open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Linnansaaren kansallispuisto

**Linnansaaren kansallispuisto** on vuonna 1956 perustettu kansallispuisto Saimaalla. Itse Linnansaaren lisäksi siihen kuuluu satoja pienempiä saaria ja luotoja Haukivedellä, Rantasalmen, Savonlinnan ja Varkauden alueella. Pääsaarella on vanha torppa, jonka pihapiiriä ylläpidetään perinnemaisemana ja jonka pelloilla harrastetaan edelleen kaskeamista vanhojen kulttuurilajien suojelemiseksi. Iso osa saaresta on luonnontilaista kangasmetsää, mutta siellä on myös lehtomaisia osia. Linnansaaren alueella esiintyy saimaannorppia. Alueella pesii myös eräs Suomen tiheimmistä kalasääskikannoista.

Pääsaarelle on kesäaikaan vuoroveneyhteys Oravista sekä Rantasalmelta Lomakylä Järvisydämestä. Saarella on majoituspalveluita ja tilaussauna. Talvisin Linnansaareen pääsee muun muassa aurattua retkiluistelureittiä myöten. Aluetta tuotteistaa matkailijoille ja palveluja kehittää Saimaaholiday-yritysverkosto.

## Reitit
Linnansaaren kansallispuistossa merkittyjä reittejä on vain Linnansaaressa. Reittejä on useita, joita voi yhdistellä erilaisiksi reiteiksi.

### Torpanpolku, 700 m / suunta, esteetön
Kansallispuiston esteetön reitti kulkee Sammakkoniemen leirintäalueelta vanhalle torpalle, takaisin palataan samaa reittiä. Reitillä voi liikkua lastenvaunuja työntäen sekä pyörätuolilla avustettuna. Polku kulkee sekametsässä, joka muuttuu vähitellen kuusivaltaiseksi. Matkan varrelle jää kaskimaita ja lammaslaidun.

### Luontopolku Linnonpolku, 2 km
Sammakkoniemestä lähtevä luontopolku kulkee aluksi Kamarlahden venesataman ohi ja nousee Linnansaaren eteläpuolen kalliolle. Kallio-osuuden jälkeen laskeudutaan lehtoon, jonka jälkeen reitti kääntyy takaisin päin. Loppumatka kulkee pääosin lehdossa.

### Linnavuoren polku, 7 km
Sammakkoniemestä lähtevä vastapäivään koko saaren kiertävä ympyräreitti kulkee torpan kautta saaren toisessa päässä sijaitsevalle Perpulanluhdan telttailualueelle. Perpulanluhdalta Linnavuorelle on noin 600 metriä. Reitti laskeutuu Linnavuorelta alas Linnavuoren venelaiturin lähelle, jonka jälkeen se kulkee kilometrin metsässä. Metsäosuuden jälkeen noustaan kalliolle, jonka jälkeen laskeudutaan ja ylitetään Linnansaarenlampi. Lammen ylityksen jälkeen reitti yhtyy luontopolkuun, jolloin voi valita haluaako mennä loppumatkan kallioisempaa vai metsäisempää reittiä.

### Linnansaaren ympyräreitti, 5,5 km
Toinen ympyräreitti kulkee pääosin seitsemän kilometrin reitin kanssa, mutta erkanee toisesta reitistä vähän ennen Perpulanluhtaa ja yhtyy takaisin Savilahdessa, josta matkaa Linnavuoren laiturille on puoli kilometriä. Tämä reitti ei kulje Linnavuoren kautta.

### Linnavuoren ympyräreitti, 2 km
Linnavuoden reitti on yhdistelmä muista reiteistä Linnavuoren lähistöllä. Se lähtee Perpulanluhdan telttailualueelta eikä käy Sammakkoniemessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Luontoon.fi - Linnansaaren kansallispuisto
* Retkipaikka.fi - Linnansaaren torppa
* Reittiliikenteen aikataulu
* Luontoon.fi - Oskari - Linnansaaren luontokeskus
Super Scope

**Super Scope** on vuonna 1992 julkaistu SNES:iin liitettävä singon muotoinen lisävarusteena saatava valopistooli. Se on langaton ja on yhdistettynä infrapunavastaanottimeen, joka puolestaan on yhdistettynä konsoliin.

## Laitetta tukevat pelit
* *[[Battle Clash]]*
* *[[Bazooka Blitzkrieg]]*
* *[[The Hunt for Red October]]*
* *[[Lamborghini American Challenge]]*
* *[[Metal Combat: Falcon's Revenge]]* - aka *Battle Clash 2*
* *[[Operation Thunderbolt]]*
* *Super-Scope-6* (tulee samassa paketissa itse laitteiston kanssa, sisältää kuusi peliä)
* *[[Terminator 2: The Arcade Game]]*
* *[[Tin Star]]*
* *[[X-Zone]]*
* *[[Yoshi's Safari]]*
Indonesian lippu

**Indonesian lippu** eli **Sang Saka Merah-Putih** () on Indonesian kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kahdesta samankokoisesta kentästä. Lipun yläosa on punainen, alaosa valkoinen. Lippu on samanlainen kuin Monacon lippu paitsi, että Indonesian lipussa lyhyen ja pitkän sivun suhde on 2:3, mutta Monacon lipussa 3:4. Monaco protestoi, kun Indonesia otti käyttöön lähes samanlaisen lipun kuin Monacon lippu, mutta Indonesian lipun väitetään periytyvän vähintään yhtä kaukaa historiasta kuin Monacon lipun.

