open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Samuel-Martin Eno Belinga

**Samuel-Martin Eno Belinga** (1935 – 9. toukokuuta 2004 Yaoundé) oli kamerunilainen geologi, musikologi ja runoilija. 

Eno Belinga sai luonnontieteiden tohtorin arvon Université Paris-Sudista vuonna 1972. Hän työskenteli geologina Yaoundén yliopistossa. Hän tutki aktiivisesti Kamerunin suullista perinnettä, jota on dokumentoinut kirjassa *Ballades et chansons camerounaises* (1974). Kaikkiaan Eno Belingan tuotantoon kuuluu 173 julkaisua, joiden joukossa on esimerkiksi runoutta sekä tietokirjallisuutta afrikkalaisesta kirjallisuudesta ja musiikista. Eno Belingan vaimo oli Thérèse Baratte-Eno Belinga, joka johti Radio France internationalessa Centre de documentation africainea.

Tammikuussa 2018 Yaoundéssa avattiin Eno Belingan mukaan nimetty kirjasto.

## Lähteet
Kalle Piki

**Kalle Johannes Piki** (7. elokuuta 1890 Loimaa – 5. helmikuuta 1918 Ruovesi) oli suomalainen maanviljelijä ja suojeluskunta-aktiivi. Hän opiskeli muun muassa Salon maamieskoulussa ja ryhtyi viljelemään Loimaan Puujalkalassa sijaitsevaa sukutilaansa 1910-luvun alussa. Huhtikuussa 1917 Piki oli perustamassa Loimaan suojeluskuntaa, joka oli Harjavallan ohella ensimmäinen Suomessa perustettu suojeluskunta. Hän toimi myös sen ensimmäisenä päällikkönä. 

Marraskuussa 1917 Piki johti suojeluskuntalaisten joukkoja Loimaalla käydyssä Vesikosken kahakassa. Loimaan työväen järjestyskaarti vangitsi Pien, ja kuljetti hänet Humppilaan, josta Piki kuitenkin onnistui pakenemaan. Hän siirtyi Pohjanmaalle, jossa osallistui talven aikana Vimpelin ja Vöyrin sotakoulujen kursseille. Sisällissodan sytyttyä Piki oli aluksi mukana Ylistaron valtauksessa ja Kristiinankaupungin taistelussa ja ehti osallistua myös Vilppulan taisteluihin ennen kaatumistaan ryhmänjohtajana Ruoveden taistelussa 5. helmikuuta. Hän kuoli haavoittuneena Ruoveden kunnallissairaalassa.

Piki haudattiin Kanta-Loimaan kirkon viereen sodan päättymisen jälkeen 17. toukokuuta suurissa sankarihautajaisissa yhdessä Mikko Nahin (s. 1893) ja Erkki Kivirikon (s. 1898) kanssa. He olivat ainoat sisällissodassa valkoisten puolella kaatuneet loimaalaiset. Varsinaisen hautausmaan sijaan yhteishauta sijoitettiin arvokkaalle paikalle kirkon etuoven tuntumaan. Vuonna 1921 haudalle pystytettiin kuvanveistäjä Yrjö Liipolan suunnittelema *Vapaussodan sankaripatsas*.

## Lähteet
Fohström

**Fohström** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Alma Fohström (1856–1936), laulaja (koloratuurisopraano)
* Elin Fohström (1868–1949), laulajatar (sopraano)
* Elsa Fohström (1875–1952), taidemaalari
* Ossian Fohström (1870–1952), sellotaiteilija ja opettaja
No quarter (täsmennyssivu)

**No quarter** tarkoittaa seuraavia:
*No quarter, sodankäyntiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa että sotavankeja ei oteta
*No Quarter, brittiläisen Led Zeppelin -yhtyeen kappale
***No Quarter*, Jimmy Pagen ja Robert Plantin julkaisema livealbumi
*No Quarter, Wolfenstein: Enemy Territory -videopelin modifikaatio
Miiko Toiviainen

**Miiko Toiviainen** (s. 1989) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Teatteri Takomossa, Peacock-teatterissa ja improvisaatioryhmä Stella Polariksessa.

Toiviainen on opiskellut Madetojan musiikkilukiossa ja Teatterikorkeakoulussa. Hänellä on lisäksi maisterintutkinto Mountview Academy Of Theatre Arts -korkeakoulusta Lontoosta. Vuonna 2018 hänet valittiin Vuoden nuoreksi lausujaksi. Hänet palkittiin Vuoden teatterinäyttelijänä 2019.

Toiviainen on transmies.

## Filmografia

## Lähteet
No quarter

**No quarter** on sodankäyntiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa että sotavankeja ei oteta, toisin sanoen kaikki kiinni saadut vastapuolen sotilaat surmataan. Menettely kiellettiin Haagin sopimuksessa vuonna 1907. Tunnettuja esimerkkejä no quarter -käskyn soveltamisesta ovat Oliver Cromwellin johtama Droghedan valtaus Irlannissa vuoden 1649 sotaretkellä sekä Kraatterin taistelu Yhdysvaltain sisällissodassa. 

## Lähteet
Suolakeksi

**Suolakeksi** on kuiva, yleensä vehnästä valmistettu suolainen pikkupurtava, jolle levitetään yleensä jokin päällinen. Suolakeksit ovat yleensä sokerittomia ja vähäkalorisia, ja ne sisältävät joskus paljon kuituja. Suolakeksin proteiinipitoisuus on yleensä korkeampi kuin muuntyyppisissä kekseissä.

Suolakeksien valmistuksessa nostatuksen jälkeen taikinalevyt kerrostetaan ja leikataan liukuhihnalla ohuiksi paloiksi. Suolakeksi on yleensä 5 × 5 senttimetrin levyinen ja neljän millimetrin paksuinen, ja sen pinnassa on yhdeksän reikää, joilla estetään kuplanmuodostus. Seuraavaksi keksit suolataan ja paistetaan ensin 2,5–3 minuutin ajan 300 celsiusasteen lämpötilassa ja sen jälkeen vielä 250 asteen lämpötilassa. Paistamisen jälkeen suolakeksien vesipitoisuus on vain noin 2,5 prosenttia, minkä ansiosta ne ovat rapeita ja säilyvät pitkään. Lopuksi keksit pinnoitetaan joskus öljyllä.

Suolakeksi eroaa voileipäkeksistä siinä, että paistamisen jälkeen suolakeksissä tapahtuu emäksinen reaktio, joka vaikuttaa keksin makuun, rakenteeseen ja pintaan.

## Lähteet
Lasse Makkonen

**Lasse Makkonen** (s. 1953 Helsinki) on suomalainen tutkija. Hän toimi Teknologian tutkimuskeskuksen johtavana tutkijana ja on Helsingin yliopiston meteorologian dosentti. Hän on kirjoittanut yli 250 tieteellistä julkaisua ja on toiminut vertaisarvioijana sadalle eri tieteelliselle lehdelle.

Makkonen on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1977 ja tohtoriksi vuonna 1985. Hän on työskennellyt muun muassa tutkijana Kanadan kansallisessa tutkimuskeskuksessa National Research Council of Canadassa, vierailevana professorina Albertan yliopistossa ja Hokkaidon yliopistossa sekä tutkijana Merentutkimuslaitoksessa. Hän on työskennellyt Teknologian tutkimuskeskuksessa vuodesta 1985.

Makkonen on julkaissut yli sata kansainvälisesti referoitua artikkelia, joista suurimmassa osassa hän on ainoa tai ensimmäinen tekijä. Makkonen on keksijänä yhdessätoista patentissa.

