open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Monschau

**Monschau** () on läntisessä Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltion Aachenin kaupunkialueella sijaitseva kaupunki.

## Maantiede

Kaupungissa oli 12&nbsp;065 asukasta vuoden 2016 lopussa.

Kaupunki sijaitsee Eifelin kukkuloilla, Rur-joen kapeassa laaksossa.

Kaupungin historiallinen keskusta säilyi toisen maailmansodan tuhoilta, joten keskustan 300 vuotta vanhat hirsirunkoiset talot ja kapeat kadut tekevät siitä nykyään suositun turistikohteen. Kangasteollisuus on ollut kaupungin historiallinen elinkeino.

## Historia

Ensimmäiset maininnat Monschausta löytyvät vuodelta 1198. Kaupungin yläpuolelle kohoaa 1200-luvulla perustettu Monschaun linna, joka on ollut Jülichin herttuoiden palatsina vuodesta 1433. Vuonna 1543 keisari Kaarle V saartoi sen osana Geldernin kiistaa, valtasi linnan ja ryösti kaupungin. Tästä huolimatta linna säilyi Jülicheilla vuoteen 1609, jolloin siitä tuli osa Pfalz-Neuburgia.

Ranskalaiset valtasivat alueen vuonna 1795 ja tekivät kaupungista kantonin pääkaupungin. Myöhemmin alueesta tuli osa Preussia ja Monschausta Montjoien piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 1918 Saksan keisari Vilhelm II muutti nimen Monschauksi.

Vuonna 1972 kaupunkiin liitettiin aikaisemmin itsenäiset kunnat Höfen, Imgenbroich, Kalterherberg, Konzen, Mützenich ja Rohren.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivusto  
* Höfenin virallinen sivusto
Jaakko Kolppanen

**Jaakko Jalmari Kolppanen** (8. toukokuuta 1902 Lohtaja &ndash; 2. kesäkuuta 1975 Kannus) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti.

Kolppanen palveli talvisodassa Jalkaväkirykmentti 64:ssä, osallistuen taisteluihin pioneeriryhmän johtajana muun muassa Suomussalmella. Jatkosodan alettua Kolppanen palveli keskipohjalaisista muodostetussa Jalkaväkirykmentti 29:ssä joukkueen varajohtajana. Mannerheim-ristin ritariksi Kolppanen nimitettiin 19. toukokuuta 1942 numerolla 64. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Kolppasen henkilökohtainen rohkeus sekä useat esimerkilliset teot. Kolppanen kotiutettiin ikänsä perusteella keväällä 1944. Siviilissä hän toimi perustamansa sementtivalimon toimitusjohtajana. 25. lokakuuta 2009 Kolppanen sai muistomerkin Kannukseen.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Reino Lukkari

**Aarne Reino Ilmari Lukkari** (26. kesäkuuta 1908 Iisalmi – 14. tammikuuta 1951 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 67. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 5. heinäkuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lukkari oli majuri ja siviiliammatiltaan toimistoinsinööri.

Alkuvuonna 1941 Lukkari kävi Saksassa opintomatkalla, jonka aikana hän tutustui uuteen aselajiin, taistelupioneereihin. Saksasta saamiensa oppien mukaisesti hän johti vihollisen linnoitteiden murskaamista jatkosodan hyökkäysvaiheessa.

Vuosina 1944–1945 Lukkari toimi pioneerilinjan johtajana aseiden hajavarastointioperaatiossa. Lukkari sai sodan jälkeen asekätkentäoikeudenkäynnissä 1. v. 6. kk. tuomion pioneerimateriaalin toimittamisesta. Hän erosi armeijasta vuonna 1947 ja siirtyi Puutalo Oy:n palvelukseen toimistoinsinööriksi.

Lukkarin ollessa vangittuna asekätkentäjutun vuoksi hänellä todettiin vatsasyöpä, johon hän menehtyi vain 42-vuotiaana tammikuussa 1951.

Reino Lukkarin poika oli eversti Matti Lukkari.

## Lähteet
* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .
* Virkkunen, A. H.: *Sörnäisten yleisesikunta.* Helsinki: Otava 1976. .

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Matti Lukkari: *Asekätkentä*. Helsinki: Otava, 2005 (tekijän uudistama laitos). .
Reino Korpi

**Reino Kalervo Korpi** (9. toukokuuta 1917 Noormarkku – 29. toukokuuta 1958 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 74. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Korpi oli majuri ja koulutukseltaan valtiotieteen maisteri. Nimityshetkellä Korpi oli sotilasarvoltaan luutnantti ja toimi komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 30:n ensimmäisessä pataljoonassa. 

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Lauri Skyttä

**Lauri Skyttä** () oli Mannerheim-ristin ritari numero 68. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 5. heinäkuuta 1942. Hän on nuorin Mannerheim-ristin ritariksi nimitetty sotilas. Ritarin arvon hän sai ollessaan vain 19 v. 6 kk. 23 pv. vanha. 

Sotilasarvoltaan Skyttä oli ylikersantti. Hän sai Mannerheim-ristin johdettuaan joukkueenjohtajana hyökkäystä vihollisen murrokseen. Skyttä hyökkäsi joukkojensa edellä ja toimi käsikranaatin heittäjänä ja tuhosi muutamia vihollispesäkkeitä. Hän haavoittui tässä kahakassa käteen ja päähän ja joutui myöhemmin alokkaiden kouluttajaksi Lappeenrantaan, josta hän karkasi takaisin rintamalle kenenkään asiaan puuttumatta. 

Skyttä oli vuodesta 1955 ammatiltaan maanviljelijä ja työnjohtaja Tuottajain Maidon Herajoen meijerillä.

Lauri Skytän kunniaksi paljastettiin muistolaatta Hyvinkään vanhassa kirkossa kesäkuussa vuonna 2008.

## Lähteet
* Aamuposti
* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .
* Karhunen, Joppe: *Taistelujen miehet.* Porvoo: WSOY 1972. .

### Viitteet
U Got 2 Know

**U Got 2 Know** on Cappella-yhtyeen toinen vuonna 1994 julkaistu studioalbumi. 

Albumilta löytyvät muun muassa kappaleet "U Got 2 Know", "Move On Baby" sekä "U Got 2 Let The Music", jossa käytetään samplena Alphaville-yhtyeen kappaletta "Sound Like A Melody".

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# U Got 2 Let The Music Remix
# Cappella Gigamix: U Got 2 Know / U Got 2 Let The Music / Move On Baby

## Lähteet
Kaarlo Lehtonen

**Veikko Kaarlo Tapani Lehtonen** (11. joulukuuta 1920 Humppila – 3. maaliskuuta 1977 Humppila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 76. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lehtonen oli vänrikki ja siviiliammatiltaan radioteknikko sekä koristetaiteilija.

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Eino Penttilä (sotilas)

**Eino Valfrid Penttilä** (28. joulukuuta 1914 – 30. lokakuuta 1992) oli Mannerheim-ristin ritari numero 79. (14. Divisioonan kaukopartio-osaston johtaja). Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Penttilä oli ritarinimityksen aikaan luutnantti. Vuoden alussa 1943 Penttilä siirtyi Rajajääkäripataljoona 6:een ja sieltä edelleen heinäkuussa 1943 Penttilä aloitti Kadettikoulun (nyk. Maanpuolustuskorkeakoulu) oppilaana. Jatkosodan loppuvaiheessa hän osallistui taisteluihin Ontrosenvaarassa.

