venäjän sotilasopetuslaitosten ylihallinnon upseerikuntaan hänet siirrettiin 1883. Meinander ylennettiin everstiksi 1884. Hän opetti toimensa ohella 1880-luvulla kadettikoulussa myös venäjää, geometriaa, tykistöoppia ja matematiikkaa ja toimi sotilasuransa viimeiset kymmenen vuotta kadettikoulun kirjastonhoitajana. Reserviin hän siirtyi kenraalimajurina vuonna 1899. Meinander toimi 1883–1888 Haminan kaupunginhallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana 1885–1886, oli kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja 1891–1898 ja vaikutti muun muassa Haminan sataman ruoppaus- ja laajennustöiden onnistumiseen.

## Lähteet
Otto Anders af Meinander

**Otto Anders af Meinander** (24. kesäkuuta 1798 Haukivuori – 29. lokakuuta 1865 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Meinanderin vanhemmat olivat majuri Johan Wilhelm Meinander ja Anna Lovisa Tigerstedt ja puolisot vuodesta 1826 Anna Renata Calonius (k. 1827), vuodesta 1829 Sofia Wilhelmina Charlotta Fredenskjöld (k. 1829) ja vuodesta 1837 kreivitär Julia Constantia Teofila Belzig von Kreutz. Meinander opiskeli 1812–1817 Haapaniemen sotakoulussa. Hänet ylennettiin koulun jälkeen vuonna 1817 vänrikiksi ja määrättiin palvelukseen H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Aliluutnantiksi hän yleni 1819 ja luutnantiksi 1820. Hänet siirrettiin Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin 1821 ja komennettiin luokantarkastajan apulaiseksi Henkivartioväen junkkarikouluun Pietariin 1824. Alikapteeniksi Meinander ylennettiin 1826, kapteeniksi 1829 ja everstiluutnantiksi 1830.

Meinander osallistui marraskuun kansannousun kukistamiseen 1830–1831 ja sai ansioistaan perintötilan Varsovan kuvernementissa. Everstiksi hänet ylennettiin 1832 ja määrättiin 20. jääkärirykmentin komentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Nižni Novgorodin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1840 Meinander ylennettiin kenraalimajuriksi ja vuonna 1841 hänet määrättiin sotilaspiirien yhteisen 2. opetusprikaatin komentajaksi. Hänet nimitettiin Paavalin kadettikoulun johtajaksi Pietariin vuonna 1851 ja ylennettiin vuoden lopulla kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1861 hänestä tuli Venäjän sotilasopetuslaitosten konseljin jäsen. Meinanderille oli myönnetty aatelisarvo maaliskuussa 1854, mutta vasta hänen poikansa Nikolai haki introduktiota Suomen ritarihuoneeseen, jonne af Meinander -suku merkittiin helmikuussa 1881 aatelissukuna numero 255.

## Lähteet
Pedro Pablo Abarca de Bolea Aranda

**Pedro Pablo Abarca de Bolea Aranda** (1718–1799) oli Arandan kreivi, valistusaatteista innoitusta saanut espanjalainen valtiomies,  Kaarle III:n tavoitteiden edistäjä. Hän toteutti ollessaan 1766–1773 Kastilian neuvoston presidenttinä (merkitsee samaa kuin maansa Espanjan pääministerinä) useita uudistuksia kuten jesuiittojen häätämisen Espanjasta 1767. Uudelleen hän oli pääministerinä 1792–1793 ja välillä lähettiläänä Pariisissa.

## Lähteet
Cesar Alexander Efraim Melan

**Cesar Alexander Efraim Melan** (20. helmikuuta 1820 Myyrmäki Helsingin pitäjä – 1880 Hatsina Pietarin kuvernementti) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi kadettikoulujen matematiikan opettajana.

