open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Patukaktukset

**Patukaktukset** (*Harrisia*) on 20-lajinen trooppisen Amerikan kaktuskasvisuku, joka on saanut nimensä William Harrisin mukaan, joka tutki Jamaikan kasvistoa. Patukaktukset ovat puumaisia tai pensastavia, hoikka- ja usein varsin rentovartisia sekä suurikukkaisia kaktuksia. Ne kukkivat yöllä.

## Tuntomerkit
Patukaktusten kasvutapa vaihtelee puumaisesta maanmyötäiseen tai köynnösmäiseen. Pituutta ne voivat saavutta jopa seitsemnän metrin verran. Juuret ovat toisinaan mukulamaisia, varret liereitä, nivelettömiä ja ilmajuurettomia. Pituussuuntaisten uurteiden määrä vaihtelee 4–12. Kussakin piikkiryhmässä (areolissa) on muutama tai paljon piikkejä. Kukat ovat suppilomaisia, valkoisia ja jopa 12 cm leveitä. Hoikassa kukkapohjuksessa on karvamaisia piikkejä tai villakarvaa. Hedelmä on mehevä, keltainen tai oranssinvärinen, toisinaan avautuva. Siemenet ovat leveän soikeita ja mustia sekä nystermäisiä. 

## Levinneisyys
Patukaktusten levinneisyys käsittää Floridan, Karibian alueen, ja Etelä-Amerikassa Brasilian, Paraguayn, Bolivian ja Argentiinan. 

## Lajit
Patukaktusten 20 lajia jaetaan kahdeksi alasuvuksi: Harrisia ja Eriocereus. Edelliseen kuuluu lajeja, joilla on avautumattomat hedelmät ja puumainen kasvutapa, jälkimmäiseen lajeja, joilla on avautuvat hedelmät ja köynnöstävä tai pensasmainen kasvutapa. Edellinen alasuku rajoittuu Floridaan ja Karibian alueelle, jälkimmäinen trooppiseen Etelä-Amerikkaan.
**Harrisia aboriginum*
**Harrisia adscendens*
**Harrisia balansae*
**Harrisia brookii*
**Harrisia divaricata*
**Harrisia carlei*
**Harrisia eriophora*
**Harrisia fernovii*
**Harrisia fragrans*
**Harrisia gracilis*
**Harrisia hurstii*
**Harrisia martinii*
**Harrisia nashii*
**Harrisia pomanensis*
**Harrisia portoricensis*
**Harrisia simpsonii*
**Harrisia taetra*
**Harrisia taylori*
**Harrisia tetracantha*
**Harrisia tortuosa*

## Lähteet
* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. .

### Viitteet
Junior Club World Cup

**Junior Club World Cup** (lyhennettynä **JCWC**; ) on kansainvälinen juniorijääkiekkoturnaus, jonka järjestää Kansainvälinen jääkiekkoliitto. Turnaukseen osallistuvat joukkueet ovat useimmiten A-junioriseurajoukkueita, mutta mm. myös Norjan ja Tanskan alle 20-vuotiaiden maajoukkueet sekä EJHL-junioriliigan tähdistöjoukkue ovat osallistuneet turnaukseen.

JCWC pelattiin ensimmäisen kerran Venäjän Omskissa 30. elokuuta – 3. syyskuuta 2011. Se pelattiin siellä myös kahtena seuraavana vuonna. Suomalaisseurojen A-nuorista JCWC:hen ovat osallistuneet A-nuorten SM-liigan Suomenmestaruusvuosinaan Helsingin IFK vuonna 2012, Hämeenlinnan Pallokerho vuonna 2013, Espoo Blues vuonna 2014, TPS vuonna 2015 ja Oulun Kärpät vuonna 2019. Välillä Jokerit on osallistunut turnaukseen vuosina 2016, 2017 ja 2018. HPK saavutti vuoden 2013 turnauksesta hopeaa hävittyään finaalissa MHL-joukkue Omskije Jastrebylle lukemin 2–0. Kärpät puolestaan saavutti vuonna 2019 pronssia voitettuaan itävaltalaisen EC Salzburgin lukemin 7–4.

## Turnauksen mitalistit

## Aiheesta muualla
*Junior Hockey League - World Cup: JUNIOR CLUB WORLD CUP UFA-2014 
*Junior Club World Cup details - Eurohockey.com 
*Elite Prospects - JCWC
Peninsular and Oriental Steam Navigation Company

**Peninsular and Oriental Steam Navigation Company**, tunnetaan yleisesti **P&O**, on brittiläinen rahti- ja logistiikkayhtiö. P&O:n historia ulottuu 1800-luvun alkupuolelle. 2006 P&O:n osakkeenomistajat hyväksyivät yhtiön myymisen Arabiemiraateissa kirjoille olevalle Dubai Ports Worldille. P&O Heritage -internetsivusto ylläpitää yhtiön perintöä.

## Katso myös
* P&O Ferries

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* P&O Heritage poheritage.com 
* DP World  dpworld.com
Operaatio Oboe 1

**Operaatio Oboe One** oli liittoutuneiden koodinimi operaatio Oboeen kuuluvassa operaatiossa, jonka tavoitteena oli vallata Japanin Kaakkois-Aasiassa valloittamat alueet takaisin. Oboe 1 oli operaation ensimmäinen vaihe, ja se kohdistui Tarakanin saarelle, jonka japanilaiset olivat valloittaneet vuonna 1942.

## Taustaa

Tarakanin pieni saari sijaitsee Borneon koillispuolella, ja saaren öljykentät tekivät saaresta japanilaisille houkuttelevan hyökkäyskohteen Tyynenmeren sodassa. Japani hyökkäsi Tarakaniin vuonna 1942 osana Hollannin Itä-Intian sotaretkeä ja Tarakanin taistelun jälkeen japanilaiset saivat saaren öljykentät hallintaansa.

Vuonna 1945 liittoutuneet aloittivat operaatio Oboen, jonka yhtenä tavoitteena oli ajaa japanilaiset pois Tarakanilta. Tarakanilta saatava öljy oli japanilaisille tärkeää sotamenestyksen kannalta ja Tarakanin lentokenttää liittoutuneet saattaisivat käyttää tukikohtanaan muissa operaation sotatoimissa.

## Tapahtumat

Toukokuun 1. vuonna 1945 australialaisten johtama operaatio alkoi, kun australian armeijan joukot nousivat maihin Tarakanin länsipuolelle. Ennen hyökkäystä australialaiset pommittivat aluetta ajaakseen japanilaiset puolustusasemiin ja rannikolla miinanraivaajat tekivät tietä liittoutuneiden maihinnousua varten. Liittoutuneet hyökkäsivät Tarakanin saaren länsirannikolle, ja he saivat rantakaistaleen hallintaansa vähäisin miestappioin. Vallattua rantaa saatettiin käyttää tukikohtana ja asemana raskaampien aseiden ja ajoneuvojen toimittamista varten. Tarakanin lentokentän valtaaminen onnistui japanilaisten ankaran vastarinnan jälkeen 5. toukokuuta, ja Tarakanin kaupungin liittoutuneet saivat hallintaansa seuraavana päivänä.

Tarakanin menetyksen jälkeen japanilaisjoukot vetäytyivät saaren sisäosiin, johon liittoutuneet tekivät ilmapommituksia. Saarelle jääneet japanilaiset yrittivät vallata alueita vielä takaisin, mutta liittoutuneet torjuivat yritykset.

