open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Taras Stepanenko

**Taras Mykolajovytš Stepanenko** (; s. 8. maaliskuuta 1989 Velyka Novosilka) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa FK Šah’tar Donetskia. Oikeajalkainen Stepanenko on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Ukrainan maajoukkueessa yli 80 maaottelua.

## Seurajoukkueura
Stepanenko aloitti uransa Metalurh Zaporižžjan kakkosjoukkueessa, jossa hän pelasi vuonna 2006 16 ottelua tehden yhden maalin. Seuran ykkösjoukkuetta Ukrainan valioliigassa Stepanenko edusti vuodet 2007–2011 tehden 81 pelaamassaan ottelussa yhden osuman.

Heinäkuussa 2010 Stepanenko siirtyi yhteen Ukrainan suurimmista seuroista, FK Šah’tar Donetskiin. Debyytti seuran paidassa tapahtui saman kuun aikana hänen vanhaa seuraansa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Stepanenko debytoi Mestareiden liigassa, voitti liigan, cupin ja supercupin. Hänellä on liigan mestaruus myös vuosilta 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2023 ja 2024 sekä cupin voitto kausilta 2012, 2013, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2024. Hän on pelannut Šah’tarin kanssa Mestarien liigan lisäksi myös Eurooppa-liigassa.

## Maajoukkueura
Nuorten maajoukkuetasolla Ukrainaa edustanut Stepanenko debytoi Ukrainan A-maajoukkueessa marraskuussa 2010 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Maaottelu-uran avausmaali syntyi toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Nigeriä vastaan. Toisen maalinsa hän teki maaliskuussa 2016 Kyprosta, kolmannen kesäkuussa 2016 Albaniaa ja neljännen marraskuussa 2021 Bulgariaa vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2016 täydet minuutit Ukrainan kaikissa kolmessa ottelussa. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Ukrainan kolmesta alkulohko-ottelusta yhdessä täyden ajan ja oli avauskokoonpanossa myös voitokkaassa neljännesväliottelussa Ruotsia vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 2024 puoliväliin mennessä 83 A-maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Taras Stepanenko Soccerway-sivustolla
Progymnospermophyta

**Progymnospermophyta** on joukko esihistoriallisia putkilokasveja, joita eli lähinnä paleotsooisen maailmankauden loppuvaiheissa devonikaudelta kivihiilikaudelle. Joukon kasvit lisääntyivät vapaiden itiöiden avulla nykyisten itiökasvien tavoin ja muistuttivat lehdiltään saniaisia, mutta monilla niistä oli pitkälle kehittynyt eusteelinen puuvarsi, kuten nykyisillä paljassiemenisillä havupuilla ja kaksisirkkaisilla koppisiemenisillä lehtipuilla. Tämän nykyisten itiökasvien ja siemenkasvien piirteiden yhdistelmän vuoksi joukon kasveja onkin pidetty välimuotoina kehityslinjassa itiökasveista siemenkasveiksi. Ryhmän tunnetuimpia edustajia on *Archaeopteris*.

## Fylogenia
Luokittelussa on eroja, mutta Taylor *et al.* jakaa Progymnospermophytan kolmeen lahkoon: Archaeopteriales, Aneurophytales ja Protopityales. Ryhmä saattaa olla parafyleettinen, mikäli siemenkasvit kehittyivät jostakin sen edustajasta, jolloin joukon fylogenia näyttäisi tältä:

Näiden ryhmien lisäksi joukkoon liitetään toisinaan lahko Noeggerathiales, jonka sukulaisuussuhteet muihin tunnettuihin kasviryhmiin ovat kiistanalaisia.

## Lähteet
* 
### Viitteet
Jukka Jarvola

**Jukka Niilo Akseli Jarvola** (21. kesäkuuta 1940 – 16. toukokuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, muusikko ja musiikkipedagogi, joka oli erikoistunut lastenmusiikkiin.

Jukka Jarvola opetti Sibelius-Akatemiassa ja toimi musiikinopettajana Espoon Leppävaarassa, jossa hänen oppilaanaan oli muun muassa säveltäjä Jukka Linkola.

Jarvolan kymmenistä lastenlauluista ehkä tunnetuimpia ovat ”Täti Monika” ja ”Krokotiili Herbertti”. Lastenmusiikin lisäksi Jarvola sävelsi muutamia lauluja Ritva Oksaselle (mm. ”Elämän sirkus”), Seija Simolalle ja Susanna Haavistolle. Vuonna 1983 Jarvola sovitti Vesa-Matti Loirin albumin *[[Täällä Pohjantähden alla (albumi)|Täällä Pohjantähden alla]]*.

Jarvola teki musiikin muutamiin Mainos-TV:n televisio-ohjelmiin sekä teatterimusiikkia muun muassa näytelmiin *Sain yskän* (kirj. Jukka Lindfors, 1970), *Maailman vanhin puu* (kirj. Simo Ojanen, 1979) ja *Taikuri Oz* (Frank L. Baum, dramatisointi Matti Nieminen, 1992).

Jarvola menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan Helsingissä 56-vuotiaana.
## Julkaisuja
**Musiikki 1–2, Peruskoulun ensimmäisen ja toisen luokan musiikkikirja*, yhdessä Anna-Kaarina Kiviniemen kanssa, Otava 1977.
**Musiikki 5–6, Peruskoulun viidennen ja kuudennen luokan musiikkikirja*, yhdessä Ahti Sonnisen ja Martti Räisäsen kanssa, Otava 1977.
**Vapaasti pianolla*, WSOY 1994. .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Jarvola laulusolistina ohjelmassa ''Bändi'' (Yle 1971)
SVP

**SVP** tai **SvP** on lyhenne seuraaville:

* Sveitsin kansanpuolue
* Svenskarnas parti
* Südtiroler Volkspartei
The Aristocrats

**The Aristocrats** on yhdysvaltalainen/englantilainen progressiivista rockia ja fuusiojazzia soittava superyhtye, joka on ollut aktiivinen vuodesta 2011 alkaen. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia, *[[The Aristocrats (albumi)|The Aristocrats]]* (2011), *[[Culture Clash]]* (2013), *[[Tres Caballeros]]* (2015) sekä You Know What..? (2019).

## Jäsenet
*Guthrie Govan – kitara
*Bryan Beller – basso
*Marco Minnemann – rummut

## Diskografia
### Studioalbumit
*
*
*
*
*

### Livealbumit
*
*
*
*
Die Freiheitlichen

**Die Freiheitlichen** (lyh. F) on poliittinen puolue Etelä-Tirolin autonomisessa maakunnassa Italiassa. Se perustettiin vuonna 1992 Bolzanossa "liberaalidemokraattisena liittoutumana" ja vastavoimana vuodesta 1949 Etelä-Tirolia hallinneelle Südtiroler Volksparteille. Puolue pyrkii edustamaan Etelä-Tirolin saksankielistä ja ladininkielistä väestöä ja kannattaa Südtiroler Volksparteita vahvemmin Etelä-Tirolin itsenäistymistä Italiasta.

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Gruber-De Gasperi-sopimus

**Gruber-De Gasperi-sopimus** ( t. *Pariser Abkommen*, ) on Itävallan ja Italian Pariisissa 5. syyskuuta 1946 solmima sopimus. Sopimus takaa Trentino-Etelä-Tirolin alueen saksankielisen väestön kulttuurisen suojan ja se muodostaa pohjan Etelä-Tirolin nykyiselle autonomialle. Sopimuksen allekirjoittivat Itävallan ulkoministeri Karl Gruber ja Italian pääministeri Alcide De Gasperi osana Pariisin rauhansopimusta.