Melanin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel Melan ja Anna Charlotta Nyberg ja puoliso vuodesta 1854 Barbara Auguste Mathilde von Paykull. Kontra-amiraali Gustaf August Wilhelm Melan oli hänen veljensä.  Cesar Alexander Efraim  Melan tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1833 ja määrättiin sieltä 1839 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 2. tykistöprikaatiin. Hänet siirrettiin 1. tykistöprikaatiin vuonna 1841 ja ylennettiin aliluutnantiksi vuonna 1845. Melan komennettiin vuonna 1847 palvelukseen Pietariin Aatelisrykmenttiin, missä hän yleni luutnantiksi vuonna 1848. Samana vuonna hänet siirrettiin matematiikan kertaajaksi Haminan kadettikouluun ja nimitettiin koulun matematiikan opettajaksi vuonna 1852. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1851 ja kapteeniksi 1852. Vuonna 1856 Melan siirrettiin matematiikan opettajaksi Paavalin kadettikouluun Pietariin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1862 ja everstiksi 1872, eron tehtävästään ja sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1879.

## Lähteet
Panku

**Panku** tai **Pangu** on kiinalaisessa mytologiassa jättiläismäinen alkuolento, jonka ruumiista maailma muodostui. Aikojen alussa vallitsi pimeys. Maailma oli jättiläismäinen muna, jonka sisällä oli kaaos.

Munan sisällä uinui alkujättiläinen Panku. Lopulta hän heräsi unestaan ja rikkoi munankuoren kirveellä. Munan kevyempi sisus kohosi ylös, ja siitä muodostui taivas. Raskaampi aines vajosi alas. Siitä tuli maa. Panku pelkäsi kuitenkin, että nämä kaksi ainesta sekoittuisivat jälleen. Niinpä hän työnsi taivasta ylemmäksi päällään ja polki maata alemmaksi jaloillaan.

Tuhannen vuoden ajan Panku työnsä taivasta ja maata erilleen. Kun alkujättiläinen oli viimein tyytyväinen, hän kaatui maahan ja kuoli. Hänen hengityksensä muuttui tuuliksi ja pilviksi, hänen äänestään tuli ukkonen, vasemmasta silmästä aurinko ja oikeasta kuu. Pankun raajat muuttuivat vuoriksi, verisuonet teiksi ja poluiksi. Hänen lihastaan muodostuivat pellot, hiuksista tähdet, luista ja hampaista maankuoren kivilajit, hiestä sade ja kaste. Pankun kirpuista muodostuivat ihmisten esivanhemmat.

## Lähteet
*Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. 

### Viitteet
Nuutajärven Lasikylän kulttuurisäätiö

**Nuutajärven Lasikylän kulttuurisäätiö** on vuonna 2014 perustettu säätiö, jonka tarkoituksena on tukea lasikulttuurin ja korkeatasoisen taideteollisen osaamisen jatkuvuutta ja monipuolistumista Nuutajärvellä. Säätiö järjestää tapahtumia ja koordinoi kehityshankkeita sekä kertoo vastaavansa myös Nuutajärven Lasikylän yhteisestä viestinnästä. Säätiön puheenjohtajana toimii (vuonna 2023) Jussi Toikka.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nuutajärven Lasikylän Kulttuurisäätiön verkkosivut
Malcolm Williamson

**Malcolm Benjamin Graham Christopher Williamson** AO CBE (21. marraskuuta 1931 Sydney – 2. maaliskuuta 2003 Cambridge) oli brittiläinen säveltäjä.

Williamson syntyi Sydneyssä anglikaanipapin poikana. Hän opiskeli sävellystä ja käyrätorvensoittoa Sydneyn musiikkikonservatoriossa. Hänen opettajiensa joukossa oli Eugene Goossens. Vuonna 1950 hän muutti Lontooseen, ja vuodesta 1953 hänen opettajinaan toimivat Elisabeth Lutyens ja Erwin Stein. Ensimmäisen suuren menestyksensä hän saavutti ensimmäisellä pianokonsertollaan, jonka kantaesitti Clive Lythgoe vuoden 1958 Cheltenhamin festivaalilla. Williamson oli noina aikoina tuottelias, sai monia tilauksia ja esitti usein omia teoksiaan sekä uruilla että pianolla. Benjamin Britten sekä Adrian Boult ystävystyivät hänen kanssaan ja tukivat hänen työtään. Williamsonin keskeisiin töihin 1950-luvulta kuuluu myös hänen ensimmäinen sinfoniansa, *Elevamini*, jossa yhdistyvät monipuolisesti vaikutteet sarjallisuudesta, Igor Stravinskyn ja Olivier Messiaenin musiikista sekä brittiläisistä perinteistä. Kevyempää tyyliä ilmentävät pianokonsertot nro 1 ja 2 (1960). Kaikkiaan tuotantoon kuuluu seitsemän sinfoniaa ja seitsemän konserttoa.

