Kamarikollegio

**Kamarikollegio** on kanslian ohella Ruotsin vanhin keskusvirasto. Se perustettiin vuonna 1539 saksalaisten esikuvien mukaan kamarineuvosto-nimisenä hoitamaan valtion varojen hallintoa. Kamarikollegio jakautui voutien toimintaa johtavaan sekä valvontaa ja tiliasioita hoitavaan *laskukamariin* sekä verovaroja valvovaan *verokamariin*. 

Vuodesta 1560 lähtien kamarikollegion johdossa oli vaihteleva määrä *kamarineuvoksia*, joiksi kamarikollegion jäseniä nimitettiin. Kuningas Sigismundin vuonna 1594 antaman ohjesäännön mukaan kamarikollegion tuli hoitaa myös kauppaa, rahalaitosta, tulleja ja kaivosteollisuutta koskevia asioita. Lisäksi se hoiti valtion tiloja ja valtakunnan regalioita koskevia kysymyksiä. Vuodesta 1602 lähtien laitoksen päällikkönä toimi valtakunnan rahavarojen hoitaja. Laitos järjestettiin vuonna 1618 annetulla kamarijärjestyksellä kollegioksi, jossa päätösvaltaa käyttivät valtakunnan veromestari ja kamarineuvokset.

Vuoden 1634 hallitusmuoto teki laitoksesta yhden kuningaskunnan viidestä kollegiosta ja kamarikollegio-nimitys vakiintui lopullisesti 1650-luvulla. Laitoksen päällikkönä toimi Kaarle XI:n ajasta lähtien *kamaripresidentti*, jota myöhemmin alettiin kutsua presidentiksi. Laitoksen tehtäviä jaettiin 1630-luvulla vuori- ja kauppakollegioille ja myöhemmin myös muille keskusvirastoille. 1800-luvulla perustetut keskusvirastot saivat osan laitoksen tehtävistä muun muassa tulli- ja maanmittausasioiden sekä valtion metsien ja maatilojen hoidon.

Kuningas Juhana III:n aikana toimi erityinen *Suomen ja [[Liivinmaa|Liivinmaan]] verokamari* ja *laskukamarissa* vastaava yksikkö, myöhemmin kaksi. Suomen asioita hoiti ainakin 1570-luvulla oma kamreeri ja vuodesta 1638 lähtien virka oli vakinainen. Suomen, Viron ja Inkerin kamreerin osastoa alettiin kutsua Suomen *provinssikonttoriksi*. Kamarikollegion rinnalla toimi Turussa erillinen laskukamari johtamassa julkiseen talouteen liittyviä asioita. Se oli toiminnassa vuosina 1558–1563, 1587–1590, 1598–1599, 1602–1612, 1614–1619 ja 1623–1641. 

## Kollegion johtajat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet kamarikollegion johtajina:

**Presidentit**
*1685–1687: Gustaf Lilliecrona
*1687–1711: Fabian Wrede
*1711–1723: Nils Stromberg
*1723–1736: Otto Reinhold Strömfelt
*1736–1737: Erik Gammal Ehrenkrona
*1737–1742: Gustaf Palmfelt
*1742–1744: Albrecht Lindcreutz
*1747–1756: Carl Fredrik Piper
*1757–1767: Carl Fredrik von Höpken
*1767–1769: Mathias von Hermansson
*1769–1777: Carl Johan Cronstedt
*1777–1789: Mathias von Hermansson
*1790–1792: Erik Ruuth
*1792–1801: Arvid Fredrik Kurck
*1802–1812: Samuel af Ugglas
*1812–1818: Olof Elias Lagerheim
*1818–1830: Salomon Löfvenskiöld
*1831–1847: Jakob Cederström
*1847–1848: Gustaf Sparre
*1848–1864: Sven Munthe 
*1864–1877: Carl Johan Thyselius
*1877–1880: Tönnes Hellmuth Wrangel
*1880–1901: Hans Forssell
*1901–1904: Herman Wikblad
*1904–1914: Gustaf Fredrik Munthe

**Pääjohtajat**
*1914–1927: Karl Hjalmar Abraham Nehrman
*1927–1930: Gustaf Ernst Grefberg
*1930–1943: Lennart Berglöf
*1943–1950: Eric Sverne
*1950–1969: Rolf Dahlgren
*1969–1983: Edvard Reuterswärd
*1983–1991: Sven-Eric Nilsson
*1991–1994: Claes-Eric Norrbom
*1994–2000: Sture Johansson
*2000–2006: Anders Eriksson
*2006–2015: Claes Ljungh
*2015–2016: Ylva Grahn Agering
*2016–2023: Gunnar Larsson
*2023–: Anne Vadasz Nilsson

## Katso myös
* Kansliakollegio
* Sotakollegio
* Kauppakollegio
* Vuorikollegio

## Lähteet
* Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1912
* Otavan iso tietosanakirja, osa 4, palsta 275, Otava 1962
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1962

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Nils Edén, Erik Schalling ja L. Berglöf: Kammarkollegiets historia, Stockholm 1941
* Aulis J. Alanen: Suomen provinssikonttori ja suomalaisuuskysymys 1700-luvun keskivaiheilla. Teoksessa Historiallinen Arkisto 44, Suomen historiallinen seura 1938, s. 229–249
* Pentti Renvall: Kuninkaanmiehiä ja kapinoitsijoita Vaasa-kauden Suomessa, Tammi 1949, toinen painos 1962
* Erkki Lehtinen: Suomen kameraalinen keskushallinto 1600-luvun alkupuolella. Teoksessa Historiallinen Arkisto 57, Suomen historiallinen seura 1961, s. 124–199