## Tausta
Ensimmäisen maailmansodan ja Itävalta-Unkarin keisarikunnan luhistumisen jälkeen entinen Tirolin kruununmaa jaettiin Itävallan ja Italian kesken. Pohjoinen osa liitettiin osaksi uutta Itävallan tasavaltaa (silloinen *Deutschösterreich*) ja eteläinen osa liitettiin Saint-Germainin rauhassa Italian kuningaskuntaan.

Fasistien noustua valtaan Benito Mussolinin johdolla Italiassa vuonna 1922 aloitettiin Etelä-Tirolissa ei-italiankielisen väestön systemaattinen kulttuurinen ja taloudellinen marginalisaatio. Vuonna 1939 Mussolini ja Saksan Adolf Hitler solmivat uudelleenasetussopimuksen (saks. *Umsiedlungsabkommen*), jonka oli määrä lopullistaa Etelä-Tirolin italialaistaminen. Toisessa maailmansodassa Wehrmacht miehitti Etelä-Tirolia vuodesta 1943 vuoteen 1945 operaatioalueena *Alpenvorland*.

Mussolini Italian ja Hitlerin Saksan romahdettua monet maastamuuttaneet etelätirolilaiset palasivat takaisin Etelä-Tiroliin. Osa saksankielisestä väestöstä tuki alueen liittämistä jälleenperustettuun Itävallan tasavaltaan. Tirolin jälleenyhdistyminen kaatui kuitenkin sodan voittajavaltioiden USA:n, Britannian ja Neuvostoliiton sekä Ranskan vastustukseen; voittajavaltiot ajoivat kuitenkin itsemääräämisoikeutta Etelä-Tirolin saksankieliselle väestölle.

Neuvotteluissa Tirolin tulevaisuudesta Itävallan ulkoministeri Karl Gruber puolsi Etelä-Tirolin liittämistä Itävaltaan. Italian pääministeri Alcide De Gasperi vastusti tätä, mutta ehdotti Trentino-Etelä-Tirolille autonomista asemaa, mihin ehdotukseen Gruber suostui. Sopimuksen territoriaalinen rajaus osoittautui kuitenkin ongelmalliseksi, sillä autonomiaa ei selkeästi myönnetty Etelä-Tirolille, vaan suuremmalle Trentino-Etelä-Tirolin alueelle, jossa italiankieliset olivat enemmistössä. Saksan- ja ladinonkieliset etelätirolilaiset näkivät lopputuleman riittämättömänä ja saksankielisiä marginalisoivana.

Intensiivisen poliittisen kädenväännön jälkeen Italia myöntyi vuonna 1972 toiseen autonomia-asetukseen, jossa turvataan erillisesti sekä Trentinon että Etelä-Tirolin maakuntien autonomia.
Patukkikasvit

**Patukkikasvit** (Cynomoriaceae) on yksi tai kaksi lajia sisältävä loiskasviheimo koppisiemenisten Saxifragales- tai Rosales-lahkossa. Heimossa on ainoastaan patukkien (*Cynomorium*) suku.

## Tuntomerkit
Patukit ovat lehtivihreättömiä juuriloisia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti. Kukat ovat tavallisimmin yksineuvoisia, vähäpätöisiä ja sijaitsevat yksikotisesti nuijamaisen pallomaisessa kukinnossa. Kukassa on yksikiehkurainen kehä, jossa on 1–8 toisinaan tyvestä yhteenkasvanutta kehälehteä. Hedekukassa on ainoastaan yksi, kehään kiinnittynyt hede ja mesiäisenä toimiva vartalon jäänne. Emikukassa on yhden emilehden muodostama kehänalainen sikiäin, johon liittyy pitkä vartalo. Sikiäimen ainoa siemenaihe sijaitsee kärki-istukassa ja on riippuva, suora ja yksikalvoinen. Hedelmä on pähkylä. Siemenessä on runsas valkuainen ja erilaistumaton alkio.

## Levinneisyys
Patukit kasvavat Välimeren maista Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella.

## Elinympäristö
Patukkeja on kaksi lajia, jotka loisivat muun muassa päivännouto-, revonhäntä- ja tamariskikasveilla. Tavallisesti patukit on aiemmin sisällytetty Balanophoraceae-heimoon tai sen yhteyteen.

## Lähteet
* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. Cynomoriaceae 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Parasitic plants website: http://www.parasiticplants.siu.edu/Cynomoriaceae/index.html
Francisco de Miranda

**Francisco de Miranda** (28. maaliskuuta 1750 – 14. heinäkuuta 1816) oli venezuelalainen vallankumouksellinen.

Mirandan sukujuuret olivat Espanjasta, mutta Caracasin eliitti suhtautui häneen halveksuen, sillä hän oli syntynyt alempaa yläluokkaa edustavaan kreoliperheeseen. Mirandaa pidettiin mulattina. Espanjalaisten hallitsemassa Venezuelassa, jossa noudatettiin tiukkaa rotujen ja säätyjen välistä hierarkiaa, Mirandalla ei ollut mahdollisuuksia edetä esimerkiksi sotilasuralla, joka tulisi myöhemmin vetämään häntä puoleensa. Miranda pääsi myöhemmin näyttämään taitojaan osallistumalla Yhdysvaltain vapaussotaan espanjalaisten joukoissa, jotka auttoivat englantilaisia sodassa Amerikan Yhdysvaltoja vastaan. Ranskan vallankumoussotiin hän osallistui ranskalaisten puolella. 

Valistusaatteet vetivät Mirandaa puoleensa, ja hän alkoi Yhdysvaltain vapaussodan myötä tulla vakuuttuneeksi Espanjan valtakunnan heikkoudesta ja siitä, että Espanjan siirtomaiden tulisi itsenäistyä. Euroopassa aatelismiehenä kierrellessään hän yritti saada tukea ajatuksilleen Espanjan siirtomaiden itsenäisyydestä. Hän yritti saada tukea erityisesti ihailemaltaan Isolta-Britannialta, josta apua tuli kuitenkin varsin niukasti. Useiden pyyntöjen jälkeen Miranda sai lopulta noin 500 vapaaehtoisjoukon kasaan, joiden mukana Miranda marssi Venezuelan Coroon, josta espanjalaiset saatiin väliaikaisesti häädettyä. Coro osoittautui kuitenkin espanjalaisten vahvaksi tukialueeksi ja Mirandan joukot lyötiin. Miranda sai uuden tilaisuuden vallankumouksellisen mielialan lisäännyttyä Caracasissa ja muissa Venezuelan suurissa kaupungeissa Napoleon Bonaparten nimitettyä veljensä Joseph Bonaparten Espanjan valtaistuimelle. Caracasin kaupunginhallitus vannoi uskollisuutta ainoastaan Ferdinandille. Myöhemmin Caracasiin kokoontunut kongressi julisti Venezuelan itsenäiseksi tasavallaksi, joka ei tulisi olemaan riippuvainen myöskään Ferdinandin vallasta. Itsenäisyysarmeijan ylipäällikkönä toiminut Miranda nousi pian valtion johtoon ja johti lyhytikäistä tasavaltaa diktaattorin ottein. 

Venezuelan tasavalta jäi lyhytikäiseksi. Rojalistit etenivät esimerkiksi Puerto Cabellossa, eikä Miranda Simón Bolívarin pyynnöistä huolimatta lähettänyt joukkoja tueksi. Sotilaallinen tilanne muuttui kestämättömäksi, kun espanjamieliset etenivät sisämaassa. Tappio Puerto Cabellossa oli lopullinen kuolinisku ensimmäiselle Venezuelan tasavallalle. Tappion jälkeen Miranda ryhtyi neuvottelemaan aselevosta tarkoituksenaan saada armahdus tasavaltalaisille ja itselleen maastapoistumisoikeus. Mirandaa syytettiin petturuudesta ja hänet luovutettiin espanjalaisille Bolívarin toimesta. Yli 60-vuotias Miranda kuoli vankeudessa. 