Vuodelta 1963 on Williamsonin kolminäytöksinen ooppera *[[Our Man in Havana (ooppera)|Our Man in Havana]]* Sidney Gilliatin librettoon Graham Greenen *[[Miehemme Havannassa]]* -romaanin pohjalta. 1970-luvun teosten joukossa on *Hammarskjöld Portrait* (1974) sopraanolle ja jousille. Teoksen kantaesitti Promsissa Elisabeth Söderström vuonna 1974.

Arthur Blissin kuoltua vuonna 1975 Williamson valittiin ensimmäisenä ei-brittinä Master of the Queen's Musicin asemaan, jossa hän toimi loppuelämänsä ajan. Williamson sävelsi useita teoksia hovikäyttöön; näihin kuuluivat *Mass of Christ the King* (1978) ja *Lament in Memory of Lord Mountbatten of Burma* (1980). Viimeisten noin kahdenkymmenen elinvuotensa aikana Williamson oli vähemmän tuottelias hovimusiikin säveltäjänä, vaikkei koskaan täysin menettänyt kiinnostustaan aiheeseen.  Hän kärsi lopulta aivoverenkiertohäiriöistä, joiden takia päätyi pyörätuoliin. Hän vietti viimeiset elinkuukautensa sairaalassa. Hänen raportoitiin laajalti kärsineen myös alkoholiongelmasta.

Williamson oli vuodesta 1960 1970-luvulle naimisissa yhdysvaltalaisen Dolores "Dolly" Danielin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika ja kaksi tytärtä. Williamson oli vuodesta 1952 katolilainen. Hänellä oli biseksuaalinen suhde-elämä.

## Lähteet
Colin Blackwell

**Colin Blackwell** (s. 28. maaliskuuta 1993 North Andover, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Chicago Blackhawksia. San Jose Sharks varasi Blackwellin  vuoden 2011 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella, mutta hän teki vapaana agenttina kaksivuotisen sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa heinäkuussa 2018. Blackwell on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo oikealta. Blackwell pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 2018–2019. Blackwell on pelannut 28. maaliskuuta 2020 mennessä 33 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kolme maalia ja seitsemän syöttöä eli kymmenen tehopistettä. Kaudella 2020–2021 hän edusti New York Rangersia. 

Heinäkuussa 2024 Blackwell teki vapaana agenttina Dallas Starsin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen.

## Lähteet
*
* https://www.nhl.com/predators/news/nashville-predators-sign-forward-colin-blackwell-to-two-year-contract/c-299395396
Nicolaus Petrus Meinander

**Nicolaus Petrus Meinander** (28. joulukuuta 1833 Mikkelin pitäjä – 5. marraskuuta 1901 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Meinanderin vanhemmat olivat majuri Adolf Wilhelm Meinander ja Anna Gustava Hultin ja puoliso vuodesta 1879 Clotilda Ottilia Carolina af Meinander, kenraali Otto Anders af Meinanderin tytär. Nicolaus Petrus Meinander tuli oppilaaksi Paavalin kadettikouluun Pietariin 1845. Sieltä vuonna 1855 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen 6. tykistöprikaatiin. Krimin sotaan Meinander osallistui Pietarin alueen puolustuksessa. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1857 ja komennettiin 1. krenatööritykistöprikaatiin. Luutnantiksi Meinander yleni 1859, jolloin hänet myös siirrettiin 17. kenttätykistöprikaatiin. Sieltä hän sai vuonna 1860 siirron 14. kenttätykistöprikaatiin ja vuonna 1863 Kronstadtin linnoitustykistöön. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1867, kapteeniksi 1868 ja everstiluutnantiksi 1873, jolloin hänet komennettiin 14. kenttätykistöprikaatin patterin päälliköksi. Prikaatissaan Meinander osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja yleni sodan aikana 1877 everstiksi. Sodan jälkeen hän jatkoi palvelusta prikaatissa vuoteen 1890, jolloin hänet määrättiin kenraalimajuriksi ylennettynä 27. tykistöprikaatin komentajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai vuonna 1893 kenraaliluutnanttina.

