Welsh corgi cardigan

**Welsh corgi cardigan** () on kahdesta welsh corgi -koirarodusta harvinaisempi. Se on hiukan suurempi kuin welsh corgi pembroke. Welsh corgit ovat Walesista kotoisin olevia vanhoja, lyhytjalkaisia paimenkoirarotuja.

Vuonna 2025 rotu oli Suomen 39. suosituin koirarotu ja vuosina 2021–2025 Suomessa rekisteröitiin 300–500 welsh corgi cardigania.

## Ulkonäkö

Cardigan on ruumiinrakenteeltaan pitkä ja matala, hiukan kettua muistuttava koira. Se on serkkuaan pembrokea vähän vankempi ja hyvin kestävä. Rintakehä on syvä ja vahva. Korvat ovat huomattavan suuret, pystyt ja pyöreäkärkiset. Koiran ilme on ystävällinen. Cardiganin silmät ovat tummat; ainoastaan väritykseltään sinimarmoroiduilla (blue merle) koirilla sallitaan siniset tai sinipilkulliset silmät. Purenta on leikkaava. Cardiganilla on pitkä häntä toisin kuin pembrokella, jolta häntä aikaisemmin typistettiin ja joka voi myös syntyä töpöhäntäisenä. Häntäänsä cardigan pitää matalalla. Kun koira liikkuu, häntä saattaa nousta, mutta koira ei kuitenkaan koskaan kanna sitä selän päällä.

Cardiganin turkki on keskipitkä ja kaksinkertainen. Sallitut värit ovat punainen, soopeli (mustat kärjet karvoissa), brindle (juovikas), blue merle (sinimarmoroitu) ja tricolor (kolmivärinen joko brindlein tai tan-merkein). Sinimarmoroidulla koiralla on harmaalla pohjalla epäsäännöllisiä mustia laikkuja. Tavallisesti koiralla on valkoista kaulassa, rinnassa, raajoissa, hännänpäässä, kuonossa ja vatsassa. Valkoinen ei saa olla vallitseva väri. Kirsu on aina musta.

Corgin turkki on helppohoitoinen. Tyypillisesti kahdesti vuodessa on karvanlähtöaika, jota pohjavillan irrottelu metallisella kammalla helpottaa. Karvanlähtöajan ulkopuolella turkinhoidoksi riittää silloin tällöin tapahtuva harjaus. Joskus welsh corgi -pentueeseen syntyy myös pitkäkarvaisia (niin sanottuja fluffy-) yksilöitä, joita rotumääritelmä ei hyväksy.

## Luonne ja käyttäytyminen

Monien muiden paimenkoirien tapaan cardigan on erittäin älykäs, aktiivinen rotu. Se tulee hyvin toimeen pienessäkin asunnossa ja kaupungissa, kunhan saa riittävästi liikuntaa. Yleisesti ottaen kummankin alarodun corgit ovat pirteitä, laumakeskeisiä paimenkoiria. Cardigan on luonteeltaan hiukan pembrokea harkitsevampi ja suhtautuu vieraisiin usein varauksellisesti. Tätä ei kuitenkaan luulla arkuudeksi. Cardigan on myös hyvin uskollinen ja huumorintajuinen seuralainen, joka pitää lapsista. Pembroken sanotaan olevan cardigania enemmän koko korttelin koira, mikä tarkoittaa sitä, että cardigan kiintyy vahvemmin nimenomaan omistajaansa ja tämän perheeseen kuin pembroke, joka taas ystävystyy "serkkuaan" helpommin myös muiden ihmisten kanssa.

Corgit jalostettiin alun perin mataliksi paimenkoiriksi, joita lehmät eivät yllä helposti potkaisemaan. Niillä on paimennusvaistonsa edelleen tallella, ja ne sopivat erilaisten koiraurheilulajien kuten agilityn harrastamiseen. Työkoirataustasta ominaisuuksia on enemmän jäljellä cardiganilla, ja se onkin nykyään monipuolinen harrastuskoira: sen kanssa harrastetaan koiranäyttelyiden lisäksi myös tottelevaisuuskoulutusta eli tokoa ja pelastuskoiratoimintaa. Ongelmia voi syntyä, jos cardigan yrittää "paimentaa" ihmisiä näykkimisellä, joka ei kuitenkaan ole merkki aggressiivisuudesta. Corgit ovat melko herkkiä haukkumaan, ja ne toimivat tarvittaessa myös hälyttävinä vahtikoirina.

## Alkuperä

Welsh corgien uskotaan asuneen kotiseudullaan Walesissa jo yli 3&nbsp;000 vuotta sitten. Niiden esi-isät tulivat Walesiin kelttiläisten heimojen mukana näiden massamaahanmuuton myötä noin 1200 eaa – ja samasta kantamuodosta uskotaan myös mäyräkoirien syntyneen.

Corgeja käytettiin jo varhain paimennustehtävissä, tiettävästi ainakin jo 1000-luvulla. Niitä saatettiin risteyttää paikallisten lammaskoirien kanssa monipuolisemman työkoiran aikaansaamiseksi. Mataluudesta oli karjakoiralle hyötyä, koska lyhytjalkaista paimenta lehmät eivät yltäneet helposti potkaisemaan. Corgi oli arvostettu ja monipuolinen käyttökoira, jossa oli samalla kertaa karjapaimen, tuholaistorjuja, vahtikoira ja perheen lemmikki.