## Merkitys
Vaatimattomasta menestyksestä huolimatta Mirandaa arvostetaan laajalti. Häntä pidetään itsenäisyysajattelun pioneerina, jonka ansiosta Venezuela ja Etelä-Amerikka lopulta irtautuivat Espanjan komennosta. Häntä pidetään myös Bolívarin innoittajana. Venezuelassa sijaitseva Mirandan osavaltio on nimetty Francisco de Mirandan mukaan.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Lainsuojattoman jäljillä

**Lainsuojattoman jäljillä** (*Ride Lonesome*) on Budd Boetticherin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1959. Boetticher on myös tuottanut elokuvan. Elokuva kuuluu kolmikon Budd Boetticher, näyttelijä Randolph Scott, käsikirjoittaja Burt Kennedy yhteistyössä tekemiin B-luokan lännenelokuviin. Laji oli tuolloin suosionsa huipulla.

Scott näyttelee palkkionmetsästäjä Brigadea, joka saa kiinni murhasta etsintäkuulutetun Billy Johnin ja lähtee viemään häntä Santa Cruziin, jossa palkkio odottaa Billy Johnin tuojaa. Brigadella on kuitenkin muu motiivi kuin raha: hän haluaa Billy Johnin veljen, joka on murhannut hänen vaimonsa.

## Näyttelijä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Mary Mouser

**Mary Matilyn Mouser** (s. 9. toukokuuta 1996 Pine Bluff, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Daniel LaRusson Samantha-tyttären roolissa *[[Karate Kid]]* -elokuviin pohjautuvassa websarjassa *[[Cobra Kai]]*. Muita hänen roolejaan ovat Lacey Fleming *[[Totuuden anatomia]]ssa* ja Karen Grant *[[Scandal (televisiosarja)|Scandalin]]* neljännellä tuotantokaudella. 

## Näyttelijänä
Mouserin ura alkoi viisivuotiaana, kun hänet valittiin esiintymään tyttärenä parivalokuvassa Mel Gibsonin kanssa elokuvassa *[[Signs]]*.

Mouser on esiintynyt rikossarjan *[[NCIS Rikostutkijat]]* yhdeksässä jaksossa ja tehnyt myös äänirooleja animaatioelokuviin, kuten *[[Dragon Hunters]]*, *[[Tarzan 2]]* ja *[[Delgo (elokuva)|Delgo]]*. Vuosina 2007–2008 hänellä oli vakituinen rooli televisiosarjassa *[[Life Is Wild]]*, josta hän oli myös Young Artist -palkintoehdokkaana. Muita televisiosarjoja, joissa hän esiintynyt, ovat muun muassa *[[Ilman johtolankaa]]*, *[[Aavekuiskaaja]]* ja *[[Criminal Minds – FBI-tutkijat]]*. Vuonna 2012 hän näytteli kaksoisroolia Disney Channelin alkuperäisessä komediaelokuvassa *[[Frenemies]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Pablo Franco Martín

**Pablo Franco Martín** (s. 11. kesäkuuta 1980 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja.

## Valmentajaura
28. heinäkuuta 2014 Franco nimettiin madridilaisseura Getafen reservijoukkueen päävalmentajaksi. 26. helmikuuta 2015 edustusjoukkueen päävalmentaja Quique Sánchez Floresin irtisanouduttua, Franco nimettiin väliaikaisesti päävalmentajan paikalle ja vain kaksi päivää myöhemmin hän debytoi vierasottelussa Málagaa vastaan.

3. maaliskuuta 2015 Francon vastuuoloaikaa päävalmentajana pitkitettiin ja hänen apuvalmentajakseen nimettiin Javier Casquero. Kahdeksan päivää myöhemmin voitollisen Córdobaa vastaan pelatun vierasottelun jälkeen hänet nimettiin päävalmentajaksi loppukauden kestävällä sopimuksella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pablo Francon tilastot Soccerway-sivustolla
Uno Staudinger

**Henrik Uno Staudinger** (21. joulukuuta 1861 – 19. kesäkuuta 1912) oli suomalainen liikemies, taiteen suosija ja mesenaatti.

Staudinger rakennutti 1905 Helsingin Ullanlinnan kaupunginosaan Laivurinkatu 23–25:een vaimonsa mukaan Villa Johannaksi kutsutun asuintalon jonka suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Hän rakennutti myös Merikatu 23:een tyttärensä synnytyksestä 1909 huolehtineille Ida ja Maria Rytköselle synnytyssairaalaksi Villa Ensi -nimisen talon, joka sai nimensä Staudingerin tyttären mukaan. Selim A. Lindqvistin suunnittelema talo valmistui 1912. Villa Ensissä toimi useita vuosia yksityinen synnytyssairaala, se muutettiin 1930-luvun alussa asuintaloksi ja vuodesta 1987 talossa on toiminut Villa Ensi -säätiön ylläpitämä vanhusten palvelutalo. Villa Ensin edustalla on ruotsalaisen kuvanveistäjä Harald Sörensen-Ringin (1872–1912) tekemät veistokset *Jäähyväiset* ja *Äitiyden onni*. Talon puutarhassa oli Emil Wikströmin *Kuokkamies*-veistos ja talon aidan syvennyksessä Viktor Janssonin *Taistelija/Valmis*-veistos. Kuokkamies-veistos on nykyisin Gösta Serlachiuksen taidesäätiön kokoelmassa Mäntässä.

Helsingin Lastenlinnan sairaalassa on Staudingerin vaimoa ja tytärtä esittävä luonnollista kokoa oleva marmoriveistos *Äiti ja lapsi* jonka on tehnyt 1912 kuvanveistäjä Emil Wikström. Staudingerit toimivat Wikströmin mesenaatteina ja heillä oli kokoelmassaan parikymmentä Wikströmin teosta. Wikströmin pronssinen suihkukaivoveistos Aino oli 1912–1949 Villa Johannan puutarhassa, josta se siirrettiin nykyiselle paikalleen Fellmanin kartanon lähelle Lahteen. Uno Staudingerin kuoltua Hanna Staudinger tilasi Wikströmiltä hänelle Hietaniemen hautausmaalle hautamuistomerkin, joka valmistui 1913.

Staudinger lahjoitti myös 1905 valmistuneeseen Oulunkylän kirkkoon Ringin maalaaman alttaritaulun ja Hanna Staudinger lahjoitti myöhemmin kirkkoon urkuharmonin, kristallikruunun ja lehterin ikkunoiden lasimaalaukset.

Staudinger oli naimisissa vuodesta 1906 Oulunkylässä asuneen rakennusmestari Karl Fredrik Bergmanin (1841–1921) tyttären  Hanna (Johanna Fredrika) Bergmanin (1869–1958) kanssa. Heidän tyttärensä oli Ensi Lahdensuu (1909–2002).

## Lähteet
Egil Cederlöf

**Egil Johannes Cederlöf** (12. huhtikuuta 1917 Helsinki – 24. marraskuuta 1984 Parainen) oli  
suomenruotsalainen musiikinopettaja ja kuoronjohtaja, joka julkaisi suuren määrän musiikkipedagogista kirjallisuutta 1950-luvulta alkaen sekä ruotsiksi että suomeksi muun muassa Erkki Pohjolan kanssa. Cederlöf vaikutti suuresti muun muassa nokkahuilunsoiton opetuksen tuomiseen koulujen musiikinopetukseen ja Sibelius-Akatemian musiikinopettajakoulutukseen toimiessaan akatemian koulumusiikkiosaston lehtorina 1966–1974.