## Lähteet
Florian Silbereisen

**Florian Bernd Silbereisen** (s. 4. elokuuta 1981 Tiefenbach, Baijeri) on saksalainen kevyen musiikin laulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.

## Ura
Silbereisen soitti lapsuudessaan harmonikkaa ja esiintyi jo kymmenvuotiaana televisio-ohjelmassa *Musikantenstadl*. Läpimurtonsa televisioesiintyjänä hän teki 1990-luvun lopussa. Helmikuussa 2004 Silbereisen aloitti uransa *Feste der Volksmusik* -ohjelman juontajana. Hän seurasi Carmen Nebeliä.

Vuonna 2015 Silbereisen perusti Jan Smitin ja Christoff De Bollen kanssa pop-trion Klubbb3, jonka esikoisalbumi *Vorsicht unzensiert!* myi kohtalaisen hyvin saksankielisellä alueella ja Benelux-maissa.

Silbereisen on näytellyt vuodesta 2019 kapteeni Pargeria ZDF-televisiokanavan monikymmenvuotisessa romanttisessa draamasarjassa *Das Traumschiff*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Schlager.de: Florian Silbereisen
Kuortane Games

**Kuortane Games** (tunnetaan myös nimellä **Kuortaneen juhannuskisat**) on Kuortaneella vuosittain järjestettävä yleisurheilutapahtuma. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1921. Tapahtuman järjestämisestä vastaavat Kuortaneen Kunto, Kuortaneen kunta ja Kuortaneen urheiluopisto.

Tapahtuma kuului vuodesta 1991 Suomessa järjestettyyn Eliittikisat-sarjaan (pois lukien vuosi 2001, jolloin Kuortaneella käytiin Proffice Nordic Challenge -sarjan osakilpailu), jonka korvasi vuonna 2018 Yleisurheilun GP-kisat. Vuodesta 2019 lähtien Kuortane Games ei ole kuulunut mihinkään kotimaiseen kilpailusarjaan.

Kuortane Games kuuluu yleisurheilun Euroopan osakilpailujen pronssisarjaan. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kuortane Games
Herman Saxman

**Herman Saxman (Saksman)** (, 13. lokakuuta 1884 Keuruu– 3. huhtikuuta 1939 Petroskoi) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja neuvostoliittolainen hallintovirkailija.

## Elämäkerta
Herman Saxman syntyi kivityömiehen perheeseen, joka vaihtoi usein asuinpaikkaa isän työskennellessä rautatienrakentajana. Saxman kävi alakoulun Antreassa ja lähti 14-vuotiaana kotoa aloittaakseen itsenäisen elämän. Hän työskenteli Viipurissa sisävesihöyrylaivojen lämmittäjänä ja suoritti konemiehen tutkinnon.

Nuorsuomalaiseen nuorisoseuraan kuulunut Saxman liittyi Suomen Sosialidemokrattiseen Puolueeseen vuonna 1900 ja oli punakaartin jäsen vuoden 1905 suurlakon aikana. Hän kuului myös Suomen Metallityöntekijäin Liittoon ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1908–1915. Ammattiyhdistystoiminnan kautta Saxman tutustui Aleksanteri Schottmannin, Adolf Taimen ja Jukka Rahjan kaltaisiin bolševikkeihin. Hän kuului itsekin bolševikkiryhmään palvellessaan konemiehenä torpeedoveneessä vuosina 1916–1917.

