open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kalevi Laitinen

**Kalevi Johannes Laitinen** (19. toukokuuta 1918 Kotka – 6. tammikuuta 1997 Kotka)  oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Laitinen kuului Suomen edustusmiehistöön, joka voitti Lontoon olympiakisoissa vuonna 1948 joukkuekilpailun kultamitalin. Henkilökohtaisista lajeista hän oli 12-ottelun kahdeksas, permannon 13:s, hevosen 19:s, renkaitten ja nojapuiden 16:s, hypyn kymmenes ja rekin 14:s. Vuoden 1950 MM-kilpailuissa Baselissa hän sijoittui yleiskilpailussa kahdeksanneksi ja sai joukkuehopeaa. Helsingin olympialaisten joukkuekilpailussa tuli pronssimitali ja 12-ottelussa 35. sija. Permannolla hän menestyi parhaiten ja oli kuudes.

Laitinen voitti heinäkuussa 1951 Heinolassa järjestetyn Suomi–Ranska-voimistelumaaottelun. Laitinen selviytyi voittajana myös Norja-maaottelussa vuonna 1947 ja Tšekkoslovakia-maaottelussa vuonna 1949.

SVUL:n Kymenlaakson piirin voimistelun koulutusohjaajana Laitinen on toiminut 1958–1967, piirin voimistelujaostossa vuodesta 1958 lähtien. Laitisen seura oli Kotkan Into, jonka kultaisen ansiomerkin hän on saanut. Laitinen sai myös SVUL:n Kymenlaakson piirin kunniamerkin, Suomen Voimisteluliiton kultaisen ansiomerkin ja Suomen Urheilun hopeisen ansiomitalin kullatuin ristein. Hänellä on myös Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki soljella. Laitinen harrasti keilailua, jossa kuului mestariluokkaan. Laitinen oli ammatiltaan rakennusmestari.

## Saavutuksia
* Olympiakultaa Lontoossa 1948 (joukkuekilpailu)
* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (joukkuekilpailu)
* Lisäksi 1948 moniottelussa kahdeksas ja 1952 permannolla kuudes, moniottelussa 35:s, rekillä 35:s, hevosella 43:s, hypyssä 44:s, nojapuilla 52:s ja renkailla 73:s.
* MM-hopeaa Baselissa 1950 (joukkuekilpailu)
* SM-kultaa 1949 (113,60) ja 1950 (114,4)

## Lähteet
Veksillologia

**Veksillologia** eli **lipputiede** on lippuja käsittelevä tiede. Nimitys tulee muinaisessa Roomassa käytettyjen sotastandaarien lipuista nimeltä *vexillum*. Veksillologia on heraldiikan läheistiede. Toisin kuin heraldiikassa, veksillologiassa ei yleensä käytetä metalleja väreinä ja värisäännöissä ollaan jonkin verran joustavampia.

Lippuja tutkivaa henkilöä kutsutaan veksillologiksi, lippujen suunnittelija on veksillografi, ja lippujen suunnittelun taitoa kutsutaan veksillografiaksi.

## Veksillologinen luokittelu
Lippujen yhteydessä saatetaan monesti ilmoittaa kuusiokentällä lipun käyttötarkoitus. Kuusiokentässä on kaksi riviä, joissa kummassakin kolme solua. Jos solussa on pallo, se merkitsee ehtojen täyttymistä. Ylempi rivi tarkoittaa maakäyttöä ja alempi merikäyttöä. Ensimmäinen sarake on yksityinen siviilikäyttö, toinen valtiollinen siviilikäyttö ja kolmas sotilaallinen käyttö.

## Katso myös
* Viiri
* Luettelo itsenäisten valtioiden lipuista
* Luettelo valtioiden historiallisista lipuista
* Luettelo kansallisuuksien lipuista

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Ilmari Pakarinen

**Veikko Ilmari Pakarinen** (12. syyskuuta 1910 Viipuri &ndash; 6. joulukuuta 1987 Gold Coast, Australia) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.

Pakarinen kehitti rekillä uuden liikkeen, ns. selinpuolijättiläisen, joka tunnettiin nimellä "Pakarinenswäng".

Viipurissa ennen sotia Pakarinen työskenteli vaatekauppiaana yhdessä nyrkkeilijä Valle Reskon kanssa (Herrain vaatehtimo Resko & Pakarinen). Sotien jälkeen Pakarisella oli oma vaatekauppa Jyväskylässä. Hän muutti perheineen 1959 Australiaan ja työskenteli siellä muurausurakoitsijana.

Ilmari Pakarisen poika John (Juha) Pakarinen (s. 23.7.1942 Jyväskylä) oli Australian maajoukkueessa uimahyppääjänä. Kansainyhteisön kisoissa Perthissä 1962 hän oli ponnahduslaudalla kuudes.

## Olympiasaavutuksia
* Olympiapronssia Los Angelesissa 1932 (voimistelun joukkuekilpailu)
* Olympiapronssia Berliinissä 1936 (voimistelun joukkuekilpailu)
* Lisäksi 1932 rekillä neljäs, hevosella kahdeksas ja 1936 rekillä kuudes
* MM-kilpailuissa 1934 hevosella neljäs
* Suomen mestari rekillä 1933 ja 1935, hevosella ja nojapuilla 1935

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Leike: Suomen voimistelijat Los Angelesin kisoissa
Hanne-Vibeke Holst

**Hanne-Vibeke Holst** (s. 21. helmikuuta 1959 Lökken, Tanska) on tanskalainen journalisti ja kirjailija. Hän on valmistunut Tanskan journalistikorkeakoulusta 1984 ja työskennellyt esimerksiksi Berlingske Tidende -lehdessä.

Holstin romaanitrilogia televisiotoimittaja Therese Skårupista käsittelee muun muassa naisen haavoittuvuutta tilanteessa, jossa tämä on joutunut kasvamaan isättömänä. Trilogia koostuu kolmesta itsenäisestä teoksesta *Theresen valinnat* (1992), *Tosielämää* (1994) ja *Onnellinen nainen* (1998), joiden tapahtumat sijoittuvat Kööpenhaminan lisäksi Moskovaan ja Budapestiin.

Ruotsin Television tilaama minisarja *Kuningataruhri* (2010) perustuu teokseen *Dronningeofret*. Sen tapahtumaympäristö on kirjasta poiketen Tukholma. Päähenkilö on Elizabeth Meyer. Aiempia hänen teoksiinsa perustuvia televisiosarjoja ovat *Kruununperijätär* ja *Vallanvaihto*, joiden tapahtumaympäristö on myös siirretty Ruotsiin. Kaikki kolme kirjaa kertovat politiikasta.

Holst katsoo olevansa feministi, mutta pitää tärkeänä, että sanaa ei käytettäisi miestenvihaaja-merkityksessä. Hän on myös YK:n hyvän tahdon lähettiläs naiskysymyksissä.