Lasse Makkosen isä oli professori Olli Makkonen.

## Tieteellinen tuotanto
Makkosen tieteellisen tuotannon valtaosa käsittelee jäätä. Hän on ratkaissut kuuluisan, sataviisikymmentä vuotta vanhan, tieteellisen kiistan siitä, miksi jään pinnalla on ohut nestemäinen kalvo sekä kehittänyt menetelmiä jään kitkan ja adheesion määrittämiseksi,. Makkosen jäähän liittyvät teoriat ovat saaneet osakseen julkisuutta, erityisesti silloin kun hänen jääpuikkoja koskevaan teoriaansa, viitattiin bestsellerissä Lumen taju.
 
Makkosen jäätutkimusten tärkeä sovellutus on rakenteisiin kertyvän jään määrän arviointi. Tällä on suuri merkitys rakenteiden mitoittamisessa, laivojen ja lentokoneiden turvallisuudessa sekä tuulivoimaloiden toimivuuden takaamisessa. Asian taloudellista merkitystä kuvaa se, että vuonna 2000 Makkonen oli asiantuntijatodistajana Yhdysvalloissa pidetyssä kahden miljardin dollarin korvausvaatimuksia käsittelevässä oikeuskäsittelyssä koskien jään aiheuttamaa voimalinjojen tuhoutumista.
  
Makkoselle myönnettiin vuonna 2015 The Masoud Farzaneh Award hänen ansioistaan voimajohtojen jääkuormien arviointimenetelmien kehittämisessä.

Merkittävä osa Makkosen tieteellisestä tuotannosta on kuitenkin poikkitieteellistä. Hän on esimerkiksi osallistunut ilmastonmuutokseen liittyvien ääritilanteiden yleistymisen tutkimuksiin sekä siihen liittyvien ääriarvoanalyysimenetelmien kehittämiseen,. Tässä yhtenä alueena on kvantiilien määrittämiseen liittyvä tilastomatematiikka ja tärkeinä sovellutuksina rakenteiden oikea mitoitus luonnonkuormia vastaan sekä mikroskooppisten virheiden vaikutus materiaalien lujuuteen.
  
Makkonen on tehnyt myös olomuodonmuutokseen, ja pintafysiikkaan liittyvää perustutkimusta, merkittävimmät tulokset ovat kitkan syyn selittäminen, sekä pinnalla olevan pisaran liikkumisen mallintaminen,. Viimeksi mainittuun liittyy pisaran kontaktikulmaa kuvaavan kaksisataa vuotta vanhan Youngin yhtälön uudelleen tulkinta .

## Lähteet
Harmaaposkinunna

**Harmaaposkinunna** (*Nonnula frontalis*) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. Toisinaan sen katsottaan kuuluvan samaan lajiin rusolakkinunnan (*Nonnula ruficapilla*) kanssa.

## Koko ja ulkonäkö
Harmaaposkinunna voi kasvaa 24&ndash;25 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Harmaaposkinunnan päälaki, kurkku ja rinta ovat väriltään punaruskeat. Lajin silmien ympärystä ja posket ovat harmaat, selkä ja siivet ruskeat. Vatsa vaalenee alaperää kohden kellertävästä valkoiseksi. Linnun nokka on pitkähkö, hieman alaspäin kaartuva ja väriltään siniharmaa. 

## Levinneisyys ja elinympäristö
Harmaaposkinunna levinneisyysalue ulottuu Panamasta Kolumbian pohjoisosaan. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reuna-alueet ja tiheiköt. Laji liikkuu usein yksittäin, mutta voi liittyä sekaparviksi muurien kanssa. Harmaaposkinunna syö hyönteisiä, niiden toukkia ja hämähäkkejä. Linnun pesimäkausi kestää helmikuulta heinäkuulle.

## Lähteet
Anthony Fauci

**Anthony Stephen Fauci** (s. 24. joulukuuta 1940 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen immunologi, joka on toiminut National Institutes of Healthin alaisen kansallisen allergia- ja infektiotautien instituutin pääjohtajana marraskuusta 1984 lähtien.

Hän kuuluu 2019–2020 koronaviruspandemian yhteydessä perustettuun Valkoisen talon koronavirustyöryhmään. Faucille ja eräille muille korona-aikana keskeisissä tehtävissä olleille oli valtion taholta järjestetty turvatoimia, sillä esimerkiksi Fauci sai tappouhkauksia. Presidentiksi tullessaan Donald Trump perui turvatoimet lähes ensitöikseen.

Faucin isovanhemmat muuttivat Italiasta Yhdysvaltoihin 1900-luvun vaihteessa.

## Kunnianosoituksia

*  Presidential Medal of Freedom (USA, 2008)
*  Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2020)
*  Nousevan auringon ritarikunta (Japani, 2023)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Paul Pisk

**Paul Amadeus Pisk** (16. toukokuuta 1893 Wien – 12. tammikuuta 1990 Los Angeles) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.

Pisk sai tohtorinarvon musikologiassa Wienin yliopistosta vuonna 1916. Häntä oli opettanut Guido Adler. Tämän jälkeen hän opiskeli orkesterinjohtoa Wienin keisarillisessa musiikin ja esittävien taiteiden akatemiassa, josta valmistui vuonna 1919. Hänen opettajiinsa akatemiassa kuului Franz Schreker. Pisk sai myös yksityisopetusta Arnold Schönbergiltä vuosina 1917–1919. Hän itse työskenteli musiikkipedagogina ja -toimittajana Itävallassa 1920–1930-luvuilla. Hän oli mukana perustamassa International Society for Contemporary Musicia (ISCM). Hän toimi myös pianistina, johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä Schönbergin Yksityisten musiikkiesitysten seurassa.

Vuonna 1936 Pisk muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti uudessa asuinmaassaan Redlandsin yliopistossa ja vuosina 1951–1963 Texasin yliopistossa, Austinissa. Tämän jälkeen hän toimi vielä vierailevana professorina Washington University in St. Louisissa vuoteen 1972 saakka. Pisk työskenteli myös musiikkikriitikkona ja oli mukana laatimassa musiikin teorian kirjaa *A History of Music and Musical Style*. Vuonna 1966 Piskin kollegat julkaisivat Piskin kunniaksi kokoelman *Paul A. Pisk: Essays in his Honor*. Pisk sai vuonna 1967 Wienin yliopistosta kultaisen tohtorindiplomin. American Musicological Society jakaa hänen mukaansa nimettyä palkintoa.

Piskin teoksiin kuuluu esimerkiksi vuoden 1925 jousikvartetto (op. 8), joka toi säveltäjälle Wienin kaupungin sävellyspalkinnon. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa näyttämö-, orkesteri-, piano- ja kuoroteoksia.

## Lähteet
Lauda (lentoyhtiö)

**Lauda**  oli itävaltalainen halpalentoyhtiö, joka oli Ryanairin tytäryhtiö vuodesta 2019. Ryanair ilmoitti heinäkuussa 2020 lakkauttavansa Laudan vuoden loppuun mennessä ja siirtävänsä sen toiminnan uudelle maltalaiselle tytäryhtiölle, Lauda Europelle. Yhtiö lopetti toimintansa 19. lokakuuta 2020.

## Historia
Yhtiö perustettiin vuonna 2004 nimellä Amira Air. Niki Lauda hankki yhtiön vuonna 2016 ja antoi sille uudeksi nimeksi Laudamotion. Laudawings hankki tammikuussa 2018 Niki Laudan alun perin vuonna 2003 perustaman Niki-lentoyhtiön, jonka aiempi omistaja Airberlin oli mennyt konkurssiin. Nikin lentokoneet ja reitit siirrettiin Laudamotion-nimen alle.