Tarakanin valtauksen ensisijaisena tavoitteena oli vallata takaisin alueen lentokenttä, mutta alue oli niin pahasti vaurioitunut operaatiota edeltävissä pommituksissa, että sen käyttökuntoon saattamisessa kesti useita viikkoja. Kenttä saatiin kuntoon kesäkuun lopulla, mutta se oli liian myöhäistä Borneon takaisinvaltauksen kannalta, eikä Tarakanin kenttää käytetty operaatio oboen muissa toimenpiteissä siinä laajuudessa kuin oli ollut tarkoitus.

## Lähteet
Operaatio Oboe 6

**Operaatio Oboe Six** oli liittoutuneiden koodinimi operaatio Oboeen kuuluvalle operaatiolle, jonka tavoitteena oli vallata Japanin Kaakkois-Aasiassa valloittamat alueet takaisin. Oboe Six oli operaation toinen vaihe, jossa liittoutuneiden tavoitteena oli vallata Borneon saaren pohjoiset osat takaisin japanilaisilta.

## Taustaa

Borneon taistelujen jälkeen vuonna 1942 Japani sai haltuunsa saaren pohjoisosat. Japanin pääkohteina olivat öljykentät Sarawakin Mirissä ja Brunein Seriassa, sekä Kuchingin lentokenttä.

Vuonna 1945 liittoutuneiden aloittaman operaatio Oboen yhtenä tavoitteena oli vallata Borneon saaren pohjoisosat takaisin japanilaisilta.

## Tapahtumat

10. kesäkuuta 1945 Australian armeijan 9. divisioonan sotilaat vahvistettuna yhdysvaltalaisilla laskeutuivat Labuanille, Bruneinlahden suulle. Meri- ja ilmavoimat tekivät pommituksin tietä maavoimille ennen liittoutuneiden maihinnousua Labuanille, missä japanilaiset puolustivat valloittamiaan alueita. Samalla liittoutuneet tekivät kaksi muuta rinnakkaista maihinnousua lähellä Muaran kaupunkia Bruneissa, mitkä yllättivät japanilaiset. Taistelut päättyivät saaren pohjoisosissa 15. elokuuta, jolloin Japani antautui lopullisesti Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen.

Taisteluiden lopputuloksena Sarawak, Brunei ja Pohjois-Borneo vapautuivat japanilaismiehityksestä.

Liittoutuneille operaatio oli voittoisa, ja pääosan liittoutuneiden armeijasta muodostaneet australialaisjoukot selvisivät suhteellisen pienillä miestappioilla. Liittoutuneiden voittoisaa operaatiota on kuitenkin myös arvosteltu, sillä Pohjois-Borneon Sandakanilla oli japanilaisten vankileiri, jossa oli yli 2 000 brittiläistä ja australialaista sotavankia, jotka oli tuotu Singaporesta ja Jaavalta. Japanilaiset lähettivät yli 1000 sotavankia Sandakanin kuolemanmarssille kesäkuussa 1945 Oboe 6:n aikana. Vain kuusi sotavankia selvisi hengissä.

## Lähteet
Shinonome (1927)

**Shinonome** () oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. elokuuta 1926. Alus laskettiin vesille 26. marraskuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 27. toukokuuta 1928.

## Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 12. hävittäjäviirikössä, jonka muut alukset olivat *[[Shirakumo (1927)|Shirakumo]]* ja *[[Murakumo (1928)|Murakumo]]*. Alus lähti 20. marraskuuta 1941 laivueen mukana merelle lähteneessä viirikössä Kuresta Samahiin Hainaniin, jonne se saapui 26. marraskuuta.

Alus suojasi 4.-11. joulukuuta viirikön kanssa joukkojenkuljetussaattueen Samahista Malakan niemimaalle, missä viirikön alukset tukivat Khota Bharun maihinnousua. Operaatiosta vapauduttuaan viirikkö jatkoi matkaansa Cam Ranh Bayhin.

Alus kuului 16.-17. joulukuuta Brittiläiselle Borneolle hyökänneeseen osastoon. Hollannin Itä-Intian ilmavoimien GVT-7:n lentoveneen X-32 pudottamat kaksi pommia osuivat 18. joulukuuta 1941 alukseen Sarawakin rannikolla Mirin lähistöllä. Osumien seurauksena aluksen taaempi ammusvarasto räjähti tuhoten aluksen. Alus vei upotessaan mukanaan koko miehistön. Laivasto poisti aluksen 15. tammikuuta 1942 alusluettelosta.

## Lähteet

*
*

### Viitteet
Tiiviste (tekniikka)

**Tiiviste** on koneenelin, jota käytetään eristämään nestemäisiä tai kaasumaisia aineita toisistaan, pitämään painetta tai estämään likaantuminen. Tiivistyminen voi perustua adheesioon tai puristukseen. Tiivistykset voidaan jaotella kiinteisiin ja liikkuviin. Liikkuvat tiivistykset voivat perustua kosketuksellisiin tai kosketuksettomiin tiivisteisiin. Kosketuksettomat tiivistykset, esimerkiksi sokkelotiivisteet, sallivat pientä vuotoa.  

Tiivisteitä ovat esimerkiksi:
*Huulitiviste ("Stefa")
*Liukurengastiiviste
*O-rengas

## Lähteet

## Aiheesta muualla
USS Houston (CA-30)

**USS Houston** (runkonumerot CL-30 ja CA-30) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1930 palvelukseenotettu Northampton-luokan raskas risteilijä.

## Valmistus

Alus tilattiin Newport Newsistä Virginiasta Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyltä ja sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1928. Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1929 kumminaan Houstonin pormestarin Oscar Holcomben tytär Elizabeth ja se otettiin palvelukseen 17. kesäkuuta 1930 ensimmäisenä päällikkönään Jesse Bishop Gay. Aluksen runkonumero vaihdettiin 1. heinäkuuta 1931 CA-30:ksi.

## Palvelus
Alus upposi Sundasalmen taistelussa 1. maaliskuuta 1942. Aluksen miehistöstä pelastui 368 henkeä, jotka joutuivat sotavankeuteen.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Täpläkiiltokorento

**Täpläkiiltokorento** (*Somatochlora flavomaculata*) on kiiltokorentohin kuuluva sudenkorento, jonka vihreässä takaruumiissa on keltaisia täpliä.

## Ulkonäkö ja koko

Täpläkiiltokorennon ruumiin pääväri on tummanvihreä. Lajin takaruumiin sivuilla on keltaisia laikkuja, joita useimmilla muilla kiiltokorennoilla ei ole. Laikut ovat pienet koiraalla ja suuret naaraalla. Korennolla on kummallakin kasvojen sivulla keltainen täplä. Niiden välillä ei kuitenkaan ole yhtenäistä keltaista viivaa, kuten välkekorennolla.

Täpläkiiltokorennon naaraan sukuaukon suojus on lyhyempi ja tylpempi kuin välkekorennolla. Naaras eroaa liitokorennosta, jolla on takaruumiissa keltaisia täpliä, parhaiten värittömien siipiensä perusteella. Liitokorennolla takasiipien tyvissä on tummat laikut.

Täpläkiiltokorennon takaruumis on 34–40&nbsp;mm pitkä ja takasiipi 34–39&nbsp;mm pitkä.

## Elintavat

Täpläkiiltokorennon lentoaika ajoittuu kesäkuun alkupuolelta elokuun loppuun. Päälentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.

## Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia tavataan Keski-Euroopasta Keski-Aasian Altaille ulottuvalla alueella. Keski-Euroopassa levinneisyysalue on hajanainen, idempänä yhtenäisempi. Suomessa laji on yleistynyt, ja 2000-luvulla se on ollut toisinaan jokseenkin yleinen Etelä-Suomessa. Laji ei kuitenkaan elä pohjoisessa Suomessa.

Täpläkiiltokorento elää varsinkin avoimilla suomaastoilla, kuten soisilla rantaniityillä. Muita elinympäristöjä ovat soistuneet metsälampien reunat, soiden ojat, umpeen kasvaneet rehevät järvet ja märät merenrantaniityt.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Täpläkiiltokorento Korentowikissä
Shirakumo (1927)

**Shirakumo** () oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 1926. Alus laskettiin vesille 27. joulukuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1928.

## Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli sijoitettuna keisarillisen Japanin laivaston 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 12. hävittäjäviirikköön.

Alus upposi torpedoituna 16. maaliskuuta 1944.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Ilpo Kaija

**Tuomas Ilpo Kaija** (1. kesäkuuta 1921 Alahärmä – 30. lokakuuta 1944 Vuotso, Sodankylä) oli suomalainen vänrikki ja runoilija, joka kaatui Lapin sodan aikana.

Kaija palveli tulenjohtajana Raskas Patteristo 14:ssä. Kaija kaatui 30. lokakuuta 1944 Kaunispäällä suomalaisten hyökätessä Vuotsosta kohti Laanilaa. Kyseessä oli varusmiesten ja kantahenkilökunnan voimin tehtävä hyökkäys. Vuonna 1922 ja sitä ennen syntyneet reserviläiset eivät käskyn mukaan saaneet osallistua hyökkäykseen, koska heidän oli määrä päästä seuraavana päivänä siviiliin, mutta tiedotuskatkon takia käsky saavutti patteriston liian myöhään, ja vuonna 1921 syntynyt Kaija joutui vastoin tarkoitusta tulenjohtajaksi. Kaija on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

Ennen kaatumistaan Kaija kirjoitti kirjeessä sotasairaalaan patterinpäällikölleen Lauri Jäntille 18. lokakuuta 1944: ”En tiedä, kannattaako yleensä enää lähteä suunnittelemaan opiskelua. Jos luoksesi joskus hämärässa tulevaisuudessa hiippailee mies, jonka nuoruus takertui kerran piikkilankoihin, älä lyö häntä korvalle vaan muista, että meitä on monta, jotka olemme tavoitelleet elämässämme unelmaa ja tavanneet liekin, joka syö...”

Kaijan runo *Rintaman kevät* julkaistiin Olavi Paavolaisen toimittamassa runokokoelmassa ''Täältä jostakin – Suomen kenttäarmeijan runoja'' (WSOY 1943).

Vuonna 2011 Yle Radio 1:ssä esitettiin *Todellisia tarinoita* -sarjassa Ilpo Kaijasta kertonut radiodokumentti *Tuntemattoman runoilijan kuolema*.

## Lähteet
Operaatio Oboe 2

**Operaatio Oboe Two** oli liittoutuneiden koodinimi operaatio Oboeen kuuluvassa operaatiossa, jonka tavoitteena oli vallata Japanin Kaakkois-Aasiassa valloittamat alueet takaisin. Oboe Two oli operaation kolmas ja viimeinen vaihe, jossa liittoutuneiden tavoitteena oli vallata Balikpapanin öljykentät takaisin japanilaisilta.

## Taustaa

Borneon taistelujen jälkeen vuonna 1942 Japani sai haltuunsa Balikpapanin öljykentät Borneon saaren itärannikolla. Vuonna 1945 liittoutuneiden aloittaman Operaatio Oboen, yhtenä tavoitteena oli vallata Balikpapan takaisin japanilaisilta.

## Tapahtumat

Suurimpaan operaatioon Balikpapanilla osallistui liittoutuneiden yli 33&nbsp;000 hengen armeija. 1. heinäkuuta 1945 Australian maavoimat laskeutuivat muutaman kilometrin päähän Balikpapanista. Maavoimat sai tulitukea ilma- ja merivoimilta ja japanilaiset eivät pystyneet vastaamaan liittoutuneiden hyökkäykseen. Lukumäärältään vähäisemmät japanilaisjoukot olivat alusta alkaen taistelun alakynnessä ja 21. heinäkuuta mennessä japanilaiset joutuivat vetäytymään maan sisäosan viidakoihin. Japanilaiset tekivät viidakosta käsin joitakin iskuja liittoutuneita vastaan, mutta Australian johtama sotilasoperaatio oli liittotuneille menestys.

## Lähteet
Fubuki (1927)

**Fubuki** (, *"Pyry"*) (ex- No 35) oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1923 laivasto-ohjelmaa Maizurun laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 19. kesäkuuta 1926, ja alus laskettiin vesille 15. marraskuuta 1927. Alus otettiin palvelukseen 10. elokuuta 1928.

## Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli sijoitettuna keisarillisen Japanin laivaston 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 11. hävittäjäviirikköön.

Yhdysvaltain laivaston taisteluosasto TG 64.2, johon kuului neljä risteilijää ja viisi hävittäjää, upotti 11. lokakuuta 1942 aluksen Cape Esperanzan edustalla.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Sagiri (1929)

**Sagiri** () oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin Uragan Dock Companylta, missä köli laskettiin 28. maaliskuuta 1929. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 23. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1931.

## Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin Sugioka Koshischin komentama alus oli sijoitettuna keisarillisen Japanin laivaston 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 20. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat *[[Yūgiri (1930)|Yūgiri]]*, *[[Asagiri (1929)|Asagiri]]* ja *[[Amagiri (1930)|Amagiri]]*. Alus siirtyi 20.–26. marraskuuta 1941 viirikkönsä mukana Kuresta Hainaniin Samahin alueelle. Se suojasi *[[Chōkai (1931)|Chōkain]]* Samahista tukemaan Malakan niemimaan valtausta, minkä jälkeen alus jatkoi matkaansa Cam Ranh Bayhin. Alus suojasi 16. joulukuuta Brittiläisen Borneon maihinnousujoukkoja kuljettanutta saattuetta.

Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sukellusvene *[[Hr. Ms. K XVI]]*:n laukaisema torpedo upotti aluksen 24. joulukuuta 1941 lähellä Sarawakin Kuchingia. Aluksen taaempi ammusvarasto räjähti osumasta tuhoten perän, jolloin aluksen miehistöstä sai surmansa 121 henkeä. *[[Shirakumo (1927)|Shirakumo]]* ja *[[miinanraivaaja No.3]]* pelastivat 120 eloonjäänyttä mukaan lukien aluksen päällikkö Sugiokan, joka myöhemmin sai komentoonsa *[[Arashi]]n*. *Sagiri* poistettiin alusluettelosta 15. tammikuuta 1942.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Kim Herold (albumi)

**Kim Herold** on Kim Heroldin 21. marraskuuta 2014 julkaistu kolmas studioalbumi. Albumi on Heroldin ensimmäinen suomenkielinen albumi.

Albumin ensimmäinen single ”Kaikki okei” julkaistiin 14. tammikuuta 2014. Toukokuussa 2014 julkaistulla ”Hengitä”-singlellä Heroldin lisäksi esiintyy räppäri Tuomas Kauhanen. Kolmantena singlenä albumilta julkaistiin lokakuussa 2014 ”Lähellä loppua”. Viimeinen single albumilta oli ainoastaan promootiokäyttöön julkaistu ”35” alkuvuodesta 2015.