Romaaneja on käännetty useille kielille. Holst aloitti kirjailijanuransa lastenkirjailijana. 

## Teokset
* *Den lille og den store viser*, 1999 
* *Hejsa, Majsa!*, 1980
* *Ud af røret, Maja!*, 1981
* *Mor er løbet hjemmefra*, 1986
* *Til sommer*, 1985
* *Nattens kys*, 1986
* *Chicken*, 1987
* *Hjertets renhed*, 1990
* *Thereses tilstand*, 1992, suom. *Theresen valinnat*, Tammi 2003
* *Det virkelige liv*, 1994, suom. *Tosielämää*, Tammi 2004, suomentaja Saara Villa
* *En lykkelig kvinde*, 1998, suom. *Onnellinen nainen*, Tammi 2005, suomentaja Tarja Teva
* *Min mosters migræne - eller Hvordan jeg blev kvinde*, 1999
* *Kronprinsessen*, 2002, suom. *Kruununperijätär*, Tammi 2006, suomentaja Tarja Teva 
* *Kongemordet*, 2005
* *Dronningeofret*, 2008
* *Undskyldningen*, 2011 *Mitä he toisilleen tekivät*, WSOY, 2013, suom. Virpi Vainikainen.
* *Knud, den store*, 2013

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Litteratursiden: Hanne-Vibeke Holst 
* Kirjailijan omat kotisivut
Kilpi (heraldiikka)

**Kilpi** on heraldiikassa keskeisin elementti. Alun perin kilpi oli vain taistelijan suojavaruste, mutta viimeistään keskiajalla siihen ryhdyttiin järjestelmällisesti lisäämään tunnuksia.

Vaikka heraldiikassa kilpi on kaikkein keskeisin elementti, ei sen muotoa selitetä vaakunaselityksessä, vain sen tunnus. Kilven muodon saneli alun perin käytännöllisyys, sillä vaakunakilpiä käytettiin nimenomaan kilpenä, suojana taisteluissa. 1400-luvun jälkeen kilven muodosta tuli kuitenkin hiljalleen enemmän taiteellinen ja suunnittelullinen seikka. Oletusarvoisesti miehen kilpi on perinteisen 1200-luvun ritarinkilven muotoinen ja naisen joko vinoneliön muotoinen tai elliptinen, mutta nykyheraldiikassa sekä miehet että naiset käyttävät tavallisimmin oletusarvoisesti ritarinkilpeä.

Muita heraldiikassa käytettyjä kilpimalleja ovat *paviisi*, joka on alun perin maahan tuettu varsijousimiehen tai keihäsmiehen suojus, *hevosenpääkilpi*, joka on hevoshaarniskan pääsuojuksen muotoinen, sekä *turnajaiskilpi* eli *tarssi* (*targa*), jota käytettiin turnajaisissa ja jotka olivat usein pultattuja kiinni haarniskaan. Espanjalainen kilpi puolestaan on alhaalta pyöreä, ja afrikkalainen kilpi puolestaan kalanrakon (vesica piscis) muotoinen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kypärä (heraldiikka)

**Kypärä** on heraldiikassa kilven yläpuolelle sijoitettava elementti. Sen kertoo vaakunasta yhteiskunnallisen säädyn. Katolinen papisto ei vaakunassaan käytä kypärää, vaan erityisiä kirkollisia päähineitä.

## Kypärätyypit

Ikäjärjestyksessä kypäriä on kolmea tyyppiä: patakypärä, pistokypärä ja kalterikypärä. Ensimmäinen on varsinainen taisteluissa käytetty kypärä kahden muun ollessa turnajaisajan kypäriä. Suomen heraldiikassa pistokypärä tarkoittaa aina porvarisvaakunaa ja sitä kutsutaan myös vanhentuneella nimellä suljettu kypärä. Aatelisvaakunassa voi olla pistokypärä tai kalterikypärä, useimmiten jälkimmäinen eron tekemiseksi porvarisvaakunaan. Patakypärää suvaitaan lähinnä vain niissä vaakunoissa, jotka ovat alun perinkin varhaiskeskiajalta. Kypärän väriä ei yleensä mainita vaakunaselityksessä, vaan se on sinertävä tai hopeanharmaa. Kypärä on *heraldisoitu* eli selkiytetty pienistä yksityiskohdista.

## Lisävarusteet

Kypärän tärkeimmät lisävarusteet ovat kypäränpeite ja kypäränkoriste sekä lakipunos. Kypäränpeite on perua ristiretkiltä, jossa sillä suojauduttiin auringolta. Se pyrkii toistamaan vaakunan päävärejä, yleensä siten, että metalli on vuoripuolella. Lakipunos noudattaa yleensä kypäränpeitteen värejä ja sijoitetaan peitteen ja kypäränkoristeen väliin. Lakipunoksessa on yleensä viisi tai seitsemän kierrosta.

Kypäränkoriste on perua etupäässä turnajaisten ajalta, joskin yksinkertaisia pelkoa herättäviä koristeita on saattanut esiintyä jo taistelukentillä. Kypäränkoristeet noudattavat heraldisia sääntöjä soveltaen ja esimerkiksi luonnonväri on yleisempää kuin kilvessä. Kypäränkoriste voi tuoda uuden aiheen vaakunaan taikka toistaa kilven aihetta. 

Niin sanottuun täydelliseen vaakunaan kuuluvat kilpi, kypärä, kypäränpeite, lakipunos ja kypäränkoriste. Näiden lisäksi aatelisvaakunoissa saattaa esiintyä arvokruunuja, kaulakoruja ja joskus jopa kunniamerkkejä kypärään liitettynä. 

Suomen ritarihuoneen aatelissukujen sukuvaakunoissa on aina kalterikypärä, kaksi vapaaherroilla ja kolme kreivillisillä suvuilla, sekä kaulariipus.

## Ei kypärää?
Joskus etenkin tasavaltaisten valtioiden vaakunasta kypärä saattaa kokonaan puuttua kuten myös kypäränpeite ja lakipunos. Kypäränkoriste voi silti esiintyä ja joskus myös lakipunoskin. Joskus esiintyy pelkkä lakipunos ja kruunu. Tällaisia käytäntöjä pidetään jossain määrin rappiollisena heraldiikkana.

## Lähteet

* Ruotsalaiset kirkolliset vaakunat. Viitattu 18.6.2020.
Harri Rantanen (taiteilija)

**Harri Rantanen** (s. 27. joulukuuta 1954 Tampere) on suomalainen heraldikko. 

## Työhistoria
Hän on suunnitellut muun muassa presidenttien Martti Ahtisaaren ja Tarja Halosen vaakunat. Hätäkeskuslaitoksen vaakuna, virka-asematunnukset ja Pelastustoimen viranomaistunnukset ovat myös hänen tekemiään. Mitaleista mainittakoon Suomen Olympiakomitean ansioristi, -ansiomitali, Ilmavoimien kiltaliiton ansioristi ja -mitali, Pro Pirkanmaa mitali, Pelastajatutkintomerkki, Puolustusvoimien Kansainvälisen Keskuksen mitalisarjan, sekä Suomen partiolaisten tunnuksia Hän on toiminut usean vuoden ajan sijaistuntiopettajana eri oppilaitoksissa, aiheena heraldiikka.