Ryanair tiedotti maaliskuussa 2018 hankkivansa Laudamotionista 24,9 prosentin osuuden. Se nosti omistusosuuttaan 75 prosenttiin elokuussa 2018 ja ilmoitti tammikuussa 2019 hankkineensa Laudan kokonaan omistukseensa. Yhtiön nimeksi tuli maaliskuussa 2019 pelkkä Lauda, joskin virallisissa asiakirjoissa se oli edelleen muodossa Laudamotion GmbH.

Ryanairin omistuksessa Laudan oli tarkoitus jatkaa Airbus A320 -koneiden käyttäjänä, vaikka Ryanair ja kaikki muut sen tytäryhtiöt käyttivät Boeing 737 -koneita. Sen laivaston oli tarkoitus kasvaa 30 koneeseen kesään 2020 mennessä. Kesällä 2020 Ryanairin toimitusjohtaja Michael O’Leary kertoi kuitenkin, että yhtiö aikoi peruuttaa Laudan A320-koneiden tilaukset ja korvata sen käyttämät koneet 737-koneilla seuraavien vuosien aikana. Kesäkuusta 2020 lähtien Lauda ei enää lentänyt lentoja omilla tunnuksillaan, vaan liikennöi Ryanairin lentoja sen tunnuksilla.

Ryanair ilmoitti heinäkuussa 2020 lakkauttavansa Laudan ja siirtävänsä sen toiminnan uudelle maltalaiselle tytäryhtiölle, Lauda Europelle. Päätöksen syynä oli Itävallan verotus, joka Ryanairin mukaan esti Laudaa menestymästä potentiaalinsa mukaisesti. Yhtiö lopetti toimintansa 19. lokakuuta 2020.

## Laivasto

Toimintansa aikana Lauda käytti seuraavia lentokoneita:

* 33 Airbus A320-200
* 4 Airbus A321-200

## Lähteet
Elogi

**Elogi** ( < ) on ylistys, ylistyspuhe. Roomalaisilla elogium merkitsi muun muassa hautakiviin ja kuvapatsaisiin kaiverrettuja kirjoituksia. Niitä on koottuna teoksessa *Corpus inscriptionum latinarum* (I osa). Myöhemmin se yleensä merkitsi ylistystä tai ylistyspuhetta. Ranskalaisessa kirjallisuudessa kehittyi erityinen laji elogeja, joilla tarkoitettiin kuuluisien miesten luonnekuvauksia. Tämä kirjallisuuden laji syntyi Ludvig XIV:n aikakaudella, jolloin Ranskan akatemiassa tuli tavaksi elogin muodossa kunnioittaa edeltäjän muistoa. Elogi-kokoelman on julkaissut Bernard le Bovier de Fontenelle (1731) ja Georges Cuvier (*Recueil d'eloges historiques*, 1819).

## Lähteet
Agorakritos

**Agorakritos** (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Parokselta ja toimi noin vuosina 440–428 eaa.

Agorakritos oli kuvanveistäjämestari Feidiaan oppilas, Pausaniaan mukaan tämän suosikkioppilas. Feidiaan kerrotaan jopa signeeranneen osan teoksistaan oppilaansa nimellä. Agorakritoksen ajoitus tunnetaan Plinius vanhemmalta, joka ajoitti hänet 85.–88. olympiadeille.

Antiikin lähteissä mainitaan vain neljä Agorakritoksen teosta. Nämä ovat Zeuksen ja Athene Itonian patsaat Athenen temppelissä Ateenassa; patsas, todennäköisesti Kybelen patsas, Suuren jumalattaren temppelissä Ateenassa; sekä Nemesiksen patsas Rhamnuksen Nemesiksen temppelissä.

Viimeksi mainitusta veistoksesta on ollut paljon keskustelua. Pliniuksen kuvauksen mukaan Agorakritos kilpaili Alkameneen kanssa Afroditen patsaan teossa. Puolueelliset ateenalaiset valitsivat voittajaksi maanmiehensä Alkameneen. Häviölle jäänyt Agorakritos muutti tekemänsä Afroditen Nemesikseksi ja myi patsaan Rhamnukseen sillä ehdolla, ettei sitä pystytettäisi Ateenaan.

Pausanias sen sijaan ei mainitse Agorakritosta lainkaan Rhamnuksen Nemesiksen yhteydessä, vaan sanoo veistoksen olleen Feidiaan teos, joka olisi tehty persialaisten tuomasta paroslaisen marmorin kappaleesta, joka oli tarkoitettu näiden voitonmerkkiä varten. Tämä versio on hylätty sillä perusteella, että veistos oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista, ja lisäksi Pausaniaan kertomus sopii hieman liian hyvin Nemesiksen rooliin koston henkilöitymänä. Strabonilla, Johannes Tzetzeellä, Suidaksella ja Fotioksella esiintyy patsaan tarinasta vielä erilaisia versioita. Pliniuksen versio on arvioitu pääpiirteissään oikeimmaksi. Usein pohdittu kysymys on ollut, millä tavalla Afroditen patsas muutettaisiin Nemesikseksi.

## Lähteet
Alkamenes

**Alkamenes** (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:

* Alkamenes tai Alkmenes (700-luku eaa.), Spartan kuningas n. 740–700 eaa.
* Alkamenes (toimi n. 444–400 eaa.), kuvanveistäjä
* Alkamenes (toimi 412 eaa.), sotapäällikkö

## Lähteet
Alkamenes (kuvanveistäjä)

**Alkamenes** (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli oletettavasti kotoisin Ateenasta ja toimi noin vuosina 444–400 eaa.

## Elämä ja ura

Alkamenes oli kuvanveistäjämestari Feidiaan oppilas ja näistä kuuluisin. Plinius vanhempi mainitsee hänet ateenalaisena. Suidas puolestaan kutsuu häntä lemnoslaiseksi, minkä on joskus tulkittu viittaavan siihen, että hän olisi voinut olla ateenalainen *[[klerukhia|klerukhos]]*-siirtokuntalainen Lemnoksella. Toisaalta kyseinen kohta on joskus luettu niin, että se voisi viitata Lemnoksen sijasta Ateenan Limnaihin. Tätä tulkintaa tukisi se, että Alkameneen tiedetään tehneen Dionysoksen patsaan Lenaioniin, joka sijaitsi Limnaissa.

Alkameneen ajoitus tunnetaan Pliniukselta, joka sijoitti hänet 84.–95. olympiadeille. Ajoituksen vahvistaa Pausanias, joka ajoittaa Praksiteleen (n. 364 eaa.) kolmanteen sukupolveen Alkameneen jälkeen.

## Teokset

Feidiaan koulukunnalle tyypillisesti Alkamenenes teki erityisesti jumalten patsaita. Veistoksissaan Alkamenes ei jäljitellyt Feidiasta aivan samassa määrin kuin esimerkiksi tämän toinen oppilas Agorakritos. Pausanias piti Alkamenesta toiseksi parhaana kuvanveistäjänä heti Feidiaan jälkeen.