## Kappaleet

## Arvostelut
* Soundi: 

## Lähteet
Shirayuki (1928)

**Shirayuki** () oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1923 laivasto-ohjelmassa Jokohaman telakalta, missä köli laskettiin 19. maaliskuuta 1927. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1928 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 18. joulukuuta.

## Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli sijoitettuna keisarillisen Japanin laivaston 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 11. hävittäjäviirikköön.

Alus upposi ilmahyökkäyksessä 3. maaliskuuta 1943.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Derek Raivio

**Derek Richard Raivio** (s. 9. marraskuuta 1984 Antwerpen, Belgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija.

Suomalaissukuinen Raivio on pelannut ammattilaisurallaan Saksassa, Belgiassa, Japanissa ja Tšekissä sekä D-leaguessa.

Raivion isä Rick Raivio varattiin NBA:han 114. vuorolla . Derek ja hänen kaksi veljeään syntyivät kaikki Yhdysvaltain ulkopuolella. Veljeksistä myös Nik Raivio on pelannut koripalloa yliopistotasolla.

## Lähteet
* Profiili  fiba.com  
* Profiili fibaeurope.com 
* Derek Raivio basketball profile eurobasket.com 
* Profiili NBA Development League 
* Profiili Gonzanga University Athletics 

### Viitteet
Viipurin raatihuone

**Viipurin raatihuone** voi viitata seuraaviin Viipurin rakennuksiin:

* Viipurin vanha raatihuone, 1600-luvulla rakennettu raatihuone.
* Viipurin kaupungintalo, vuonna 1797 valmistunut uusi raatihuone, jonka tiloissa nykyään on elokuvateatteri.
Aira (täsmennyssivu)

**Aira** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* Aira, suomalainen naisen etunimi
* Aira-talo, Alvar Aallon suunnittelema kerrostalo Jyväskylässä
* Aira, Japanin kaupunki Kagoshiman prefektuurissa
* Airan piirikunta, Japanin piirikunta Kagoshiman prefektuurissa
* kääpiölauhat (*Aira*), heinäkasvien suku
* Aira, sukunimenä:
** César Aira (s. 1949), argentiinalainen kirjailija.
Viipurin historiallinen museo

**Viipurin historiallinen museo** (alk. **Museum Wiburgense**) oli vuosina 1892–1939 Viipurissa toiminut museo. Sen toimialueeseen kuuluivat Viipurin kihlakunnan ohella Jääsken, Kymin, Lappeen, Rajajoen sekä Rannan kihlakunnat. Pääosa museon kokoelmasta on nykyään esillä Lahden historiallisessa museossa, osia on sijoitettu myös Etelä-Karjalan museoon Lappeenrantaan, Heinolan kaupunginmuseoon sekä Louhisaaren kartanoon. Kokoelman omistaa Viipuri-säätiö.

## Historia
Viipurin historiallisen museon perustivat vuonna 1892 suomalaisuusaatteen innoittamana yhtyeistyössä Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura sekä Viipurin kaupunki. Kieliriitojen johdosta se aloitti toimintansa latinankielisellä nimellä Museum Wiburgense. Museo sai ensimmäiset omat näyttelytilansa vuonna 1895, jolloin sen käyttöön remontoitiin arkkitehti Brynolf Blomqvistin suunnitelmien mukaan Torkkeli Knuutinpojan torin laidalla sijaitseva Viipurin vanha raatihuone. Museon kokoelmien perusta oli kansatieteellisessä aineistossa, jota oli 1880-luvulta lähtien tallennettu eri puolille Viipurin lääniä tehdyillä keruumatkoilla. Vuonna 1900 museon kokoelmiin saatiin testamenttilahjoituksena Pietarissa syntyneen keräilijän William Grommén suuri taide- ja kansatieteellinen kokoelma. Museon johtajana toimi pitkään myös taidemaalarina tunnettu Rurik Lindquist.

Kaikkiaan Viipurin historiallisen museon kokoelmiin kuului noin 16 000 esinettä. Lähestyvän sodanuhan vuoksi museo suljettiin syksyllä 1939, mutta lopulta kokoelmista pystyttiin pelastamaan vain noin 3 000 esinettä, kun suurin osa tuhoutui talvisodan viimeisen päivän lentopommituksessa. William Grommén ohella toinen merkittävä taidekokoelma oli noin 900 karjalaisen taidemaalarin Viktor Svaetichinin Viipurin läänin rakennuksia kuvaavaa teosta, joista sodan jaloista onnistuttiin pelastamaan yli puolet. Sodan jälkeen vuonna 1950 talteen saatu esineistö luovutettiin Lahden historiallisen museon haltuun.

## Lähteet
Viktor Svaetichin

**Viktor Svaetichin** ([sve'tiːhin], , myös muodossa Светишин, *Svetišin*; 10. joulukuuta 1877 Salmi – 27. marraskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti Karjalan kannaksen rakennuskannan ja Viipurin kaupungin kuvaajana. Svaetichin maalasi valokuvamaisia teoksia, joita pidetäänkin enemmän historiallisina dokumentteina kuin minkään tietyn taidesuuntauksen edustajina.  

Laatokan rannalla sijainneen Salmin pitäjän Tuleman kylässä syntynyt Svaetichin opiskeli 1890-luvulla Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Viipurissa elämäntyönsä tehneen Svaetichinin teoksia oli Viipurin historiallisen museon kokoelmissa talvisodan syttyessä vuonna 1939 noin 900 kappaletta. Niistä onnistuttiin sodan tuhoilta pelastamaan yli 500. Teokset ovat nykyään Viipuri-säätiön omistuksessa ja niitä säilytetään Lahden historiallisessa museossa sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa Lappeenrannassa.

## Kirjallisuutta
*Pöyhiä, Tuula (toim.): *Viktor Svaetichin - Karjalan kuvaaja*,  Etelä-Karjalan taidemuseo ja Lahden historiallinen museo, 2009. .

## Lähteet
William Grommé

**William Tilman Grommé** (; 24. joulukuuta 1836 Pietari, Venäjän keisarikunta – 1900 Pariisi, Ranska) oli venäjänsaksalainen taidemaalari ja keräilijä, joka vaikutti pääosin Saksassa ja Ranskassa. Hänet tunnetaan Viipurin historialliselle museolle tekemästään testamenttilahjoituksesta. Pääosaa Grommén keräämästä taide- ja esinekokoelmasta säilytetään nykyään Lahden historiallisessa museossa.

Grommé oli Saksan Bremenistä Pietariin muuttaneen liikemiehen poika. Hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa vuosina 1855–1867 ja myöhemmin Düsseldorfissa Saksassa. Vanhempiensa kuoltua Grommé muutti Saksasta Pariisin lähellä sijaitsevaan Château de Maisonsin barokkilinnaan, jonka hän oli ostanut ateljeekseen. Grommé vietti kesiä perheensä omistamassa Onnela-huvilassa Viipurin maalaiskunnan Lavolassa ja hänellä tiedetään olleen kontakteja Pariisissa asuneisiin suomalaisiin taiteilijoihin.