Viikingit toivat ryöstöretkillään pohjoista pystykorvatyyppiä edustaneita koiria Walesiin. Näitä koiria risteytettiin alkuperäisen corgin kanssa. Cardiganissa uskotaan olevan jäljellä enemmän alkuperäistä corgia kuin pembrokessa, ja sen uskotaan myös olevan näistä kahdesta rotuna vanhempi – sekä samalla yksi kaikkein vanhimmista brittiläisistä koiraroduista. Corgit ovat melko varmasti läheistä sukua nykyisille viikinkikoirien jälkeläisille länsigöötanmaanpystykorville, mutta erilaisia näkemyksiä on ollut siitä, toivatko viikingit corgeja Walesista kotiseudulleen vai omia pohjoisia koiriaan Walesiin. Nykyään jälkimmäistä vaihtoehtoa pidetään todennäköisempänä.

1800-luvun lopulla alkoi koiranäyttelytoiminta, jota ilman koneistumisen myötä tarpeettomiksi käyneet koirat olisivat ehkä kuolleet sukupuuttoon. Vasta 1920-luvulla alettiin rodusta käyttää säännöllisesti nimitystä corgi. Pembrokea ja cardigania ei kuitenkaan vieläkään pidetty erillisinä rotuina, vaan niitä risteytettiin keskenään vuoteen 1934 asti, jolloin rodut eriytettiin toisistaan. Cardigan on ollut näistä kahdesta harvinaisempi, mutta on alkanut ottaa yleisyydessä "serkkuaan" kiinni.

### Etymologia
Erään tulkinnan mukaan rodun nimi corgi tulee kymrinkielisistä sanoista *cor* (suom. "kääpiö") ja *ci* ("koira"). Toisen teorian mukaan juurena on sana *cur*, jota nykyään käytetään halventavassa merkityksessä ("rakki" tai "piski"). Kolmannen teorian mukaan sana olisi esiintynyt alun perin muodossa *kergie* ja tarkoittaneen muinaiskeltin kielellä "koiraa". Nimi *cardigan* viittaa Walesin historialliseen kreivikuntaan Cardiganshireen.

## Terveys

Rodun keskimääräinen elinikä on vain noin 10 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Erityisesti selkäsairaudet laskevat rodun keskimääräistä elinikää. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, selkäsairaudet sekä luusto- ja nivelsairaudet. Corgeille tyypillisiä terveysongelmia ovat muun muassa kyynärnivelen inkongruenssi, lonkkaniveldysplasia, välilevyntyrä ja muutamat silmäsairaudet. Welsh corgi cardiganien PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärkuvauslausunto, selkälausunto ja silmälausunto.

Perinnöllisistä silmäsairauksista cardiganeilla esiintyy hieman kaihia, sarveiskalvohaavoja ja verkkokalvon etenevää surkastumista (PRA). Suomen cardiganeista ei ole löytynyt vielä ainoatakaan PRA-tapausta, kaihia on todettu muutamilla. Alttius PRA:lle voidaan todeta DNA-testillä.

Welsh corgi cardiganit ovat lyhytjalkaisia koiria, joka johtuu CDPA-geenimutaatiosta. Lyhyet raajat (erityisesti eturaajat) voivat olla eriasteisesti kiertyneet ja taipuneet. Lyhytraajaisille koirille mahdollisessa, ns. valgus-asennossa etutassut kääntyvät ulospäin ja ranteet taipuvat sisäänpäin. Lisäksi kyynärnivelen nivelpinnat voivat muodostua epäyhtenäisiksi (inkongruenssi). Vähintään kohtalaista kyynärnivelen inkongruenssia (Suomen Kennelliiton asteikolla 2 tai huonompi) esiintyy noin 15 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja welsh corgi cardiganeja. Inkongruenssi saattaa vaatia leikkaushoitoa. 

Luuston sairauksista toinen hyvin huolestuttava on lonkkaniveldysplasia. Vain noin 12 %:lla welsh corgi cardiganeista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A ja B), kun taas kohtalaista tai vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy 50 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D ja E). 

Welsh corgi cardiganeilla selkäsairaudet on hyvin yleisiä ja yli 10% rodun edustajista menehtyy selkäsairauteen. Rotu on kondrodystrofinen. Retrogeeni 2-FGF4 (CDDY) aiheuttaa välilevyjen varhaista rappeutumista, mikä tekee niistä alttiita vaurioille. Pitkälle edennyt rappeutuminen johtaa välilevyjen kalkkeutumiseen, joita voidaan nähdä rötgenkuvista. Välilevyntyrä voi pahimmillaan johtaa halvaantumiseen ja eutanasiaan. Periytyminen on vallitsevaa, joten välilevysairauden riski kasvaa jo yhden geenikopion myötä. Valtaosa welsh corgi cardiganeista on homotsygootteja eli kantaa kahta kopiota 12-FGF4 retrogeenistä.

Welsh corgi cardiganit ovat yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Welsh corgi cardiganin jälkeläisen luku oli 0,252. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.
## Lähteet
*Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
*Suomen Welsh Corgi Seura ry
*Cardigan Welsh Corgi Club of America 
*KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* The Cardigan Welsh Corgi Association 
* Cardigan-entusiastien kansainvälinen forum