Kenraalimajuri Erkki Raappana esitti Penttilän nimittämistä ritariksi toukokuussa 1942:

* – 15.1.1942 luutnantti Penttilä sai määräyksen osastoineen hyökätä Koivuniemen kylään. Matkalla kohtasi 10-miehisen vihollispartion, jonka osasto tuhosi viimeistä miestä myöten ja sai haltuunsa muun muassa karttoja, joissa oli merkintöjä vihollisen sijoituksista.*

Talvisodassa Penttilä taisteli Erillinen pataljoona 14 (ErP 14) riveissä Kuhmon suunnalla.

Sotien jälkeen Penttilä palveli Suomen rajavartiolaitosta vuoteen 1962 saakka; ensin Porkkalan vuokra-alueen rajan vartioinnissa vuosina 1945-1956 ja sen jälkeen Kainuun ja Lapin rajavartiostossa.

## Lähteet
* 
* Onni Palaste:  *Raappanan miehet*  WSOY 

### Viitteet
Johan Similä

**Johan Kustaa Similä** (10. tammikuuta 1906 Temmes – 18. elokuuta 2002 Oulu) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 78. Kiväärimiehenä KevOs 5:ssä palvellut Similä nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Similä oli korpraali ja siviiliammatiltaan puuseppä. Hän oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.

Johan Similä kuului Temmeksen suojeluskuntaan vuosien 1918–44 ajan. Hän kuului niin sanottuun nostoväkeen, sillä hänet oli aikoinaan vapautettu palveluksesta huonon kuulon takia. Suomen sisällissodassa hän toimi vartiontitehtävissä Värminkosken rautatiesillan vartiointitehtävissä Limingassa. Jatkosodassa hän toimi kiväärimiehenä ja haavoittui 18. elokuuta 1941 Kiskisjärvellä. Similä vapautettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1942.

Hän toimi maanviljelijänä vuoteen 1954 saakka ja myös veistonopettaja Kärsämänkylän ja Rantsilan Mankilankylän kansakoulussa vuosina 1926–51. Tämän jälkeen hän toimi puuseppänä Oulussa vuosina 1954–56 sekä Oulun keskusmielisairaala vuosina 1956–68. Similä oli Oulun Sotaveteraanien jäsen, Pohjois-Pohjanmaan Sotaveteraanipiirin kunniajäsen, sekä Oulunseudun Sotilaspoikien Perinnekillan kunniajäsen.

## Esitys Mannerheim-ristin ritariksi
”*Ylipäällikkö on pvm:llä 9.8.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi korpraali Johan Kustaa Similän.*

*Korpraali Similä on erittäin rauhallinen ja peloton taistelija, johon ovat yhdistyneet hyvän ampujan ja karaistun eränkävijän kaikki hyvät ominaisuudet. Ampumataitoaan hän tarvitsikin joutuessaan vain ”pystykorvalla” varustettuna erään toverinsa kanssa torjumaan 2:lla konekiväärillä vahvistetun viholliskomppanian hyökkäyksen.*

*Maastokin oli vielä viholliselle sikäli edullinen, että se salli etenemisen kuolleessa kulmassa aina 40 m:n, siis käsikranaatin heittoetäisyyden päähän. Tarkalla ja nopealla kivääritulellaan ja pysymällä vihollisen tulesta ja käsikranaateista huolimatta paikallaan pelasti korpraali Similä tilanteen. Myöhemmin avuksi rientänyt osastomme löi vihollisen takaisin. Täten joukkojemme vastaiselle toiminnalle elintärkeä maastokohta [Kivikukkula] pysyi hallussamme ensikädessä hänen rohkean ja rauhallisen toimintansa ansiosta.*”

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Paavo Koli

**Paavo Olavi Koli** (21. toukokuuta 1921 Oulu – 25. maaliskuuta 1969 Tampere) oli suomalainen sosiologi ja tamperelainen tiedevaikuttaja. Hän toimi Tampereen yliopiston sosiologian professorina 1961–1969. Kolia on joskus kutsuttu monialaisen Tampereen yliopiston perustajaksi. Sodassa pioneerijoukoissa palvelleesta Kolista tuli Mannerheim-ristin ritari numero 81. 

## Elämänvaiheet
### Sotilasura
Koli lähti vapaaehtoisena varusmieheksi vuonna 1939 ja valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta ilman kirjoituksia vuonna 1940. Hän osallistui jatkosotaan pioneeriupseerina ja toimi Pioneeripataljoona 15:ssä joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 53:n tukena Kiestingin motissa syksyllä 1941. Kolille myönnettiin tästä toiminnastaan Mannerheim-ristin ritarin arvo vuonna 1942. Samassa yksikössä palveli alikersanttina Kalle Päätalo, joka on kuvannut näitä vaiheita romaanissaan *[[Liekkejä laulumailla]]* (1980).

Vuosina 1942–1943 Koli kävi kadettikurssin ja jäi sen jälkeen luutnanttina kouluttajaksi Korian varuskuntaan.

Paavo Koli oli toinen pioneerijoukoissa palvelleista Mannerheim-ristin ritareista; toinen oli majuri Reino Lukkari.

### Tieteellinen ura
Koli ilmoittautui vuonna 1945 opiskelijaksi Helsingin yliopistoon sekä valtiotieteelliseen tiedekuntaan että Voimistelulaitokselle. Hän valmistui 2,5 vuodessa vuonna 1948 valtiotieteen kandidaatiksi ja voimistelunopettajaksi. Vuosina 1949–1950 hän opiskeli stipendiaattina Yhdysvalloissa Länsi-Virginian Marshall Collegessa. Vuosina 1950–1951 hän opiskeli ASLA-stipendiaattina Chicagon yliopistossa sosiaalipsykologiaa.

Palattuaan Suomeen Koli työskenteli sosiaalipolitiikan assistenttina Helsingin yliopistossa 1952–1953 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1955. Hänen väitöskirjansa *Ennakkoluuloista teollisessa organisaatiossa* käsitteli teollisuuden johtohenkilöiden ja työntekijöiden välistä vuorovaikutusta ja työläisten esimiehiään kohtaan tuntemia ennakkoluuloja. Koli toimi sosiologian ja sosiaalipolitiikan dosenttina Helsingin yliopistossa 1959–1963. Hän oli sosiologian vt. professori Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (vuodesta 1966 Tampereen yliopisto) 1959–1961 ja professori 1961–1969. Koli oli yliopiston vararehtori 1961–1962 ja rehtori 1962–1968. Hän laajensi yhden tiedekunnan korkeakoulua laaja-alaisemmaksi yliopistoksi ja Kolin kuuden vuoden rehtorikauden aikana opiskelijamäärä lähes kuusinkertaistui.

### Yksityiselämä
Paavo Koli oli naimisissa valtiotieteiden maisterin Ilse Laitisen kanssa vuodesta 1951, ja heillä oli viisi lasta. Tytär Mari Koli on kirjallisuudentutkija ja Schildts & Söderströmsin entinen toimitusjohtaja.

Koli teki itsemurhan 25. maaliskuuta 1969. Hän oli kuollessaan 47-vuotias. Tampereella Hervannan kaupunginosassa on Paavo Kolin katu. Tampereen yliopistossa on myös Paavo Kolin mukaan nimetty luentosali.

