Gabriel, tule takaisin (elokuva)

**Gabriel, tule takaisin** on suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1951. Elokuvan ohjaaja Valentin Vaala teki käsikirjoituksen Mika Waltarin samannimisen näytelmän pohjalta. *Gabriel, tule takaisin* on ensimmäinen kolmesta Vaalan ohjaamasta Waltari-komediasta, johon kuuluvat muut elokuvat ovat *[[Omena putoaa]]* (1952) ja *[[Huhtikuu tulee]]* (1953). Tarinan taustalla on todellinen henkilö, 1930-luvun naissankari Ruben Oskar Auervaara, joka ottaa vaihdellen erilaisia rooleja ja vie uhriensa rahat.

## Juoni

Elokuva alkaa Helsingistä, missä Kristiina Anger (Emma Väänänen) tapaa Stockmannin tavaratalossa Gabriel Vihervuoren (Tarmo Manni). Lyhyessä ajassa Gabriel kietoo Kristiinan pikkusormensa ympärille ja melkein onnistuu taivuttelemaan hänet avioliittoon. Kristiina pitää pikkukaupungissa paperikauppaa isosiskonsa, Ulriika Angerin (Salli Karuna) kanssa. Molemmat ovat naimattomia, ja myös sisarentytär Raili asuu heidän luonaan. 

Pian heidän luokseen saapuu myös Gabriel, jonka Kristiina on kutsunut vierailulle. Gabrielin huomio kiinnittyy nyt Ulriikaan, kun hän ymmärtää, että pikkuvarakkaiden sisarusten perintörahat ovat tämän takana. Jäykän muodollinen Ulriika alkaa lämmetä Gabrielin korulauseille, vaikka hän pohjimmiltaan tajuaakin niiden tyhjyyden. Sisarusten välille kehkeytyy huijarimiehestä riita, jonka seurauksena Kristiina on valmis jopa myrkyttämään Ulriikan. Kolmantena naisena Gabriel pyörittää talousvaikeuksissa olevaa muotiliikkeen omistajaa Rosa Pakkalaa (Ansa Ikonen).

Angerien sisarentytär Raili huomaa pian, että Gabriel on huijari. Hän käyttää tietojaan hyväkseen Gabrielia vastaan ja onnistuu huijaamaan rahat itselleen poikaystävänsä Eeron kanssa. Herkkäuskoinen Kristiina uskoo katkeraan loppuun asti Gabrielin vilpittömyyteen, Ulriika sen sijaan vain nauttii suloisesta valheesta. Gabriel lähtee, mutta Kristiina ja Ulriika huokaavat huijauksen paljastuttuakin: ”Gabriel, tule takaisin”.

## Näyttelijät

## Eroja näytelmän ja elokuvan välillä

Näytelmään verrattuna elokuvan juoneen on tehty joitakin muutoksia. Näytelmä tapahtuu yhdessä lavastuksessa, mutta elokuva useissa eri paikoissa, kuten Stockmannin tavaratalossa ja pikkukaupungin kaduilla. Pikkukaupunkikohtaukset kuvattiin Porvoossa ja Loviisassa. 

Elokuvaan on lisätty henkilöitä, kuten vaateliikkeen omistaja Rosa Pakkala ja Railin poikaystävä Eero. Gabrielin sukunimi on muutettu Lindströmistä Vihervuoreksi. Elokuvaan on lisätty myös prologi ja epilogi: alussa Gabriel pakenee erään naisystävänsä asunnosta, mutta palaa sinne lopussa tervetulleena takaisin.

## Palkinnot

 
Elokuvan *Gabriel, tule takaisin* näyttelijöistä saivat Jussi-palkinnon Emma Väänänen naispääosasta ja Salli Karuna naissivuosasta sekä Roy eli Tapio Vilpponen lavastuksesta. Kari Uusitalon mielestä myös Manni olisi ansainnut roolistaan Jussin.

## Arvioita

Aikalaisarvioissa elokuvaan suhtauduttiin myönteisesti. Sitä pidettiin lempeämpänä ja ihmisläheisempänä kuin näytelmää, ja varsinkin naiset kuvattiin ymmärtävästi ja myötätuntoisesti. Juha Nevalainen kirjoitti *[[Ilta-Sanomat|Ilta-Sanomissa]]*: ”Julma tarina, irvokas, rohkea ja pelkistetty ajankuva.” 

Hans Kutter kiitti *[[Hufvudstadsbladet]]issa* elokuvan hienostunutta näyttelijäntyötä, keskitettyä toimintaa ja tyylikkäitä kuvallisia ylimenoja. Hän piti sitä jopa ehkä parhaana siihen mennessä tehtynä kotimaisena elokuvana ja vertasi ”viiltävää ja tunteilematonta aiheen käsittelyä” Guy de Maupassantiin. Katsojia elokuva sai jonkin verran keskiarvoa paremmin, vaikka yleisönsuosio ei ollutkaan samaa luokkaa kuin arvostelut.

Suomen elokuva-arkiston mukaan *Gabriel, tule takaisin* ”edustaa suomalaista elokuvakomediaa henkevimmillään, hävyttömimmillään ja purevimmillaan”. Panu Rajalan mukaan naisten roolit ovat ”hienosyisiä ja vaikuttavia”, mutta Tarmo Manni toteuttaa Gabrielin roolin teatterimaisin keinoin ja vie sen uskottavuuden rajoille. Vaikka suoritus on taidokas, se on myös yksinäinen ja poseeraava. Kari Uusitalon mukaan elokuva on lievästi teatraalinen, mutta se on kestänyt aikaa hyvin. Televisioesityksen yhteydessä eräs kriitikko totesi ”sydämettömän komedian” säilyttäneen sysimustan huumorin tehon, ja kuuluvan suomalaisten komedioiden kärkikaartiin.

## Lähteet