Indonesian lipun värit ovat peräisin 1200-luvulla Majapahitin kuningaskunnassa käytetyn lipun väreistä. Indonesian nykyistä lippua on käytetty 1900-luvun alusta. Viralliseksi lipuksi se valittiin Indonesian julistauduttua itsenäiseksi 1945.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Ari-Pekka Lattu

**Ari-Pekka Tapani Lattu** (22. kesäkuuta 1978 Lahti – 15. kesäkuuta 2022 Lahti) oli suomalainen aitajuoksija. Hänen seuransa oli Lahden Ahkera, ja häntä valmensi vuoteen 2005 asti Seppo Haavisto. Tämän jälkeen Lattu valmensi itse itseään aina vuoteen 2007 saakka, jolloin Latun valmentajaksi tuli venäläinen Anatoli Mihailov.

Latun ennätys 400 metrin aitajuoksussa oli 49,36 sekuntia, jonka hän juoksi heinäkuussa 2003. Se oli Suomen ennätys elokuuhun 2014 saakka. Lattu kilpaili aikaisemmin korkeushypyssä, mutta loukkaantumisten vuoksi hän vaihtoi vuonna 2000 lajia aitajuoksuun. Korkeushypyssä hänen ennätyksekseen jäi 219 senttimetriä. Hän sijoittui aitajuoksussa yleisurheilun MM-kilpailuissa 2005 sijalle 19. SM-kilpailuista Lattu sai yhdeksän mitalia 400 metrin aitajuoksusta, kultaa 2003, 2004, 2005 ja 2006, hopeaa 2002, 2007, 2008 ja 2009 sekä pronssia 2001.

Lattu suoritti ylioppilastutkinnon Salpausselän urheilulukiossa Lahdessa.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Flakpanzer 38(t)

**Flakpanzer 38(t) ausf M **(SdKfz 140) oli Saksassa toisen maailmansodan aikana kehitetty ilmatorjuntapanssarivaunu.

Liittoutuneiden ilmaylivoiman kasvaessa vuonna 1943 Saksassa ilmeni tarve kehittää ilmatorjuntavaunu suojaamaan panssaridivisioonia. Eräs kehitetyistä malleista oli BMM:n (saksalaisten kontrolloima Škodan tehdas) suunnittelema, Panzerkampfwagen 38(t) M -vaunun alustalle rakennettu Flakpanzer 38(t), joita valmistettiin yhteensä 140 kappaletta.

Vaunun aseistuksena oli yksi 2 cm Flak 38 L/55 -ilmatorjuntatykki, joka sijoitettiin vaunun takaosaan rakennettuun panssaroituun, kattamattomaan taistelutilaan. Taistelutilan ylempi osa avattiin tulitoiminnassa, jolloin se tarjosi lisätilaa miehistölle ja paremman alakoron tykille.

Vaunu painoi 9,8 tonnia, siinä oli neljän hengen miehistö ja sen huippunopeus tiellä oli 50 km/h. Vaunun rakenne ja perusajatus oli oikeansuuntainen. Flakpanzer 38(t):n yhden 20 millimetrin ilmatorjuntatykin tulivoima ei kuitenkaan riittänyt taisteluun liittoutuneiden hävittäjäpommittajia vastaan, joiden päämaaliksi se joutuikin niiden rynnäköidessä saksalaisten panssarikolonnia vastaan. Lisäksi vaunu oli vain kevyesti panssaroitu, joten sen tuhosivat juuri ne lentokoneet, joita vaunun piti ampua alas.

Vaatimaton taistelumenestys aiheutti viimeisten kymmenen tilatun alustan muutoksen 15 cm sIG33 (Sfl) auf PzKpfw 38(t) ausf H, M ”Grille” -panssarihaupitseiksi. Ilmatorjuntatehtäviin rakennettiin tehokkaampia Flakpanzer IV:n malleja Möbelwagen (aseistuksena yksi 3,7 cm it-tykki), Wirbelwind (aseistettu neljällä 20 mm it-tykillä), Ostwind (yksi 3,7 cm it-tykki ja Kugelblitz (kaksi 30 mm it-tykkiä).

## Lähteet
Norwich (1836)

**Norwich** oli jäänmurtajana käytetty siipiratashöyrylaiva. Se rakennettiin alkuaan matkustaja-alukseksi, joka höyrysi laidoillaan olleiden siipirattaiden avulla Long Islandin salmea pitkin New Yorkista Norwichiin Connecticutissa. Alus muutettiin vuonna 1842 hinaajaksi ja se palveli pitkään Cornell Towing Companyn hinaajalaivastossa. Norwich oli paikallinen kuuluisuus vahvan jäänmurtamiskykynsä vuoksi.

Kun liikenne Eriejärven ja New Yorkin välisellä rautatiellä (Erie Railroad) 1841 alkoi, rautatien pääteasema oli Piermontissa, josta oli New Yorkiin 36 kilometriä. Matkustajat ja rahtitavarat piti kuljettaa Hudsonjokea pitkin höyrylaivoilla ja proomuilla. Norwich vuokrattiin aina talven ajaksi rautatieyhtiön käyttöön kamppailemaan jäiden kanssa, jotta vesitieyhteys New Yorkiin pysyisi avoinna. Norwichin kapteeni Jacob DuBois on kertonut, että ankarana talvena matka Piermontista New Yorkiin saattoi kestää viikon.

Puurakenteisen Norwichin runko rakennettiin moneen kertaan uudelleen, mutta sen alkuperäistä muotoa ei muutettu. Alkuperäinen höyrykone sen sijaan palveli loppuun asti. Alusvanhuksen viimeisinä vuosina sen siipirattaaseen oli maalattu teksti "Maailman vanhin höyrylaiva, rakennettu 1836". Norwich romutettiin Port Ewenissä vuonna 1923.