## Teoksia
* *Ennakkoluuloista teollisessa organisaatiossa*, 1955 (väitöskirja)
* *Ideology Patterns and Ideology Cleavage*, 1959
* *Organisaatio ja johtajuus*, 1960
* *Auktoriteettiodotukset*, 1960
* *Suuntana huominen*, 1968

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*  
* 

## Aiheesta muualla
*
Kaarlo Laitinen

**Kaarlo Kullervo Laitinen** (15. huhtikuuta 1920 Nilsiä – 16. lokakuuta 1944 Juoksenki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 83. Siviiliammatiltaan hän oli maanviljelijä ja metsätyömies. Kaarlo Laitinen oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi (s. 1945).

Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 23. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli ylikersantti. Hän palveli Tuntemattomassa sotilaassa kuvatussa Jalkaväkirykmentti 8:ssa kaatumiseensa saakka. Laitinen osallistui muun muassa Syvärillä vuodenvaihteen 1941–1942 tienoilla käytyyn Goran taisteluun, jota hänen ikätoverinsa Väinö Linna kuvaili *[[Tuntematon sotilas]]* -romaanissaan. 

Laitinen kaatui 24-vuotiaana Lapin sodassa saksalaisten konekivääritulituksessa 16. lokakuuta 1944.

## Mannerheim-ristin esitys
*”Ylipäällikkö on pvm:llä 23.8.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi kersantti Kaarlo Kullervo Laitisen.*

*Kersantti Laitinen on sodan alusta lähtien toiminut taistelulähettinä ja ryhmänjohtajana. Hän on osoittanut erinomaista taitoa ja kylmäverisyyttä useissa vaikeissa tilanteissa kunnostautuen erikoisesti konepistoolin näppäränä ja tehokkaana käyttäjänä. Kersantti Laitisen kylmäverisyydestä mainittakoon, että kerran pimeän aikana vihollisen politrukin hyökätessä pistin kädessä hänen kimppuunsa, tuhosi hän syntyneessä käsikähmässä tämän hänen omalla pistimellään, koska tilanne ei sillä kertaa sallinut ampumista. Lukemattomilla partioretkillä kersantti Laitinen on partioineen aiheuttanut viholliselle huomattavia menetyksiä kaatuneina ja haavoittuneina. Tuhotessaan kerran vihollisen konekiväärikorsua, joka pystyi tulellaan hallitsemaan maastoa neljään suuntaan, osoitti hän jälleen kylmäverisyyttään etenemällä suoraan kohti erästä ampuma-aukkoa, tuhosi konepistoolillaan konekivääriampujan ja sitten kasapanoksella korsuun sulloutuneen parikymmenmiehisen vihollisosaston. Kaikissa toiminnoissaan kersantti Laitinen on osoittanut ripeyttä ja ehdotonta päättäväisyyttä antamatta vastuksien ja vaarojen estää saamansa tehtävän suoritusta.”*

## Lähteet
* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Lauri Kokko

**Lauri Albin Kokko** (12. kesäkuuta 1913 Kontiolahti – 20. toukokuuta 2004 Kouvola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 84. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. 

Kokko kunnostautui Yläjärven kylän valtauksessa ja Mutskoilammen taistelussa jatkosodan alussa. Kokko haavoittui kaulaan  Hiisjärvellä.

Sodan jälkeen Kokko palveli rajavartiostossa. Myöhemmin hän toimi romuliikkeen hoitajana ja toimitusjohtajana.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Robert Brantberg: Sotasankarit, Jyväskylä 2009
Aaro Seppänen

**Aaro Seppänen** (2. heinäkuuta 1910 Kaukola – 3. heinäkuuta 1944 Juustila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 75. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 22:ssa palvellut Seppänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Seppänen oli luutnantti ja siviiliammatiltaan matematiikan lehtori.

## Lähteet
* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Paavo Nuotio

**Paavo Konstantin Nuotio** (7. toukokuuta 1899 Maaria – 7. marraskuuta 1969 Naantali) oli Mannerheim-ristin ritari numero 85. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti. 

Nuotion vanhemmat olivat puuseppä Udo Hippolytos Nuotio ja Ebba Gustava Josefintytär Nummila. Nuotio oli naimisissa Aino Leivon kanssa ja heillä oli neljä lasta. 

Nuotio oli mukana Suomen sisällissodassa vapaaehtoisena kiväärimiehenä ja sodan päätyttyä Viron (1919) ja Latvian (1920) vapaussodissa. Talvisodassa Nuotio oli JR 62:n komppanianvääpeli ja joukkueenjohtaja Pien-Perossa, Kämärässä, Talissa ja Leitimojärvellä haavoittuen vuonna 1940. Jatkosodassa hän oli JR 4:n joukkueenjohtaja ja hevosupseeri 1941–42 ja sen jälkeen joukkueenvarajohtajnaa ja pataljoonan adjutanttina. Nuotio osallistui Joutsenon, Sarvenhaan, Reinikkalan, Heinjoen, Taasionlammen, Kaukjärven, Paatenen, Karjalan Maaselän ja Suurlahden taisteluihin haavoittuen 29.8.1941 Kaukjärvellä.

Sotien jälkeen Nuotio työskenteli aluevartijana Neste Oy Naantalin jalostamolla vuoteen 1963.

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Kullervo Sippola

**Ahto Kullervo Kaj Sippola** (31. lokakuuta 1914 – 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäki, Kivennapa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 86. Hänelle myönnettiin Mannerheim-risti 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki.

Sippola oli Jalkaväkirykmentti 28:n 14. komppanian eli rykmentin tykkikomppanian (panssarintorjuntakomppanian) I joukkueen johtaja. Komppanialla oli aseistuksena mm. 37 mm panssarintorjuntatykkejä ja 20 mm pst-kiväärejä eli norsupyssyjä, sekä myöhemmin sotasaaliina saatuja venäläisiä 45 mm pst-tykkejä ("piiskatykki").

Sotahistoriallisen aikakauskirjan (n:o 24) mukaan Sippola oli myös yksi neljästä "Molotovin cocktailin" kehittäjästä.

## Mannerheim-risti

Loppukesästä 1941 Sippola kunnostautui Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa Tyrjän kylän (Parikkala) kohdalla tuhoten henkilökohtaisesti mm. neljä vihollisen panssarivaunua, useita kuorma-autoja ja hirsirakenteisia konekivääripesäkkeitä.

JR 28:n komentaja teki esityksen Mannerheim-ristin myöntämiseksi, mutta kun mitään ei kuulunut, rykmentti teki uuden palkitsemisesityksen Tyrjän taistelujen jälkeen armeijakunnan komentaja kenraali Taavetti Laatikaisen puoltamana. 9. syyskuuta 1941 JR 28:n komentaja esitti Sippolalle Mannerheim-ristiä hänen tuhottuaan Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa kuusi panssarivaunua ja kuusi katettua konekivääripesäkettä 2.–7. elokuuta 1941. Esitys meni päämajaan, mutta se jäädytettiin lähes vuodeksi. Sippola vastaanotti Mannerheim-ristin 15. syyskuuta 1942 Mikkelissä, päämajan pihalla, marsalkka Mannerheimin kädestä. Hänet ylennettiin seuraavana päivänä luutnantiksi.

Sippola kaatui 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäen taistelussa. Hänet haudattiin aluksi Luumäelle ja lopullisesti 19. elokuuta Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan sankarihautaan.