Suomen sisällissodan syttyessä Saxman nimitettiin kansanvaltuuskunnan kauppa- ja teollisuusosaston sihteeriksi. Maaliskuussa 1918 hänet komennettiin Pietariin valmistelemaan punakaartilaisten evakuointia Suomesta.

Venäjällä Saxman lähetettiin vuonna 1921 rakentamaan Karjalan työkansan kommuunia. Hän työskenteli Karjalan kansantalousneuvoston johtajana vuosina 1922–1924, oli perustamassa Kontupohjan puunjalostuskombinaattia ja toimi metsätrusti Karellesin hallinnon puheenjohtajana vuoteen 1928 saakka. Saxman työskenteli Karjalan autonomisen neuvostotasavallan kevyen teollisuuden kansankomisaarina vuosina 1932–1933 ja Kiestingin teollisuuskombinaatin johtajana vuodesta 1934. 1930-luvun alussa Saxman vaikutti myös NKP:n Petroskoin kaupunkijärjestön yhteydessä toimineessa Suomen Kommunistisen Puolueen tukiryhmässä.

Saxman vangittiin heinäkuussa 1937 osana niin sanottua Gyllingin–Rovion juttua. Häntä syytettiin vastavallankumouksellisesta ja nationalistisesta toiminnasta ja vakoilusta Suomen hyväksi. Saxman tuomittiin ammuttavaksi, mutta hän kuoli lopulta kidutuksen seurauksena Petroskoin vankilan sairaalassa. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1956.

## Lähteet
Anna Ruth

**Anna Ruth** (s. 1975 Kanada) on jyväskyläläinen kuvataiteilija ja kuraattori. Hän toimi vuonna 2020 Mäntän kuvataideviikkojen kuraattorina. Hänen miehensä on valokuvaaja ja graafinen suunnittelija Juho Jäppinen.

Ruth on organisoinut näyttelyitä totutusta poikkeavissa tiloissa Jyväskylässä, kuten kulloinkin tyhjiin liiketiloihin asettuva Äkkigalleria, kotiympäristössä järjestetty House Games tai katutaiteen katustipendit.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Anna Ruthin verkkosivut
Nagaokakyō

**Nagaokakyō** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kioton altaan länsireunalla. Suurin osa kaupungista on alavaa Katsurajoen tulvatasankoa, länsiosissa on vuoristoa. Lännessä kaupunki rajautuu Osakan prefektuuriin. Nagaokakyōssa on 81&nbsp;050 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 19,17 neliökilometriä.

Keisari Kanmu perusti vuonna 784 alueelle maan uuden pääkaupungin, Nagaoka-kyōn, jolta nykyinen kaupunki on myöhemmin saanut nimensä. Keisarillinen palatsi sijaitsi kuitenkin nykyisen Mukōn kaupungin puolella. Pääkaupunki jäi lyhytikäiseksi ja siirrettiin uudelleen jo kymmenen vuoden kuluttua. Nagaokakyōn maaseutukaupunki perustettiin liittämällä yhteen kolme Otokunin piirikunnan kyläkuntaa vuonna 1949. Kaupunkioikeudet Nagaokakyō sai vuonna 1972. 1960-luvulta lähtien kaupunki on kasvanut nopeasti Kioton ja Osakan lähiönä. Sinne on sijoittunut myös esimerikiksi kone-, elektroniikka- ja paperiteollisuutta. Perinteinen elinkeino on bambunversojen kasvatus.

Nagaokakyōn nähtävyyksiä ovat muun muassa atsaleoistaan tunnettu Nagaoka Tenman-gūn šintolainen pyhäkkö ja ruskastaan kuuluisa Kōmyō-jin temppeli. Muita tärkeitä uskonnollisia rakennuksia ovat vuoristossa sijaitseva Yōkoku-jin temppeli ja Otokuni-dera‚ jonka nähtävyys ovat pionit. Nagaokakyōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Tōkaidō-päälinja ja Hankyū-rautateiden Kioto-linja. Suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Nagaokakyōn läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.