## Lähteet

* Geddy Sveikauskas: King of steam. http://www.catskill.net/purple/review14.htm 
* Fred Erving Dayton: Steamboat Days. http://www.ulster.net/~hrmm/steamboats/dayton/steam4-84.html
Root Canal Recovery

**Root Canal Recovery** on Zook-yhtyeen vuonna 2006 julkaistu albumi.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Bryn Jones.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

+ Chemistry -video

## Kokoonpano
* Bryn Jones – laulu
* Rocka Merilahti – kitara
* Jukka Jylli – basso
* Sami Kuoppamäki – rummut, tuottaja

+

* Knipi – grafiikka

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Helsingin Sanomat: 
* Soundi: 

## Aiheesta muualla
* Root Canal Recovery discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Anouk Aimée

**Nicole Françoise Florence Dreyfus**, taiteilijanimeltään **Anouk Aimée**, (27. huhtikuuta 1932 Pariisi, Ranska – 18. kesäkuuta 2024) oli ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen vuonna 1947 vain 14-vuotiaana. Vuonna 1958 hän näytteli traagisen taiteilijan Jeanne Hébuternen roolin elokuvassa *[[Veronan rakastavaiset]]*. Hänen muita elokuviaan ovat *[[Ihana elämä]]*, *[[8½]]* ja Jacques Demyn ohjaama *[[Lola (vuoden 1961 elokuva)|Lola]]*. Hän sai elokuvasta *[[Mies ja nainen (elokuva)|Mies ja nainen]]* Golden Globe -palkinnon draamaelokuvan naispääosasta ja oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi. Vuonna 1994 hän esiintyi elokuvassa *[[Prêt-à-Porter]]*.

Aimée oli naimisissa kreikkalaisen elokuvaohjaajan Níkos Papatákisin (k. 2010) kanssa. Heillä on tytär Manuela Papatakis.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Kuokkavieraat

**Kuokkavieraat** () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut David Dobkinin ohjaama komediaelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Steve Faber Bob Fisherin kanssa. Elokuva kestää 127 minuuttia (leikkaamaton versio) ja 120 minuuttia (leikattu). Vaikka monet katsojat pitivät siitä, se ei saanut osakseen kriitikoiden arvostusta. Pääosia esittävät Owen Wilson ja Vince Vaughn. Yhdysvalloissa ensi-ilta oli 15. heinäkuuta 2005 ja Suomessa 2. syyskuuta. Elokuva kertoo mieskaksikosta, jotka tulevat häihin ja juhliin kuokkavieraina ja tutustuvat naisiin, joita tapaavat juhlissa.

## Näyttelijät
Zook

**Zook** oli helsinkiläinen rockyhtye, jossa soittivat Walesista kotoisin oleva Bryn Jones, Rocka Merilahti sekä Kingston Wallin rytmiryhmä Jukka Jylli ja Sami Kuoppamäki. Yhtye teki yhden albumin vuonna 2006.
	  
## Kokoonpano
* Bryn Jones &ndash; laulu ja kitara
* Rocka Merilahti &ndash; kitara
* Jukka Jylli &ndash; basso
* Sami Kuoppamäki &ndash; rummut

## Diskografia
**Studioalbumit**
* 

**Singlet**
* 

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut arkistoituna Archive.orgissa
Yliskylä

**Yliskylä** () on Laajasalon kaupunginosan noin 14&nbsp;000 asukkaan osa-alue Kaakkois-Helsingissä.

Yliskylä on Laajasalon peruspiirin asutuskeskittymä; yli puolet laaja­salolaisista asuu Yliskylässä. Alueelle on sijoittunut myös pääosa saaren kunnallisista peruspalveluista.

Yliskylässä sijaitsee kuusi päiväkotia, yksi leikkipuisto, kaksi ala-asteen koulua ja yläaste. Palveluita ovat muun muassa kirjasto, terveysasema ja useat kaupat ja ravintolat. Yliskylän 1970-luvulla rakennettu ostoskeskus purettiin vuonna 2019, kun sen naapuritontille valmistui kauppakeskus Saari. Laajasalon kirkko otettiin käyttöön vuonna 2003. Degerön kartano on yksi alueen historiallisista rakennuksista.

## Liikenne
Yliskylän läpi kulkee Laajasalon pääväylä Laajasalontie. Kaikki Laajasalosta ja Santahaminasta mantereelle kulkeva moottoriajoneuvoliikenne kulkee Yliskylän läpi Laajasalon sillan kautta Herttoniemeen. Jalankulun ja pyöräilyn yhteys on myös Laajasalon kanavan ylittävän jalankulkusillan ja Tammisalon kautta. Yliskylää palvelevat kaikki Laajasaloon kulkevat metron liityntälinjat sekä Laajasalon HSL-lähibussilinja. 

Elokuussa 2016 päätettiin toteuttaa Kruunusillat-hanke, joka sisältää kymmenen kilometrin mittaisen raitiotieyhteyden ja kolme uutta siltaa Yliskylän ja Helsingin keskustan välille. Raitioliikenteen on tarkoitus alkaa Hakaniemeen vuonna 2027 ja keskustaan muutamaa vuotta myöhemmin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Helsinki alueittain (2005). Laajasalon peruspiiri (PDF)
Norwich (täsmennyssivu)

**Norwich**-hakusanalla on useita merkityksiä:

* Norwich, kaupunki Yhdistyneessä kuningaskunnassa
* Norwich City FC, englantilainen jalkapalloseura
* Norwich (Connecticut), kaupunki Yhdysvalloissa Connecticutin osavaltiossa
;Britannian kuninkaallinen laivasto
* Norwich (1655), 26-tykkinen alus
* HMS Norwich (1691), 48-tykkinen 4. luokan alus
* HMS Norwich (1693), 48-tykkinen 4. luokan alus
* HMS Norwich (1718), 50-tykkinen 4. luokan alus
* HMS Norwich (1745), 50-tykkinen 4. luokan alus
;Yhdysvallat
* Norwich (1836), yhdysvaltalainen siipirataslaiva
* Norwich, sukunimenä:
** John Julius Norwich (1929–2018), englantilainen historioitsija ja televisioesiintyjä
LYS

**LYS** (Leading Yard Stick) on kilpapurjehduksessa käytettävä tasoitusjärjestelmä, jonka laskenta perustuu veneen tilastolliseen menestymiseen kilpailuissa suhteessa toisiin purjevenemalleihin. Se on käytössä Suomessa ja Ruotsissa. Muiden tasoitusjärjestelmien tavoin sillä pyritään mahdollistamaan erilaisten purjeveneiden kilpaileminen keskenään. LYS on jaettu eri ryhmiin purjeveneiden erilaisten ominaisuuksien mukaan: LYS-kevytveneet, LYS-urheiluveneet, LYS-monirungot ja tavallisille perhepurjeveneille LYS.