## Muuta
Kullervo Sippolan isoisä oli Suomen nuorisoseuraliikkeen perustaja Matti Sippola ja isä rakennusmestari ja itsenäisyysaktivisti Ahto Sippola. Hänen kolme setäänsä Aarne, Urho ja Vilkas Sippola olivat jääkäreitä.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Jermo, Aake: ”Siiranmäen miehet”, Helsinki Otava, 1977, 2. painos
* Virkkunen, Veli: "Vuoksen voittajat",Helsinki WSOY 1985, 
* Iisalo, Pentti: "Ritarivänrikit",  Lahden sotaveteraanipiirin veljestuki 2002, 
* Palmunen, Rainer (toim.): Läpi tulen ja veden, Valitut palat 1999
* Bergroth, Tom C et al.: Vapaudenristin ritarikunta: isänmaan puolesta, WSOY, 1997,  (sid.)

## Aiheesta muualla
* Pola and the Ojanen bunker
Toivo Ovaska

**Toivo Johannes Ovaska** (25. toukokuuta 1920 Kirvu – 6. joulukuuta 1996 Orimattila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 89. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti. 

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Tor Lindblad

**Tor Robert Lindblad** (26. joulukuuta 1909 Karjaa – 21. maaliskuuta 1982 Tammisaari) oli Mannerheim-ristin ritari numero 93. Mannerheim-risti hänelle myönnettiin 8.&nbsp;syyskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan luutnantti 

Tor Lindbladille ja Hans Windille on pystytetty muistomerkki Tammisaareen. Muistomerkki paljastettiin 4. kesäkuuta 2001, marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä.

Sodan jälkeen Lindblad toimi komppanianpäällikkönä Uudenmaan Prikaatissa vuoteen 1956. Tämän jälkeen hän työskenteli myyntimiehenä ja jakelupäällikkönä. Lindblad harrasti nykyaikaista viisiottelua ja oli lajin puolustuslaitoksen mestari vuonna 1946.

## Lähteet
* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .
* http://www.mannerheim-ristinritarit.fi/ritarit?xmid=85 

### Viitteet
Eero Laaksonen

**Sulo <u>Eero</u> Laaksonen** (13. helmikuuta 1896 Pälkäne – 4. elokuuta 1974 Turku) oli Mannerheim-ristin ritari numero 97. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli eversti. 

Laaksonen osallistui Suomen sisällissotaan 1918 Kuopion suojeluskunnassa. Hän kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919 sekä Kadettikoulun ensimmäisen kurssin 1919–1920 ja yleisen komentajakurssin 1947. Hän toimi nuorempana upseerina eri yksiköissä 1920–1923 sekä komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 2:ssa 1923–1927 sekä Polkupyöräpataljoona 1:ssä 1927–1930. Keski-Suomen rykmentissä hän toimi aliupseerikoulun johtajana ja pataljoonankomentajana 1930–1932. Kannaksen sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1932–1933. Suomen valkoisessa kaartissa pataljoonankomentajana hän toimi 1933–1939. 

Talvisodan alussa hän toimi 1. prikaatissa pataljoonankomentajana. 2.2.1940 alkaen hän komensi JR 8:aa jatkaen tehtävässä myös välirauhan aikana. Jatkosodan syttyessä Laaksonen komensi JR 26:ta eli ns. Ässärykmenttiä 18. kesäkuuta 1941 – 23. helmikuuta 1942. Jatkosodan loppuajan hän komensi varsinaissuomalaista JR 35:tä 25. helmikuuta 1942 – 16. marraskuuta 1944. Jatkosodan jälkeen Laaksonen toimi JR 5:n komentajana 1944–1947. Turun sotilaspiirin (TurESp) päällikkönä hän oli 1947–1952. Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi 1952–1956, kunnes erosi aktiivipalveluksesta.  

Laaksosen Mannerheim-ristin 6. marraskuuta 1942 myönnön perusteissa mainitaan hänen ansioituneen erityisesti Säiniön, Koikarin sekä Karhumäen alueilla käydyissä taisteluissa. 

Ylennykset: reservivänrikki 30.7.1918, vänrikki 31.3.1920, luutnantti 6.12.1920, kapteeni 6.12.1923, majuri 17.4.1930, everstiluutnantti 4.4.1940, eversti 6.8.1942

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .
* http://www.mannerheim-ristinritarit.fi/ritarit?xmid=71

### Viitteet
Toivo Korte

**Toivo Korte** (18. huhtikuuta 1911 Kaukola – 10. elokuuta 1965 Rovaniemi) oli suomalainen sotilas ja  Mannerheim-ristin ritari numero 94. Hän oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi. Siviiliammatissaan hän toimi puutarhan tilanhoitajana Vihdin Tervalammella vuosina 1962–1965. 

Korte osallistui talvisotaan aluksi nostomiehenä toisen silmän sokeuden vuoksi ja myöhemmin ryhmänjohtajana Erillinen pataljoona 2:ssa. Hän haavoittui 23. joulukuuta 1939 Muolaassa ja toisen kerran 20. helmikuuta Ilveksessä. Jatkosodassa Toivo Korte toimi joukkueen varajohtaja ja johtajana Jääkärirykmentti 12:ssa. Hän haavoittui kolmannen ja neljännen kerran 10. helmikuuta ja 3. heinäkuuta 1944 Rauesaaressa sekä 3.7. ja viidennen kerran 25. heinäkuuta 1944 Ihantalassa.

Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai vänrikkinä 8. syyskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti (1958).

Toivo Korte on haudattu Rovaniemen III hautausmaalle.
 
## Mannerheim-ristin perustelut
”*Ylipäällikkö on pvm:llä 8.9.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi vänrikki Toivo Kortteen.*

*Vänrikki Korte aloitti sotilasuransa talvisodan aikana nostomiehenä, koska hänet toisen silmän sokeuden takia aikoinaan oli vapautettu palveluksesta. Henkilökohtaisen kunnostautumisensa ansiosta on hän sitten vähitellen noussut arvossa ja johtaa vänrikkinä nykyään mainehikasta jääkärijoukkuettaan, jonka kunnon vihollisen taaemmat elimet ja huoltoliikenne varsin hyvin tuntee. Viimeksi toukokuun ankarissa torjuntataisteluissa Louhen suunnalla vänrikki Korte jääkäreineen hyökkäsi kauas vihollisen selustassa kulkevalle huoltotielle, jolloin yllätti parhaillaan matkalla olevan vihollisen kuormaston. Syntyneessä taistelussa kaatui useita kymmeniä vihollisia ja 28 hevosta kuormiensa eteen. Saattavassa vihollisen joukossa lienee syntynyt jonkinlainen väärinkäsitys tämän yllättävän hyökkäyksen johdosta, sillä tuotapikaa sukeutui vihollisen kesken ankara tulitaistelu, jonka tuloksena kaikenkaikkiaan satakunta vihollista jäi kaatuneina tielle, kun taas jääkäreistä ei yksikään edes haavoittunut. Tähän mennessä vänrikki Korte on ehtinyt suorittaa jo 131 partiomatkaa, joista suurin osa kauas vihollisen selustaan. Ollen itse henkilökohtaisesti äärettömän rohkea ja neuvokas, on hän kasvattanut jääkäreistään pelottoman ja taisteluhenkeä täynnä olevan joukon, joka arvelematta on valmis minkälaiseen yritykseen tahansa*.”