Grommé testamenttasi koko omaisuutensa Viipurin kaupungille. Siihen sisältyi myös 2&nbsp;619 esinettä ja taideteosta käsittänyt kokoelma, joka liitettiin vuonna 1902 Viipurin historiallisen museon kokoelmiin. Osa taideteoksista siirrettiin vuonna 1930 avattuun Viipurin taidemuseoon. Arvokkaan Maisonsin linnan Viipurin kaupunki myi vuonna 1905 Ranskan valtiolle, koska sen ylläpitokustannukset olivat niin suuret. Suurin osa Grommén kokoelmasta tuhoutui talvisodan pommituksissa vuonna 1940. Pelastetuksi saatiin vain noin sata esinettä, joiden joukossa on muun muassa alankomaalaista Delftin keramiikkaa 1600- ja 1700-luvuilta sekä noin 20 öljyvärimaalausta. Pääosa säilyneistä esineistä sijoitettiin sodan jälkeen perustettuun Lahden historialliseen museoon, mutta taideteoksia päätyi myös Lahden taidemuseoon ja Hämeenlinnan taidemuseoon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* L. Wennervirta : Suomalaisia taiteilijoita ranskalaisessa linnassa. William Grommé ja Maison Lafitte, Suomen Kuvalehti, 10.10.1931, nro 41, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Suomelle lahjoitettiin ranskalainen kuningaslinna mutta..., Seura, 20.10.1937, nro 42, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kansankomissariaatti

**Kansankomissariaatti** vastasi ministeriötä Neuvosto-Venäjällä 1917–1922 ja Neuvostoliitossa 1922–1945. Tämän jälkeen 1946 nimitykset tavanomaistettiin vaihtaen kansankomissariaatti-päätteen tilalle ministeriö.

Kansankomissariaatteja oli kahta lajia: toiset niistä toimivat neuvostotasavalloissa valtakunnallisesti yhtenäisen organisaatiorakenteen kautta eli kaikkiin neuvostotasavaltoihin perustettiin omat kansankomissariaatit, toiset liittovaltion kansankomissariaateista taas olivat oikeutettuja toimimaan suoraan kaikissa neuvostotasavalloissa.

Kansankomissariaattien lukumäärä oli vuonna 1924 kymmenen. Se kasvoi vuoteen 1936 mennessä kahdeksaantoista ja vuoteen 1940 mennessä neljäänkymmeneenyhteen. 

## Kansankomissariaatit ja ensimmäiset kansankomissaarit neuvostovallan alkuvaiheessa

## Lähteet
Reginald Campbell Thompson

**Reginald Campbell Thompson** (21. elokuuta 1876 – 23. toukokuuta 1941) oli brittiläinen arkeologi, assyriologi ja nuolenpääkirjoituksen tutkija. Hänen kaivuukohteisiinsa kuului muun muassa Ninive, Ur ja Karkemiš.

Kirjailija Agatha Christie ja tämän arkeologina toimiva puoliso Max Mallowan olivat mukana Thompsonin kaivauksilla Ninivessä 1931. Christie omisti kaivauksilla kirjoittamansa kirjan *[[Lordin kuolema]]* (1933) Thompsonille ja tämän vaimolle.

Thompson kuoli 64-vuotiaana 1941 palvellessaan Britannian kodinturvajoukoissa.

## Lähteet
James Elroy Flecker

**James Elroy Flecker** (5. marraskuuta 1884 – 3. tammikuuta 1915) oli brittiläinen runoilija, kirjailija ja näytelmäkirjailija. 

Flecker kuoli tuberkuloosiin 30-vuotiaana tammikuussa 1915 Sveitsissä.

## Aiheesta muualla

* Books by Flecker, James Elroy gutenberg.org
Palestine Exploration Fund

**Palestine Exploration Fund** (**PEF**) on brittiläinen järjestö, joka perustettiin 1865 alkuperäisenä tarkoituksenaan edistää Palestiinan ja Levantin alueen arkeologista ja muuta tieteellistä tutkimusta.

Järjestöä käytettiin myös tiedustelutiedon keräämiseen alueella Osmanien valtakuntaa vastaan. Esimerkiksi Leonard Woolley ja T. E. Lawrence kartoittivat Siinain niemimaata järjestön nimissä toteutetussa kartoituksessa ennen ensimmäistä maailmansotaa.

Järjestön julkaisema *Palestine Exploration Quarterly* on ilmestynyt vuodesta 1869.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* The Palestine Exploration Fund pef.org.uk
Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristö

**Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristö**  () on yksi Yhdistyneiden kansakuntien kuudesta pääelimestä. Se vastaa Yhdistyneiden kansakuntien hallinnollisista asioista. 

Sihteeristön pääkonttori sijaitsee ssa. Henkilökunta toimii maailmanlaajuisesti aluetoimistoissa, jotka sijaitsevat Genevessä, Beirutissa, Bangkokissa, Addis Abebassa, Santiagossa, Nairobissa ja Wienissä.  Niissä työskentelee yhteensä 12 000 virkamiestä

Sihteeristössä toimii yhteensä 43 000 kansainvälistä työntekijää, joiden esimies on . Sihteeristön tehtävänä on laatia joka toinen vuosi YK:lle talousarvio, jonka yleiskokous hyväksyy omassa istunnossaan. Sihteeristö hallinnoi, valvoo ja vastaa rauhanturvaoperaatioista, vaalijärjestelyistä sekä katastrofi- ja kehitysapuhankkeista. Lisäksi sihteeristö kerää tutkimustietoa ja tekee raportteja. Se vastaa myös tulkkaus- ja käännöspalveluista.

Sihteeristön henkilöstö edustaa työssään YK:ta eikä kotimaataan.

## Lähteet
Kaarisillan yhtenäiskoulu

**Kaarisillan yhtenäiskoulu** on yhtenäiskoulu Porin Pormestarinluodossa. Koulussa on luokat 1–9, ja oppilaita on noin 500. Koulun rehtorina toimii Johanna Siitari.

Kaarisillan yhtenäiskoulu on nimetty sen vieressä sijaitsevan Pormestarinsillan mukaan. Nimestä tehtiin äänestys ja oppilaat päättivät voittajaksi Kaarisillan koulun. Koulu on perustettu vuonna 2008, kun Isosannan koulu ja Pohjois-Porin koulu yhdistyivät yhdeksi kokonaisuudeksi, Kaarisillan kouluksi. Vuonna 2014 koulun nimi vaihdettiin Kaarisillan yhtenäiskouluksi. Alkuvuonna 2017 otettiin käyttöön uusi koulurakennus, joka korvasi 1970-luvulla valmistuneen rakennuksen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kaarisillan yhtenäiskoulun verkkosivut
* Kaarisillan koulun Facebook-sivut
Oštšadbank

**Oštšadbank** () yksi suurimmista pankeista Ukrainassa. Pankki on perustettu vuonna 1991. Pankin kotipaikka on Kiova.


Kuva:Head of oschad.jpg|Oštšadbankin pääkonttori.

Kuva:Oschadbank Luhansk.jpg|Eräs pankin paikallisesta toimipisteistä (Luhansk).
Kuva:


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Oštšadbankin virallinen kotisivu , , 
*Financical statements   (oschadnybank.com)
Isolatocereus dumortieri

***Isolatocereus dumortieri*** on pylväsmäinen kaktuskasvilaji, joka on suvun *Isolatocereus* ainoa laji. Aiemmin se on luokiteltu muihin pylväsmäisten kaktusten sukuihin, kuten *Cereus*-, *Lemaireocereus*- ja *Stenocereus*-sukuihin. Nyttemmin on osoitettu, että se poikkeaa muista sekä morfologialtaan että DNA-sekvensseiltään niin paljon, että se on nykyään omassa suvussaan. Tieteellinen sukunimi viittaa siihen, että kasvit kasvavat yksittäin, toisista yksilöistä erillään isolaatiossa eli eristyksissä.