Cederlöf johti muun muassa Yleisradiossa toiminutta Radion lapsikuoroa 1954–1960. Hän toimi Martin Wegelius -instituutin rehtorina 1964–1966 ja sitä ennen sen säätiön toiminnanjohtajana 1957–1964.

Egil Cederlöf opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestarikursseilla ja opettajaseminaarissa.

## Lähteet
Pauline Viardot-García

**Michelle Ferdinande Pauline Viardot-García** (o.s. **García**; 18. heinäkuuta 1821 Pariisi – 18. toukokuuta 1910 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja (mezzosopraano), laulupedagogi ja säveltäjä.

Pauline Viardot-García syntyi laulajaperheeseen. Hänen äitinsä oli sopraano Joaquina Sitchez (1780–1864) ja isänsä espanjalaissyntyinen tenori Manuel García vanhempi (1775–1832). Hänen vanhempi sisarensa oli mezzosopraano Maria Malibran (1808–1836) ja veljensä baritoni Manuel García. Pauline sai musiikinopetusta vanhemmiltaan, ja pianonsoittoa hänelle opetti Franz Liszt ja sävellystä Antonín Reicha. Hän haaveili konserttipianistin urasta, mutta isän kuoleman jälkeen äiti vaati häntä keskittymään lauluopintoihin. 

Hän piti ensikonserttinsa Brysselissä vuonna 1837 ja kaksi vuotta myöhemmin debytoi Lontoossa oopperalavalla *[[Otello (Rossini)|Otello]]n* Desdemonana. Hänet kiinnitettiin Pariisin Théâtre-Italieniin, ja hän avioitui oopperan johtajan Louis Viardot’n kanssa vuonna 1841. Hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa, ja hän oli aikansa arvostetuimpia oopperataiteilijoita. Hänen ohjelmistonsa oli laaja — hän esitti W. A. Mozartin, Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Giuseppe Verdin ja muiden oopperasäveltäjien teoksia. Hänen ihailijoihinsa kuuluivat muiden muassa Alfred de Musset, Frédéric Chopin, Ivan Turgenev, Charles Gounod, Camille Saint-Saëns, Giacomo Meyerbeer ja Hector Berlioz, jotka kirjoittivat ja omistivat teoksiaan hänelle. Myös George Sand kuului hänen ystäviinsä.

Viardot-García päätti oopperauransa vuonna 1863 ja asui aluksi Baden-Badenissa ja Napoleon III:n kukistuttua vuodesta 1871 Pariisissa. Vielä vuonna 1870 hän lauloi Johannes Brahmsin *[[Alttorapsodia]]n* soolo-osuuden. Hän opetti Pariisin konservatoriossa ja piti musiikillista salonkia. Hänen oppilaisiinsa kuului suomalainen Elin Fohström.

Viardot-Garcían sävellystuotanto käsittää pienimuotoisia teoksia, muun muassa viisi salonkioopperaa, joista kolmen libretto on Ivan Turgenevin käsialaa, sekä yli 50 liediä ja soitinsävellyksiä. Lisäksi hän sovitti lauluäänelle Frédéric Chopinin ynnä muiden sävellyksiä.

Kaksi Viardot-Garcían neljästä lapsesta jatkoi suvun musiikkiperinteitä: tytär Louise Héritte-Viardot (1841–1918) oli laulaja, pianisti ja säveltäjä, ja poika Paul Viardot (1857–1941) oli viulisti, säveltäjä ja kapellimestari.

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Pauline Viardot: Systematisch-bibliographisches Werkverzeichnis.
* Harris, Rachel Miller: The Music Salon of Pauline Viardot.  Väitöskirja.
* Turgenev, Ivan: Lettres à Madame Viardot.
Šimonys

**Šimonys** on kauppala Koillis-Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Kupiškisin kunnallispiirissä. Vuonna 2011 kauppalassa asui 441 asukasta. 

## Lähteet
Grind Finale

__NOTOC__

**Grind Finale** on ruotsalaisen grindcore-yhtye Nasumin kokoelma-albumi, joka sisältää yhtyeen koko tuotannon sekä 21 ennenjulkaisematonta kappaletta.

## Kappaleet

### CD 1
#### Blind World Split 7" EP With Agathocles
#
#
#
#
#
#

#### Really Fast Vol. 9 Compilation LP
#
#
#
#
#
#
#
#
#

#### Ennenjulkaisematon kappale
#

#### Smile When You're Dead Split 7" EP With Psycho
#
#
#
#
#
#
#
#

#### Grindwork 4-Way Split 3" MCD
#
#
#
#
#
#
#
#

#### Ennenjulkaisematon kappale
#

#### Domedagen Demo
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

#### Industrislaven MCD
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

#### World In Turmoil 7" EP
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

#### The Black Illusions Split 7" EP With Abstain
#
#
#
#
#
#
#
#

### CD 2
#### Regressive Hostility Compilation CD
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

#### In Defense of Our Future – A Tribute to Discharge
#

#### Bonus 7" of Inhale/Exhale LP
#
#
#
#

#### Split 7" EP With Warhate
#
#
#
#

#### Julkaisemattomia studio-otoksia
#
#
#
#

#### The Bloodbath Is Coming Compilation 2x7"
#

#### Unreleased Outtakes From The Human 2.0 Session
#
#
#
#

#### Requiems Oo Revulsion – A Tribute to Carcass
#

#### Split 7" EP with Asterisk
#
#
#
#
#

#### Split 7" Ep With Skitsystem
#
#
#
#
#

#### Polar Grinder Compilation LP
#
#
#

#### Helveten Japanin bonuskappale
#

#### Helveten julkaisemattomia studio-otoksia
#
#
#
#
#
#
#

#### Shiftin Japanin bonuskappale
#
#

#### Unreleased Outtakes from the Shift Session
#
#
#
#

## Tuotanto
* Orion Landau – grafiikka
* Jonathan Canady – design
* Robert Johansson – valokuvat
* Tom Werr – valokuvat
* Robert Ahlborg – valokuvat

## Arviot
* Allmusic: 
* Imperiumi: 8/10

## Aiheesta muualla
* Grind Finale discogs.com -sivustolla
* 

## Lähteet
Skapiškis

**Skapiškis** on kauppala Koillis-Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Kupiškisin kunnallispiirissä lähellä Latvian rajaa. Se sijaitsee Mituva-järven rannalla lähellä Panevėžysin ja Daugavpilsin yhdistäviä rautatietä ja maantietä. Vuonna 2011 kauppalassa asui 403 asukasta. 

Ensimmäinen kirkko rakennettiin Skapiškisiin vuonna 1519. Dominikaanit perustivat alueelle munkkiluostarin vuonna 1752. Venäläiset viranomaiset sulkivat luostarin ja siihen liittyneen koulun vuoden 1831 marraskuun kansannousun jälkeen. Rautatien rakentamisen jälkeen Skapiškisista tuli tärkeä kaupallinen keskus. Vuonna 1897 kauppalassa asui 1 184 asukasta, eli huomattavasti enemmän kuin nykyään. Toisen maailmansodan jälkeen kauppalan väkiluku lähti laskuun. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Väinö Hahta

**Väinö Vilhelm Hahta** (13. syyskuuta 1896 Maaria – 28. helmikuuta 1974 Pori) oli suomalainen varatuomari, joka toimi pitkään Porin pormestarina. 