## Lähteet

* Hurmerinta–Viitanen: *Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.* Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. .

### Viitteet
Karl Böhm (säveltäjä)

**Karl Böhm** (1844–1920) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä. Hän oli omana aikanaan tunnettu ja suosittu keveiden kappaleiden säveltäjä, mutta nykyaikana pitkälti unohdettu.

Hän sävelsi muun muassa teokset:
* Bitte, op. 318 no. 1 
* Das verlassene Mägdlein, op. 326 no. 67 
* Der König bei der Krönung 
* Der Schwur, op. 310 no. 2
* Die traurige Krönung 
* Eingewiegt von Meereswellen
* Er ist's  ITA  ITA
* Es muß was Wunderbares sein, op. 326 no. 10 
* Frühlingsnacht, op. 230 no. 2 
* Lange nachher, op. 326 no. 7 
* Märznacht, op. 322 no. 1
* Septembermorgen 
* Still wie die Nacht, op. 326 no. 27 

## Lähteet
War in Heaven

**War in Heaven** on Cappella-yhtyeen vuonna 1996 julkaistu kolmas studioalbumi.

Albumilta löytyvät muun muassa kappaleet  "Tell Me the Way", "I Need Your Love" ja "Turn It Up and Down".

Albumi pysyi vuonna 1996 Suomen virallisella listalla viisi viikkoa, paras sijoitus oli viikolla 17 12. sija.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Antti Vorho

**Antti Vorho**, myöhemmin **Vallebro** (19. lokakuuta 1912 Valkeasaari – 3. maaliskuuta 1991 Lycksele, Ruotsi), oli Inkerin suomalainen Mannerheim-ristin ritari numero 99. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli. Ristin saadessaan hän oli vielä Neuvostoliiton kansalainen, mutta oli loikannut Suomeen jo 1930-luvulla.

## Sotien aikana

### Talvisota
Talvisodassa Vorho oli mukana 19 partioretkellä, joissa tehtävinä olivat vihollisen etulinjan tiedustelu ja iskut Neuvostoliiton joukkoja vastaan.

### Välirauha ja jatkosota
Välirauhan ajaksi Antti Vorho komennettiin Kuhmoon, Kuusijärven vartioon, jonka päällikkönä oli kapteeni Jussi Kekkonen, presidentti Urho Kekkosen veli. Vorhon joukkueenjohtaja oli vänrikki Eino Penttilä. Kesällä 1940 Vorho oli mukana kolmella partioretkellä itärajan taakse. Yhteensä hän oli Neuvostoliiton puolen rajaa 27 vuorokautta.

Jatkosodan syttyessä Vorho oli Osasto Marttinassa ja rajan takana seuraamassa Uhtuan tien liikennettä 17 vuorokautta kestäneellä retkellä.

Kesällä 1942 Antti Vorho komennettiin Osasto Hartikaiseen, ja hän johti partiota, jonka retki kesti pitempään kuin minkään muun suomalaisen kaukopartion retki vihollisen selustaan. Vorho oli partioineen matkalla peräti 56 vuorokautta ja lähes kuukauden ilman mitään täydennystä. Retki suuntautui Stalinin kanavan itäpuolelle Vienanmeren rannalle saakka. Kun partio palasi suomalaisten puolelle, Vorholle esitettiin Mannerheim-ristiä.

## Sotien jälkeen
Sotien jälkeen Vorho pakeni Ruotsiin ja muutti nimensä Vallebroksi. Hän toimi Lyckselessä puuseppänä. Sodan jälkeen Punainen Valpo vainosi Inkerin suomalaisia, jotka olivat taistelleet Suomen armeijassa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Patrik Berghäll: *Kuoleman porteilla. Ilmavoimien kaukopartio-osasto Hartikainen 1942*, Atena 2016 . Tositapahtumiin ja arkistolähteisiin perustuva romaani Vorhon johtaman ryhmän tekemästä kaukopartiomatkasta.
Eino Oksanen

**Eino Ilmari Oksanen** (7. toukokuuta 1931 Puuppola, Jyväskylän mlk. – 10. elokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija, jonka päämatka oli maraton.

Oksanen voitti Bostonin maratonin vuosina 1959, 1961 ja 1962. Hän on ainoa suomalainen, joka on osallistunut maratonille kolmissa olympialaisissa. Melbournen 1956 olympialaisissa Oksanen sijoittui kymmenenneksi, Roomassa 1960 sijalle 24 ja Tokiossa 1964 sijalle 13. EM-kisoissa hän sijoittui 12:nneksi Belgradissa 1962. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 1959 ja 1963.

Oksanen astui Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen 1954 ja työskenteli rikospoliisin petosryhmässä.

## Lähteet
* Suomen poliisivoimailijat ry:n historia 
* 

### Viitteet
Jelle ten Rouwelaar

**Jelle ten Rouwelaar** (s. 24. joulukuuta 1980 Joure, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Eredivisie-seura NAC Bredaa.

Ten Rouwelaar on edustanut ammattilaisuransa aikana myös FC Emmeniä (1998–2002), PSV Eindhovenia (2002–2003), FC Groningenia (2003), Twenteä (2003–2004), FC Zwollea (2004–2005), FC Eindhovenia (2005–2006) ja itävaltalaista FK Austria Wieniä (2006–2007). Hän aloitti uransa synnyinkaupunkinsa pikkuseurassa SC Jouressa.

## Lähteet
Paavo Paajanen

**Paavo Paajanen** (26. tammikuuta 1917 Antrea – 6. maaliskuuta 1999 Savonlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 101. Taistelulähettinä 3./KevPsto 11:ä palvellut Paajanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 6. marraskuuta 1942. Nimityshetkellä Paajanen oli sotilasarvoltaan alikersantti. Sodan jälkeen Paajanen työskenteli Valtionrautateiden palveluksessa.

Paavo Paajanen oli yksi neljästä kenttätykistössä palvelleesta Mannerheim-ristin ritarista; muut olivat kenraali Vilho Nenonen, kapteeni Osmo Laakso ja vääpeli Leevi Moisander.

Paajasen kuoltua vuonna 1999 hänen perikuntansa luovutti Paajaselle myönnetyn Mannerheim-ristin säilytettäväksi Jääkäritykistörykmentin perinnekokoelmassa. Samaan aikaan Paajasen pojanpoika aloitti varusmiespalveluksensa JTR:ssä.  

## Lähteet
*

### Viitteet
Arvid Nordin

**Arvid Oskar Nordin** (3. elokuuta 1913 Närpiö – 26. syyskuuta 1997 Närpiö) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 102. Ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 61:ssä palvellut Nordin nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä alikersantti. 

## Lähteet
*

### Viitteet
K-market Cassa

**K-market Cassa** oli elintarvikkeita myynyt, K-ryhmään kuulunut halpakauppaketju, jonka liikkeet toimivat itsenäisinä Cassa-nimen alla. Kauppaketju aloitti toimintansa pian Lidlin tultua Suomeen. Kaupoissa myytiin myös kodin käyttötavaraa ja vaatteita Lidlin tapaan. Ketjun ideana oli keskittää tuotevalikoimansa erityisesti omiin merkkeihinsä Euro Shopper- ja Pirkka-tuotteisiin sekä muihin halpoihin tuotteisiin.