Antiikin lähteissä Alkameneen teoksiksi mainitaan:

* *Puutarhojen Afrodite*. Alkameneen tunnetuin ja kauneimmaksi kehuttu teos oli Afroditen patsas, jota kutsuttiin sijoituspaikkansa mukaan ”Puutarhojen Afroditeksi” (). Feidiaan kerrotaan viimeistelleen kyseisen veistoksen. Erityisesti ihailtiin patsaan poskia, käsiä ja rintoja. Usein on ajateltu, että kyseessä oli sama Afrodite, jolla Alkamenes voitti Agorakritoksen kilpailussa. Tälle ei ole suoraa tukea, ja lisäksi Plinius mainitsee Alkameneen voittaneen enemmän ateenalaisten puolueellisuuden kun veistoksen itsensä vuoksi.
* Areen patsas Ateenan Areen temppelissä.
* Dionysoksen patsas Ateenan Lenaionissa.
* Hefaistoksen patsas, joka esitti jumalan rampuuden kuitenkaan antamatta vaikutelmaa epämuodostuneisuudesta.
* Asklepioksen patsas Mantineiassa.
* Kolmimuotoinen Hekate, ensimmäinen lajissaan, sekä Prokne Ateenan Akropoliilla.
* Viisiottelun voittajaa esittänyt patsas.
* Athenen ja Herakleen suurikokoiset patsaat, jotka Thrasybulos pystytti Herakleen temppeliin Thebassa vuonna 403 eaa. sen jälkeen, kun kolmenkymmenen tyrannin hallinto kukistettiin. Nämä ovat Alkameneen viimeiset tunnetut teokset.

Pausaniaan mukaan Alkamenes olisi tehnyt myös Olympian Zeuksen temppelin länsipään päätykolmiokoristelut, jotka esittivät kentauromakhiaa. Nykyisin kyseiset veistokset laitetaan kuitenkin Olympia-mestariksi kutsutun kuvanveistäjän nimiin. Johannes Tzetzes kertoo nykyisin kyseenalaistetun tarinan, jonka mukaan Alkamenes ja Feidias olisivat kilpailleet Athenen patsaan teossa, ja ateenalaiset olisivat suosineet aluksi Alkameneen versiota sen hienostuneen viimeistelyn vuoksi, mutta patsaiden pystyttämisen jälkeen muuttaneet mieltään.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Riharda Vāgnera iela

**Riharda Vāgnera iela** on katu Riian vanhassakaupungissa. Iela tarkoittaa latviaksi katua ja Riharda Vāgnera on saksalaisen säveltäjän Richard Wagnerin nimen latviankielisen kirjoitusasun (*Rihards Vāgners*) genetiivimuoto. Riharda Vāgnera iela alkaa Kalku ielan risteyksestä ja päättyy Teātra ielan risteykseen. Katu on 195 metriä pitkä. 

Riharda Vāgnera iela, alkuperäiseltä nimeltään **Lielā Ķēniņa iela** (”Suuri kuningaskatu”), on rakennettu 1500-luvulla sen jälkeen, kun maavallit rakennettiin kaupungin uuteen osaan. Vuonna 1941 kadun nimeksi muutettiin **Komunālā iela** (”Yhteisökatu”). Vuosiksi 1942–1944 se sai takaisin historiallisen nimensä Lielā Ķēniņa iela, kunnes vuonna 1944 se nimettiin uudelleen Komunālā ielaksi. Nykyisen nimensä Riharda Vāgnera iela sai vuonna 1987.

Katu on nimetty säveltäjä Richard Wagnerin mukaan, joka oli toiminut kapellimestarina kadun varrella sijainneessa Riian oopperassa. Wagner siirtyi vuonna 1837 kapellimestariksi tuolloin Venäjän keisarikunnnassa sijainneeseen Riikaan, jossa hän myös kirjoitti ja sävelsi *[[Rienzi]]*-oopperan kaksi ensimmäistä näytöstä. Sittemmin Latvian kansallisoopperan talo rakennettiin muualle.

## Katuyhteydet
Riharda Vagneran katu on yhteydessä seuraaviin katuihin:
* Kaļķu iela
* Gleznotāju iela
* Mucenieku iela
* Teātra iela
Feidias nuorempi

**Feidias nuorempi** (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla.

Feidias nuorempi oli tunnetumman kuvanveistäjämestari Feidiaan poika. Hän teki yhdessä veljensä Ammonioksen kanssa suurikokoisen veistoksen, joka esitti istuvaa apinaa. Se on nykyisin Musei Capitolinissa Roomassa. Veistoksen jalustassa on piirtokirjoitus , ”Feidias ja Ammonios, kumpikin Feidiaan poikia, tekivät [tämän]”.

## Lähteet
Feidias (täsmennyssivu)

**Feidias** (, ) voi viitata seuraaviin:

* Feidias (n. 480–432 eaa.), antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä
* Feidias nuorempi (400-luku eaa.), antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä
* Feidias Syrakusalainen (300–200-luku eaa.), antiikin kreikkalainen tähtitieteilijä, Arkhimedeen isä
* 4753 Phidias, pikkuplaneetta
Kolotes Paroslainen

**Kolotes Paroslainen** (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Paroksen kaupungista ja toimi vuoden 444 eaa. tienoilla.

Kolotes oli kuvanveistäjämestari Feidiaan oppilas. Hänen ajoituksensa tunnetaan Plinius vanhemmalta, joka ajoitti hänet 84. olympiadille. Kolotes avusti Feidiasta Olympian Zeuksen temppelin suurikokoisen, kullasta ja norsunluusta tehdyn Zeuksen kuvapatsaan valmistamisessa. Hän teki Eliiseen myös muita töitä samoista materiaaleista. Häntä ylistettiin erityisesti tekemistään filosofien patsaista.

## Lähteet
Kolotes

**Kolotes** (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:

* Kolotes Lampsakoslainen (200-luku eaa.), epikurolainen filosofi; tunnetuin samannimisistä
* Kolotes Paroslainen (400-luku eaa.), kuvanveistäjä
* Kolotes Teoslainen (400/300-luku eaa.), taidemaalari
Myron

**Myron** () voi viitata seuraaviin:

* Myron Ateenalainen (toimi 596/595 eaa.), kotikaupunkinsa politiikkaan osallistunut
* Myron Eleutherailainen (n. 500–440 eaa.), kuvanveistäjä
* Myron Prieneläinen (n. 200-luku eaa.), historioitsija
* Myron Sikyonlainen (600-luku eaa.), Sikyonin tyranni ja Olympian kisojen 648 eaa. voittaja
* Myron (1. vuosisata eaa.), yksi Mithridates VI:n kenraaleista

* Pyhä Myron Kyzikoslainen (k. n. 251), pappi ja marttyyri
* Pyhä Myron Kreetalainen (n. 250–350), Kreetan piispa
* Pyhä Myron Kreetalainen (k. 1793), räätäli ja uusmarttyyri

* *[[Myron (suku)|Myron]]*, vesivaletarhakäärmeiden suku

## Lähteet
Olympia-mestari

**Olympia-mestari** oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän toimi noin vuosina 470–457 eaa. Kuvanveistäjän oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hänet tunnetaan töistään Olympiassa.

Olympia-mestaria pidetään yhtenä merkittävimmistä klassisen kauden kuvanveistäjistä. Hän teki Olympian Zeuksen temppelin julkisivun keskeisimmät veistoskoristelut. Niihin kuuluvat erityisesti temppelin länsi- ja itäpään päätykolmioveistokset sekä metoopit. Länsipään päätykolmioveistokset esittivät kentauromakhiaa. Ryhmän keskellä oli tyyni ja vaikuttava, kätensä kohottanut Apollon. Itäpään päätykolmioveistokset esittivät puolestaan Pelopsin ja Oinomaoksen kilpa-ajoja, ja naoksen ulkoseinällä pronaoksessa ja opisthodomoksessa olleet metoopit Herakleen urotöitä.