Hahta suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1924 ja sai varatuomarin arvon 1929. Hän työskenteli nimismiehenä Ylivieskassa 1925–1928 sekä Ulvilassa 1929–1931. Vuodet 1932–1941 Hahta oli Ulvilan kihlakunnan kruununvoutina, jonka jälkeen hän toimi Porin pormestarina vuoteen 1960 saakka. Hahta kuului myös kokoomuksen edustajana Porin kaupunginvaltuustoon ja oli sen varapuheenjohtaja vuodesta 1952 lähtien.

## Lähteet
Alizava

**Alizava** on kauppala Koillis-Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Kupiškisin kunnallispiirissä lähellä Latvian rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 450 asukasta.

## Lähteet
Timothy Greenin erikoinen elämä

**Timothy Greenin erikoinen elämä** () on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Walt Disney Picturesin tuottama fantasiaelokuva. Se kertoo maagisesta, esiteini-ikäisestä pojasta, jonka persoonallisuudella ja hyväuskoisuudella on merkittäviä vaikutuksia hänen kotikaupunkinsa ihmisiin.

## Juoni
Lapseton pariskunta hautaa pihalleen laatikon, johon he ovat kätkeneet toiveensa unelmapojasta. Tuona yönä salaperäinen nuori poika saapuu täyttämään heidän elämänsä taialla.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
Elokuva oli kohtalainen yleisömenestys, kriitikoiden arviot olivat vaihtelevia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Veikko Vainio (koripalloilija)

**Veikko Olavi Vainio** (s. 1. huhtikuuta 1948 Kotka) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Vainio pelasi miesten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan Kotkan Työväen Palloilijoissa kolme kautta vuosina 1964–1967. Vuosina 1968–1971 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Brigham Youngin yliopistojoukkueessa. Jo Yhdysvalloissa pelatessaan Vainiolla alkoi olla erinäisiä polvivaivoja. Yliopiston jälkeen Vainio palasi Suomeen ja edusti Panttereita kolme kautta vuosina 1971–1974. KTP:ssä Vainio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967 ja SM-pronssia vuonna 1966. Panttereissa hän ylsi SM-hopealle keväällä 1974.

Suomen maajoukkueessa Vainio pelasi vuosien 1965–1973 välillä 68 ottelua 6,1 pisteen keskiarvolla. A-nuorten maajoukkueessa hän pelasi kymmenen ottelua. Vainio kuului Suomen joukkueeseen vuoden 1967 koti-EM-kilpailuissa, jotka päättyivät positiivisesti Suomen kuudenteen sijaan. Vainio ja Espanjan Alfonso Martínez olivat turnauksen parhaat levypallomiehet, ja Vainio valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 1968 Vainio valittiin historian neljäntenä suomalaisena Euroopan joukkueeseen.

Elokuussa 2017 Vainio nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.

## Saavutukset
* Vuoden 1967 EM-kilpailujen tähdistöjoukkueessa
* Suomen mestaruus 1967
** SM-hopeaa 1974
** SM-pronssia 1966

## Lähteet
* 
* Veikko Vainio Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
* Profiili fibaeurope.com 
* Veikko Vainio Athlete Profile  The Official Site of BYU Athletics 

### Viitteet
Veikko Vainio

**Veikko Vainio** –nimisiä henkilöitä ovat:

* Veikko Vainio (1915–2007), suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja
* Veikko Vainio (s. 1948), suomalainen koripalloilija
Naujamiestis

**Naujamiestis** on kauppala Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Panevėžysin kunnallispiirissä. Vuonna 2011 kauppalassa oli 725 asukasta. 

## Lähteet
Descartesin lehti

**Descartesin lehti** on matemaatikko René Descartesin mukaan nimetty kolmannen asteen tasokäyrä, jota kuvataan yhtälöllä

:x^3 + y^3 - 3 a x y = 0 \,.

Käyrän asymptoottina on suora

:x + y + a = 0 \,.

Käyrä on symmetrinen suoran x=y \, suhteen. Käyrän nimi tulee positiivisten x- ja y-akselien väliin jäävästä lehteä muistuttavasta silmukasta.

René Descartes esitti käyrän ensimmäistä kertaa vuonna 1638.

## Muita esitystapoja

Napakoordinaateissa käyrä voidaan esittää muodossa:

:r = \frac{3 a \sin \theta \cos \theta}{\sin^3 \theta + \cos^3 \theta }.

Käyrä voidaan myös parametrisoida muuttujien x ja y suhteen. Tällöin parametrisoinniksi saadaan

x = ,\, y = .

## Lähteet
Frans Edvard Molander

**Frans Edvard Molander** (9. toukokuuta 1826 Turku – 24. lokakuuta 1896 Pori) oli suomalainen varatuomari ja pormestari.

Turussa syntynyt Molander opiskeli Porvoon lukiossa ja Turun kymnaasissa sekä myöhemmin Helsingin yliopistossa vuodesta 1846 lähtien. Suoritettuaan oikeustieteellisen tutkinnon hän toimi Turun hovioikeuden auskultanttina 1850 ja Naantalin virkaatekevänä pormestarina 1851. Vuonna 1850 Molander kutsuttiin myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäseneksi. Vuodesta 1860 lähtien hän työskenteli Porissa oikeusraatimiehenä, maistraatinsihteerinä ja julkisena notaarina, kunnes Molander valittiin kaupungin pormestariksi vuonna 1870.

Molander toimi Porin pormestarina yli neljännesvuosisadan ajan. Hänet tunnettiin sovinnollisena ja edistyksellisenä johtajana. Kieliriitojen aikana Molander liittyi fennomaanien ja svekomaanien väliin asettuneeseen liberaaliseen puolueeseen. Hän pyrki pormestarikautensa aikana parantamaan erityisesti Porin liikenneyhteyksiä, joista merkittävin hanke oli 1895 liikenteelle avattu Tampere–Pori-rata. Vuonna 1873 Molander oli uudelleenkäynnistämässä 1846 perustetun Porin Säästöpankin toimintaa. Hän edusti porvarissäädyssä Poria kaikkiaan viisillä valtiopäivillä, 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1888.

Molander on haudattu sukuhautaan Porin Käppärän hautausmaalle. Hänen poikansa Torsten Edward (1863–1918) oli yksi sisällissodan aikana tapahtuneen Koliahteen joukkomurhan uhreista.

## Lähteet
Johan Arvid Hjorth

**Johan Arvid Hjorth** (27. helmikuuta 1848 Pori – 15. syyskuuta 1898 Pori) oli suomalainen varatuomari ja pormestari.

Hjorthin vanhemmat olivat kauppias Erik Johan Hjorth ja Maria Amanda Sourander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Turun kymnaasista ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1873. Hjorth sai varatuomarin arvon 1876.

Hjorth työskenteli Porissa oikeusneuvosmiehenä vuodesta 1877 lähtien, jonka jälkeen hänet nimitettiin kaupungin pormestariksi huhtikuussa 1898. Hän ehti hoitamaan virkaa vain lyhyen aikaa ennen kuolemaansa syyskuussa 1898.

Hjorth oli porvarissäädyssä Porin edustaja valtiopäivillä 1897.