Hän on pitänyt useita taidenäyttelyitä kotimaassa sekä ulkomailla.

Hän on Suomen Heraldisen Seuran hallituksen jäsen ja tominut aikaisemmin seuran  vaakunarekisterin hoitajana.

## Galleria
Rantasen työnäytteet:
Tiedosto:Martti Ahtisaari Coat of Arms.svg|Heraldinen vaakuna on Presidentti Martti Ahtisaaren Presidentin vaakuna.
Tiedosto:Tarja Halonen Coat of Arms.svg|Heradinen vaakuna on Presidentti Tarja Halosen Presidentin vaakuna.
Tiedosto:Pelastustoimi tunnus.svg|Pelastustoimen heraldinen tunnus.


## Kunnianosoitukset

### Ritarikunnat

*   Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristi (1996)
*   Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki (2008)

### Muut palkinnot

* Maanpuolustusmitali (2004)
* Maanpuolustuskiltojen liiton hopeinen kiltaristi (2011)
* Maanpuolustusnaisten liiton kultainen ansiomitali (2011)
* Ylöjärven kaupungin kulttuuripalkinto (2022)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maamme merkittävin Heraldikko Harri Rantanen muusikko Dannylle suunnattu vaakuna *verkkojulkaisu 03.08.2011* Viitattu 9.1.2023
* Holkkari.net/ artikkeli/pitkaet-jutut holkkari muutti rauhanturvaamisen *Julkaisu:15.04.2012* Viitattu 9.1.2023
* Vaakunaheraldiikasta haastateltava Harri Rantanen *yle artikkeli Julkaistu:26.2.2015* Viitattu 9.1.2023
* Kunniatohtorit saivat oman embleemin hattuunsa ''Ilta-sanomat'' J*ulkaisu13.8.2022* Viitattu 9.1.2023
* Vaakunaheraldiikasta haastateltava Harri Rantanen *yle artikkelijulkaisu 9.6.2014* Viitattu 9.1.2023
* Aamulehti: Harri Rantanen suunnitteli tampereen kaupungille oman joululeiman. ''Julkaisu'' *4.10.2017* Viitattu 9.1.2023
* Suomen numismaattisen yhditys / Harri Rantasen suunnittelema vaakuna. *Julkaisu:1.8.2021* Viitattu 9.1.2023
Tuomas Hyrsky

**Tuomas Hyrsky** (s. 1960) on suomalainen kultaseppämestari, heraldikko, kunniamerkkiasiantuntija ja partioheraldikko. Hän on Suomen Heraldisen Seuran jäsen ja hän on toiminut Suomen Kansallisarkiston heraldisen lautakunnan puheenjohtajana vuonna 2025. Hän valmisti Suomen kruunun näköiskopion Bucklanin luonnosten pohjalta vuonna 2018.

## Lähteet
*Tuomas Hyrsky, Markku Koponen, Kari K. Laurla, *Suku- ja henkilövaakunoita : värityskirja : heraldiikkaa lapsille*, 1984 
*Tuomas Hyrsky, *Suomen partiomerkit 1910-1999*, Omakustanne 2009

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Tuomas Hyrskyn verkkosivut
* Taideteollisen korkeakoulun sivu
Jacob Tullin Thams

**Jacob Tullin Thams** (7. huhtikuuta 1898 Oslo – 27. heinäkuuta 1954 Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä ja purjehtija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Ensimmäisissä olympialaisten talvikisoissa Chamonix'ssa 1924 mäkihyppykilpailuun osallistui 27 osanottajaa. Kisassa neljä norjalaishyppääjää sijoittui viiden parhaan joukkoon. Thams voitti kultaa niukalla erolla maanmieheensä Narve Bonnaan. Kaksi vuotta myöhemmin Lahden MM-kisoissa mäkihyppy päättyi norjalaisten neloisvoittoon, ja Thams voitti kultaa niukalla erolla maanmieheensä Otto Aaseniin.

Sankt Moritzin kisoihin 1928 Thams matkusti puolustamaan olympiakultaansa. Sveitsiläiset laittoivat kuitenkin hyppylavan niin ylös, että se antoi etulyöntiaseman keskinkertaisille hyppääjille ja syrji parempia, pitemmälle lentäviä hyppääjiä. Kilpailussa Thams oli ensimmäisen hyppykierroksen jälkeen viidentenä. Toisella hypyllään hän lensi alastulorinteen yli tasaiselle uusiin maailmanennätyslukemiin, 73 metriin, mutta kaatui ja putosi tyylipisteiden takia sijalle 28.

Berliinin kesäolympialaisissa 1936 Thams kilpaili purjehduksen kahdeksan metrin luokassa norjalaisen *Silja*-veneen miehistössä, joka saavutti kilpailussa hopeaa. Tämän mitalin myötä Thams on eräs niistä harvoista henkilöistä, jotka ovat kyenneet saavuttamaan olympiamitalin sekä kesä- että talvikisoissa. 

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Thams KOK:n sivulla
Suomen Heraldinen Seura

**Suomen Heraldinen Seura – Heraldiska Sällskapet i Finland ry** on vuonna 1957 perustettu heraldinen yhdistys, jonka tarkoituksena on ”vaakunataiteen, -tieteen ja -oikeuden vaaliminen, heraldiikan tutkimuksen edistäminen, tuntemuksen laajentaminen, harrastuksen kehittäminen ja heraldiikan yleisen arvostuksen sekä heraldisten tunnusten käytön kehittäminen”.

## Toiminta
Seura on heraldisten taiteilijoiden, tutkijoiden ja harrastajien yhteisö, jossa on jäseniä noin 170. Se on muun muassa Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen. Seuralla on tehtävä heraldisen neuvonnan ja asiantuntijalausunnon antajana.

Seura ylläpitää aatelittomien suomalaisten sukujen ja henkilöiden vaakunarekisteriä.

## Johtokunta 2025-2026
Lähteet:
* Puheenjohtaja: Toivo Hujanen
* Varapuheenjohtaja: Lauri Helaniemi
* Sihteeri: Paavo Lehtelä
* Jäsen: Arto Aniluoto
* Jäsen: Hannu Hillo
* Jäsen: Jouko Niemelä
* Jäsen: Esme Viskari

## Julkaisuja
Seura julkaisee alan oppaita ja teoksia. Lisäksi se julkaisee *Hopealeijona*-nimistä tiedostuslehteä.
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Suomen Heraldinen Seuran facebook ryhmä
Jääkiekko talviolympialaisissa 1924

**Jääkiekko** oli toista kertaa olympialaisten ohjelmassa vuoden 1924 Chamonix’n olympialaisissa. Vuoden 1924 talviolympialaiset olivat ensimmäiset talviolympialaiset. Jääkiekko oli ollut olympialaisten ohjelmassa ensi kertaa edellisissä olympialaisissa, jotka olivat vuoden 1920 kesäolympialaiset.

Turnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta. Joukkueet jaettiin kahteen neljän joukkueen lohkoon, joiden kaksi parasta joukkuetta selvisi jatkolohkoon. Mitalit jaettiin jatkolohkon sijoitusten mukaan. Jatkolohkossa saman alkulohkon joukkueet eivät kohdanneet toisiaan enää jatko-otteluissa. Ottelut pelattiin 28. tammikuuta – 3. helmikuuta 1924. Ottelut järjestettiin Chamonix’n olympiastadionin luonnonjääradalla. Edellisestä jääkiekon olympiaturnauksesta poiketen ottelut pelattiin kolmessa 20 minuutin jaksossa.

Edellisen olympiaturnauksen tapaan Kanada oli turnauksessa ylivoimainen. Se voitti turnauksessa kaikki ottelunsa, ja sen maaliero oli 110–3 turnauksen viidessä ottelussa. Haastavin vastustaja Kanadalle oli Yhdysvallat, jonka Kanada voitti olympiakullan ratkaisseessa ottelussa maalein 6–1. Kanadaa edusti turnauksessa Toronto Granites. Kanadan paras maalintekijä oli 37 maalia tehnyt Harry Watson.

Kyseessä oli ensimmäisen jääkiekon olympiaturnauksen jälkeen toinen turnaus, jossa pohjoisamerikkalaiset ja eurooppalaiset joukkueet pelasivat samassa turnauksessa. Euroopan-mestaruus ratkaistiin erillisessä turnauksessa. Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF on antanut olympiaturnaukselle myös maailmanmestaruuskilpailujen arvon.

## Turnauksen kulku
### Alkulohkot
#### Lohko A

#### Lohko B

### Jatkolohko

## Lopputulokset
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Joukkueiden kokoonpanot

## Lähteet
Engelberg

**Engelberg** on kunta Obwaldenin kantonissa, Keski-Sveitsissä. Se on Keski-Sveitsin johtavia matkailukeskuksia. Vuoden 2014 lopulla kunnassa asui 4&nbsp;053 ihmistä.

## Historiaa
Engelberg on tunnettu 1100-luvulla perustetusta benediktiiniläisluostaristaan.

## Sijainti
Kunnan keskus sijaitsee noin 1&nbsp;000 metrin korkeudella merenpinnasta. Engelberg sijaitsee Engelberger Aa -joen laakson perukassa, Titlisvuoren pohjoispuolella, Alppien keskellä.

## Liikenne
Engelbergiin kulkee maantie Stansista, moottoritieltä A2. Samaa reittiä kulkee Zentralbahnin rautatie  Luzernista ja Hergiswilistä.

## Matkailu
Matkailukohteena Engelbergiä aloitettiin kehittämään 1850-luvulta alkaen. Aluksi matkailijoita houkuttelivat kylpylät, mutta 1900-luvun alusta alkaen liikunta ja urheilu, erityisesti talviurheilu Titliksen pohjoisrinteillä. 

Engelbergissä on järjestetty lukuisia maastohiihdon ja mäkihypyn maailmancupin osakilpailuja.

## Lähteet
*
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
 
* Engelbergin matkailusivut
* Kuvia Engelbergistä
Vaalikaranteeni

**Vaalikaranteeni** on vaalien ennakkoäänestystä tai varsinaista vaalipäivää edeltävä ajanjakso, jonka aikana organisaatio pidättäytyy antamasta ehdokkaina oleville henkilöille julkisuutta. Muun muassa tiedotusvälineet käyttävät sitä säilyttääkseen itsestään puolueettoman kuvan.

Suomessa vaalikaranteeni on käytössä esimerkiksi Yleisradiossa. Muun muassa Uutisvuodon kapteeni Tommy Taberman ei saanut vaalikaranteenin takia jatkaa ohjelman kapteenina vuoden 2007 eduskuntavaalien alla, koska hän oli vaaleissa ehdokkaana.

Myös monissa julkisissa paikoissa, esimerkiksi yliopistoissa, on käytössä vaalikaranteeni.

## Lähteet
Juhani Vepsäläinen

**Juhani Vepsäläinen** (14. syyskuuta 1938 Helsinki &ndash; 3. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli Suomen eturivin heraldikkoja ja graafikko. Hän suunnitteli lukuisia maanpuolustusjärjestöjen ja Puolustusvoimien lippuja ja tunnuksia. Hän toimi Puolustusvoimien graafisena suunnittelijana ja heraldikkona siviilivirassa. Viimeinen työasema oli Puolustusvoimain Koulutuksenkehittämiskeskuksessa (PVKK) Helsingin Katajanokalla, josta työpöytä siirrettiin vielä joksikin aikaa Liisankadulle Sotamuseon tiloihin, kun PVKK muutti Helsingistä Tuusulaan.

Juhani Vepsäläinen suoritti uusien läänien vaakunoiden puhtaaksi piirtämistyön, joka käsitti usean vaakunan yhdistämisen. Hän oli Suomen Heraldisen Seuran jäsen.

Juhani Vepsäläinen oli perustamassa Katajanokan rotaryklubia 1998, jonka tunnuksen hän on suunnitellut.

Vepsäläinen toimi graafisen suunnittelun ja heraldiikan tuntiopettajana ammattikorkeakoulussa.

## Aiheesta muualla
* Juhani Vepsäläisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Marsalkansauva

**Marsalkansauva** on marsalkalle kuuluva arvon merkki. Se on tyypillisesti parisenkymmentä senttimetriä pitkä koristeltu sauva. Sauva on ontto ja se sisältää marsalkan valtakirjan.

Myös säätyvaltiopäivien aatelissäädyn puhemiehellä eli maamarsalkalla oli oma maamarsalkan sauva, vaikka kyseessä ei ollut sotilaallinen tehtävä tai arvo. Maamarsalkan sauva oli toista metriä pitkä ja muistutti valtikkaa.

Sauvan historia juontuu Rooman valtakuntaan.

## Mannerheim

Ratsuväenkenraali Gustaf Mannerheimille luovutettiin suojeluskuntien lahjoittama epävirallinen marsalkansauva Suomen sisällissodan päättymisen kymmenvuotispäivänä 1928 ja Suomen kansan lahjana *sotamarsalkan sauva* hänen ylennyksensä johdosta, sisällissodan päättymisen 15-vuotisjuhlan yhteydessä, toukokuussa 1933. Sotamarsalkan sauvan muotoili Aarno Karimo eebenpuusta, norsunluusta ja kullasta.