Olympia-mestarin tyyli on omaperäinen ja yhdistelee taitavasti doorilaisia ja joonialaisia aineksia. Kuvanveistäjän henkilöys on ollut suuri arvoitus, ja hänen taustastaan on ollut erilaisia teorioita. Usein häntä on ehdotettu alkuperältään doorilaiseksi ja peloponnesoslaiseksi, mahdollisesti argoslaiseksi. Toisaalta häntä on ehdotettu myös joonialaiseksi, mahdollisesti paroslaiseksi. Joskus mestarin nimiin laitetuista veistoksista on erotettu eri tyylejä, niin että ne olisi tehnyt useampi kuvanveistäjä. On mahdollista, että mestarilla oli useita apulaisia. Erään ehdotuksen mukaan kuvanveistäjä olisi ollut kotoisin Spartasta, ja hänellä olisi ollut muita lakonialaisia sekä aiginalaisia ja argolislaisia avustajia.


Tiedosto:Stymphalos metope Olympia Louvre MA717a.jpg|Athene, Zeuksen temppelin metoopeista.
Tiedosto:Stymphalos metope Olympia Louvre MA717b.jpg|Herakles temppelin metoopeista.
Tiedosto:Stymphalos metope Olympia Louvre MA717AC.jpg|Stymfaloksen linnut -metooppia.
Tiedosto:Bull metope Olympia Louvre MA716.jpg|Herakles ja Kreetan härkä -metooppia.
Tiedosto:Nemean lion Olympia Louvre Ma718.jpg|Nemean leijona temppelin metoopeista.
Tiedosto:Particular of the Zeus' temple, Frontone west, Olimpia.jpg|Kentauri ja lapiitti, temppelin länsipään päätykolmiosta.
Tiedosto:Particular of the Zeus' temple, frontone est, Olimpia.jpg|Oinomaos, Zeus ja Pelops, temppelin itäpään päätykolmiosta.
Tiedosto:Zeus' temple,Particular of the frontone est, Olimpia, diviner.jpg|Ennustaja, temppelin itäpään päätykolmiosta.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Paionios

**Paionios** (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:

* Paionios Efesoslainen (n. 420–380 eaa.), arkkitehti
* Paionios Mendeläinen (toimi n. 430–420 eaa.), kuvanveistäjä
* Paionios (toimi 54 eaa.), reettori

## Lähteet
Paionios Mendeläinen

**Paionios Mendeläinen** (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Mendestä ja toimi noin vuosina 430–420 eaa.

Paionioksen henkilöhistoriasta ei tiedetä juuri mitään. Töidensä perusteella hän oli kuitenkin aikanaan varsin merkittävä kuvanveistäjä. Paionios tunnetaan erityisesti Niken patsaasta, *[[Paionioksen Nike]]stä*, jonka Naupaktoksen messenialaiset omistivat Olympialle. Se juhlisti messenialaisten vuonna 426 eaa. saavuttamaa sotavoittoa. Veistos on löydetty ja se on nykyisin sijoitettu Olympian arkeologiseen museoon.

Pausaniaan mukaan Paionios olisi tehnyt myös Olympian Zeuksen temppelin itäpään päätykolmioveistokset, siinä missä länsipään veistokset olisi tehnyt Alkamenes. Nykyisin kyseiset veistoskoristelut laitetaan kuitenkin Olympia-mestariksi kutsutun kuvanveistäjän nimiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Polykles

**Polykles** (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:

* Polykles (toimi n. 370 eaa.), kuvanveistäjä
* Polykles (toimi n. 155 eaa.), kuvanveistäjä
Polymedes Argoslainen

**Polymedes Argoslainen** (; 600/500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti arkaaisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Argoksesta ja toimi noin vuosina 610–580 eaa.

Polymedes oli Ageladaan ohella merkittävimpiä argoslaisen kuvanveiston edustajia. Hänet tunnetaan Delfoista löydettyjen *[[Kleobis ja Biton -kurokset|Kleobis ja Biton -kurosten]]* veistäjänä toisen kuroksen jalustassa olevan piirtokirjoituksen ansiosta. Veistokset ovat nykyisin esillä Delfoin arkeologisessa museossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jever

**Jever** on kaupunki Frieslandin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksan luoteiskolkassa.

## Maantiede
Jever sijaitsee Friisian historialliseen alueeseen kuuluvalla niemellä lähellä Pohjanmeren rantaa noin 15 kilometriä Wilhelmshavenista länsiluoteeseen. Etäisyys Bremenistä on noin 80 kilometriä luoteeseen ja Hampurista noin 140 kilometriä länteen. Jeverin lähimmät naapurikaupungit ovat Schortens kaakossa ja Wittmund lännessä.

## Historia
Jeverin seudulla asui roomalaisvallan aikana oletetusti khaukeja. Ruhtinas Harioldin myötä seudulle saapui tanskalaisia 820-luvulla. Runoteos *Kudrun* kertoo tanskalaisvallan ajasta Pohjanmeren rannoilla. 900- ja 1000-luvuilla Jever oli satamapaikka, josta lienee käyty kauppaa kaukanakin: sikäläisiä kolikoita on löydetty Suomenlahdesta ja Wartasta. Jever oli aikoinaan nykyistä lähempänä merenrantaa, sillä Pohjanmerestä työntyi kohti etelää Harlebucht, merenlahti joka vallattiin maatalousmaaksi 1500-luvun puolivälistä alkaen.

Jeveriä ja muuta Friisiaa eivät hallinneet keskiaikana ruhtinaat, vaan alueen asukkaat valitsivat päällikkönsä itse. Viimeisen päällikön, Edo Wiemken nuoremman (1454–1511) tytär Maria von Jever (1500–1575) myönsi Jeverille kaupunkioikeudet 1536. Marian kuoleman jälkeen Jeveristä tuli osa Oldenburgin kreivikuntaa. Ensimmäinen oldenburgilainen kausi päättyi 1667, minkä jälkeen kaupunki kuului eksklaavina Anhalt-Zerbstin ruhtinaskuntaan aina vuoteen 1793. Vuosina 1793–1818 Jever oli vuoroin venäläisten, ranskalaisten ja hollantilaisten vallassa. Sen jälkeen kaupunki kuului Oldenburgin suurherttuakuntaan ja edelleen Oldenburgin vapaavaltioon, joka purettiin 1946.

## Talous ja liikenne
Jever on paikallisesti merkittävä työpaikkakeskittymä, jonka keskeisiä elinkeinoja ovat pienteollisuus, kaupankäynti ja matkailu. Yksittäisistä yrityksistä tunnetaan eritoten Friesischen Brauhaus zu Jever, joka panee Jever-nimisiä oluita. Perus- ja keskiasteen oppilaitokset työllistävät runsaasti. Kaupungissa toimii muun muassa Maria von Jeverin vuonna 1573 perustama Mariengymnasium Jever. Koulussa on pyöreästi tuhat oppilasta ja sata opettajaa.

Jeverin rautatieasemalla operoi yksityinen NordWestBahn. Lähin moottoritie on Bundesautobahn 29.

## Lähteet ja viitteet

## Aiheesta muualla
*Jever, Ala-Saksi, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Schortens

**Schortens** on kaupunki Frieslandin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksan luoteiskolkassa.

## Maantiede
Schortens sijaitsee Friisian historialliseen alueeseen kuuluvalla niemellä lähellä Pohjanmeren rantaa kymmenisen kilometriä Wilhelmshavenista länteen. Etäisyys Bremenistä on noin 80 kilometriä luoteeseen ja Hampurista noin 135 kilometriä länteen. Schortensin lähin naapurikaupunki on Jever luoteessa; kaupungit ovat kasvaneet lähes kiinni toisiinsa.