## Tuntomerkit
Laji on kookkaaksi kasvava (jopa 15 metriä korkea), puumainen ja kynttelikkömäinen, rungollinen kaktus. Sen varret ovat pystykasvuisia, hieman kasvin keskustaa kohti käyristyviä, sinivihreitä ja niissä on kuroutumia. Uurteita on 5–8, niiden reunat suoria, tylppiä ja kohoavat kahden sentin päähän uurteen pohjasta. Areolit kasvavat yhteen ajan myötä. Kussakin niistä on 1–4 vaaleaa ja jopa viisi cm pitkää keskuspiikkiä sekä 6–9 tai enemmän noin sentin mittaista säteittäispiikkiä. Kukat puhkeavat varren kärkiareoleihin ja avautuvat yöllä, mutta kestävät vielä seuraavan päivän. Kukat ovat putkimaisia tai suppilomaisia, lyhyitä, vaaleanvihreitä tai valkoisia. Hedelmä on soikea ja punainen.

## Levinneisyys
*Isolatocereus* kasvaa Meksikossa Oaxacan, Hidalgon, Morelosin, Guerreron, Pueblan ja Michoacánin alueella.

## Lähteet
* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Jasminocereus thouarsii

***Jasminocereus thouarsii*** on kaktuskasveihin (Cactaceae) kuuluva laji, joka on ainoa suvussaan. Se on toinen Galápagossaarten endeemisistä kaktussuvuista; toinen on *[[Brachycereus nesioticus|Brachycereus]]*. Mainitut suvut ovat toistensa sukulaisia, ja lähin sukulainen Amerikan mantereella on *[[Armatocereus]]*.

## Ulkonäkö ja koko

*Jasminocereus* on tavallisesti puumainen ja runsashaarainen. Korkeutta se voi saavuttaa seitsemän metrin verran. Sen varret ovat liereät, pitkittäisuurteiset, keltaiset tai ruskehtavat. Uurteita on 16–22 ja ne ovat matalia. Areolissa eli kääpiöversossa on noin 40 eripituista piikkiä, jotka ovat aluksi kellertäviä, vanhetessaan tummuvia. Kasvi kukkii yöaikaan, ja kukat ovat laakeita, kermanvalkoisia tai oliivinvihreitä, 2–6 cm leveitä. Kukkapohjus on hoikka ja siinä on suomuja ja karvoja. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, vihertävä tai punertavan purppurainen, mehevä mutta vanhetessaan kovettuva ja lähes paljaspintainen. Siinä on jäljellä myös kuihtuneet kehälehtien jäänteet. Siemenet ovat tavallisesti mustia ja munuaismaisia.

## Levinneisyys
Laji kasvaa Galápagossaarista kahdeksalla saarella kolmena muunnoksena. Ecuadorin hallinto on rauhoittanut kasvin.

## Lähteet
* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. – Timber Press. Portland, Oregon. . 

### Viitteet
Lasiocereus

***Lasiocereus*** on Perussa kasvava kaktuskasvien suku, johon kuuluu kaksi lajia. Ne ovat pensas- tai puumaisia, hyvin piikkisiä ja valkokukkaisia kaktuksia. Lähimmät sukulaiset ovat ruostekaktukset (*Haageocereus*). Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikan sanasta *lasios* ’villainen’.

## Tuntomerkit
Pensasmaiset tai puumaiset *Lasiocereus*-kaktukset voivat saavuttaa yhden metrin korkeuden. Niiden varret ovat liereitä ja melko runsasuurteisia. Runsaslukuisissa areoleissa on naskalimaiset tai neulamaiset keskipiikit ja neulamaiset säteittäispiikit. Kukat sijaitsevat varren latvassa laajentuneissa areoleissa, jotka saavat aikaan kefalion näköisen vaikutelman (ovat pseudokefalioita). Kasvit kukkivat öisin valkoisin, putkimaisin kukin. Kukkapohjus on lyhyt ja leveä, tiheän villan ja sukasten peittämä. Hedelmä on tynnyrimäinen, avautuu tyveltään, ja siinä on kuiva malto ja pieniä nystyisiä siemeniä.

## Levinneisyys
Suvun molemmat lajit kasvavat Perussa.

## Lajit
Suvussa on kaksi lajia:
**[[Lasiocereus fulvus]]*
**[[Lasiocereus rupicola]]*

## Lähteet
* Anderson E. F.: *The Cactus Family*. Portland, Oregon: Timber Press, 2001. .

### Viitteet
Kausikaktukset

**Kausikaktukset** (*Hatiora*) on brasilialainen muutamalajinen kaktuskasvisuku, joka on läheistä sukua korallikaktuksille (*Rhipsalis*). Suvut eroavat toisistaan varren nivelten kasvun, varsipäätteisten ja värikkäiden kukkien sekä emin vartalon tyvirakenteen ja hedelmien muodon perusteella. Tieteellinen nimi on anagrammi Thomas Harriotin, 1500-luvulla eläneen kasvitieteilijän, sukunimestä.

## Tuntomerkit
Kausikaktukset ovat päällyskasveja, jotka kasvavat puiden oksilla (epifyytit) tai kivillä ja kallioilla (litofyytit). Kasvutavaltaan ne ovat pensasmaisia, hyvin haarovia, aluksi pystyjä, myöhemmin lamoavia ja usein riippuvia. Varsien nivelet ovat enintään viiden senttimetrin pituisia, lieriömäisiä, siivellisiä, kulmikkaita tai litteitä sekä kasvavat yksittäin tai ryhminä edellisen nivelen päässä olevasta areolista. Areolit ovat enimmäkseen pieniä ja niissä on pehmeän harjasmaisia piikkejä tai ne puuttuvat. Kukat kehittyvät varren kärkeen, kukkivat päivällä ja ovat säteittäisiä, kellomaisia ja väriltään keltaisia, vaaleanpunaisia tai punaisia. Pohjusmalja on lyhyt. Hedelmä on pieni, pyöreä ja paljas, siemenet ruskeita tai mustia.

## Levinneisyys
Kausikaktukset ovat kotoisin Brasilian kaakkoisosista.

## Lajit
Kausikaktusten sukuun katsotaan kuuluvaksi kuusi lajia. Yksi lajeista on risteymä, jota ei ole luonnossa vaan se on syntynyt viljelyssä. Lajit ryhmitellään tavallisesti kahdeksi alasuvuksi: *Hatiora* ja *Rhipsalidopsis*. Edellisen lajeilla on liereät ja uurteettomat varsinivelet ja kukassa on poikkileikkaukseltaan pyöreä vartalon tyvirakenne (perikarpelli). Jälkimmäisen lajeilla on litteät varsinivelet ja perikarpelli on kulmikas tai siivellinen.

* *[[Hatiora epiphylloides]]*
* *Hatiora gaertneri* (*Rhipsalidopsis gaertneri*) – pääsiäiskaktus
* *Hatiora* × *graeseri* – kevätkaktus
* *[[Hatiora herminiae]]*
* *Hatiora rosea* (*Rhipsalidopsis rosea*) – helluntaikaktus
* *Hatiora salicornioides* – hatiora

## Lähteet
* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. – Timber Press. Portland, Oregon. .
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Hatiora''.