LYS on ns. yhden luvun tasoitusjärjestelmä, jossa kullakin venetyypillä on oma, kahden desimaalin tarkkuudella ilmoitettava tasoituslukunsa. Nopealla veneellä luku on suurempi kuin hitaalla. Veneen LYS-luku kertoo sen nopeuden suhteessa pohjoismaiseen kansanveneeseen, jonka LYS-luku on 1,00. Monirunkoveneellä LYS voi olla jopa 2,14 (SeaCart 30) ja köliveneellä 1,41 (X-512). Optimistijollan LYS-luku on 0,79.

LYS-tasoitusjärjestelmää käytettäessä jokaiselle kilpailuun osallistuvalle veneelle lasketaan tasoitettu aika, joka saadaan kertomalla purjehdukseen käytetty aika veneen LYS-luvulla. Kilpailun voittaja on vene, jonka tasoitettu aika on pienin. Radan nopeimmin purjehtinut vene ei siis välttämättä ole voittaja. 

Kaikkien yhden kertoimen tasoitusjärjestelmien ongelmana on se, että erilaisilla purjeveneillä on erilainen suorituskyky erilaisissa tuulissa – puhutaan mm. kevyen tuulen ja kovan tuulen veneistä. Yhtä tasoituslukua käytettäessä ei voida huomioida veneiden suorituskyvyn muutosta tuulen voimakkuuden muuttuessa.

## Aiheesta muualla
* Avomeripurjehtijat ry 
* LYS taulukko 
*  Svenska Seglarförbundet  – hallinnoi LYS-järjestelmää
Kvantiili

**Kvantiilit** ovat satunnaismuuttujan kertymäfunktiolta säännöllisin välein poimittuja prosenttipisteitä. Jakamalla järjestetty aineisto *q* kappaleeseen yhtä suuria joukkoja saadaan *q*-kvantiili. Kvantiilit ovat aineiston arvoja luokkien rajalla. Näin ollen *k*:nnes kvantiili on sellainen arvo *x*, että todennäköisyys saada pienempi arvo kuin *x* on noin *k/q*. Empiirisessä työssä kvantiilit lasketaan aineiston kertymäfunktiosta.

Osalle kvantiileista on vakiintuneet nimet:

* 100-kvantiilit ovat **persentiilejä**, toiselta nimeltään **fraktiileja**
* 10-kvantiilit ovat **desiilejä**
* 5-kvantiilit ovat **kvintiilejä**
* 4-kvantiilit ovat **kvartiileja**
* 3-kvantiilit ovat **tertiilejä** tai **tersiilejä**

Yleisin käytetty kvantiili on mediaani. Se kertoo pisteen, joka jakaa aineiston puoliksi. Mediaani on 2. kvartiili, 5. desiili ja 50. persentiili. Toisinaan 1. kvartiilia kutsutaan alakvartiiliksi ja 3. kvartiilia yläkvartiiliksi. 

Formaalisti *k*:nnes kvantiili x_{N\cdot k/q} satunnaismuuttujalle *X* voidaan määritellä:

:P(X\le x_{N\cdot p})\ge p ja P(X\ge x_{N\cdot p})\ge 1-p, missä p=\frac{k}{q}.

Toisaalta voidaan määritellä \tau-kvantiili osuutena, kun \tau \in (0,1). Tällöin satunnaismuuttajan *X* \tau-kvantiili on:

:P(X\leq x)\geq \tau \  ja  \ P(X\geq x)\geq 1-\tau.

Vaihtoehtoisesti \tau-kvantiili voidaan määritellä kertymäfunktion *F* avulla:
:F_X(\tau) = \inf\{q | F_X(q)\geq \tau\}.

## Kvantiilivälit

Kvantiilien avulla voidaan muodostaa satunnaismuuttujan vaihtelua kuvaavia tunnuslukuja.  Muuttujan **vaihteluväli** muodostuu aineiston minimistä ja maksimista. Kvartiileina ilmaistuna kyse on 0. kvartiilista ja 4. kvartiilista. Vaihteluvälin pituus on maksimin ja minimin erotus. 

Toinen usein käytetty kvantiiliväli on **kvartiiliväli**. Sillä tarkoitetaan 1. kvartiilin ja 3. kvartiilin muodostamaan väliä. Kvartiilivälin pituus on 3. kvartiilin ja 1. kvartiilin erotus. **Kvartiilipoikkeama** on puolet kvartiilivälin pituudesta.

## Lähteet
Tribonianus

**Tribonianus** oli itäroomalainen korkea virkamies ja juristi. Hän syntyi Pamfyliassa luultavasti ennen vuotta 500 ja kuoli vuonna 542, todennäköisesti silloin riehuneeseen ruttoon.

Tribonianus kuului keisari Justinianus I:n asettamaan komissioon, jonka tehtävänä oli koota Corpus iuris civilis (roomalaisen oikeuden kokonaisvaltainen koonnos). Lopulta hän nousi tuon komission johtoon. Vuonna 532, Nika-kapinan aikana Justinianus joutui kansan painostuksesta erottamaan Tribonianuksen virastaan, mutta palautti hänen asemansa pian sen jälkeen, kun kapinalliset oli kukistettu.