Schortensin sijainti on siinä määrin pohjoinen, että päivän pituus vaihtelee vuoden aikana lähes kymmenen tuntia. Kesäpäivänseisauksessa se on noin 17 tuntia, talvipäivänseisauksessa noin 7½ tuntia. Auringon kulma on joulun alla korkeimmillaankin vain 13,1°.

## Historia
Ensimmäinen kirjallinen maininta Schortensista on vuodelta 1158. Keskiajalla paikkakunta oli kuulu hevoskasvatuksestaan, ja tuolta ajalta periytyy myös kaupungin vaakunassa oleva hevosenkuva. Hevosilla oli tärkeä osa Schortensin elämänmenossa myös keskiajan jälkeen. 1800-luvun puolivälissä alkoi nopea kasvu, johon vaikutti tieyhteyden Oldenburg–Jever valmistuminen 1837 ja rautatieyhteys, joka avattiin 1871. Tärkeintä Schortensin kasvulle oli kuitenkin Wilhelmshavenin voimakas kehittyminen 1800-luvun lopulla.

Toisen maailmansodan jälkeen Schortensiin asettui yli 4&nbsp;000 pakolaista. Roffhausenin kaupunginosaan aivan Wilhelmshavenin rajan tuntumaan rakennettiin kirjoituskoneita valmistaneen Olympia-Werken tuotantolaitos, mikä edelleen avitti Schortensin kehitystä. Kaupungin väliluku ylitti 10&nbsp;000:n rajan 1960-luvun alussa. Ala-Saksin aluereformin yhteydessä 1972 Schortensiin liitettiin Sillensteden maalaiskunta.

Schortens sai kaupunkioikeudet 21. tammikuuta 2005.

Schortens kuului keskiaikana Friesische Freiheit -alueeseen, jossa ruhtinaiden ja kreivien sijasta hallitsivat päälliköt. Kun viimeisen päällikön tytär, Maria von Jever kuoli 1575, Schortens joutui Oldenburgin kreivikunnan alaisuuteen. Keskiajalta periytyvät St.-Stephanus-kirkko (1153) ja St.-Florian-kirkko (1233). Uudempaa arkkitehtuuria edustaa Accumer Mühle, joka on Accumin kylässä sijaitseva tuulimylly vuodelta 1746.

## Talous ja liikenne
Entisen Olympia-Werken tuotantolaitosten alueella on teollisuusalue Technologie Centrum Nordwest. Logistiikkayritys Nordfrost pitää pääkonttoriaan Schortensissa.

Schortensin rautatieasemalla liikennöi yksityinen NordWestBahn. Lähin moottoritie on Bundesautobahn 29.

## Lähteet ja viitteet

## Aiheesta muualla
*Schortens, Ala-Saksi, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Backaviken

**Backaviken** on noin 13 hehtaarin laajuinen ruovikkorantainen matala kluuvijärvi Inkoon länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Järveen virtaa vettä Bruksträsketistä ja Svartträsketistä. Backavikenistä on yhteys puroa pitkin Suomenlahteen kuuluvaan Lillsundetiin.

## Lähteet
Pirunnuijat

**Pirunnuijat** (*Oplopanax*) on araliakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka vain kolme lajia esiintyvät luonnonvaraisina Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Yksi näistä lajeista, pirunnuija (*Oplopanax horridus*), on myös yleinen koristekasvi puistoissa ja puutarhoissa näyttävien hedelmiensä vuoksi.

## Ulkonäkö ja koko

### Kasvutapa ja lehdet
Pirunnuijat ovat kesävihantia, vähän haarautuvia pensaita. Niiden jäykissä, paksuhkoissa oksissa on tiheässä jopa 1,5 senttimetrin pituisia karvoja.

Vuorottaisilla lehdillä on paksuhko lehtiruoti ja sormijakoinen lehtilapa. 5–7-sormiset lehdet ovat pyöreitä-munanmuotoisia ja kourasuonisia. Lehdet ovat sahalaitaisia; korvakkeet puuttuvat.

### Kukat ja hedelmät
Pirunnuijien säteittäiset, viisiteräiset kukat kasvavat oksankärkiin 8–15 senttimetrin pituisiin kaksoisterttuihin. Vihertävänvalkoiset, pienehköt ja huomaamattomat kukat ovat kaksineuvoisia tai hedekukkia. Verhiö koostuu viidestä huomaamattomasta, hammasmaisesta verholehdestä. Yksikehäisessä kukassa on viisi hedettä. Kehänalainen sikiäin on monilohkoinen; vartaloita on kaksi.

Marjamaisten, kaksilohkoisten luumarjojen läpimitta on noin kahdeksan millimetriä; luumarjat ovat pyöreän munanmuotoisia, hieman litistyneitä ja kypsinä kirkkaan helakanpunaisia. Molemmat kivet ovat litteitä.

## Levinneisyys
Suvun kolme lajia kasvavat luonnonvaraisina Aasiassa Koillis-Kiinassa, Kaakkois-Venäjällä sekä Koreassa ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa pirunnuijia kasvaa subarktisessa Alaskassa sekä Yukonissa, joskus myös etelämpänä Kanadan Brittiläisen Kolumbian, Albertan ja Ontarion provinsseissa sekä Yhdysvaltain Washingtonin, Oregonin, Idahon, Montanan ja Michiganin osavaltioissa.

## Luokittelu
Suvun kuvasi ensimmäisenä Friedrich Anton Wilhelm Miquel vuonna 1863. Tieteellisen nimen *Oplopanax* alkuosa tulee muinaiskreikan asetta tarkoittavasta sanasta *hópia* ja viittaa kasvin piikkeihin; loppuosa tulee ginsengien eli ginsengjuurten (*Panax*) suvun tieteellisestä nimestä, jolloin nimen merkitys on "ginsengjuuren sukulainen, jossa on piikkejä". Basionyymi on *Panax*-sukuun määrittelemätön taksoni *Oplopanax* Torr. & A.Gray, jonka tyyppilaji on *Oplopanax horridus* (Sm.) Miq.. Suku kuuluu araliakasvien heimon Aralioideae-alaheimoon.

### Lajit
Suku sisältää vain kolme lajia:
* *[[Oplopanax elatus]]* Nakai: Kotoisin Koreasta, Venäjän Primorjen aluepiirin eteläosista sekä Itä-Jilinistä. Kromosomiluku on 2n = 48.
* Pirunnuija (*Oplopanax horridus* Miq.): Levinneisyysalue ulottuu Alaskasta Yhdysvaltain luoteisosiin sekä Kanadan Yläjärven saarille. Kromosomiluku on 2n = 48.
* *[[Oplopanax japonicus]]* (Nakai) Nakai: Kotoisin Japanista.

## Käyttö
Sukuun kuuluvaa pirunnuijaa (*Oplopanax horridus*) käytetään koristekasvina näyttävien hedelmiensä vuoksi.

## Lähteet
Oplopanax japonicus

***Oplopanax japonicus*** on araliakasvien heimoon ja pirunnuijien sukuun kuuluva kasvilaji, jolla ei ole suomenkielistä nimeä. Kasvia pidetään koristeellisena, mutta se on tiheästi kiusallisten piikkien peittämä.

