H

**H** (**h**) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kahdeksas kirjain. H-kirjaimen nimi on suomen kielessä *hoo* ja äännearvo joko soinniton  tai soinnillinen.

Kyrillisessä kirjaimistossa on myös samannäköisiä kirjaimia: kyrillinen Н (н) sekä Һ (һ). Yhdennäköisyydestään huolimatta nämä kaikki ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä. Eeta ja kyrillinen Н eivät myöskään merkitse h:n tapaista äännettä; siihen tarkoitukseen käytetään kirjaimia khii (Χ, χ) ja kyrillinen Х (х).

## Historiaa
*H*-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta ''eeta'' (*Η*), jonka alkuperä palautuu seemiläisen kirjoituksen *ḥēt*-merkkiin. Kirjaimen seemiläinen ja myös vanhin kreikkalainen muoto oli , josta myöhemmin muodostui Η.  

Seemiläisen kirjaimen äännearvo merkitään konventionaalisesti ”ḥ” mutta tarkka artikulaatio riippuu siitä, mistä seemiläisestä kielestä on kyse. Kun *ḥēt* lainattiin foinikiasta kreikkalaiseen kirjaimistoon, siitä tuli ''eeta'' (*Η*, *η*), joka klassisessa kreikassa edusti pitkää *e*-vokaalia (nykykreikassa lyhyttä *i*-vokaalia) mutta varhaisissa läntisissä kreikan muunnelmissa oli *h*, minä se lainautui etruskiin ja sitä kautta latinaan. 

Saman kirjaimen pystyyn jaetuista puolikkaista muodostettiin sananalkuista *h*:ta tai sen puuttumista osoittavat alkuhenkosmerkit: vasemmasta puolikkaasta *dasỳ pneũma*, lat. *[[spiritus asper]]* eli vahva alkuhenkonen, kun sanan alussa oli [h-], ja oikeasta puolikkaasta *psilòn pneũma*, lat. *[[spiritus lenis]]* eli heikko alkuhenkonen, kun sana alkoi vokaalilla.

## H suomen kielessä
*H* on suomen kielessä konsonantti, joka ääntyy glottaalifrikatiivina. Äänne voi olla joko soinniton  tai soinnillinen (tarkemmin sanottuna henkäyssointinen)  riippuen sijainnistaan sanassa. Tavallisimmin *h* on melko hälytön, puolivokaalimainen äänne, jonka suuartikulaatio on yleensä vahvasti vokaaliympäristön värittämä, ja siksi *h*:ta voisi kutsua myös (soinnittomana) kuiskatuksi ja (soinnillisena) henkäyssointiseksi vokaaliksi.

Hieman liioitellun tulkinnan mukaan *h*:lla on suomessa allofonit, palataalinen  ja velaarinen  palataalisten tai velaaristen konsonanttien edellä, esim. *vihje*  ja *tuhka* .

Kaksoiskonsonanttina *hh* on suomessa hyvin harvinainen. Poikkeuksia ovat sana *[[hihhuli]]* ja siitä johdettu verbi *hihhuloida*, muutamat tuoreet lainasanat kuten *[[wahhabismi]]* ja eräät interjektiot ja onomatopoieettiset ilmaukset (*hohhoijaa*, *hahhah* jne.). Yleisgeminaation vuoksi *hh* voi esiintyä myös joissakin murteissa kuten savon sanassa *rahhoo*.

## H muissa kielissä
*H* ääntyy glottaalisena frikatiivina suomen lisäksi mm. romaanisista kielistä romaniassa, germaanisissa kielissä yleisesti, slaavilaisista kielistä tšekissä, slovakissa ja sorbissa ja uralilaisissa kielissä kuten unkarissa yleisesti. Alueellisesti [h]- tai [ɦ]-ääntämystä voi tavata puolassa ja vanhastaan latviassa. Fonotaktiset rajoitukset voivat kuitenkin kielittäin estää *h*:ta esiintymästä muuten kuin tavun alussa, toisin kuin suomessa, missä *h* voi esiintyä myös tavunloppuisesti (esim. *tah.ko*).

Monissa kielissä kirjoitetun kielen *h*- jää kokonaan ääntymättä, koska sitä on kohdannut täydellinen kato. Näin on esimerkiksi espanjassa ja portugalissa. Ranskassa *h* ei tavallisesti äänny lainkaan, mutta erityistapauksissa se ääntyy glottaaliklusiilina (jolloin sitä harhaanjohtavasti nimitetään *aspiroiduksi h-kirjaimeksi*). Saksassa *h* ääntyy tavun alussa kuten suomessa, mutta tavun lopussa se ilmaisee edeltävän vokaalin pidentymistä; esimerkiksi *Jahr* ’vuosi’ ääntyy .

Kirjoitetun kielen *H* ei aina osoita konsonanttia vaan toimii tarkkeenomaisesti osana digrafia tai trigrafia äänteille, joille latinalaisessa kirjaimistossa ei muuten ole merkkiä, esimerkiksi:

* *BH* ja *BHF* iirissä [v]
* *CH* italiassa, katalaanissa ja romaniassa [k], espanjassa [t͜ʃ], ranskassa ja portugalissa [ʃ], saksassa [x] tai [ç], hollannissa, afrikaansissa, iirissä, kymrissä, ylä- ja alasorbissa, puolassa, tšekissä, slovakissa ja liettuassa [x]
* *DH* iirissä [ɣ]
* *FH* iirissä mykkä
* *GH* iirissä [ɣ]
* *MH* iirissä [v]
* *PH* monissa kielissä kreikan lainasanoissa [f], kymrissä [ff]
* *RH* kymrissä [rr̥] tai [r]
* *SH* englannissa [ʃ], iirissä [h]
* *SCH* saksassa [ʃ]
* *TH* englannissa [θ] tai [ð], kymrissä [θ]
* *WH* englannissa murteittain [ʍ] tai [w].

## Muita esitystapoja

## H-kirjaimen merkityksiä
*SI-järjestelmässä
** h tarkoittaa tuntia.
** h tarkoittaa yksikön etuliitteenä hehtoa eli satakertaista (102).
*Fysiikassa
**h on Planckin vakion tunnus.
**h on lämmönsiirtymiskerroin.
**h merkitsee korkeutta (myös teknillisissä piirustuksissa ja kaavoissa).
**H on magneettikentän voimakkuuden tunnus
**H on induktanssin yksikön henryn tunnus.
**H tarkoittaa termodynamiikassa entalpiaa.
*\mathbb H merkitsee matematiikassa kvaternioita.
*H on vedyn kemiallinen merkki.
*H merkitsee biokemiassa histidiinia.
*H on musiikissa C-duuriasteikon seitsemäs sävel (monissa maissa B).
*H on joskus myös H-duurisoinnun merkki, mutta nykyään tästä käytetään useammin englantilaista vastinetta B.
*H ajoneuvon kansallisuustunnuksena merkitsee Unkaria.
*H merkitsee VR:n yleisöaikatauluissa taajamajunaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Suomen fonetiikkaa: konsonantti h