## Kuvia

Tiedosto:131130 Komyoji Nagaokakyo Kyoto pref Japan02s3.jpg|Ruska Kōmyō-jin temppelillä
Tiedosto:Yokokuji01n3200.jpg|Yōkoku-jin temppeli
Tiedosto:ShoryujiCastle.jpg|Shōryūjin linna
Tiedosto:Nagaokakyo city center area Aerial photograph.1987.jpg|Nagaokakyō vuoden 1987 ilmakuvassa


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Sekasin-chat

**Sekasin-chat** on valtakunnallinen, laajasti avoinna oleva (ma–pe 9–24, la–su 15–24) 12–29-vuotiaille tarkoitettu keskustelupalvelu, joka tukee mielenhyvinvointia ja mielenterveyden ongelmista selviämistä. Palvelu on ilmainen, anonyymi ja luottamuksellinen. Diagnooseja tai lähetteitä ei tarvita – nuoren oma arvio avun tarpeesta riittää. Vastaajina toimii sosiaali- ja terveydenhuollon ammattilaisia sekä koulutettuja vapaaehtoisia lukuisista eri järjestöistä ja seurakunnista. Chatin perusideana on tarjota nuorille keskusteluapua heitä vaivaavista asioista sekä auttaa nuoria löytämään omia voimavarojaan.

Sekasin-chatia ylläpitää Sekasin Kollektiivi. Sekasin Kollektiivi on lukuisten toimijoiden yhteenliittymä, jota koordinoi MIELI Suomen Mielenterveys ry, Suomen Punainen Risti, Setlementtiliitto sekä SOS-lapsikylä.

Suosionsa seurauksena Sekasin-chat on usein ruuhkautunut ja odotusajat voivat olla pitkiä. Palvelun kävijämäärät kasvavat varsinkin iltaisin ja kesällä. Vuonna 2020 yhteydenottoja Sekasin-chatiin oli yli 170 000.

## Historia

Sekasin-chat avattiin viikoksi toukokuussa 2016 osana Ylen ja mielenterveysjärjestöjen yhteistä mielenterveyskampanjaa. Osana Sekasin-kampanjaa Yle tuotti samannimisen draamasarjan ja houkutteli somepersoonia kertomaan mielenterveysongelmistansa tarkoituksena rohkaista nuoria käsittelemään asiaa avoimemmin.

MIELI Suomen Mielenterveys ry haki loppuvuodesta 2016 rahoitusta toiminnan jatkamiseksi. Rahoitus saatiin Me-säätiöltä Suomen Mielenterveysseuralle vuosille 2017 ja 2018. Mielenterveysseura lähti tällöin koordinoimaan Sekasin-chatia, jonka toimintaa jatkettiin. Aukioloaikoja supistettiin tällöin alkuperäisestä 24/7:stä.

Sekasin Kollektiivi perustettiin koordinoimaan Sekasin-chatia alkuvuodesta 2021. Yhteinen visio on, ettei kukaan nuori jää pahan olonsa kanssa yksin. Kollektiivin alle kuuluu myös Sekasin Gaming.

## Tunnustus

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos myönsi vuonna 2021 Sekasin-chatille Kansanterveyspalkinnon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sekasin-chat
Varmantalo

**Varmantalo** on vuonna 1937 valmistunut kerrostalo, joka sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa Hämeenkadun ja Aleksanterinkadun kulmassa. Professori J. S. Sirén suunnitteli sen Vakuutusyhtiö Varman toimitaloksi. Varma oli vuonna 1920 perustettu pieni tamperelainen vakuutusyhtiö, joka 1990-luvun talousahdingossa fuusioitui Pohjolaan.

Rakennus on liike-, toimisto- ja asuinkäytössä. Sisätiloista on hissiyhteys pysäköintiluola P-Hämppiin.

Talossa oli Linkosuon Cafe Siilinkari vuosina 1960–2024. Sisäpihalla toimi pitkään elokuvateatteri.