Prokopios kertoo Tribonianuksen olleen helposti lahjottavissa, mutta vaikka väite pitäisikin paikkansa, se ei himmennä Tribonianuksen historiallista merkitystä yhtenä Corpus iuris civiliksen keskeisimmistä luojista.
Lichinga

**Lichinga** on kaupunki Mosambikin pohjoisosissa. Se on Niassan provinssin pääkaupunki. Siirtomaa-aikoina kaupunki tunnettiin nimellä Vila Cabral. Kaupungin asukasluku on noin 142 000.  Kaupungissa on lentokenttä.

Kaupunki on enklaavi, joka sijaitsee kokonaan Chimbonilan piirin (Chimbunilan piirin, aiemmin myös nimellä Lichingan piiri) ympäröimänä.

## Lähteet
Kaarle Kari

**Kaarle (Kaarlo) Kustaa Kari** (15. syyskuuta 1897 Kuhmalahti – 19. tammikuuta 1944 Lampero) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 66.

Kari kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919, Kadettikoulun 1926–1927 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston 6. kurssin 1926–1927 ja sai yleisesikuntaupseerin arvon 1932. Vuoden 1918 Suomen sisällissotaan Kari osallistui sotamiehenä ja ryhmänjohtajana mm. Pohjois-Hämeen Rykmentissä. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Pioneeripataljoona 1:ssä 1918–1921. Kari siirtyi Rajavartiolaitoksen palvelukseen 1923 jossa hän toimi aseupseerina ja adjutanttina 1923–1927. SM rajavartio-osastossa hän toimi adjutanttina 1927–1929 ja yleisesikuntaupseerina 1931–1932. Rajavartiolaitoksen esikunnassa hän palveli yleisesikuntaupseerina 1932–1938. Kainuun rajavartioston komentajan apulaisena hän oli 1938–1939. 

Talvisodan sytyttyä Kari toimi toimistopäällikkönä ja 9. divisioonan kuuluvan osasto Karin komentajana Suomussalmen alueen taisteluissa. Välirauhan aikana hän toimi toimistopäällikkönä JR 44:ssä, esikuntapäällikkönä 9. divisioonan esikunnassa ja Kainuun sotilasläänin esikunnassa ja Rajavartiosto 1:n komentajana 1940–1941. Jatkosodan alkaessa Kari komensi Sissipataljoona 1:ä. JR 60:a hän komensi 5.8.1941–7.5.1942. Seuraavaksi hän siirtyi JR 45:n komentajaksi 8.5.1942 alkaen. Kari kuoli rykmentin komentajana 19. tammikuuta 1944.

Ylennykset: alikersantti 15.9.1918, vääpeli 12.4.1919, vänrikki 10.8.1919, luutnantti 16.5.1921, kapteeni 6.12.1927, majuri 29.9.1934, everstiluutnantti 29.11.1940, eversti 13.4.1943. 

Karin Mannerheimin-ristin myönnön perusteluissa mainitaan hänen osallisuutensa Äänislinnan, Suununiemen, Käppäselän sekä Karhumäen taisteluissa. 

## Lähteet
* Mannerheim-ristin ritarit

### Viitteet
Laitakaupungin valot

**Laitakaupungin valot** on suomalainen Aki Kaurismäen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 2006. Se on Kaurismäen Suomi-trilogian viimeinen osa. Pääosia näyttelevät Janne Hyytiäinen, Ilkka Koivula ja Maria Järvenhelmi. Elokuva kertoo vartijana toimivasta yksinäisestä Koistisesta, joka joutuu petoksen uhriksi.

Aiemmissa elokuvissa Kaurismäki oli käyttänyt oman ikäluokkansa näyttelijöitä ja henkilöt olivat ikääntyneet samaan tahtiin kuin ohjaajakin. Tässä elokuvassa näyttelijät ovat ensi kertaa selvästi häntä itseään nuoremman sukupolven ihmisiä. Mukana vilahtaa kuitenkin myös Kati Outinen kaupan kassana.

## Juoni

Yövartijana työskentelevä reppanan oloinen Koistinen saa osakseen naisten väheksyntää ja työkavereiden pilkkaa. Myötätuntoa tulee ainoastaan nakkikioskin myyjältä Ailalta, mikä jää Koistiselta havaitsematta. Hänen elämänsä joutuu syöksykierteeseen, kun elämään astuu kavala Mirja.

## Palkinnot ja festivaalit

Elokuva oli mukana kilpasarjassa vuoden 2006 Cannesin elokuvajuhlilla ja on osallistunut useille elokuvafestivaaleille. Se valittiin ilman Kaurismäen lupaa Suomen Oscar-ehdokkaaksi, mutta hän kielsi osallistumisen, eikä Suomesta siten ollut ehdokasta.

Elokuva sai parhaan elokuvan Jussin, Timo Salminen kuvaus-Jussin ja Markku Pätilä lavastus-Jussin.

## Arviot

Ensi-iltakriitikot yllättyivät *Laitakaupungin valojen* karuudesta. Se on Kaurismäen ”lohduttomin ja synkin teos sitten Tulitikkutehtaan tytön”, arvioi Tapani Maskula (*[[Turun Sanomat]]*). Jarmo Valkola (*[[Keskisuomalainen]]*) kuitenkin nostaa sen Kaurismäen kärkitöiden joukkoon: ”Harva ohjaaja – – kykenee tällaiseen yksinkertaiseen ajatukselliseen kirkkauteen.” Janne Hyytiäinen pääroolissa saa kiitosta ”vavahduttavasta roolityöstä” (Markus Määttänen, *[[Aamulehti]]*), mutta vaille kiitosta eivät jää muutkaan näyttelijät.