Jatkosodan aikana kesäkuun lopulla 1942 Suomen kanssasotijamaahan Saksaan tekemänsä vierailun yhteydessä Mannerheimillä olikin mukanaan epävirallinen marsalkansauva sotamarsalkan sauvan sijasta.

Mannerheimin käytössä oli arvomerkki, jossa kenraalin arvoa osoittaneiden kolmen leijonan edessä oli sotamarsalkan sauva – kuitenkin heraldisista syistä kahtena ja ristikkäin. Ne olivat myös hänen toimikaudellaan tasavallan presidenttinä 1944–1946 erikoismerkkinä presidentin lipussa Vapaudenristin sijaan. 
Tiedosto:Field marshal Gustaf Mannerheim 1933.png|Mannerheimille lahjoitettiin marsalkansauva vuonna 1933.
Tiedosto:Ylipäällikkö Gustaf Mannerheimin vierailu Saksaan 27.-28.6.1942.png|Gustaf Mannerheimillä oli epävirallinen marsalkansauva vierailullaan Saksassa 1942.


## Lähteet
Unto Hämäläinen

**Unto Kalle Hämäläinen** (s. 28. helmikuuta 1954 Viitasaari) on suomalainen politiikkaan erikoistunut toimittaja.

Hämäläinen syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän valmistui sosionomiksi 1978 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1979. Hämäläinen meni naimisiin 1977, ja hänen perheeseensä syntyi kaksi lasta vuosina 1978 ja 1986. Hämäläinen on entinen Kokoomuksen jäsen; hän toimi Kokoomusnuorten puheenjohtajana vuosina 1980–1982.

Hämäläinen oli Paasikivi-seuran valtuuskunnan jäsen vuosina 1980–1983. Hän työskenteli *[[Aamulehti|Aamulehden]]* eduskuntatoimittajana 1984–1986 ja *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* politiikan toimituksessa 1986–2001. Hän oli politiikan toimituksen esimies 1994–2001. Vuonna 2001 hän aloitti *Helsingin Sanomien* Kuukausiliitteen toimittajana. Hän jäi eläkkeelle 1. maaliskuuta 2017.

Vuosina 1989–1991 Hämäläinen oli Politiikan toimittajat ry:n puheenjohtaja. Hän sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2008. Hän sai myös Sanomalehtien liiton Paras juttu -kilpailun ensimmäisen palkinnon 2008.

Vuonna 2019 Hämäläinen vetosi Suomen valtionjohtoon tutkimuksen teettämiseksi Stalinin vainoissa kuolleista suomalaisista.

Historiantutkija Markku Salomaa väittää vuonna 2021 julkaistussa kirjassaan *Tarza – Pasifistin odysseia voimapolitiikan maailmassa*, että Hämäläinen olisi tehnyt yhteistyötä Neuvostoliiton salaisen poliisin KGB:n ja Itä-Saksan salaisen poliisin Stasin kanssa. Salomaan mukaan Hämäläinen olisi vuotanut Stasille kokoomuksen sisäisiä asioita ja KGB:lle Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen jäsenten puoluekannat. Hämäläinen on kiistänyt väitökset ja todennut, ettei hänellä edes olisi ollut mahdollisuutta päästä käsiksi Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen jäsentietoihin. Hän on kertonut käyneensä yleisen tason poliittisia keskusteluja itäsaksalaisten nuorisojärjestöjen kanssa, mutta kiistää vuotaneensa mitään tietoja.

## Julkaisuja
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* *Suomi Orwellin vuonna 1984.* Helsinki: HS kirjat, 2011. .
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Unto Hämäläisen Perässähiihtäjä-blogi
Jakkara

**Jakkara** eli **palli** on selkänojaton ja käsinojaton tuoli. Jakkarassa on yleensä kolme tai neljä jalkaa. 

Tyypillisiä jakkaroita ovat lastenjakkarat ja ennen maataloudessa käytetyt lypsyjakkarat. Oma tyyppinsä on matala jalkajakkara, jota käytetään muun istuimen vierellä jalkojen lepuuttamiseen. Baareissa käytettävät baarijakkarat ovat normaalia tuolia tai jakkaraa korkeampia, jotta baaritiski olisi niillä istuville suhteessa samalla korkeudella kuin se on seisoville asiakkaille.
## Pianojakkara ja rumpupalli

Käsi- ja selkänojaton jakkara on myös muun muassa pianistin ja muun kosketinsoittajan sekä rumpusettiin kuuluva rumpalin istuin. Pianojakkarassa ja rumpupallissa on korkeussäätö istuinkorkeuden sovittamiseksi soittajan ja soittimen mukaan. Tavanomaisin jalkatyyppi on tällöin yksi keskiputki, joka laajenee alaosassa kolmeksi tai neljäksi tukijalaksi. 

Rumpupallin jalkarakenne on yleensä kokoontaitettava ja muistuttaa rakenteeltaan kameranjalustaa pikalukkoineen ja saranoituine metallisine jalkoineen ja niiden tukivarsineen. Rumpupallin istuinosa on pyöreä tai satulamallinen ja pehmustettu. 

Pianojakkaran keskiputki on usein ruuvikierteinen, jolloin istuinkorkeutta voi säätää istuinosaa pyörittämällä. Flyygelin soittoistuimena käytetään yleensä nelijalkaista, puusta valmistettua leveähköä suorakulmaista ”flyygelipenkkiä”, jonka istuinosa on pehmustettu ja varustettu rakenteen sisään piiloutuvalla korkeudensäätömekanismilla.

## Katso myös
*Rahi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vaalirauha

**Vaalirauha** on tila, missä vaalikampanjoinnille asetetaan rajoituksia. Rajoitukset voivat liittyä ajallisesti vaalimainonnan lopettamiseen, ehdokkaiden kannatusta koskevien mielipidetiedustelujen julkaisukieltoa tietyn pituisena aikana ennen vaalipäivää tai joidenkin kampanjamuotojen kieltämistä. Vaalirauha voi myös tarkoittaa vaalikaranteenia tiedotusvälineiden edustajilta, jotka liittyvät jonkin ehdokkaan kampanjaan, mutta joiden odotetaan työnsä puolesta vastaavan myös tasapuolisesta tiedonvälityksestä.

Kokouksessa vaalirauhalla tarkoitetaan puheenjohtajan julistamaa tilaa, jonka aikana keskusteleminen sekä kokoussalista poistuminen ja sinne saapuminen ovat kiellettyjä. Vaalirauhan tarkoituksena on varmistaa kokousedustajien valinnanvapaus sekä varmistaa vaalin aikana läsnä olevien henkilöiden lukumäärä.
Hopeatee

**Hopeatee** on keitetystä vedestä ja maidosta sekoitettu kuuma juoma, joka ei nimestään huolimatta sisällä teetä eikä hopeaa.