## Ulkonäkö ja koko
*Oplopanax japonicus* on kesävihanta pensas, joka voi kasvaa jopa kolmen metrin korkuiseksi. Kasvi on tiheästi kiusallisten piikkien peittämä; se on luultavasti piikikkäin araliakasvi. Laji muodostaa harvaan ja sattumanvaraisesti haarautuneita noin metrin pituisia oksia. Kookkaissa oksissa on kiinteitä keltaoransseja piikkejä; varsi on piikikäs ja tanakka. Niin ikään tiheäpiikkiset lehtiruodit ovat 3–10 senttimetriä pitkiä. Noin 15–30-senttinen pyöreähkö lehtilapa jakautuu 5–7 osaan. Osat ovat kolmiomaisia tai leveitä. Lehden tyvi on herttamainen; lehti on epäsäännöllisesti hammaslaitainen, kärki terävä tai pyöreä. Lehdet ja varret ovat piikikkäitä. Korvakkeet puuttuvat.

*Oplopanax japonicus*in kukat ovat tavallisesti kaksineuvoisia; niissä on siis sekä heteitä että emejä. Kukinto on 8–25 senttimetrin mittainen piikikäs terttu tai sarja, jota peittää tiheä karvakerros. Sarjojen leveys on 0,9–1,3 senttimetriä. Yhdessä kukinnossa on tavallisesti 6–12 kukkaa, joiden halkaisija on 2,5 senttimetriä. Verhiö on viisihampainen ja karvaton. Vartalot ovat yhteenkasvaneet. Hedelmä on kypsänä kellanpunainen luumarja, joka on tavallisesti munanmuotoinen tai litteä mutta joskus pallomainen.

## Levinneisyys ja elinympäristö
*Oplopanax japonicus* kasvaa luonnonvaraisena Japanissa. Runsaimmin sitä kasvaa Pohjois-Japanin varjoisissa havumetsissä.

Sitkeä ja pakkasenkestävä *Oplopanax japonicus* viihtyy metsäpuutarhoissa ja puolivarjoisilla tai varjoisilla reuna-alueilla, muttei syvässä varjossa. Paras kasvatusympäristö on kostea, hyvin kuivuva ja pidättävä maaperä.

## Käyttö
*Oplopanax japonicus*ta käytetään koristekasvina. Kasvin lehtiä ja juuria voidaan käyttää ravintona; nuoret versot on kuorittava huolellisesti ja keitettävä ennen syömistä. Juuria voi syödä raakoina tai keitettyinä. Muiden pirunnuijien tavoin *Oplopanax japonicus* sisältää ruuansulatuselimistölle myrkyllistä kalsiumoksalaattia, jota on myös mm. raparperissa, pinaatissa ja käenkaalissa.

Kasvia käytetään myös yrttilääketieteessä. Kasvista voidaan eristää eräitä seskviterpeenejä, joiden ketonimuodon synteettisiä johdannaisia on käytetty Japanissa yskänlääkkeenä. Eräs kasvista eristetty seskviterpeeni on nimeltään oplopanoni.

## Lähteet
Tuoksumyrtit

**Tuoksumyrtit** (*Comptonia*) on suomyrttikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jossa on vain yksi elossa oleva laji: tuoksumyrtti (*Comptonia peregrina*). Suvun tieteellinen nimi tulee Lontoon piispan Henry Comptonin (1662–1713) nimestä. Pohjois-Amerikan itäosissa kasvavan tuoksumyrtin lisäksi tunnetaan useita sukuun kuuluvia fossiileja, pääasiassa mioseenikaudelta.

## Lajit
* †*[[Comptonia anderssonii]]* 
* †*[[Comptonia columbiana]]*   
* †*[[Comptonia difformis]]* 
* †*[[Comptonia naumannii]]* 
* *[[tuoksumyrtti|Comptonia peregrina]]* – tuoksumyrtti
* †*[[Comptonia tymensis]]*

## Lähteet
Lauantaipussi

**Lauantaipussi** on Cloetan Malaco-brändin alla valmistama karkkipussi. Lauantaipussi kehitettiin oululaisessa Rettig/Merijalin makeistehtaalla, ja kauppoihin se tuli vuonna 1983. Pussin taustalla oli 1970-luvun loppupuolella Suomessa vakiintunut käsite karkkipäivästä, jonka tarkoitus oli hillitä lasten karkinsyöntiä. Ensimmäisessä pussissa oli muun muassa tikkari, karkkiaski ja hedelmä- ja salmiakki-irtokarkkeja. Vuonna 1995 pussiin lisättiin ksylitolipurkka.

Vuonna 2006 Lauantaipussi oli kappalemäärältään Suomen myydyin makeispussi.

## Lähteet
Nusku

**Nusku** tai **Nuska** on mesopotamialainen valon ja tulen jumala. Hän on Enlilin poika ja tulen jumala Gibilin isä. Nusku on noitien ja demonien vihollinen. Hänen symbolinsa on lamppu.

## Lähteet
*Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. 
### Viitteet
Hryhori Misjutin

**Hryhori Anatolijovytš Misjutin** (, , s. 29. joulukuuta 1970 Aleksandrija, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen ja ennen maansa itsenäistymistä Neuvostoliittoa ja Yhdistynyttä joukkuetta edustanut, kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1992 ja 1996.

## Lähteet

### Huomioita

### Viitteet
Tapauskuolleisuus

**Tapauskuolleisuus** (, lyhennys CFR) kertoo tietyn sairauden aiheuttamien kuolemien määrän verrattuna kaikkiin todennettuihin sairauteen sairastuneisiin tiettynä ajanjaksona. Tapauskuolleisuus esitetään perinteisesti sairauden vakavuutta kuvaavana prosenttilukuna. 

Esimerkiksi elokuussa 2010 Kenian länsiosissa esiintyi koleraa, joka on *[[Vibrio cholerae]]* -bakteerin aiheuttama sairaus. Sairastuneita oli yhteensä 114, joista 10 kuoli. Tämän koleraepidemian tapauskuolleisuus oli (10/114) * 100&nbsp;% = 8,8 %.

## Tapauskuolleisuus ja kuolleisuus

Tapauskuolleisuus on eri asia kuin infektiokuolleisuus, IFR, joka on todellinen kuolleisuus sairastunutta kohden. 

Käsitteiden tapauskuolleisuus ja kuolleisuus ero käy ilmi seuraavasta esimerkistä. Oletetaan että tarkastellaan 10 000 jäsenen populaatiota, josta 1 500 sairastuu erään kesän aikana ja heistä 300 kuolee. Tällöin kuolleisuus on 300/10000=0,03 eli 3 %. Tapauskuolleisuus on puolestaan 300/1500= 0,20 eli 20 %. 

Tapauskuolleisuus voi olla hyvin erilainen eri aineistoissa. Sairastuneiden muut perussairaudet voivat riskitekijöinä nostaa esimerkiksi jonkin potilasryhmän kuolleisuutta. Siksi esimerkiksi iäkkäille, joista monella on usein yksi tai useampi pitkäaikainen perussairaus, vakavat hengitystieinfektiot aiheuttavat merkittävän kuolemisen lisäriskin. Esimerkiksi Kiinasta raportoitiin yli 80-vuotiaiden ikäryhmässä koronaviruksen aiheuttaman covid-19-taudin tapauskuolleisuuden olleen noin 15 prosenttia helmikuun lopulla 2020.  Kuukautta myöhemmin Italian kansanterveyslaitoksen (ISS) mukaan covid-19-tautiin Italiassa alkuvuonna sairastuneiden aineistossa (73 780 ihmistä) oli paljon iäkkäitä, sillä 26. maaliskuuta 2020 mennessä laboratoriovarmennetun diagnoosin saaneiden sairastuneiden keski-ikä oli 62 vuotta. Tässä aineistossa vähintään 80-vuotiaiden tapauskuolleisuus oli jo 24 prosenttia tai yli (aineistossa oli 3 310 kuollutta tässä ikäluokassa).