Kesko muutti markkinointinimen K-market Cassaksi ja ketjun loputtua kaupat muutettiin K-Marketeiksi vuonna 2007, poikkeuksena K-Market Cassa Hämeenlinna, joka muuttui K-Supermarketiksi. Pienen halpaketjun pyörittäminen oli Ruokakeskolle liian kallista. Valikoima oli suppea, ei joustanut asiakkaiden toiveiden mukaan eivätkä monet kauppiaat olleet tyytyväisiä ansaintamahdollisuuksiin.

Lopettamisvaiheessa Cassa-kauppoja oli 25. Niiden kauppiassopimukset poikkesivat muiden K-kauppiaiden sopimuksista siinä, että Ruokakesko oli päättänyt valikoimasta, hinnoista ja markkinoinnista. Se omisti myös Cassojen varaston ja kaluston. Kauppias sai liikevaihtoon perustuvan korvauksen, josta maksettiin myös henkilökunnan palkat.

## Lähteet
Heiko Westermann

**Heiko Westermann** (s. 14. elokuuta 1983 Alzenau, Baijerin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi muun muassa kotimaassaan Schalke 04:ssä ja Hamburger SV:ssä sekä espanjalaisessa Real Betisissä, alankomaalaisessa Ajaxissa ja itävaltalaisessa Austria Wienissä.

Aikuisten sarjoissa Westermann pelasi ensi kerran 2. Bundesliigan SpVgg Greuther Fürthissä vuonna 2002. Vuonna 2005 hän siirtyi Bundesliigan Arminia Bielefeldiin. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Schalkeen, missä hän pelasi kolme kautta. 

Hampurissa Westermann pelasi kaudesta 2010–2011 alkaen. Westermann oli myös joukkueen kapteeni elokuusta 2010 huhtikuuhun 2013, jolloin Rafael van der Vaart nimitettiin uudeksi kapteeniksi.

## Lähteet
Langenfeld

**Langenfeld** on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin ja Mettmannin piirikuntaan.

## Maantiede
Kaupunki sijaitsee etelään Düsseldorfista, länteen Solingenista ja Leichlingenistä, pohjoiseen Leverkusenista ja itään Monheim am Rheinista.

## Historia

Langenfeld on muodostettu Richrathin ja Reusrathin taajamista. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1948. Varhaisin maininta Richrathista sijoittuu vuodelle 1090 ja Reusrathista vuodelle 1281. Vuoden 1150 tienoilla rakennettu St. Martinin kirkon torni on Langenfeldin vanhin rakennus ja se sijaitsee Richrathissa.

Kaupungin asukasluku oli noin 57&nbsp;000 vuonna 2011. Kaupungin pinta-ala on 41,10 neliökilometriä. Kaupunki on jaettu kuuteen eri kaupunginosaan. Kaupunginosista väkirikkain on Immigrath noin 16&nbsp;300 asukkaallaan. Vähiten asukkaita asuu Wiescheidin kaupunginosassa, noin 3&nbsp;200.

## Ystävyyskaupungit
Langenfeldillä on seuraavat ystävyyskaupungit:
*  Senlis (Oise), Ranska (vuodesta 1969)
*  Gostynin, Puola (vuodesta 1998)
*  Montale, Italia (vuodesta 2013)
*  Ennis, Irlanti (vuodesta 2013)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin verkkosivusto
SVD

Lyhenne SVD voi tarkoittaa:

* Dragunov SVD, tarkka-ampujakivääri
* pääakselihajotelma, , eräs matriisihajotelma lineaarialgebrassa
* sian vesikulaaritauti, 
* Svenska Dagbladet, SvD, ruotsalainen päivälehti
Kirjokäpykilli

**Kirjokäpykilli** (*Pachypanchax sakaramyi*) on pieni, erittäin uhanalainen hammaskarppikala, sukua akvaariokalana kasvatetulle käpykillille.

## Koko ja ulkonäkö
Kirjokäpykilli kasvaa noin 9&nbsp;cm pitkäksi.
Lajin nimi tulee siitä, että koiras osaa pörhistää suomunsa käpymäisiksi.

## Alkuperä
Kirjokäpykilli on endeeminen Madagaskarin laji, jota tavataan vain saaren pohjoisosista Texierjärvestä sekä Sakaramy-, Irodo- ja Antsakoabejoista. Lajin kanta on myös taantumassa, joten se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.

## Lähteet
500 cc (albumi)

**500 cc** on suomalaisen Popeda-yhtyeen neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997.

## Kappaleet

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Tekijät

### Kokoonpano levyllä
* Pate Mustajärvi: laulu
* Costello Hautamäki: kitara, laulu
* Jyrki K. Melartin: basso, laulu
* Jukkis Järvinen: piano, urut
* Kari ”Hohdin” Holm: rummut

#### Vierailijat
* Mikko Kangasjärvi: haitari (”Hei, pikku sisko”)
* Lucjan Czaplicki: saksofonit ja klarinetti
* Mika Sundqvist: takalaulu & basso (”Kruisaillaan”)
* Vesku Jokinen: laulu (”Minä, sinä ja Mannerheim”)
* Pauli Hanhiniemi: huuliharppu (”Kaasu pohjaan jää”)

### Muut
* Äänitetty Nekalan Sikalassa 1996–1997.
* Miksattu MSL-studiolla maaliskuussa 1997.
* Tuottaja: Costello Hautamäki
* Kannet: Juho Juntunen

## Lähteet
Perfect Pie

**Perfect Pie** on vuonna 2000 valmistunut kanadalainen draamaelokuva. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Rachel McAdams, Wendy Crewson ja Barbara Williams.

## Aiheesta muualla
*
Boves

**Boves** on Cuneon maakuntaan kuuluva kunta Italiassa Piemonten alueella. Kunnan väkiluku on vajaat 10&nbsp;000.

Kunta koostuu pääosin pienistä kylistä ja taajamista kuten Castellar, Cerati, Fontanelle, Madonna dei Boschi, San Mauro, Rivoira, San Giacomo, Sant'Anna ja Mellana.

## Historiaa
Toisen maailmansodan lopulla natsi-Saksan miehittäessä Pohjois-Italiaa Boves oli yksi italialaisen partisaanitoiminnan aktiivisista pesäkkeistä. SS-majuri Joachim Peiperin komentama Waffen-SS-yksikkö tappoi 45 Bovesin asukasta ja tuhosi 350 taloa 17. syyskuuta 1944 kostotoimena alueen partisaani-iskuista. Bovesin seurakunnan pappi isä Giuseppe Bernardi valeltiin paloöljyllä ja poltettiin elävältä.

## Lähteet
Cabal Online

**Cabal Online** () on ESTsoftin kehittämä ilmainen internetissä pelattava MMORPG-peli. Peli julkaistiin Etelä-Koreassa lokakuussa 2005 ja myöhemmin suljettuna beetaversiona Euroopassa heinäkuussa 2006. Ilmainen versio julkaistiin joulukuussa 2006, beetavaiheen loputtua.
 
## Hahmot
Pelaajalla on valittavana kuusi hahmoluokkaa, joilla kullakin on omat erikoiskykynsä ja heikkoutensa.

* Warrior + Valtava hyökkäysvoima, hyvä defense, paljon HP:tä ja parhaat ryhmä buffit.
* Warrior - Hidas hyökkäys ja varustus maksaa paljon.