Hopeatee valmistetaan lisäämällä yhteen osaan vettä yksi tai kaksi osaa maitoa tai kermaa; maidon tulee olla rasvapitoista. Juomaan voi lisätä myös hunajaa tai sokeria.

Hopeatee mainitaan jo 1800-luvun englantilais–irlantilaisissa historioissa nimellä "tea anglais".

## Lähteet
Yksiö

**Yksiö** voi tarkoittaa seuraavia:

* yksiö, yhden huoneen asunto
* yksiö, matematiikassa yhden alkion muodostama joukko
Onni Lappalainen

**Onni Armas Lappalainen** (30. heinäkuuta 1922 Mikkelin maalaiskunta – 12. tammikuuta 1971 Mikkeli) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Vuonna 1955 Lappalainen valittiin Suomen parhaaksi voimistelijaksi.

Lappalainen voitti 1950 voimistelun B-sarjan Suomen-mestaruuden. Seuraavana vuonna hän voitti moniottelun SM-hopeaa.

Seuratasolla Lappalainen edusti Mikkelin Kilpa-Veikkoja.

## Olympiasaavutuksia

* olympiapronssia Helsingissä 1952 (voimistelun joukkuekilpailu)
* olympiapronssia Melbournessa 1956 (voimistelun joukkuekilpailu)
* lisäksi 1952 permannolla viides ja 1956 nojapuilla kahdeksas

## Lähteet

* 

### Viitteet
Kaksio

Kaksiolla voidaan tarkoittaa:

*Asuntotyyppiä, jossa on kaksi asumiseen tarkoitettua huonetta.
*Kaksiota, suomalaista yhtyettä.
Berndt Lindfors

**Berndt Torbjörn Lindfors** (21. lokakuuta 1932 Helsinki – 19. helmikuuta 2009) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.

”Benne” Lindfors saavutti olympiapronssia voimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Kotimaassa hän edusti Helsingin Voimistelijoita ja saavutti eri telineillä seitsemän Suomen mestaruutta.

Lindfors kuoli 19. helmikuuta 2009. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.

## Saavutuksia
* Helsingin kesäolympialaiset 1952
** Pronssia joukkuekilpailussa
** 19:s moniottelussa
** Seitsemäs renkailla
** Yhdeksäs rekillä
** 18:s hevosella
** 22:s permannolla
** 87:s nojapuilla
** 95:s hypyssä
* Melbournen kesäolympialaiset 1956
** Pronssia joukkuekilpailussa
** 15:s moniottelussa
** Kuudes nojapuilla
** Yhdeksäs hevosella
** Kymmenes renkailla
** 22:s rekillä
** 16:s permannolla
** 50:s hypyssä
* MM-kisat 1954
** Kuudes joukkuekilpailussa
** Kahdeksas renkailla

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Kaino Lempinen

**Kaino Lempinen** (8. helmikuuta 1921 Lemu – 13. syyskuuta 2003 Turku) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti.

Lempinen saavutti olympiapronssia telinevoimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952. MM-kisoissa 1950 hän sai joukkuekilpailussa hopeaa ja osallistui myös vuoden 1954 MM-kisoihin kilpailijana. Vuoden 1958 MM-kisoissa hän toimi arvostelutuomarina.

Seuratasolla Lempinen edusti Turun Pyrkivää.

## Saavutuksia

* Olympiapronssia voimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952
* Olympiakisoissa 28:s 12-ottelussa, 14:s permannolla, 23:s rekillä, 29:s hevosella, 44:s hypyssä, 63:s renkailla ja 65:s nojapuilla.
* MM-hopeaa voimistelun joukkuekilpailussa 1950
* MM-kisoissa neljäs permannolla 1950 ja kuudes joukkuekilpailussa 1954
* PM-kultaa joukkuekilpailussa 1953
* 16 TUL:n mestaruutta 1940–1953

## Lähteet

* 

### Viitteet
Kalevi Viskari

**Kalevi Viskari** (15. kesäkuuta 1928 Enso – 13. marraskuuta 2018 Vantaa) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Seuratasolla Viskari edusti Elannon Iskua ja Helsingin Voimistelijoita.

Viskari edusti Suomea Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Hän sijoittui 12-ottelussa 38:nneksi ja parhaalla telineellään rekillä 11:nneksi. Hypyssä hän oli 19:s, hevosella 28:s, nojapuilla 40:s, permannolla 78:s ja renkailla 90:s.

Baselin MM-kilpailuissa 1950 Viskari saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui 15-ottelussa seitsemänneksi (ottelun lajeina voimistelun lisäksi 100 metrin juoksu, korkeushyppy ja seiväshyppy). Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti rekillä ja joukkuekilpailussa vuonna 1955. Suomen mestaruuden hän voitti rekillä vuonna 1953.

Kilpauransa jälkeen ”Viski” Viskari toimi valmentajana muun muassa Suomen maajoukkueessa sekä Norjassa. Hän kilpaili uimahyppyjen ikämiessarjoissa ja saavutti EM-, PM- ja SM-mitaleja. Viskari kuoli 90-vuotiaana Vantaalla 13. marraskuuta 2018 oltuaan viimeisiä elossa olleita Helsingin kisojen suomalaisia olympiamitalisteja.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Risti (heraldiikka)

**Risti** on heraldiikassa yleisimpiä kuvioita. Keskiajalla, jolloin heraldiikka syntyi, olivat ristiretket ajankohtaisia ja näin risti eri muodoissaan nousi näkyvään asemaan vaakunoissa. Perusmuodossaan risti ulottuu kilven reunoihin asti, ja milloin se ei ulotu, sitä kutsutaan irtoristiksi. Hyvin samanlaiselta näyttää kreikkalainen risti, joskin se on hieman pienempi ja täsmälleen symmetrinen.

## Ristejä

Kuva:Greek_cross.svg|Kreikkalainen risti
Kuva:Latin_cross.png|Latinalainen risti
Kuva:Cross-Flory-Heraldry.svg|Liljaristi
Kuva:Cross-Moline-Heraldry.svg|Ankkuriristi
Kuva:Cross-Pommee-Heraldry.svg|Kuularisti
Kuva:Cross-Pattee-Heraldry.svg|Mantovan risti
Kuva:Cross-Pattee-alternate3.svg|Mantovan risti
Kuva:Cross-Bottony-Heraldry.svg|Apilaristi
Kuva:Maltese-Cross-Heraldry.svg|Maltan risti
Kuva:Cross-Jerusalem-Potent-Heraldry.svg|Jerusaleminristi
Kuva:Peter's Cross.svg|Pietarinristi
Kuva:Crossed circle (bold).svg|Kelttiristi
Kuva:Cross-Potent-Heraldry.svg|Kahvaristi
Kuva:Cross-Pattee-alternate2.svg|Yrjönristi
Kuva:Cross-Crosslet-Heraldry.svg|Toistoristi
Kuva:Ura manji.png|Hakaristi


## Muita ristejä
Muita ristejä ovat muun muassa: vasararisti, kerrottu risti, kaksoisristi, patriarkanristi, venäläinen risti (ortodoksikirkko), havuristi, temppeliristi, vihkiristi, naularisti, teroitettu risti, vinoristi, Andreaksen risti (irtovinoristi), Lothringenin risti, tauristi (T:n muotoinen, toinen nimi: Antoniuksen risti), haaruristi, niilinavain ja paavinristi (kolme poikkiviivaa).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Veikko Lommi

**Veikko Kristian Lommi** (7. marraskuuta 1917 Vehkalahti – 20. kesäkuuta 1989 Kotka) oli suomalainen soutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Oiva Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia.