### Viitteet
Lucifer-luokka

**Lucifer-luokka** oli Ranskan laivaston kahden puurunkoisen parkkitakiloidun aluksen muodostama 1. luokan avisoluokka.

## Taustaa
Joulukuussa 1847 Ranskan laivasto päätti kahden uuden höyryvoimalla kulkevan aluksen valmistuksesta vuonna 1849. Cherbourgissa valmistettava 300 hevosvoiman höyrykoneella varustettu korvetti nimettiin *Luciferiksi* ja 200 hevosvoiman höyrykoneella Rochefortissa valmistettu alus *Mégerèksi*. Tilaus kuitenkin peruutettiin vuonna 1848 budjettileikkausten seurauksena, mutta varatut nimet säilytettiin meriministerin lisättyä 19. helmikuuta 1851 vuoden 1851 hankintaohjelmaan kaksi Rochefortissa valmistettavaa alusta. Ministeri ei kuitenkaan täsmentänyt alusten käyttötarkoitusta, joten työvoimaneuvosto päätti 22. maaliskuuta 
käyttää kuljetusaluksen piirustuksia lukuun ottamatta rungon muuttamista puiseksi. Tuloksena oli lähes identtinen alus kuin 220 hevosvoiman höyrykoneella varustettu siipiratasalus *Périclès*, joka oli luotu käyttämällä 160 hevosvoiman höyrykoneella varustettujen Sphinx-luokan avison piirustuksia.

## Alukset
Victorin Gabriel Sabattier'n *Luciferin* rungosta tekemät piirustukset hyväksyttiin 22. lokakuuta 1851. Piirustuksissa oli säilytetty siipiratasaluksen kansiratkaisut, mikä mahdollisti niiden käytön kuljetusaluksena. *Mégère* valmistettiin samojen piirustusten mukaan, mutta runkorakenne oli Lucien Armanin kehittämä komposiitti eli muun muassa metallikaaret. Komposiittirungon sanottiin olevan 25 tonnia kevyempi kuin *Luciferin* koko puurungon. Työvoimaneuvosto hyväksyi 23. helmikuuta 1852 Sabattier'n piirustukset propulsiojärjestelmästä kolmannella yrityksellä.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Leocereus bahiensis

***Leocereus bahiensis*** on Brasiliassa kasvava kaktuskasvilaji. Se on puuvartinen ja kukkii yöllä. Tieteellinen sukunimi on annettu A. Pacheco Leãon mukaan, joka oli Rio de Janeiron kasvitieteellisen puutarhan johtaja.

## Ulkonäkö ja koko
Kasvi on pysty tai hieman lamoava. Hieman turvonneesta, puutuneesta juuristosta kohoaa yksi tai useampia varsia jopa kolmen metrin korkeuteen. Ne ovat liereitä, puutuneita, limattomia, ohuita, oliivinvihreitä ja 10–19-uurteisia. Piikkejä on ryhmässään 8–16; ne ovat ohuita, neulamaisia ja kellertäviä tai tummanruskeita. Kukat sijaitsevat varren kärjen tuntumassa ja ovat putkimaisia, valkoisia ja 20–25 mm leveitä. Vihreässä kukkapohjuksessa on suomuja ja kalpeita piikkejä ja ulkopinnalla tummia karvoja ja sukasia. Kehälehdet ovat lyhyitä. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, punainen ja avautumaton; kuihtuneita kukan osia on jäljellä. Siemenet ovat kiiltävän mustia, litteitä tai hieman koveria.

## Levinneisyys
Laji kasvaa Brasiliassa Bahian pohjoisosasta Minas Geraisin keskiosiin ulottuvalla alueella.

## Lähteet
* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. .

### Viitteet
Teufelsberg

**Teufelsberg** (”Pirunvuori”) on keinotekoinen kukkula Berliinin kaupungin alueella sijaitsevassa Grunewaldin metsässä, Grunewaldin kaupunginosassa. Se on 120,1 metriä korkea ja Berliinin alueen korkein maastonkohta. Vuoteen 2013 asti sen korkeudeksi ilmoitettiin virheellisesti 114,7 metriä. Berliinin korkein luonnollinen maastonkohta on kaupungin toisella laidalla sijaitseva Müggelberge, jonka korkeus on myös 114,7 metriä.

Teufelsberg luotiin toisen maailmansodan jälkeen, kun paikalle kasattiin 25 miljoonaa kuutiometriä sodassa raunioituneiden berliiniläisten rakennusten jäännöksiä. Määrä vastaisi 15&nbsp;000 kokonaista rakennusta. Ennen sotaa paikalla oli sijainnut 1937 valmistunut sotatieteellisen tiedekunnan rakennus. Teufelsbergin täyttämistä jatkettiin vuoteen 1972, minkä jälkeen se maisemoitiin. Länsi-Berliiniin sijoitetut amerikkalaiset joukot rakensivat mäen laelle 1950-luvulla valtavan vakoilu- ja salakuuntelukeskuksen. Rakennukset hylättiin amerikkalaisten joukkojen poistuttua vuonna 1992, ja ne ovat siitä alkaen olleet tyhjillään. Rakennukset ja niiden katolla olevat suuret antennikupolit ovat edelleen pystyssä, mutta vandalisoinnin vuoksi huonossa kunnossa. Paikalta on hyvä näköala Berliinin keskustaan, ja rakennuksille on 1990-luvulta alkaen yritetty löytää sopivaa uusiokäyttöä. Tällä hetkellä tiloja käyttää vapaa taiteilijayhdistys, joka järjestää alueella kiertokäyntejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Berliner-teufelsberg.com
Triton-NN

**Triton-NN** () eli **projekti 21310** on venäläinen pienoissukellusveneiden luokka, joka julkistettiin koekäyttöön joulukuussa 2008. Pienoissukellusveneen on suunnitellut nižninovgorodilainen suunnittelutoimisto Lazurit (). Vuonna 1953 toimintansa aloittanut yhtiö on suunnitellut merkittävän osan venäläisistä diesel- ja ydinsukellusveneistä. Pienoissukellusveneitä yritys on suunnitellut sekä sotilaallisiin että siviilitarkoituksiin.

Alusta on luonnehdittu nopean pinta-aluksen ja sukellusveneen yhdistelmäksi. Ruotsalaislähde arvioi sen pystyvän kulkemaan pinta-ajossa moottoritorpedoveneiden tapaan 30–40 solmun nopeudella. Alus on suunniteltu erityisesti venäläisten sukeltajien ja erikoisjoukkojen (Spetsnaz) käyttöön. Arvioiden mukaan alukseen mahtuu noin 10 sukeltajaa. Se voidaan varustaa torpedoilla.