## Arkkitehtuuri ja status
Varmantalo on selkeäpiirteinen, rappauksella päällystetty kivitalo, jossa on seitsemän maanpäällistä kerrosta. Ylin kerros on vedetty sisään katulinjasta, mikä on tyypillistä funkistaloille. Funktionalismin ohella Varmantalossa näkyy myös klassismin tyylipiirteitä.

Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan Varmantalo on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde. Talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 2002.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Uutta Tamperetta : Vakuutusyhtiö Varman liike- ja asuintalo, Aamulehti, 01.08.1937, nro 203, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mukō

**Mukō** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa aivan Kioton kaupungin lounaispuolella. Kaupungin itäosa on alavaa Katsurajoen tulvatasankoa, itäosissa on kukkulaista bambumetsää. Mukōssa on 56&nbsp;294 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 7,72 neliökilometriä.

Keisari Kanmun vuonna 784 perustama pääkaupunki Nagaoka-kyō sijaitsi osittain nykyisen Mukōn kaupungin alueella. Se jäi kuitenkin lyhytikäiseksi ja siirrettiin toiseen paikkaan jo kymmenen vuoden kuluttua. Kaupungin jäänteitä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Myöhemmin Mukō kehittyi Saigoku-kaidō-tiereitin varrella. Kaupungin läpi kulkevan rautatieyhteyden valmistuttua vuonna 1928 se on kasvanut Kioton ja Osakan esikaupunkina, erityisesti toisen maailmansodan jälkeen. Kaupunkioikeudet Mukō sai vuonna 1972. Eräs perinteinen elinkeino on bambunversojen viljely. Kaupunkiin on sijoittunut myös esimerkiksi kone-, elektroniikka- ja muoviteollisuutta.

Mukōn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Mukō-jinjan šintolainen pyhäkkö, jonka päähalli on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Mukōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Tōkaidō-päälinja ja Hankyū-rautateiden Kioto-linja. Suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Mukōn läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.

## Kuvia

Tiedosto:五辻の常夜灯 2013.12.23 - panoramio.jpg|Tienristeys Mukōssa
Tiedosto:Kyoto Mukomachi Velodrome Track.jpg|Mukōmachin velodromi
Tiedosto:Muko city center area Aerial photograph.1987.jpg|Mukō vuoden 1987 ilmakuvassa


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Kaija Parve

**Kaija Parve** (myöh. **Helinurm**, s. 14. kesäkuuta 1964 Tallinna) on virolainen uransa lopettanut Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti urallaan seitsemän ampumahiihdon maailmanmestaruutta vuosina 1984–1988 eli aikana, jolloin naisten ampumahiihdon kansainvälinen toiminta käynnistyi..

Kaija Parve aloitti urheilu-uransa maastohiihtäjänä. Vuonna 1981 hän oli 4. Neuvostoliiton nuorten maastohiihdon mestaruuskisoissa. Seuraavana vuonna hän oli mukana Neuvosto-Viron joukkueessa Neuvostoliiton maastohiihdon mestaruuskisoissa. Joukkue sijoittui neljänneksi. Neuvosto-Viron urheilussa hän saavutti vuosina 1983–85 3 kultaa ampumahiihdossa ja  vuosina 1982–85 2 kultaa, 2 hopeaa ja 2 pronssia maastohiihdossa. 

Parve siirtyi ampumahiihtoon vuonna 1983 ja saavutti 18-vuotiaana nuorten MM-kisoissa pronssia. Neuvostoliittoa hän edusti lajin ensimmäisissä ampumahiihdon MM-kisoissa 1984 Ranskan Chamonixissa, joissa hän saavutti kultaa yhdessä Ljudmila Zaplotnajan ja Venera Tšernyšovan kanssa. Henkilökohtaisilla matkoilla Parve oli pikakilpailussa (5 km) 7. ja normaalimatkalla (10 km) 4. Kauden 1984 maailmancupissa kokonaiskilailussa kärkeä pitivät norjalaiset ja Ruotsin Eva Korpela. Parve oli paras Neuvostoliiton edustaja. Parve oli mukana viisi kertaa peräkkäin vuosina 1984–1988 maailmanmestaruuden voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Uran paras kausi Parvella oli vuosi 1985, jolloin hän viestikullan lisäksi voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden normaalimatkalla ja hopeaa pikakilpailussa. Kauden 1985 jälkeen hän saavutti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuoden 1986 kisoissa Falunissa pikamatkalla ja hopeaa vuoden 1987 kisoissa Lahdessa normaalimatkalla. Paras menestys maailmancupissa Parvella oli kaudella 1985 Norjan Sanna Grønlidin voittaessa ja Ruotsin Eva Korpelan sijoittuessa toiseksi.

