Ranskan unioni

**Ranskan unioni** () oli Ranskan neljännen tasa­vallan perustus­lailla vuonna 1946 perustettu valtiollinen kokonaisuus, jonka muodostivat Ranska ja sen siihen­astiset siirto­maat. Vuonna 1958 sen tilalle perustettiin Ranskan yhteisö.

## Unionin rakenne

New Yorkin yliopiston Afrikan historian professori Frederick Cooperin mukaan Ranskan unioni käsitti kuuden­laisia alueita:
# Euroopassa varsinainen Ranska (), joka jakautui 90 departementtiin
# ”vanhat”, etupäässä Karibian alueella sijainneet siirto­maat, joista vuonna 1946 tuli Ranskan departementteja, sekä Senegalin neljä vanhaa kuntaa (*Quatre communes*)
# ”uudet” siirtomaat, jotka käsittivät pääosan Ranskan afrikkalaisista alueista ja joiden asukkaat enimmäkseen olivat Ranskan kansalaisuutta vailla
# Algeria, jonka alue oli osa Ranskan tasa­valtaa, mutta jonka asukkaista vain osa, etupäässä eurooppalais­taustaiset, olivat Ranskan kansalaisia, kun taas enimmät arabit ja berberit olivat alamaisia, joilla oli vain rajoitetut kansalais- ja poliittiset oikeudet
# protektoraatit Marokko, Tunisia ja Ranskan Indokiinan alueet, jotka olivat aikoinaan päätyneet sopimus­teitse Ranskan vallan alaisuuteen ja joiden hallitsijoilla oli itsenäisen valtion päämiehen asema
# huoltohallintoalueet kuten Kamerun ja Togo, joita Ranska hallitsi Yhdistyneiden kansa­kuntien valtuuttamana ja jotka olivat aikaisemmin olleet Kansain­liiton mandaattialueita.

## Historia

Ranskan unioni perustettiin Ranskan neljännen tasa­vallan perustus­lailla 27. lokakuuta 1946. Sen mukaan Ranskalla ei enää ollut siirto­maita, vaan Ranskan emämaa (), meren­takaiset departementit ja meren­takaiset territoriot yhdistettiin Ranskan unioniksi, yhdeksi Ranskaksi.

Unionin tarkoituksena oli ”yhtenäistää meren­takaiset alueet Suur-Ranskaksi, jota asuttavat Ranskan kansalaiset ja jonka siunauksena on ranskalainen kulttuuri”. Brittiläisestä imperiumista poiketen, joka oli asettanut siirto­maihin paikallis­hallinnon, joka saattoi luonnollisesti kehittyä erilliseksi hallitukseksi, Ranska halusi muodostaa yhden hallituksen hallitsemaan keskitetysti koko Ranskan unionia.

Ranskan unionilla oli presidentti, korkea neuvosto () ja yleiskokous (). Presidenttinä toimi Ranskan presidentti. Unionin edustajistoon kuului tasavallan neuvoston, Ranskan kansallis­kokouksen sekä merentakaisten territorioiden ja departementtien paikallisten lain­säädäntö­elinten edustajia, mutta sillä ei käytännössä ollut mitään valtaa. Korkea neuvosto kokoontuikin vain kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1951.

Merentakaisilla alueillakin oli edustajistonsa, mutta todellisuudessa kaikki valta pysyi Ranskan parlamentilla ja oli täten hyvin keskitetty. Meren­takaisten alueiden omilla edustajistoilla oli vain rajoitetusti valtaa paikallisissa asioissa. Sen sijaan monet meren­takaisten territorioiden synty­peräiset asukkaat kohosivat Ranskan emämaassa merkittävään asemaan, jolloin heistä käytettiin nimitystö *evolués* (”kehittyneet”).

Siinä toivossa, että Algeriaan saataisiin rauha, unionin rakennetta uudistettiin 31. tammikuuta 1956. Assimilaatio tavoitteena hylättiin ja territorioille myönnettiin autonomia, joka teki niille mahdollisesti perustaa oman paikallisen hallituksen ja lopulta itsenäistyä. Tämä ei kuitenkaan toteutunut ennen vuotta 1958, jolloin Charles de Gaullen vaikutuksesta säädettiin Ranskan viidennen tasa­vallan perustus­laki. Silloin Ranskan unioni lakkautettiin ja tilalle perustettiin Ranskan yhteisö, joka oli itse­hallinnollisten valtioiden muodostama valtio­liitto.

## Ranskan unionista eronneet maat

Seuraavat maat erosivat Ranskan unionista ja itsenäistyivät jo ennen kuin unioni vuonna 1958 lakkautettiin:

* Kambodža 25. syyskuuta 1955
* Etelä-Vietnam 9. joulukuuta 1955
* Marokko 2. maaliskuuta 1956
* Tunisia 20. maaliskuuta 1956
* Laos 11. toukokuuta 1957

Lisäksi Ranska luovutti Intialle vuonna 1950 Chandernagorin ja vuonna 1954 muut Intian rannikolla sijainneet alueensa (Pondicherry, Karikal, Mahé, Pondicherry ja Yanao).

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
*