Sen sijaan seitsemän vuotta myöhemmin Henri Waltter Rehnströmin (*[[Tv-maailma]]*) arvio on tyly. Hän näkee, että elokuva on jokseenkin valju päätös trilogialle, jonka aiemmat osat nousivat sisällöllisesti korkeammalle. Hänen mukaansa elokuvassa on väkisin tehdyn makua, sillä hän ei löydä siitä mitään uutta eikä yllättävää, vaan teemat ja ratkaisut ovat tuttuja Kaurismäen aiemmista elokuvista. Hän pitää elokuvaa kuitenkin mielenkiintoisena Kaurismäen maailman edustajana ja aistii siitä voimakkaan tekijänsä leiman.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* *Filmihullu* 3/2006, useita artikkeleita *Laitakaupungin valoista*
* Laitakaupungin valot - Yle Areena
Tadjoura

**Tadjoura** eli **Tadjourah** on kaupunki Djiboutissa. Se sijaitsee Tadjouranlahden rannikolla. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa noin 15&nbsp;000.

## Historia

Tadjouran historiaa tunnetaan vain katkonaisesti. Se kuuluu Tadjouran sulttaanikuntaan, joka on yksi afarien perinteisistä sulttaanikunnista ja ainoa, joka sijaitsee kokonaan nykyisen Djiboutin rajojen sisällä. Tadjoura mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä al-Idrisinkirjoituksissa ja myöhemmin portugalilaisten tekemissä varhaisissa kartoissa. Ensimmäiset ranskalaiset alueella olivat sinne matkallaan Mokkaan eksyneitä purjehtijoita vuonna 1705. Ranska kiinnostui alueesta vasta seuraavan vuosisadan puolella Yhdistyneen kuningaskunnan otettua haltuunsa Adenin vuonna 1839. 11. maaliskuuta 1862 Tadjouran ja sen naapurisulttaanikunnat Rahayto ja Gooba'ad antoivat Obockin ankkuripaikan Ranskalle ja Obockin kuvernööri Leonce Lagarde solmi 21. syyskuuta 1884 protektoraattisopimuksen Tadjouran sulttaanin kanssa. Vuonna 1896 alue liitettiin Ranskan Somalimaan siirtomaahan.

Tadjoura on pitkään ollut tavaraliikenteen välietappi. Se oli pitkään Shoaan Etiopiaan kulkeneiden karavaanien lähtöpaikka ja hyötyi orjakaupasta Etiopiaan. Orjakauppa jatkui Tadjourassa aina ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan. Orjakauppa katosi vasta Etiopian alettua säätää lakeja orjuutta vastaan 1920-luvulla. Maaliskuussa 1949 Tadjourasta tuli 13&nbsp;000 km² käsittäneen hallinnollisen alueen pääkaupunki ja kaupungista tuli osa itsenäistä Djiboutia vuonna 1977. Tadjouran sulttaani Habib Ahmedin vuonna 1985 hänen hautajaisiinsa osallistui 40&nbsp;000 henkilöä. Huomattavaa hautajaisissa oli maan somalitaustaisen presidentti Hassan Gouledin poissaolo. Djiboutin ajautuessa levottomuuksiin vuonna 1991 sulttaanin seuraaja Abdoulkader Houmedin kieltäytymistä yhteistyöstä hallituksen kanssa arvostettiin paikallisten keskuudessa. Nykyisin sulttaanin valta on kuitenkin lähinnä nimellinen.

## Talous ja liikenne
Tadjouralaisten pääelinkeinoja ovat kalastus maan rannikolle, kauppa esimerkiksi khatilla, sekä paikalliset hallinnon virkamiesasemat. Jemeniläiset siirtolaiset harjoittavat myös pienimuotoista veneiden rakennusta. Tadjouran satamasta on lauttaliikennettä Djiboutin kaupunkiin ja muihin satamakaupunkeihin Punaisenmeren rannikolla Afrikassa ja Arabian niemimaalla. Kaupungin satamaan on tehty mittavia kunnostustöitä. Tadjourassa on myös lentokenttä.

## Väestö

Tadjouran kaupungissa oli vuonna 2009 yhteensä 14&nbsp;820 asukasta. Aluetta asuttavat afarit, jotka kuuluvat Ad'ali-, Hasooba-, 'Able-, Ayrolasso-, Songo Goda-, Ma'andiyta-, Seeka- ja Mafa-klaaneihin. Asukasluvun historiallista kehitystä on vaikea arvioida, mutta se lienee pyörinyt 3&nbsp;000:n henkilön paikkeilla. Paikalliset harjoittavat islamin uskoa, johon on sekoittunut joitakin paikallisia uskomuksia, joiden merkitys on kuitenkin vähenemässä. Aikanaan uskottiin esimerkiksi vedenhenkiin (*baddi maskin*), mutta viimeisin uhraus niille tehtiin vuonna 1977. Tadjoura on tunnettu perinteisesti seitsemän moskeijan kaupunkina, mikä on alueelle epätavanomaisen monta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Libyan lippu

**[[Libya]]n lipussa** on mustalla pohjalla valkoinen kuun sirppi ja tähti sekä ylhäällä punainen ja alhaalla vihreä palkki. Lippu otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1951 Libyan itsenäistyessä Italian alaisuudesta, mutta se poistettiin Muammar Gaddafin suorittaman vallankaappauksen jälkeen 1969. Lippu otettiin uudelleen käyttöön kansannousun myötä vuonna 2011.

Gaddafin aikana Libyan lipuksi määrättiin vuonna 1977 kauttaaltaan vihreä, maailman tuon ajan ainoa yksivärinen valtiolippu. Vihreä väri kuvasi Libyassa vallitsevaa islamia sekä Gaddafin johtamaa "vihreää vallankumousta".