Veikko Lommi, kuusilapsisen perheen toiseksi nuorin, joutui isän kuoltua vuonna 1927 tekemään osansa perheen toimeentulon eteen kalastamalla ja metsätöissä. Vuonna 1936 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan. Hiihtokilpailuissa menestys jäi nuorten SM-kisojen seitsemänteen sijaan vuonna 1938, ja Sunilan tehtaitten joukkueissa hän innostui lopullisesti soudusta.

Vuonna 1945 Kotkassa perustettiin yksinomaan soutu-urheiluun keskittynyt seura Sunilan Soutajat, johon liittyivät kaikki Karhulan ja Kotkan alueen soudusta innostuneet. Veikko Lommi muodosti serkkunsa Oiva Lommin, veljesparin Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Aution kanssa Sunilan Soutajien perämiehellisen nelosen, joka kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä.

Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. "Veksa" Lommi oli nelikon ehdoton päällikkö, ja kesällä 1951 Suomessa vierailleen saksalainen valmentajan, Georg Hartungin kanssa hän laati joukkueelle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi normaalin soudun lisäksi juoksua ja hiihtoa sekä talvella allassoutua.

Helsingin 1952 olympialaisissa "Sunilan neloset" edustivat Suomea perämiehettömässä nelosessa. Alkuerässään he sijoittuivat helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei tahtonut pysyä oikeassa suunnassa ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa he epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1&nbsp;500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.

Veikko Lommi voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1940–1952. Perämiehellisen nelosen mestaruutta vuonna 1940 oli soutamassa myös hänen serkkunsa Sulo Lommi.

Veikko Lommi toimi valmentajana Suomen Soutuliitossa vuosina 1950–1962 ja oli Roomassa 1960 Suomen olympiajoukkueen valmentaja.

## Saavutuksia

* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
* SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951 
* SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1940, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951 
* SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 
* SM-kultaa sisähankanelosessa 1949 

## Lähteet

* 

### Viitteet
Oiva Lommi

**Oiva Lommi** (30. kesäkuuta 1922 Vehkalahti – 23. heinäkuuta 2000 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Veikko Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia.

Oiva Lommi oli kymmenlapsisen perheen viidenneksi nuorin. Hän oli nuorena innokas urheilemaan, mutta hiihtoura ei edistynyt, kun köyhällä kodilla ei ollut varaa hankkia kunnollisia suksia. Sotavuodet kuluivat rintamalla, ja sodan jälkeen hän meni töihin Sunilan tehtaille, jossa hän työskenteli vuosikymmeniä autonkuljettajana.

"Oippa" Lommi aloitti soutuharrastuksen omaksi huvikseen, mutta hänen serkkunsa Veikko Lommi houkutteli hänet vuonna 1945 perustetun soudun erikoisseuran, Sunilan Soutajien perämiehelliseen neloseen, johon Lommien lisäksi tulivat veljekset Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Autio. Tämä venekunta kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä.

Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä nelikon johtohahmon, Veikko Lommin kanssa hän laati heille kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla.

Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1&nbsp;500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.

Oiva Lommi oli näistä "Sunilan nelosista" kookkain, 183-senttinen ja 90-kiloinen. Suomen mestaruuksia hän saavutti eri luokissa yhteensä 11 kappaletta. Vuoden 1952 jälkeen hän lopetti soutu-uransa.

Oiva Lommin serkuista myös Sulo Lommi voitti soudussa Suomen mestaruuden (perämiehellisessä nelosessa 1940).

## Saavutuksia

* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
* SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951 
* SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951 
* SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 
* SM-kultaa sisähankanelosessa 1949 

## Lähteet

* 

### Viitteet
Kauko Wahlstén

**Kauko Vilhelm Wahlstén** (9. joulukuuta 1923 Kymi – 9. toukokuuta 2001 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja. Hän oli yksi neljästä miehestä, jotka saavuttivat ensimmäisinä suomalaissoutajina olympiamitalin.

Nuorena ”Kiko” Wahlstén voitti hiihdossa kansakoulupiirin mestaruuksia, armeija-aikana varuskunnan mestaruuksia ja sota-aikana komppanian mestaruuksia Syvärillä. Vielä maaliskuussa 1953 hän hiihti Karhulassa kovassa kansallisessa seurassa neljänneksi. Vuonna 1947 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan ja siirtyi siellä soudun pariin. Vuoden 1948 hän souti yksikköä ilman kummempaa menestystä.

Vuonna 1949 Sunilan Soutajien Veikko Lommi, Kauko Wahlstén, Oiva Lommi ja Lauri Nevalainen alkoivat harjoitella yhdessä. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä Veikko Lommin kanssa hän laati nelikolle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla.

Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Lauri Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1&nbsp;500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.

Wahlstén voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja kolme SM-hopeaa sekä yhden hopean Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa. Soutu-uransa hän lopetti vuonna 1954 mutta jatkoi lajin parissa kilpaveneiden rakentajana. Hänen veljensä Veijo Wahlstén voitti soudun kevyen nelosen Suomen mestaruuden vuonna 1954.

## Saavutuksia

* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
* PM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa 1953
* SM-kultaa kahdeksikossa 1950 ja 1951
* SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1951
* SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 ja 1954

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet
Lauri Nevalainen

**Lauri Armas Nevalainen** (24. tammikuuta 1927 Kotka – 31. heinäkuuta 2005 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja. Yhdessä kolmen muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia.

Nevalainen kävi neljä vuotta kansakoulua ja viisi vuotta keskikoulua. Armeijan hän suoritti laivastossa Turussa vuonna 1946. Armeijan jälkeen hän meni töihin Sunilan tehtaille. Sunilasta hän lähti vuonna 1963 ja alkoi työskennellä vahtimestarina Kotkan ravintoloissa.