Sukellusvenemallista uutisoitiin 19. lokakuuta 2014 eräänä mahdollisuutena Tukholman saaristossa lokakuun puolivälissä 2014 käynnistettyjen sukellusvene-etsintöjen yhteydessä. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Triton 1M  (smartnews.ru)
* Experten: En rätt smart konstruktion (19.10.2014)  (expressen.se)
* Så fungerar nya superdykbåten (2008, Ruotsin armeijan erikoisjoukkojen The Seal -pienoissukellusvene)   (nyteknik.se)
Punakultajäkälä

**Punakultajäkälä** (*Caloplaca biatorina*) on kultajäkälien sukuun kuuluva laji. Se on muodoltaan ruusukkeinen. Reunaliuskat ovat muodoltaan kuperia ja niissä on monesti härmää. Reunaliuskojen lisäksi jäkälässä on yleensä erillisiä pikkuliuskoja. Kotelomaljat ovat kapeatyvisiä. Väri on oranssi tai verenpunainen. Punakultajäkälä muistuttaa muurikultajäkälää (*Calogaya saxicola*), mutta eroaa siitä punaisemmalla värillä sekä siten, että sen kotelomaljat ovat enemmän koholla ja sen liuskat ovat pidemmät. Kultajäkälää tavataan Euraasian mantereella, Afrikan pohjoisosassa ja Australiassa. Se kasvaa kivien päällä ja sitä esiintyy kalkkikivi- ja silikaattikallioilla. Laji on erittäin uhanalainen. 
Punakultajäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy parietiinia (C16H12O5), emodiinia (C15H10O5), fallakinolia (C16H12O6), fallakinaalia (C16H10O6), ksantoriinia (C16H12O6) ja erytroglaukiinia (C16H12O6).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Punakultajäkälä (''Calogaya biatorina'')
* UniProt: Taxonomy - ''Caloplaca biatorina'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Caloplaca biatorina'' 
* Consortium of Lichen Herbaria: ''Calogaya biatorina'' 
* Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: ''Calogaya biatorina''
Leptocereus

***Leptocereus*** on Karibian alueen kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi viittaa kasvien ohuisiin varsiin (kreikan leptos 'ohut, hoikka'). Siihen kuuluu 15 enimmäkseen suikertavavartista lajia, jotka kukkivat päivällä tai yöllä putkimaisin tai kellomaisin, tavallisesti valkoisin tai kalpean vihrein kukin.

## Tuntomerkit
*Leptocereus*-lajit ovat puumaisia tai pensasmaisia, runsashaaraisia ja pystyjä, köynneliäitä tai maanmyötäisiä, 8–10 m pitkiä. Varret ovat tavallisesti liereitä ja nivelikkäitä, vailla ilmajuuria. Uurteita on 3–8, ne ovat ohuita ja syviä. Neulamaiset piikit ovat tavallisesti pitkäikäisiä. Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä, joskus erilaistuneissa varren osissa (kefalioissa) yksittäin tai ryhminä ja ovat melko pieniä. Pohjuksessa on tavallisesti suomuja ja piikkejä. Hedelmä on pallomainen tai soikea, mehevä, tavallisesti piikkinen, ja siinä on mustia siemeniä.

## Levinneisyys
Lajit elävät paljolti maantieteellisessä eristyneisyydessä eri saarilla Karibian alueella. Niitä on Kuubassa, Hispaniolassa ja Puerto Ricossa.

## Lajit
Suvussa on 15 lajia:
**Leptocereus arboreus*
**Leptocereus assurgens*
**Leptocereus carinatus*
**Leptocereus ekmanii*
**Leptocereus grantianus*
**Leptocereus leonii*
**Leptocereus maxonii*
**Leptocereus paniculatus*
**Leptocereus prostratus*
**Leptocereus quadricostatus*
**Leptocereus santamarinae*
**Leptocereus scopulophilus*
**Leptocereus sylvestris*
**Leptocereus weingartianus*
**Leptocereus wrightii*

## Lähteet
* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. .

### Viitteet
Levofloksasiini

**Levofloksasiini** (C18H20FN3O4) on fluorokinoloneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä laajakirjoisena antibioottina. 

## Vaikutusmekanismi ja käyttö
Levofloksasiini on ofloksasiinin S-enantiomeeri yhdisteellä on bakteereja vastaan 8&ndash;128-kertainen teho verrattuna raseemiseen ofloksasiiniin. Muiden fluorokinoloniantibioottien tavoin levofloksasiinin teho perustuu bakteerien DNA-gyraasientsyymin inhibointiin, jolloin bakteeri ei kykene syntetisoimaan RNA:ta, kopioimaan DNA:ta eikä lisääntymään. 

Levofloksasiini tehoaa moniin bakteereihin muun muassa *[[Streptokokit|Streptococcus]]*- ja *[[Staphylococcus]]*-suvun lajeihin ja *[[Haemophilus influenzae]]*en. MRSA-bakteeri on sille usein resistentti ja grampositiivisia bakteereita vastaan levofloksasiinin teho ei ole yhtä hyvä kuin gramnegatiivisia bakteereita vastaan. Lääkeainetta voidaan käyttää muun muassa keuhkokuumeen ja keuhkoputkentulehduksen hoidossa sekä virtsatieinfektioiden hoitoon. Levofloksasiinia voidaan ottaa joko suun kautta tablettina tai annostella ruiskeena laskimoon.

## Haittavaikutukset
Levofloksasiini on yleisesti ottaen hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimmät haittavaikutukset ovat ruuansulatuskanavan oireet kuten huonovointisuus ja vatsakipu. Muita lääkkeen käytöstä aiheutuvia haittavaikutuksia voivat olla myös päänsärky ja väsymys.

Eräs harvinainen haittavaikutus on jänteiden tai nivelsiteiden kipu ja tulehdus, jotka voivat johtaa repeämään. Tätä esiintyy useimmiten akillesjänteessä.

## Valmistus
Levofloksasiinia voidaan erottaa raseemisesta ofloksasiinista resoluution avulla joko kiteyttämällä tai entsymaattisesti. Yhdisteen synteesiin on kehitetty myös asymmetrinen synteesimenetelmä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Levofloxacin 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Levofloxacin 
*ChemBlink: Levofloxacin
Otanmäki (yritys)

**Otanmäki Oy** oli 1. huhtikuuta 1950 perustettu suomalainen valtioenemmistöinen kaivosteollisuusyritys. Vuonna 1968 Otanmäki Oy fuusioitiin toiseen valtiolliseen yritykseen Rautaruukki Oy:hyn.

Otanmäki Oy sai nimensä Otanmäen kaivoksesta. Malmin hyödyntämiseen liitettiin varsin pian ajatus suomalaisen rauta- ja terästuotannon aloittamisesta. Otanmäen kuten muidenkin kaivosten magnetiittirikasteet vietiin ulkomaille siihen asti kunnes Raaheen valmistui oma rautatehdas. Magnetiittirikasteesta erotetun vanadiinituotteen osuus tuloista oli 70%. Otanmäki tuotti maailman vanadiinituotannosta seitsemän prosenttia. 

Kemijärven maalaiskunnan Kärväsvaaran ja Raajärven kaivokset avattiin vuosina 1959 ja 1964. Kaivokset olivat toisistaan 10 kilometrin etäisyydellä. Kaivosten tuote oli magneettirikaste.

Rautaruukki Oy:n rautatehdastoiminta vakiintui 1960-luvulla ja toisaalta Otanmäki Oy:n tuotanto meni täysin Raahen. Tämän johdosta katsottiin järkeväksi yhdistää Otanmäki Oy Rautaruukki Oy:hyn, joka toteutettiin vuonna 1968.

## Lähteet
Hardee’s

**Hardee’s** on yhdysvaltalainen pikaruokaravintolaketju, joka perustettiin vuonna 1960. Yritys on Carl’s Jr.:n kanssa Yhdysvaltojen viidenneksi suurin pikaruokaketju Subwayn, McDonald’sin, Burger Kingin ja Wendy’sin jälkeen.

Ketjulla oli tammikuussa 2013 1&nbsp;944 toimipaikkaa. Ketju toimii pääasiasa Yhdysvalloissa, mutta myös muissa maissa, kuten Japanissa, Etelä-Koreassa, Jamaikassa, Saksassa ja Australiassa.