## Lähteet
Krekenava

**Krekenava** on kauppala Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Panevėžysin kunnallispiirissä. Vuonna 2001 kauppalassa asui 2&nbsp;003 asukasta. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vesimuisti

**Vesimuisti** viittaa veden väitettyyn kykyyn muistaa tai tallentaa kristallirakenteeseensa kaikki, mitä sen ympärillä tapahtuu. Erityisesti vesimuisti-termiä käytetään silloin, kun vedellä laimennetaan aineita jopa siihen pisteeseen asti, ettei alkuperäisen aineen molekyylejä esiinny laimennuksessa, mutta veden kristallirakenne muistaa aineen. On väitetty, että vesimuistin takia homeopaattinen parannus toimisi. Vesimuisti haastaa perinteisen ymmärryksen fysikaalisesta kemiasta ja tiedeyhteisö ei ole hyväksynyt vesimuistia. Jacques Benveniste julkaisi 1988 vesimuistia puoltavan tutkimuksen *[[Nature]]ssa*. Tutkimuksen yhteydessä julkaistiin lehden toimittajan John Maddoxin huomautus, jonka mukaan lukijan tulisi "olla ottamatta kantaa" tutkimukseen ennen kuin tulokset pystytään toistamaan.

## Benvenistenin tutkimus
Benveniste oli ranskalainen immunologi, jonka tutkimus vesimuistista ja sen homeopaattisista vaikutuksista julkaistiin tärkeässä tiedelehdessä. Benvenistein ja hänen tutkimusryhmänsä Ranskan kansallisesta terveys- ja lääketutkimusinstituutista Institut national de la santé et de la recherche médicale (INSERM, French for National Institute of Health and Medical Research) laimensivat vasta-aineita veteen niin, ettei loppujen lopuksi vesiliuoksessa ollut yhtään vasta-ainemolekyyliä. Ihmisen basofiilit reagoivat kuitenkin veteen samalla lailla kuin siinä olisi ollut vasta-ainetta (yhdenlainen allerginen reaktio). Ilmiö saatiin esiin vain, kun liuosta ravistettiin voimakkaasti laimentamisen aikana. 

Benveniste ei antanut ilmiölle mitään selitystä, mutta myöhemmin sitä alettiin kutsua vesimuistiksi.

### Julkaisu ''Nature''-tiedelehdessä
Benveniste lähetti tutkimuksensa julkaistavaksi arvostettuun tiedelehteen *Natureen*. Sen toimittajat pelkäsivät, että tutkimus ymmärrettäisiin homeopatiikan tieteelliseksi todistukseksi, vaikka tutkimusta ei pystyttäisikään toistamaan. Toisaalta tutkija saattaisi olla väärässä.

Kompromissin saavuttamisen jälkeen tutkimustulokset julkaistiin *Naturessa* 30. kesäkuuta 1988 toimittajan kommentilla varustettuna: "Perustelluista syistä tutkimustuloksiin ei tulisi ottaa kantaa". Joitakin perusteellisia kemian ja fysiikan lakeja oltaisiin rikottu jos tutkimustulokset olisivat oikeassa.

## Julkaisemisen jälkeinen tutkimuksen toisto
Benveniste ja hänen tutkimusryhmänsä eivät pystyneet toistamaan koetta myöhemmin järjestetyssä valvotuissa olosuhteissa. Vesimuistia ei siis esiintynyt toistetussa kokeessa.

*Nature* julkaisi artikkelin, jossa kerrottiin epäonnistuneesta vesimuistikokeesta.

## Katso myös
* Masaru Emoto

## Lähteet
Aksel Aarre

**Aksel Nikanor Aarre** (ent. **Davidsson**; s. 5. marraskuuta 1880 Tuusula) oli suomalainen muurari ja entinen Suomen kaartin sotilas, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Helsingin punakaartin A-komppanian päällikkönä. Aarre on tunnettu osallisuudestaan Noormarkussa tapahtuneeseen niin sanottuun Koliahteen joukkomurhaan, jonka päätekijänä häntä on virheellisesti pidetty. Todellisuudessa Aarre ei kuitenkaan ollut tapahtumapaikalla.

## Sisällissodan tapahtumat
Sisällissodan sytyttyä Aarresta tuli 8. helmikuuta Porvoossa perustetun Helsingin punakaartin A-komppanian päällikkö. Vapaaehtoisista kootun osaston tarkoituksena oli puhdistaa Porvoon saaristoa sinne niin sanotun Pellingin retken jälkeen jääneistä valkoisista. Aarre oli joukkoineen Porvoossa helmikuun loppuun saakka, kunnes heidät siirrettiin lyhyen kotiloman jälkeen Tampereen kautta Satakunnan rintamalle. A-komppania saapui 8. maaliskuuta Porin pohjoispuolelle Noormarkun ruukkiin, jossa sen esikunta majoittui Eva Ahlströmin huvilaan.

Seuraavana päivänä Aarre miehineen osallistui Pomarkun taisteluun, jossa punaiset yrittivät vallata pari viikkoa aikaisemmin menettämäänsä Pomarkun kirkonkylää. Vuorokautta myöhemmin hän kävi Porin punakaartin päällikön Armas Honkasalon puheilla, joka antoi Aarrelle määräyksen tuoda 16 Noormarkussa vangittua Ahlströmin tehtaan virkailijaa kuulusteltavaksi Poriin. Aarre puolestaan määräsi tehtävään kuusi A-komppanian miestä. Matkan puolivälissä vangit yrittivät kuitenkin paeta ja heidät kaikki ammuttiin. Tapauksesta on myöhemmin yleisesti syytetty Aarretta, joka sai murhamiehen maineen, vaikka ei ollut vankisaattueen mukana. Sen sijaan hän oli antanut määräyksen ampua vangit, mikäli nämä yrittäisivät paeta. Porilaisen varatuomari Berndt Procopén oli määrä aloittaa tapauksen tutkimus, mutta se jäi kesken muuttuneen sotatilanteen vuoksi.

Sodan loppuvaiheessa Aarre jäi valkoisten vangiksi, mutta vältti teloituksen. Hän oli vangittuna Tammisaaren vankileirillä, josta onnistui kesän aikana karkaamaan. Poliisi kuitenkin sai hänet kiinni myöhemmin syyskuussa Helsingissä ja lopulta hänet asetettiin oikeuden eteen. *[[Uusi Suometar|Uuden Suomettaren]]* 12. syyskuuta julkaiseman uutisen mukaan hänet olisi pidätyksen yhteydessä ammuttu kadulla, mutta tieto on virheellinen. Joulukuun alussa Aarre ja kolme muuta A-komppanian miestä saivat kuolemantuomiot, jotka kuitenkin muutettiin 7. joulukuuta 1918 voimaan tulleen lain mukaan elinkautisiksi. Oikeudessa Aarre kertoi pitävänsä itseään ”isänmaallisena miehenä”, jonka haaveena oli aina ollut Suomen itsenäisyys. Lisäksi hän kertoi ajautuneensa rikoksiin menetettyään virkansa armeijassa ja liittyneensä myöhemmin punakaartiin työttömyyden johdosta.

## Myöhemmät vaiheet
Aarre vapautui vankilasta armahduslakien myötä 1920-luvulla, minkä jälkeen hän mahdollisesti muutti Neuvosto-Karjalaan. Vuonna 1933 suojeluskuntajärjestön julkaisema *[[Hakkapeliitta (lehti)|Hakkapeliitta]]* väitti Aarren olleen Petroskoissa joskus 1920–1930-lukujen aikana.

## Lähteet
Momentti

**Momentti** voi tarkoittaa seuraavia:

* momentti, fysiikassa useita varsinkin pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita
** momentti, erityisesti voiman momentti
* momentti, lakipykälän alakohta
* momentti, tilastotieteellinen käsite
Suosikki Super Hots

**Suosikki Super Hots** on Love Recordsin yhteinen kokoelmalevy vuodelta 1976. Levyllä esiintyy: Hurriganes, Royals, Mikko Alatalo, Wigwam, Kaseva, Rock'n'Roll Band, Paavo Maijanen, Jukka Tolonen, Tabula Rasa, Hector, Piirpauke ja Juice Leskinen.

## Kappaleet

### A-puoli
#  (Hurriganes)  
#  (Royals)
#  (Mikko Alatalo)
#  (Wigwam) 
#  (Kaseva)
#  (Rock'n'Roll Band)

### B-puoli
#  (Paavo Maijanen)
#  (Jukka Tolonen)
#  (Tabula Rasa)
#  (Hector)
#  (Piirpauke)
#  (Juice)

## Aiheesta muualla
* ''Suosikki Super Hots'' discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Mikko Markkula (shakkituomari)

**Mikko Markkula** (10. kesäkuuta 1947 – 1. maaliskuuta 2012) oli suomalainen shakkituomari. Hän kuului kansainvälisen shakkiliitto FIDE:n korotuskomiteaan, joka tarkasti shakin kansainväliseksi mestariksi pyrkivien hakemukset. Markkula työskenteli myös shakin sääntöjen parissa. Markkula toimi Suomen edustajana FIDE:ssä vuodesta 1984 alkaen. 

## Lähteet
* Mikko Markkula R.I.P. (Arkistoitu versio) FIDE 

### Viitteet
Ilkka Brotherus

**Ilkka Johannes Brotherus** (s. 15. elokuuta 1951 Kuorevesi) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja. Hän on siivousvälineitä valmistavan Sinituote Oy:n pääomistaja vuodesta 1988 ja toimitusjohtaja syksyyn 2018 asti, jolloin toimitusjohtajaksi nimitettiin hänen tyttärensä Johanna Hamro-Drotz. Sinituote Oy sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 2020.

Brotherus valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971 ja kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1976. Hän työskenteli Mestarikustannus Oy:n markkinointipäällikkönä 1977–1979 ja toimitusjohtajana 1979–1981. Brotherus oli Havi Oy:n toimitusjohtaja 1981–1985 ja Hackmanin taloustavaroiden toimitusjohtaja 1985–1988 sekä konsernin varatoimitusjohtaja 1988–1989.

Brotheruksen perhe omistaa myös kuopiolaisen paalutuskonevalmistaja Junttan Oy:n sekä Lundia Oy:n. Brotherus oli myös vuonna 2012 lopetetun talovalmistaja Finndomon pääomistaja sen loppuvaiheessa. *[[Talouselämä (lehti)|Talouselämä]]*-lehti nimesi vuonna 2012 Brotheruksen yhdeksi Suomen historian sadasta merkittävimmästä yritysjohtajasta. Vuonna 2002 hänet nimettiin vuoden liikemieheksi. Brotherus nimitettiin kunniatohtoriksi Hanken Svenska handelshögskolanin promootioseremoniassa 2019.

Brotherus toimi vuodesta 2002 Amer Sports Oyj:n hallituksen jäsenenä ja vuodesta 2013 varapuheenjohtajana vuoteen 2019 asti. Hän on myös työeläkevakuutusyhtiö Elon hallintoneuvoston puheenjohtaja. Vuosina 2002–2006 Brotherus oli YIT Oyj:n hallituksen puheenjohtajana. 

Brotherus asuu Erkylän kartanossa Hausjärvellä. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.

Sotilasarvoltaan Brotherus on reservin majuri.

## Lähteet
Pesni Družby / Ystävyyden laulut

**Pesni Družby / Ystävyyden laulut** (oik. *Песни Дружбы / Ystävyyden laulut*) on Melodija ja Love Recordsin yhteinen kokoelmalevy vuodelta 1977. Levyllä esiintyvät KOM-teatteri, Mikko Alatalo, Punainen Lanka, Agit-Prop, Anna-Riitta Minkkinen / Sinikka Sokka, Pepe Ja Paradise, G. Besedina / S. Taranenko, Jaak Joala, Pesnjary, E. Shavrina ja I. Kobzon.

## Kappaleet
### A-puoli
# Chile, Chile, Chile
# Comedienne
# Punavangin laulu
# Natalia
# Ystävyyden juna
# Niin vähän on aikaa

### B-puoli
# Grenada
# Pesnja o krovavyh tsvetah (laulu verisistä kukuista)
# Pamjati Viktora Jara (Viktor Jaran muistolle)
# Glažu v ozjora sinije (katson sinisiin järviin)
# I vnov prodolžaetsja boj (ja jälleen jatkuu taistelu)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Песни Дружбы / Ystävyyden laulut'' discogs.com -sivustolla
Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki

**Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki** on Martti "Huuhaa" Innasen äänite vuodelta 1974.

## Kappaleet
### A-puoli
# Vanhat välihousut
# Kumiteräsaappaat
# Intialainen kissanterveysetydi
# Vaahtera-valssi
# Kilpauinti kuunsillalla
# Hikiänkoski kuohuu
# Tuku-tuku lampaitani

### B-puoli
# Vanha iskelmätähti sammuu
# Karvaiset kamelit
# Saat multa kympillä kaiken
# Yövieras 
# Pitkospuut 
# Borneolaisen passipoliisin parempi huuhaa-laulu 
# Tyrvään närhet

## Aiheesta muualla
* ''Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki'' discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Katharina Kaali

**Katharina Kaali** (s. 18. heinäkuuta 1977 Helsinki) on suomalais-saksalainen näyttelijä. Kaali tunnetaan erityisesti *Türkisch für Anfänger* -televisiosarjasta ja sen pohjalta tehdystä samannimisestä elokuvasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä

**Monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä**, **CRPS** eli *Complex regional pain syndrome* (G90.5) on hermokipuihin kuuluva kiputila. Se kehittyy raajaan vamman seurauksena, ja vamma voi olla pieni. Kipu jaotellaan I- ja II-tyypin kivuksi riippuen siitä, liittyykö siihen hermovaurio vai ei. Jos mukana on hermovaurio, se kuuluu II-tyyppiin.

Usein syynä on luunmurtuma, mutta aiheuttaja voi olla myös esimerkiksi ruhje tai tuki- ja liikuntaelimistön leikkaus. Kipu alkaa yleensä vasta usean viikon kuluttua, ja sitä pahentavat raajan liikuttelu, kevytkin ihon koskettaminen ja myös stressi. Raajan autonomisen hermoston toiminta muuttuu siten että  ihon väriin ja verenkiertoon, lämpötilaan ja hikoiluun tulee muutoksia, jotka ilmenevät turvotuksena, hikoiluna ja lämmön tunteena. Myöhemmin iho sinertyy ja viilenee. Kipu kroonistuu, ellei sitä hoideta, ja voi levitä vastapuoleiseen raajaan.

CRPS:n tarkkaa patofysiologiaa ei tunneta, mutta kipeässä raajassa voidaan paikallisesti todeta erilaisten tulehdusvälittäjäaineiden kohonneita pitoisuuksia sekä keskushermostotasolla kipua vievien hermosolujen poikkeavaa toimintaa. Myös kyseisen raajan edustusalueella somatosensorisella aivokuorella voidaan todeta muutoksia terveeseen raajaan nähden. Keskushermostoon liittyviä muutoksia kutsutaan kivun sentralisoitumiseksi.

Hoidon kulmakiven muodostaa fysioterapia jonka tukena ovat on kipulääkkeet ja kivunhallinnan opettelu psykologin avustuksella. Pyrkimyksenä on sekä raajan alueen että keskushermoston uudelleenkouluttaminen. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*CRPS:n kriteerit 
*Suomen CRPS-yhdistys
Kanadan Grand Prix 2015

**Kanadan Grand Prix 2015** oli Formula 1 -sarjan seitsemäs osakilpailu kaudella 2015. Kilpailu ajettiin 7. kesäkuuta Montrealissa sijaitsevalla Circuit Gilles Villeneuven osittaisella katuradalla.