* Wizard + Elementaali pohjaiset hyökkäykset, lamauttavat hyökkäykset ja ryhmä buffit.
* Wizard - Erittäin huono defense ja vähän HP:tä ja varustus maksaa paljon.

* Blader + Suuri hyökkäysvoima, korkea tarkkuus sekä väistämistaito.
* Blader - Vaikea Retarget Battlemode 2.

* Force Archer + Korkea ja tarkka hyökkäysvoima. Pitkä hyökkäysmatka ja nopeat skillit.
* Force Archer - Ei ryhmä buffeja eikä kunnon alue hyökkäyksiä, sekä erittäin heikko defense.

* Force Blader + Paljon DeBuffeja ja korkea Critical rate ja -damage.
* Force Blader - Vähän HP:tä ja huono defense.

* Force Shielder + Paras defence, paljon HP:tä ja suojaavat ryhmä buffit.
* Force Shielder - Huono hyökkäysvoima.

## Pelaaminen
Hahmolla voi hyökätä numeronäppäimillä, joihin on valittu hyökkäykset hyökkäys-listasta (K). Kaikki maagiset- ja fyysiset iskut vievät MP:tä. MP palautuu itsestään aivan kuten HP:kin, mutta on mahdollista käyttää HP- ja MP-rohtoja, jotka palauttavat suuren osan HP:ta tai MP:ta riippuen niiden voimakkuudesta. Hyökkäyksen alussa pitää valita hyökkäyksen kohde ja sitten valita hyökkäys.

*Uusin lisäosa (Mercenaries) julkaistiin 13. joulukuuta 2010.*

## Warp Gate
Warp Gate on portti, josta pääsee huoneeseen jossa on portaaliovia. Niitä pitkin pääsee muihin maailmoihin, kuten Desert Screamiin, Bloody Iceen tai Green Despairiin. Päästäkseen Warp Gateen on oltava vähintään tasolla 3. Tasolla 50 pääsee Port Luxiin Green Despairista. Tasolla 65 pääsee port Luxista Fort Ruinaan. Tasolla 80 pääsee Bloody Icen kautta Undead Groundiin. Tasolla 95 pääsee Desert Screamin kautta Forgotten Ruiniin. Tasolla 110 pääsee Port Luxin kautta Lakesideen. Tasolla 125 pääsee Green Despairin kautta Mutant Forestiin. Tasolla 140 pääsee Fort. Ruinan kautta Pontus Ferrumiin. Tasolla 160 pääsee Porta Infernoon Port Luxin kautta.

## Aiheesta muualla
* Cabal Europe  
* Cabal Wiki
Benito Floro

**Benito Floro Sanz** (s. 12. kesäkuuta 1952 Gijón, Asturia, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Heinäkuusta 2013 lähtien hän on toiminut Kanadan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.

## Ura

Floro aloitti valmennusuransa lähinnä aluesarjoja pelanneissa valencialaisseuroissa, joita hän oli edustanut myös pelaajana. Kaudeksi 1989–1990 hänet nimitettiin tuolloin kolmanneksi korkeimalla kansallisella sarjatasolla Segunda División B:ssä pelanneen Albaceten valmentajaksi, ja hän nosti seuran vain kahden kauden aikana kaksi pykälää ylemmäs pääsarja Primera Divisióniin. Ensimmäinen pääsarjakausi 1991–1992 toi sijoituksen seitsemän. Hyvä menestys herätti suurseura Real Madridin kiinnostuksen, ja kesällä 1992 Floro palkattiin seuran päävalmentajaksi.

Kaudella 1992–1993 Real Madrid taisteli Floron johdolla pääsarjamestaruudesta, mutta viimeisen kierroksen 2–0-tappio Tenerifeä vastaan varmisti mestaruuden Barcelonalle yhden pisteen erolla. Uefa-cupissa Real Madrid putosi puolivälierissä PSG:lle yhteismaalein 4–5, mutta Espanjan cupissa seura ylsi loppuotteluun ja kaatoi Real Zaragozan 2–0. Seuraavalla kaudella Real Madrid voitti joulukuussa 1993 vielä Espanjan supercupissa Barcelonan yhteismaalein 4–2, mutta sarjassa ja Cup-voittajien cupissa meni heikommin, ja viimein maaliskuussa 1994 Floro sai lähteä tappiollisen Lleida-ottelun jälkeen.

Real Madridista Floro palasi Albaceteen, mutta kauden 1991–1992 kaltaista menestystä seura ei enää saavuttanut. Vuosituhannen vaihteen molemmin puolin hän vieraili Espanjan ulkopuolella japanilaisen Vissel Koben ja meksikolaisen Monterreyn valmentajana. Espanjan pääsarjassa Floro on valmentanut myös Sporting Gijónia, Villarrealia ja toistaiseksi viimeisen kerran Mallorcaa syyskaudella 2004. Kaudella 2005–2006 hän toimi Real Madridin jalkapallotoimenjohtajana.

Joulukuussa 2008 Floro allekirjoitti kaksi- ja puolivuotisen sopimuksen ecuadorilaisseura Barcelona Sporting Clubin kanssa. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin kesäkuussa 2009 kehnojen tulosten vuoksi.

Tammikuussa 2012 Floro allekirjoitti kesäkuuhun 2013 asti kestävän sopimuksen marokkolaisen Wydad Casablancan kanssa. Wydad-pestinsä jälkeen Florosta tuli Kanadan maajoukkueen päävalmentaja. Floron johdolla Kanadan menestys jäi heikoksi maan isännöimässä CONCACAF Gold Cup 2015:ssa, kun turnaus päättyi jo alkulohkoon. 

## Saavutukset

* Espanjan cup: 1993
* Espanjan supercup: 1993

## Lähteet
Merja Raski

**Merja Riitta Marianne Raski** (s. 20. maaliskuuta 1965 Köyliö) on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja, jonka laulajan ura alkoi Seinäjoen tangomarkkinoiden voitosta vuonna 1993. Ensimmäinen omaa nimeä kantava debyyttialbumi vuonna 1994 myi kultaa. Sen suurin hitti oli kappale "Aamuyö" ja se pysyi pitkään Tätä Suomi tanssii -listalla. Raski on toiminut Waldon taustalaulajana. Hän lauloi suurimman osan Waldon ensimmäisen albumin *It's About Time* lauluosuuksista, ja singleillä "It's About Time" ja "Feel So Good".

Raski oli jäsenenä Rama eurodance-yhtyeessä, jolta on julkaistu mm. hitti "Light My Fire" vuonna 1996. Yhtye julkaisi pitkän tauon jälkeen vuonna 2025 albumin "The Story" jolla kuullaan 90-luvulla sävellettyjä osin aikaisemmin julkaisemattomia kappaleita.

## Diskografia
* *[[Merja Raski (albumi)|Merja Raski]]* (1994)
* *[[Polttavaa tulta]]* (1995)
* *[[Nyt tiedän mitä rakkaus on]]* (1996)
* *[[Pisara (albumi)|Pisara]]* (1997)

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Opprobrium

**Opprobrium** on yhdysvaltalainen death metal -yhtye, joka on kotoisin Metairiesta, Louisianasta. Yhtyeen perustivat veljekset Francis ja Moyses Howard vuonna 1986 nimellä **Incubus**. Yhtye palasi kymmenen vuoden tauon jälkeen musiikkialalle vuonna 2000, jolloin se joutui vaihtamaan nimensä Opprobiumiksi tekijänoikeussyistä sen vuoksi, ettei yhtyettä sekoitettaisi suosittuun kalifornialaiseen alternative rock -yhtyeeseen nimeltä Incubus. Howardin veljekset olivat alun perin muuttaneet Yhdysvaltoihin Brasiliasta. Yhtye tunnetaan erikoislaatuisesta tyylistään, joka yhdistää death metalia ja thrash metalia, ja kristillisistä sanoituksistaan.