Hän kuului Neuvostoliiton naisten ampumahiihtomaajoukkueeseen viiden vuoden ajan vuosina 1984–1988. Samana aikana hän saavutti 3 mestaruutta, 3 hopeaa ja 1 pronssia Neuvostoliiton mestaruuskisoissa vuosina 1983–88. Hän edusti urheilussa Tallinnan Dynamoa ja oli urheilu-uransa neuvostoarmeijan palveluksessa. Uransa hän lopetti 24-vuotiaana. Kaija Parve valittiin kaksi kertaa eli vuosina 1985 ja 1986 Viron vuoden naisurheilijaksi. Hän saavutti neuvostoliittolaisurheilijalle annettavan korkeimman tunnustuksen "Neuvostoliiton kunnioitettu urheilumestari" -arvon vuonna 1985. Ottaen huomion kaikki talvilajit Kaija Parvea voidaan pitää Viron 1900-luvun menestyksellisimpänä talviurheilijana.

## Urheilu-uran jälkeinen aika
Kaija Parve suoritti urheiluopettajakoulutuksen tutkinnon Tallinnan pedagogisessa yliopistossa 1980-luvulla. Ensimmäinen hänen kahdesta tyttärestään syntyi vuonna 1989. Vuonna 1990 hän meni naimisiin virolaisen yleisurheilija Marek Helinurmen kanssa. Urheilu-uransa päätyttyä hän on työskennellyt Viron työttömyysvakuutusyhtiössä. Hänen tyttärensä Ulla-Maarit Helinurm on myös kansainvälisesti menestynyt ampuja.

## Lähteet
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1987

**[[Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut]] 1987** järjestettiin miesten osalta Yhdysvalloissa Lake Placidissa ja naisten osalta Suomessa Lahdessa.

## Naiset
### 5 kilometriä

### 10 kilometriä

### 3&nbsp;×&nbsp;5 kilometrin viesti

## Mitalitaulukko

## Lähteet
Toiminnallinen lähi-infrapunakuvaus

**Toiminnallinen lähi-infrapunakuvaus** () on lähi-infrapunaspektroskopiaa hyödyntävä keskushermoston toiminnallinen kuvantamismenetelmä. Menetelmällä voidaan kalloa poraamatta havaita aivojen pintaa lähellä kiertävän veren hemoglobiini, josta lähi-infrapunavalo heijastuu toisin kuin ihosta ja luusta.

## Lähteet
Pettilä (Salo)

**Pettilä** on kylä Salossa. Kylä muodostuu lähinnä Pettilän kartanoon kuuluvista maista ja muutamasta muusta talosta.

Pettilä sijaitsee Vähäjoen latvahaaran Myllyojan laaksossa. Kylän keskus on Pettilän kartano, joka on suuri maanviljelystila. Pettilän kyläalue ulottuu Katinkalliolta Rankosinmäen yli aina Rauramäelle. Iso osa kylän alueesta on mäkistä metsämaata, mutta Myllyojan laakso on viljelty. Kylän läpi kulkee Pettiläntie.

Pettilän kartano on entinen Karlbergin ratsutila. Kartanon nykyinen kustavilainen päärakennus on 1830-luvulta. Kylässä on ollut mylly, jonka torppa ja patorakennemat ovat edelleen olemassa. Pettilässä sijaitsi ennen myös kiertokoulun kiinteä rakennus, joka on purettu.

## Lähteet