## Kilpailu
Mercedes-kaksikko Lewis Hamilton ja Nico Rosberg miehittivät eturivin aika-ajoissa.

Kimi Räikkönen oli ensimmäinen kärkikuskeista varikolla, kierroksella 26. Varikolta ulostulokierroksellaan Räikkönen spinnasi Hairpin -mutkassa. Spinnaus johtui vääristä moottorikartoista. Räikkönen joutui pysähtymään vielä toisenkin kerran kierroksella 40. Valtteri Bottas nousi Räikkösen pyörähdyksen myötä kolmanneksi. Aika-ajoissa ongelmista kärsinyt Sebastian Vettel lähti kilpailuun ruudusta 18, mutta raivasi tiensä viidenneksi. Kierroksella 46 Vettel ohitti Nico Hülkenbergin radan viimeisessä šikaanissa. Hülkenberg pyörähti mutta pystyi jatkamaan matkaansa. Autot eivät osuneet toisiinsa, eikä tilanteesta jaettu rangaistuksia. McLarenin Fernando Alonso joutui keskeyttämään kilpailun kierroksella 46 pakoputkivian takia. Kymmenen kierrosta myöhemmin hänen tallikaverinsa Jenson Button keskeytti samaan vikaan. Kierroksella 50 Romain Grosjean osui kierroksella ohitettavan Will Stevensin kanssa yhteen rikkoen takarenkaansa ja Stevensin etusiiven. Grosjean sai kolarista viiden sekunnin aikarangaistuksen. Toinen Manor-kuljettaja Roberto Merhi, joutui keskeyttämään vetoakselin hajottua kierroksella 62.

Kanadan Grand Prix'n voittoon ajoi Lewis Hamilton. Mercedeksen päivän täydensi Nico Rosbergin kakkossija. Valtteri Bottas ajoi kauden ensimmäisen palkintosijansa ollen kolmas. Räikkönen ajoi neljänneksi. Räikkösen tallikaveri Sebastian Vettel nousi viidenneksi ja niin ikään taka-alalta lähtenyt Felipe Massa nousi kuudenneksi. Venezuelalainen Pastor Maldonado sijoittui seitsemänneksi, saavuttaen kauden avauspisteensä. Kilpailu oli myös ensimmäinen, jonka Maldonado pääsi maaliin tällä kaudella. 

### Tulokset

## Sijoitukset kilpailun jälkeen
;Kuljettajien pisteet

;Valmistajien pisteet

* **Huom!**: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

## Lähteet
*Formula 1 Grand Prix du Canada 2015  Formula1.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Hyaliinirusto

**Hyaliinirusto** eli **lasirusto** on yksi elimistön rustokudostyypeistä. Sitä esiintyy aikuisella nivelrustoissa, kylkirustoissa, kurkunpäässä, henkitorvessa, keuhkoputkissa ja nenässä. Lisäksi sikiöaikana se muodostaa ensimmäisen tukirangan ja kasvuikäisillä kasvulevyt. Se toimii pääasiassa tukirakenteena, mutta nivelrusto lisäksi liukastaa nivelten liikkeitä.

## Rakenne
Hyaliinirusto koostuu enimmäkseen (yli 95 %) soluväliaineesta (engl. *extracellular matrix*) ja sen seassa harvassa olevista kondrosyyteista eli rustosoluista. Hyaliinirustossa ei ole verenkiertoa, vaan kondrosyyttien aineenvaihdunta tapahtuu soluväliaineen läpi diffuusion avulla.

Soluväliaineen koostumus:

* Kollageenit
** Runsain on II tyypin kollageeni (80 %), mutta myös VI, IX, X ja XI tyyppien kollageeneja esiintyy. Näitä kollageenityyppejä ilmenee merkittävissä määrin ainoastaan rustokudoksessa.
* Proteoglykaanit
** Pääasiallisia glykosaminoglykaaneja on kolmea tyyppiä: hyaluronaani, kondroitiinisulfaatti ja kerataanisulfaatti. Kondroitiini- ja kerataanisulfaatti liittyvät proteiineihin muodostaen proteoglykaanimonomeereja. Näistä tärkein on aggrekaani. Jokaiseen aggrekaanimolekyyliin liittyy noin 100 kondroitiinisulfaattia ja 60 kerataanisulfaattia. Molekyylin negatiivinen varaus vetää puoleensa vesimolekyylejä. Yhteen hyaluronaaniin puolestaan voi liittyä jopa 300 aggrekaanimolekyyliä, jolloin muodostuu suuria proteglykaaniaggregaatteja.
** Lisäksi esiintyy dekoriinia, biglykaania ja fibromoduliinia. Nämä eivät muodosta aggregaatteja, mutta stabiloivat soluväliainetta muutoin.
* Multiadhesiiviset glykoproteiinit
** Näihin kuuluvat mm. anneksiini A5, tenaskiini ja fibronektiini. Ne vaikuttavat kondrosyyttien ja soluväliaineen väliseen vuorovaikutukseen.
* Kudosneste (60-80 % ruston painosta)

Kondrosyytit sijaitsevat soluväliaineen seassa yksittäin tai pienissä ryppäissä. Jälkimmäinen viittaa solujen hiljattaiseen jakautumiseen, mutta ne ajautuvat toisistaan erilleen soluväliainetta muodostaessaan.

Nivelrustoa lukuun ottamatta hyaliinirustoa ympäröi tiiviin sidekudoksen muodostama kerros, perikondrium (engl. *perichondrium*).

## Toiminta
Sikiöaikana hyaliinirusto muodostaa ensimmäisen tukirangan, joka vähitellen muuttuu luuksi. Kasvuikäisellä luissa olevat kasvulevyt ovat myös hyaliinirustoa. Kasvun päätyttyä sikiöaikaisesta tukirangasta jäljelle jäävät vain nivelrustot luiden päihin. Niiden tarkoitus on liukastaa nivelten liikkeitä sekä kestää ja vaimentaa kuormitusta.

Aikuisella hyaliinirustoa esiintyy tukirakenteena myös kylkirustoissa, kurkunpäässä, henkitorvessa, keuhkoputkissa ja nenässä.

Hyaliinirusto uudistuu jatkuvasti läpi elämän, mutta iän myötä uusiutumiskyky heikkenee.

## Merkitys sairauksissa
Nivelrikossa nivelrusto haurastuu ja vaurioituu. Tarkkaa syytä tälle ei tiedetä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Solunetti: Lasirusto eli hyaliinirusto
Enrico Vidali

**Enrico Vidali** (oikealta nimeltään *Giovanni Enrico Vidali Novelli*, 1869 – 3. heinäkuuta 1937) oli italialainen näyttelijä ja mykkäelokuvien ohjaaja.

Teatterinäyttelijänä toiminut Vidali alkoi työskennellä näyttelijänä ja ohjaajana Ernesto Maria Pasqualin tuotantoyhtiölle vuonna 1912. Hänen historialliset elokuvansa *[[Spartacus (vuoden 1913 elokuva)|Spartacus]]* sekä Ubaldo Maria Del Collen kanssa kuvattu *Jone o gli Ultimi Giorni di Pompei* (”Ione, eli Pompeijin viimeiset päivät”, molemmat 1913) olivat suuria kansainvälisiä menestyksiä. Niistä jälkimmäinen aiheutti oikeusjutun Ambrosio Filmin kanssa, joka oli tehnyt samaan aikaan lähes samannimisen elokuvan. Myöhemmin Vidali ohjasi muun muassa Carolina Invernizion melodraamojen sovituksia eri tuotantoyhtiöille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Giovanni Enrico Vidali