Ennen soutuharrastuksensa aloittamista Nevalainen oli kilpaillut hiihtäjänä, ja hiihto säilyi harrastuksena myös parhaitten soutuvuosien mentyä ohi. Vuonna 1949 soutu muuttui "Lape" Nevalaisen ykkösharrastukseksi, kun hän alkoi harjoitella yhdessä Veikko Lommin, Kauko Wahlsténin ja Oiva Lommin kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tälle Sunilan Soutajien neloselle tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, joka yhdessä Veikko Lommin kanssa laati nelikolle kovan valmennusohjelman. Se sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa, ja talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla.

Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1&nbsp;500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.

Suomen mestaruuksia Nevalainen voitti viisi. Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa vuonna 1953.

## Saavutuksia

* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
* PM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa 1953
* SM-kultaa kahdeksikossa 1950 ja 1951
* SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1950 ja 1951
* SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952

## Lähteet

* 

### Viitteet
Ernst Westerlund

**Ernst Theodor Georgsson Westerlund** (19. maaliskuuta 1893 Kemiö – 13. lokakuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.

Ernst ”Mollan” Westerlund oli Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa olympiapronssia saavuttaneen Ralia-veneen kapteeni. Hän oli tuolloin 59-vuotias ja on edelleen Suomen olympiahistorian vanhin mitaliurheilija. Ralian muut miehistön jäsenet olivat Paul Sjöberg, Ragnar Jansson, Adolf Konto ja Rolf Turkka.

Lontoon 1948 kesäolympialaisissa Westerlund kipparoi Raili-veneen yhdeksänneksi.

Westerlund oli HSS:n jäsen koko aikuiselämänsä ja istui seuran hallituksessa 15 vuotta.

## Lähteet
Paul Sjöberg

**Paul Leonard Sjöberg** (14. heinäkuuta 1897 Hanko, Suomen suuriruhtinaskunta – 16. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän oli olympiapronssia Helsingissä 1952 6mR-luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen.

## Lähteet
* Paul Sjöberg Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Ragnar Jansson

**Ragnar Rafael Jansson** (1. lokakuuta 1908 Helsinki – 9. syyskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän oli olympiapronssia Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen. Lisäksi hän oli mukana myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948, jossa Suomi ja Raili-veneen miehistö sijoittui yhdeksänneksi.

## Lähteet
Rolf Turkka

**Rolf Fredrik Turkka** (alun perin **Durchman**, 30. elokuuta 1915 Lahti – 29. marraskuuta 1989 Espoo) oli suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti sekä mäkihyppääjä ja painonnostaja.

Turkka oli olympiapronssia Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen. Lontoon 1948 kesäolympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi Raili-veneen miehistön jäsenenä.

Turkka kilpaili mäkihyppääjänä MM-kilpailuissa Sollefteåssa 1934 sijoittuen 44:nneksi ja Lahdessa 1938 sijoittuen 49:nneksi. Vuonna 1933 hän voitti nuorten Suomen mestaruuden ja sijoittui vuonna 1934 miesten sarjassa pronssille.

Painonnoston Suomen mestaruuden Turkka voitti 67,5 kilon sarjassa vuosina 1945 ja 1946.

## Lähteet
Kalevi Suoniemi

**Kalevi Ensio Suoniemi** (14. heinäkuuta 1931 Tampere – 17. kesäkuuta 2010 Tampere) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti sekä nostolava-autoja valmistavan Bronto Skyliftin perustaja.

## Urheilu-ura

Suoniemi voitti olympiapronssia Melbournen kesäkisoissa 1956 telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Vuonna 1953 Suoniemi voitti pohjoismaiden mestaruuden joukkuekilpailussa ja vuonna 1957 Pariisissa henkilökohtaisen EM-pronssin renkailla. Suoniemi oli ennen kaikkea tasaisen varma moniottelija. Hän voitti moniottelun Suomen mestaruuden viidesti vuosina 1953, 1954, 1956, 1957 ja 1959 saaden näin omakseen vuodesta 1929 kiertäneen kiertopalkinnon, Jussi Mäntysen veistoksen Kihlaus.

## Urheilu-uran jälkeen

Suoniemi siirtyi urheilu- ja valmentajauransa jälkeen sähköasentajan töistä yrittäjäksi. Hän perusti vuonna 1968 yhdessä Aaro Laitisen kanssa Erikois-Teline Oy:n ja ryhtyi tekemään urakointia henkilönostinten avulla. Vuonna 1972 Suoniemi perusti yhdessä Laitisen kanssa Telinekeskus Oy:n, joka alkoi valmistaa Bronto-nimisiä henkilönostimia. Yhtiö on nykyään Bronto Skylift Oy Ab -nimisenä yksi maailman suurimmista isojen nostolava-ajoneuvojen ja palo- ja pelastusnostimien valmistajista. 

Tampereen kaupunginvaltuutettuna Suoniemi oli vuodet 1960–1972 ja 2000–2004. Syksyn 2008 kuntavaaleissa Suoniemi oli perussuomalaisten ehdokkaana ja nousi 1. varavaltuutetuksi. Kansanedustajaehdokkaana hän oli vuosien 1962 ja 1966 vaaleissa SKDL:n listoilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Suoniemen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Tilaajille)
Martti Mansikka

**Martti Mansikka** (29. lokakuuta 1933 Antrea – 24. helmikuuta 2024) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia Melbournen kesäkisoissa 1956 voimistelun joukkuekilpailussa. Samojen kisojen henkilökohtaisessa 12-ottelussa hän sijoittui 20:nneksi sekä permannolla kymmenenneksi.

MM-kilpailuissa Mansikka sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi vuonna 1958. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti joukkuekilpailussa vuonna 1957.

Seuratasolla Mansikka edusti Tampereen Sisua ja Tampereen Kilpaveljiä. Hän voitti Suomen mestaruuden permannolla, hevosella ja hypyssä vuonna 1957.

Mansikan poika Reijo Mansikka tunnetaan jääkiekon puuhamiehenä varsinkin Itä-Suomessa.

Mansikka on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Olavi Leimuvirta

**Erkki Olavi Leimuvirta** (s. 26. marraskuuta 1935 Helsinki) on suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia Melbournen kesäkisoissa 1956 voimistelun joukkuekilpailussa.

Joukkuekilpailun kolmossijansa lisäksi Leimuvirta sijoittui Melbournen olympialaisissa 12-ottelussa 27:nneksi ja nojapuilla kahdeksanneksi. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän oli joukkuekilpailussa kuudes ja 12-ottelussa 33:s. EM-kilpailuissa hän sijoittui nojapuilla neljänneksi vuonna 1955. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti hevosella vuonna 1955 ja rekillä vuonna 1957. Suomen mestaruuksia hän voitti eri telineillä yhteensä seitsemän vuosina 1953–1963.

Kilpauransa jälkeen Leimuvirta on toiminut voimistelumaajoukkueen johto- ja valmennustehtävissä sekä kansainvälisenä arvostelutuomarina.

## Lähteet