## Lippuhistoria


Tiedosto:Flag_of_Libya_(1951).svg|Libyan kuningaskunta (24. joulukuuta 1951 – 7. marraskuuta 1969)
Tiedosto:Flag_of_Libya_(1969–1972).svg|Libyan arabitasavalta (7. marraskuuta 1969 – 31. joulukuuta 1971)
Tiedosto:Flag_of_Libya_(1972–1977).svg|Libyan arabitasavalta osana Arabitasavaltojen liittoa (1. tammikuuta 1972 – 11. marraskuuta 1977)
Tiedosto:Flag_of_Libya_(1977-2011).svg|Libyan sosialistinen kansan arabijamahiriya (1977–1986),Libyan suuri sosialistinen kansan arabijamahiriya (1986–2011) (11. marraskuuta 1977 – 22. lokakuuta 2011)


## Katso myös

* Libyan vaakuna

## Lähteet
Puoli kuusi

**Puoli kuusi** (ohjelmatiedoissa usein muodossa **Lasten TV Puoli kuusi**) oli suomalainen, Yleisradion tuottama ja vuosina 1986–1992 Yle TV1 -kanavalla esitetty lastenohjelma.  Ohjelman aloitusaika oli arkipäivisin kello 17.30, josta tuli myös ohjelman nimi. Ohjelmaa tehtiin sen elinkaaren aikana liki 1&nbsp;000 jaksoa.

Ohjelman alkuvuosina sen tunnuksessa näkyi taulukello, jossa sekuntiviisari osuu tasan puoli kuuteen, jonka jälkeen kelloon ilmestyy "Lasten TV" -teksti sekä lapsen ääni sanoo "Puoli kuusi!". Tämän jälkeen esitettiin nukkeanimaatio, jossa lapset leikkivät piirileikkejä. Nukkeanimaatio korvattiin myöhemmin yksinkertaisella kuvituksella, jossa poika ajelee pyörällä kadulla Pasilan tornin lähettyvillä ja jossa kummitus kurkistaa autosta, jonka päällä seisoo musta kissa kaikki paitsi hiiri ongella kalastaa.

*Puoli kuudessa* esitettiin erilaisia lastenohjelmia, esimerkiksi animaatiosarjoja ja Yleisradion itse tekemää tuotantoa, joiden välissä oli juontoja. Juontajina toimivat muun muassa Heikki Takkinen, Leena Hurri sekä Anneli Petris-Forsellin esittämä ja liikuttelema käsinukke Narsku, joka jakoi katsojien keskuudessa mielipiteet.

Ohjelman loputtua vuonna 1992 sen seuraajaksi tuli televisio-ohjelma *[[Veturi (televisio-ohjelma)|Veturi]]*.

## Puoli kuuden ohjelmia
* Gommi ja Pommi
* Hapsiainen
* Hiirihäiriö
* Ismo 
* Japanilaisia kansansatuja
* Kenkäläiset
* Leena Hurri
* Metrohiiret
* Muori Pippuri
* Muumien maailma
* Pat ja Mat
* Postimies Pate
* Simon Taikateltta
* Rasmus Nalle
* Rosvo-Rudolf
* Salamasanomat
* Satuja vallasta
* Turre 
* Vompelit

## Lähteet
Knights and Merchants: The Shattered Kingdom

**Knights and Merchants: The Shattered Kingdom** on keskiaikaisella teemalla varustettu strategiapeli. Pelin on kehittänyt Joymania ja julkaissut Topware Interactive vuonna . Muiden tähän aikaan sijoittuvien RTS-pelien tavoin pelissä pelaaja ottaa kuninkaan roolin, eli ohjaa sotilaita ja valtakunnan kehitystä tavoitteenaan vastustajan voittaminen.

## Pelaaminen
Yksinpelikampanja koostuu 20 eri skenaariosta ja lisäksi pelissä on moninpelimahdollisuus. Pelin erikoisuutena on se, että tarvittavien resurssien, kuten ruoan, tuottamiseen tarvitaan pitkä tuotantoketju, joka pitää saada toimimaan kunnolla, jotta valtakunta kukoistaisi. Tämän lisäksi kaikki kansalaiset, myös sotilaat tarvitsevat ruokaa. Kantajat ja muut työntekijät käyvät itse ruokalassa, mutta sotilaiden ruokkimisen huolehtivat kantajat.

Pelistä on olemassa myös fanien koodaama uusi versio, Knights and Merchants Remake, joka on samanlainen kuin alkuperäinen The Shattered Kingdom, mutta faniversioon on korjattu alkuperäisen pelin bugeja sekä moninpeli-mahdollisuus on kaikille avoin. Suomalaisia pelaajia Remakella on vähän, mutta lähestulkoon kaikki moninpeliä pelaavat osaavat englantia hyvin. Remake vaatii alkuperäisen pelin asentamista tietokoneelle toimiakseen.

Peli tukee moninpeliä IPX- ja TCP/IP-verkoissa sekä modeemiyhteydellä.

## Aiheesta muualla
*
Marie-Claire Alain

**Marie-Claire Alain** (10. elokuuta 1926 Saint-Germain-en-Laye – 26. helmikuuta 2013 Le Pecq, Île-de-France) oli ranskalainen urkutaiteilija. Hänen soittotaitonsa ja asiantuntemuksensa urkujensoiton historiasta tekevät hänestä yhden 1900-luvun merkittävimmistä urkureista.

## Perhetausta
Alain syntyi musikaaliseen perheeseen Saint-Germain-en-Layessä lähellä Pariisia. Isä Albert Alain (1880–1971) oli urkuri ja säveltäjä jonka jokaisesta neljästä lapsesta tuli muusikkoja. Sisko Marie-Odile (1914–1937) oli sopraano ja pianisti. Veli Olivier (1918–1994) oli säveltäjä, pianisti ja musiikkitieteilijä. Vanhin veli Jehan Alain (3.2.1911–20.6.1940) oli lahjakas säveltäjä ja urkuri, joka kuoli 29-vuotiaana rintamalla.

## Opinnot
Alain opiskeli Pariisin konservatoriossa harmoniaa Maurice Duruflén johdolla, kontrapunktia Pié-Caussaden johdolla ja urkujen soittoa Marcel Duprén johdolla ja saavutti ensimmäisen sijan neljässä kilpailussa. Hän jatkoi urkuopintojaan vielä kahden vuoden ajan Gaston Litaizen yksityisoppilaana.

