Edvard Huttunen

**Johan Edvard Huttunen** (30. heinäkuuta 1889 Suonenjoki – 2. toukokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi STPV ja SDP:n kansanedustajana vuosina 1924–1933 ja 1937–1939. Huttunen valittiin kommunistien listoilta, mutta hän muodosti pian oman eduskuntaryhmänsä ja loikkasi myöhemmin sosialidemokraatteihin. Huttunen oli myös SDP:n varapuheenjohtaja vuosina 1936–1939.

Huttunen oli Suomen ammattiyhdistysliikkeen johtohahmoja sosiaalidemokraattien ja kommunistien välisen valtakamppailun käydessä kiivaimmillaan. Hän toimi Suomen Ammattijärjestön (SAJ) puheenjohtajana vuosina 1923-1925. Jouduttuaan eroamaan kommunistien painostuksesta Huttunen oli sosialidemokraattien johtaman Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton (SAK) ensimmäinen puheenjohtaja 1930-1937. Vuodesta 1938 hän työskenteli Kansaneläkelaitoksen osastonjohtajana ja oli luomassa laitoksen valtakunnallista piriverkostoa. 

## Elämä
### Nuoruusvuodet
Edvard Huttusen vanhemmat olivat Pieksamäellä syntynyt kivenhakkaaja Mikko Huttunen (s. 1860) ja Suonenjoelta kotoisin ollut Lydia Kukkonen (s. 1864). Kansakoulun käytyään Huttunen työskenteli kivityömiehenä eri puolilla Itä-Suomea. Hän liittyi Viipurin työväenyhdistykseen 1905 ja Suomen Kivityöntekijäin Liittoon 1907. Muutettuaan Helsinkiin 1910 Huttunen toimi liiton sihteerinä ja taloudenhoitajana. Hän oli myös Elannon edustajiston jäsen. 

Sisällissodan aikana Huttunen toimi Helsingin punakaartin lääkintäosaston palveluksessa esikuntatehtävissä, jonka ohella hänet valittiin punaisten nimittämän kaupunginvaltuuston jäseneksi. Helsingin taistelun jälkeen Huttunen oli jonkin aikaa vankileirillä, mutta hänet vapautettiin jo toukokuun alussa. Syksyllä Huttunen tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen avunannosta valtiopetokseen.

### Eduskunnassa ja SAJ:n johdossa
Huttunen armahdettiin 1920, jonka jälkeen hän työskenteli SAJ:n järjestäjänä. Vuonna 1923 Huttunen valittiin SKP:n tuella järjestön puheenjohtajaksi Matti Väisäsen jouduttua vankilaan. Keväällä 1924 Huttusesta tuli kansanedustaja sitoutumattomana ehdokkaana STPV:n listoilta. 

SAJ:ssä Huttunen joutui nopeasti riitoihin kommunistien kanssa. Suurin erimielisyys koski kansainvälistä yhteistyötä, kun sosialidemokraatit halusivat liittyä Kansainväliseen ammattiyhdistysliittoon (IFTU) ja kommunistit Moskovasta johdettuun Punaisen ammattiyhdistysinternationaaliin. Parranpärinää aiheutti erityisesti Huttusen IFTU:n sihteerille Jan Oudegeestille esittämä vierailukutsu. SAJ nimesi myös oman edustajansa Kansainvälisen työjärjestön Suomen valtuuskuntaan, mitä kommunistit pitivät veljeilynä ”lahtarien” kanssa. Riitojen seurauksena Huttunen ilmoitti jo syksyllä 1924 eroavansa puheenjohtajan tehtävästä, mutta järjestön hajoamisen estääkseen SKP taivutti hänet jatkamaan.

Välit kiristyivät entisestään, kun Huttunen pyrki irroittamaan SAJ:n kommunistien määräysvallasta. SKP:n johtoon kuuluneet Kullervo Manner ja Leo Laukki hyökkäsivät rajusti Huttusta ja Edvard Valpasta vastaan kutsuen heitä pahimmiksi työväenliikkeen hajottajiksi. ”Noskelaisten” rinnalla puhuttiin jopa ”huttus-valpaslaisista”. STPV:n eduskuntaryhmän puheenjohtajan Mauritz Rosenbergin annettua tukensa kriitikoille Huttunen erosi ryhmästä lokakuussa 1925 ja muodosti oman sitoutumattoman eduskuntaryhmänsä. SAJ:n johdossa Huttunen ryhtyi ajamaan avoimesti sosialidemokraattista linjaa, minkä seurauksena hänet savustettiin puheenjohtajan pallilta jo ennen vuodenvaihdetta. 

### Sosialidemokraatteihin
Talvella 1926 Huttunen ryhtyi Oulussa ilmestyneen *[[Pohjolan Työmies|Pohjolan Työmiehen]]* päätoimittajaksi ja liittyi samalla SDP:n eduskuntaryhmään. Samana keväänä pidetyssä SAJ:n edustajakokouksessa hänet äänestettiin kommunistien järkytykseksi toimeenpanevaan valiokuntaan. Vuonna 1928 Huttunen palasi Helsinkiin *[[Suomen Sosialidemokraatti|Suomen Sosialidemokraatin]]* toimittajaksi. Hänestä tuli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Keväällä 1929 Huttunen ja K.-A. Fagerholm erosivat SAJ:n toimeenpanevasta valiokunnasta ja lähtivät puuhaamaan uutta sosialidemokraattista keskusammattijärjestöä. SAK perustettiin lokakuussa 1930 ja Huttunen valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. 

Eduskunnassa Huttunen keskittyi kansaneläkeasioihin. Hän ei lähtenyt ehdolle vuoden 1933 eduskuntavaaleissa, mutta osallistui edelleen kansaneläkelain valmisteluun valtioneuvoston asettaman sosiaalivakuutuskomitean jäsenenä. Vuoden 1936 puoluekokouksessa Huttunen valittiin SDP:n varapuheenjohtajaksi hänen voitettuaan äänestyksessä Väinö Salovaaran. Seuraavissa eduskuntavaaleissa Huttunen jäi varasijalle, mutta hänestä tuli jälleen kansanedustaja helmikuussa 1937, kun SDP:n vasemmisto-oppositioon kuulunut Mauri Ryömä joutui suorittamaan varusmiespalvelustaan. Huttunen nimitettiin myös valtioneuvoston asettamaan neuvottelukuntaan, jonka tehtävänä oli kansaneläkelain toimeenpanon valmistelu. Joulukuussa 1937 Huttunen jätti SAK:n puheenjohtajan nuijan ja siirtyi Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiesosaston johtajaksi. Hänen vastuulleen tuli valtakunnallisen piiriasiamiesverkoston luominen. Syksyllä 1942 Huttunen jäi tehtävästään virkavapaalle sairauden vuoksi.

Huttunen oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Lisäksi hän kuului muun muassa SDP:n puoluetoimikuntaan ja Elannon hallintoneuvostoon sekä toimi Helsingin työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Huttunen kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 53-vuotiaana toukokuussa 1943. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

## Perhe
Edvard Huttusen puoliso oli Ikaalisissa syntynyt Elli Maria Roiha (1882-1964), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1912. Heillä ei ollut lapsia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla