Valkokurkkurosella

**Valkokurkkurosella** (*Platycercus eximius*) on kaakkoisaustralialainen kaijalaji.

## Koko ja ulkonäkö
Valkokurkkurosellan pituus on noin 36&nbsp;cm ja paino 95–120&nbsp;grammaa. 

Sen höyhenpuku on varsin värikäs ja kirjava: pää, rinta ja alaperä ovat punaiset, kurkku ja posket valkoiset, vatsan yläosa keltainen ja alaosa vihreä, siivet, keskimmäiset peitinhöyhenet ja selkä mustat kellanvihrein höyhenten reunoin, siiven alapeitinhöyhenet ja käsisulkien ulkoreunat siniset, keskimmäiset pyrstösulat vihreät ja sinihohtoiset, reunimmaiset pyrstösulat vaaleansiniset ja valkokärkiset. Nokka on vaaleanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. 

Naaras on haileamman värinen etenkin punaisen värin osalta, mutta eroa voi olla hankala havaita, jos koiras ja naaras eivät ole vierekkäin. Aikuisilla naarailla on siipien alapinnalla jana pieniä pilkkuja.

Nuoren linnun sulkapuku on naarastakin hailakampi ja vihreään taittava. Nuorilla on sukupuoleen katsomatta pilkkurivi siipien alapinnalla. Nokka on oranssiin taittavan värinen.

## Esiintyminen
Valkokurkkurosella elää Australian kaakkoisosassa, Tasmaniassa ja Uudessa-Seelannissa. Sen elinympäristön ala on 100&nbsp;000–1&nbsp;000&nbsp;000&nbsp;neliökilometriä ja populaation koko vähintään 500&nbsp;000&nbsp;yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista *eximius* on siirretty Uuteen-Seelantiin Aucklandin ympäristöön ja Dunedinin seudulle. Talvella linnut kerääntyvät pieniksi, tai joskus jopa sadan yksilön, parviksi. George Shaw kuvaili lajin holotyypin Uudesta Etelä-Walesista. Laji on maailmalla suosittu lemmikkilintu, mutta Suomessa laji ei ole kovin yleinen.

## Elinympäristö
Valkokurkkurosellat elävät valoisissa metsissä, maatiloilla, savannilla, puutarhoissa ja puistoissa aina 1&nbsp;250 metrin korkeudelle merenpinnasta.

## Lisääntyminen
Pari muodostaa elinikäisen liiton. Valkokurkkurosellan lisääntymiskausi on syyskuusta tammikuulle, tosin joskus pesintä on todettu vielä huhti–toukokuussa. Pesä on puun kolossa tai onkalossa, pöntössä, kannossa, maapuun kolossa, aidantolpassa tai jopa kaniininkolossa. Naaras munii neljästä yhdeksään, tavallisesti viisi munaa, joita se hautoo kolmisen viikkoa. Poikaset jättävät pesän viisiviikkoisina ja pysyttelevät vanhempiensa seurassa vielä kuukausia, elleivät nämä pesi toistamiseen. Aikuisen puvun nuori lintu saa vuoden ikäisenä.

## Ravinto
Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, viljasta, marjoista, hedelmistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Talvisin parvet ruokailevat orapihlaja-aidoissa marjoja syöden. Paikoin ne ovat haitallisia puutarhatuholaisia syöden muun muassa sitrushedelmiä.

## Lemmikkinä

Valkokurkkurosella lienee yleisin rosella lemmikkinä. Sitä tavataan myös Suomessa. Siitä on jalostettu useita erilaisia värimuunnoksia, kuten opaliini, kaneli ja lutino. Samassa yksilössä voi esiintyä useampia mutaatioita, ja esimerkiksi lutino-opaliinin nimi on "rubino."

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Rosellat ovat taidokkaita lentäjiä ja kaipaavat runsaasti lentotilaa.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

## Lähteet
* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. 
*World Parrot Trust 
*Birds in Backyards 
*World Parrot Trust: Eastern rosella (englanniksi)

### Viitteet