## Diskografia
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
### Viitteet
Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat

**Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat** on Lapinlahden Linnut -yhtyeen viides kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 2000.

Kokoelmalta löytyy vuonna 2000 julkaistu single ”Sä oot kaikkea kumista ja muovista” sekä parhaita kappaleita albumeilta *[[Köyhän taivas]]* (1994), *[[Tyttö huutaa Hii!]]* (1995), *[[Kansandances]]* (1997) sekä *[[Iso muna]]* (1999).

Ykkös-CD:ltä löytyy myös musiikkivideo kappaleesta ”Sä oot kaikkea kumista ja muovista”, jonka voi katsoa tietokoneelta.

## Kappaleet

;CD 1
# Sä oot kaikkea kumista ja muovista
# Työtön, hullu ja eläkeläinen
# Köyhän taivas
# Enää en sano sanaakaan
# Kaivollinen kossua
# Jos on eläin
# Toisemme
# Munasarjatulta
# Viheltävä Ville ja Pekka Petomaani
# Piikki
# Ei liian syvälle
# Mä kierrän sua
# Hehkulamput
# Mulkku
# Älä itke, älä sure
# Siittiöt (Siitosen Veljekset)
# Tyttö huutaa Hii!
# Kohta joku kärsii
# Perse
# Sen pitää olla Raimoa

;CD 2
# Kesäapina
# XL-miehiä
# Mun puutarhassa
# Sihistään hississä
# Kilttejä lapsia
# Pekka ja Justiina
# Kumarran ja pyllistän
# Aina ei voi saada
# Suuronnettumuustutkija
# Suu ja se elin
# Vollotetaan
# Hiljaa kaislikossa
# Rumat miehet
# Tse-tse-nainen
# Vahingonlaukaus
# Kaljasta kaljaan
# Kadut Loviisan
# Tuplakossu vissyllä
# Mua ei komenna kukaan
# Voisinko olla minä
Aholaita

**Aholaita** oli suomalainen halpamyymäläketju, johon kuului 27 myymälää pääkaupunkiseudulla, Pirkanmaalla ja Hämeessä. Aholaita työllisti runsaat 130 työntekijää. Ketju ajautui konkurssiin 19. syyskuuta 2005, koska Aholaitaa ylläpitävällä **Kalevi Aholaita Oy:llä** oli noin 6,4 miljoonan euron velat. Yrityssaneeraukseen Kalevi Aholaita Oy oli hakeutunut Tampereen käräjäoikeudessa kesäkuussa 2003. Aholaita oli perustettu vuonna 1967. 

## Lähteet
Jüterbog

**Jüterbog** on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se kuuluu Teltow-Flämingin piirikuntaan. Kaupungin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 12&nbsp;308. Sen pinta-ala on 175,68 neliökilometriä.

Jüterbogille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1174 toisena kaupunkina nykyisen Brandenburgin alueella. Myöhäiskeskiajalla kaupunki kuului Magdeburgin arkkihiippakuntaan. Vuonna 1648 sen hallinto siirtyi Saksille, ja vuonna 1815 Preussille. 

Jüterbogia ympäröi keskiaikainen kaupunginmuuri. Kaupunki kuuluu Brandenburgin "Städte mit historischen Stadtkernen" -yhteisöön.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Suklaapatukka

**Suklaapatukka** on lyhyt, tankomainen makeinen, joka on joko kokonaan valmistettu tai vain kuorrutettu suklaalla. Suklaakuorrutteisessa patukoissa käytetään täytteenä esimerkiksi nougat'ta, toffeeta, pähkinää tai erilaisia keksejä. Nykyään suurimpia suklaapatukoita valmistavia yrityksiä ovat Mars, jonka tuotteita ovat muun muassa Mars, Snickers ja Twix, sekä Ferrero ja Nestlé. Yksi ensimmäisistä suklaapatukoista oli brittiläisen J. S. Fry & Sons -suklaatehtaan vuonna 1866 lanseeraama Fry's Chocolate Cream, jota valmistetaan edelleen.
Boulognenhevonen

**Boulognenhevonen** eli **boulonnais** on ranskalainen kylmäverinen hevosrotu.

## Ulkonäkö ja ominaisuudet
Vetohevosten täysiveriseksi kutsuttu boulognenhevonen on rakenteeltaan raskas, mutta tyylikäs rotu, sillä siihen risteytettiin aikanaan paljon arabianhevosta. Tämä näkyy erityisen hyvin suhteellisen hienopiirteisessä päässä, jossa on suuret silmät, eloisat korvat, leveä otsa ja ohut liittymä paksuun, mutta kaarevaan kaulaan. Harja on paksu ja karva ohut ja pehmeä.

Muihin kylmäverisiin verrattuna erinomainen etuosa on tyypillinen rodulle. Lavat ovat lihaksikkaat ja niiden kulma on erinomainen. Runko on tiivis ja syvä, selkä lyhyt ja leveä. Lihaksikkaaseen takaosaan kiinnittyy paksu, hyvin kannettu häntä. Jalat ovat vahvat ja lihaksikkaat, nivelet kookkaat ja vuohiskarvat niukahkot.

Kooltaan boulognenhevosessa on kaksi eri tyyppiä, *dunkirk* ja *mareyer*: dunkirk on suurempi, noin 160–170 cm korkea ja mareyer pienempi, noin 150–160 cm. Näistä mareyer on harvinaisempi.
Valtaosa boulognenhevosista on kimoja, rautiaita esiintyy jonkin verran. Rodussa on myös mustaa väriä, mutta se on harvinainen ja katoamassa. Mustaa väriä palautettiin rotuun mustan siitosori Esopen ja nyttemmin jo sen jälkeläistenkin kautta.

## Historia
Rodun kehitys alkoi jo ensimmäisellä vuosisadalla, jolloin Boulognen alueella alettiin risteyttää roomalaisten mukanaan tuomia itämaisia hevosia seudun alkuperäiseen raskaaseen hevoskantaan. Myöhemmin aloitettiin myös raskaiden hevosten risteyttäminen rodun koon kasvattamiseksi. Tyypin säilyttämiseksi rotuun risteytettiin andalusianhevosta. Myös arabianhevosella oli suuri vaikutus erityisesti 1600-luvulla kehitettyyn pienempään mareyer-tyyppiin. Kookkaammassa dunkirkissä arabianhevosen piirteet eivät ole yhtä voimakkaita.

## Käyttö ja levinneisyys
Alun perin vetohevoseksi jalostettu rotu on nyttemmin saavuttanut suosiota valjakkohevosena. Kylmäveristen käyttö ratsuina on myös herättänyt kiinnostuksen boulognenhevoseen lähinnä rodun elegantin ulkomuodon ja arabivivahteisten liikkeiden ansiosta. Nykyään rotua kasvatetaan merkittävästi myös lihantuotantoa varten.