## Lähteet
Gibil

**Gibil** on sumerien tulen jumala. Akkadin kielellä hänet tunnettiin nimellä **Girra** tai **Girru**. Gibiliä pidettiin valon tuojana, mutta myös tulipalojen nostattajana. Taistelussa häntä pyydettiin apuun loitsuin. Tarujen mukaan jopa itse Marduk vieraili kerran Gibilin luona puhdistuttamassa likaantuneet tunnuksensa.

## Lähteet
*Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. 
### Viitteet
Fortunatus

**Fortunatus** on saksalainen kansankirja, joka on sepitetty 1500-luvun alussa. Sen vanhin tunnettu painos ilmestyi Augsburgissa 1509. Se on luultavasti syntynyt ulkomaisen mallin mukaan, ainakin käyttämällä tunnettuja kertomusaineksia. Tekijä on tuntematon. 

Kirjan sankari Fortunatus saa haltuunsa kukkaron, joka ei koskaan tyhjene, sekä taikalakin, jonka avulla hän silmänräpäyksessä voi siirtyä minne tahtoo. Hänen pojilleen nämä taikaperinnöt koituvat onnettomuudeksi.

Tarinan dramatisoi ensiksi Hans Sachs (1553) ja sittemmin englantilainen Thomas Dekker nimellä *The pleasant comedie of old Fortunato* (1600). Kiertelevät englantilaiset näyttelijät toivat sen 1600-luvulla Saksaan, missä se pysyi pitkään nukketeatterin ohjelmistossa. Vapaasti aihetta on käsitellyt Ludwig Tieck teoksessaan *Phantasus* (3. osa) ja Adelbert von Chamisso nuoruudenteoksessaan *Fortunati Glücksäckel und Wunschhütlein* (Kosemannin julkaisema 1895).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lihamuki

**Lihamuki** on lahtelaisena pidetty grilliruoka, joka koostuu yleensä pahvimukiin asetellusta kebablihasta. Makkaraperunoiden tapaan sitä pidetään myöhäisillan ruokana, mutta sitä on myyty myös eineksenä.  Toisin kuin muun muassa Saksassa myytävät vastaavat kebabruoat, lihamuki ei yleensä sisällä esimerkiksi ranskalaisia perunoita tai riisiä, vaan koostuu yksinomaan kebablihasta ja kastikkeesta. Lihamukiin on tapana laittaa esimerkiksi jogurtista ja kuminasta tehtävää kastiketta.

Lahdessa on järjestetty myös leikkimielisiä lihamukin syömisen MM-kisoja.

## Lähteet
Vety ja atomi

**Vety** ja **atomi** ovat lappeenrantalaisena erikoisuutena pidettyjä lihapiirakoita. Niitä on perinteisesti tapana nauttia kauppatorilla ja Lappeenrannan satamassa. Vety on lihapiirakka, joka sisältää  keitto- tai savukinkkua ja kananmunaa, atomi jompaakumpaa. Lihapiirakoita on myyty samalla nimellä myös muualla Suomessa.

Atomi- ja vety-nimisinä paikallisruokia on myyty 1950-luvulta lähtien. Herkut nimesi kauppatorin kahvikojunpitäjä Taimi Laakko. Hänen kerrotaan todenneen, että parempi syödä kuin sotia. Nimille on haettu tuloksetta tavaramerkkisuojaa.

Vedyn ja atomin mausteet ovat sinappi, ketsuppi, kurkkusalaatti, sipuli ja majoneesi.

## Lähteet
Tondabayashi

**Tondabayashi** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Yamatojoen sivujoen Ishin varrella. Kaupungin länsiosat ovat kukkulaisia, itäosissa on tasankoa. Tondabayashissa on 110&nbsp;825 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 39,72 neliökilometriä.

Tondabayashin kaupungin historia juontaa juurensa vuoteen 1560, kun aiemmin autioituneelle alueelle perustettiin buddhalaisen Ikkō-shū-koulukunnan temppeli. Kaupunki kasvoi tämän Kōshō-ji betsuinin temppelin ympärille. Myöhemmin Edo-kaudella siitä tuli myös merkittävä paikallinen kaupan keskus. Monet vanhat temppelikaupungin (*jinaichō*) piirteet ovat säilyneet, ja Tondabayashin vanhakaupunki onkin suojeltu. Perinteisiä elinkeinoja olivat *[[sudare]]*-bambusermien ja lasiesineiden valmistus. Nykyisin kaupungissa on myös elektroniikka-, tekstiili-, kemian- ja huonekaluteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään *[[mikan]]*-mandariineja ja vihanneksia, kuten munakoisoja, kurkkuja ja härkäpapuja. Kaupunkioikeudet Tondabayashille myönnettiin vuonna 1950. Tämän jälkeen se on kasvanut voimakkaasti Osakan esikaupunkina, osin suurten lähiörakentamishankkeiden ansiosta.

Tondabayashin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat historiallisen temppelikaupungin lisäksi 800-luvun alussa perustettu Takidani Fudō-myōō-jin temppeli, Ryūsen-jin temppeli puutarhoineen ja Nishikiori-jinjan pyhäkkö. Habikinon kukkuloilla toimii Perfect Liberty -uususkonto, jonka ympärille on rakentunut oma kaupunginosansa. Tondabayashia palvelevat Kintetsu-rautateiden Nagano-linja ja kaupungin länsirajalla myös Nankai-rautateiden Kōya-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Aerial photo of Tondabayashi City 14-Aug-2019.jpg|Todabayashi ilmaperspektiivistä
Tiedosto:Tondabayashi Koshoji Betsuin Hondo.jpg|Kōshō-ji betsuin
Tiedosto:錦織公園・梅の里にて Ume garden, Nisikōri Park 2012.3.15 - panoramio.jpg|Nishikōrin puisto, japaninaprikooseja
Tiedosto:Nishikiori-Jinja01.JPG|Nishikiori-jinja


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Boris Björkelund

**Boris Björkelund** (Борис Владимирович Бьеркелунд, 21. syyskuuta 1893 – 25. huhtikuuta 1976) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston aliluutnantti ja yksi niin kutsutuista Leinon vangeista. Björkelund syntyi suomenruotsalaisille vanhemmilla, ja perhe muutti Pietariin hänen olleessaan lapsi. Keisarikunnan kaaduttua hän palasi Suomeen, työskenteli vakoojana sekä piti Helsingissä Oy Combe Ab -nimistä antiikkiliikettä.

1920-luvulta alkaen Björkelund toimi vakoojana Suomen yleisesikunnan ja antibolševististen venäläisemigrattien hyväksi. Hänen peiteroolinansa oli Suomen ulkoasiainministeriön diplomaattikuriirina toimiminen.

Björkelundin antiikkiliike menestyi varsin hyvin. Kun valvontakomissio määräsi omaisuutta takavarikkoon, häneltä vietiin ulkomaan valuuttaa, jalokiviä ja koruja noin 300&nbsp;000 markan arvosta. Myytävää tavaraa saatiin antiikkiliikkeeseen etenkin Pietarista, jonne Björkelund teki usein työmatkoja.

Suomen sisäministeriö pidätti Leinon vangit ja luovutti heidät ilman kuulusteluja 21. huhtikuuta 1945 Neuvostoliiton viranomaisille. Leinon vangeista vain pieni osa palasi Suomeen. Björkelund oli yksi palanneista (marraskuussa 1955). Hän kirjoitti kokemuksistaan muistelman *Stalinille menetetyt vuoteni* (WSOY, 1966).
## Lähteet