## Levytyksiä
Alain levytti koko J. S. Bachin urkutuotannon kolmeen kertaan, Jehan Alainin urkutuotannon kahteen kertaan, muun muassa Buxtehuden, Bruhnsin, Couperinin, de Grignyn, Mendelssohnin, Pachelbelin ja César Franckin koko urkutuotannon, sekä monia yksittäisiä tärkeitä teoksia.

## Konsertit ja opetustoiminta
Alainin konserttimatkat suuntautuivat ympäri koko maailman. Hän soitti omien laskujensa mukaan yli 2&nbsp;000 konserttia. Kriitikot kautta maailman ylistivät Alainin soiton selkeyttä ja urkujenrekisteröintitaitoja. Hän toimi useiden urkukilpailuiden tuomaristossa ja opetti lukuisilla mestarikursseilla. Hänen katsotaan opettaneen kokonaista uutta urkureiden sukupolvea.

## Kunnianosoituksia
Alainille myönnettiin Colorado State Universityn, Southern Metodist Universityn (Dallas, Texas) ja Sibelius-Akatemian kunniatohtorin arvo. Hän sai lukuisia tunnustuspalkintoja muusikonuransa varrella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Back to Bach  The Organ-lehden tekemä haastattelu Marie-Claire Alainin kolmannen Bach-kokonaislevytyksen julkaisun jälkeen (englanninkielinen).
Paltamon rautatieasema

**Paltamon rautatieasema** () on Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla . Asema sijaitsee Paltamon kunnan keskustaajamassa Oulujärven pohjoisrannalla ja valtatien 22 varrella. Aseman etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen ja Oulun rautatieasemien kautta mitattuna on 901,5 kilometriä.

Kaikki reittiä Helsinki-Kuopio-Oulu liikennöivät VR:n henkilöjunat pysähtyvät Paltamon asemalla. Asemalla on junaliikenteen käytössä kolme raidetta, joista vain yksi on varustettu matkustajalaiturilla. Asemalla ei ole enää miehitystä eikä lipunmyyntiä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulussa sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin.

Paltamon liikennepaikalla kuormataan säännöllisesti raakapuuta. Tämän lisäksi Paltamon itäpuolella sijaitsee sahalaitos, joka hyödyntää rautatiekuljetuksia. Liikennepaikan vaihtotyöt hoitaa Kontiomäeltä muutaman kerran viikossa kulkeva päivystysjuna. Puunkuormauksen vuoksi Paltamon ratapihan raiteita 3 ja 4 ei ole sähköistetty.

## Turvalaitteet
Vuoteen 1998 saakka Paltamon asemalla oli käytössä niin sanottu *köyhänmiehen releasetinlaite* eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Tuolloin liikennepaikan vaihteet olivat paikallisesti käsin käännettäviä ja varmistuslukoilla lukittavia. Turvalaitemuutoksen yhteydessä varmistuslukko- ja opastinturvalaitos purettiin ja korvattiin releasetinlaitteella. Myöhemmin releasetinlaite siirtyi kauko-ohjattavaksi Oulusta käsin, jolloin Paltamon asema jäi lopullisesti miehittämättömäksi.

## Lähteet
Montpelier (Vermont)

**Montpelier** on Vermontin osavaltion pääkaupunki itäisessä Yhdysvalloissa, Uuden Englannin alueella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7&nbsp;855. Kaupunki perustettiin vuonna 1791 ja vuonna 1805 siitä tuli Vermontin osavaltion pääkaupunki. Pääkaupunkina sen merkittäviä työllistäjiä ovat osavaltion ja liittovaltion virastot.

## Maantiede
Montpelier sijaitsee Vermontin Washingtonin piirikunnassa Winooskijoen varrella.

## Historia

Montpelier perustettiin lähialueen muihin kaupunkeihin verrattuna suhteellisen myöhään. Ensimmäinen paikalla vakituisesti asunut siirtolainen oli nimeltään Jacob Davis, joka muutti paikalle vuonna 1789. Vermontin liittyessä Yhdysvaltoihin vuonna 1791 Montpelieristä tehtiin kaupunki. Uusi kaupunki nimettiin epäselvästä syystä ranskalaisen Montpellier’n kaupungin mukaan ja vuonna 1805 siitä tehtiin Vermontin osavaltion pääkaupunki. Pääkaupunki on ajoittain ehdotettu siirrettäväksi muualle. Etenkin Burlington on ollut Montpelierin kilpailija ja lähellä kaupunki oli menettää asemansa Vermont State Housen tuhouduttua tulipalossa vuonna 1857. Nykyinen Vermont State House valmistui vuonna 1859. Kaupunki menestyi taloudellisesti ja siellä toimi esimerkiksi tehtaita, sulattoja ja sahoja. 1800-luvun puolivälissä kaupunkiin saapui rautatie ja samoihin aikoihin tohtori Julius Dewey alkoi myydä henkivakuutuksia. Hänen perustamastaan National Life Insurance Companystä kasvoi maan suurimpiin lukeutuva vakuutusyhtiö. Myös turismista muodostui merkittävä taloudellinen tekijä ja matkailukohteena Montpelier kasvoi etenkin Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen.

Maaliskuussa 1991 Winooskijoella muodostui jääpato, jonka aiheuttama tulva peitti alleen suuren osan Montpelierin keskustasta aiheuttaen miljoonien dollarien vahingot. 

## Talous
Montpelierin merkittävimmät työnantajat ovat osavaltio ja liittovaltio. Molemmilla on useita virastoja kaupungissa sen pääkaupunkiaseman takia. Merkittävä taloudellinen merkitys on myös maan suurimpiin vakuutusalan yrityksiin lukeutuvat National Life Insurance Companyn pääkonttorilla, minkä lisäksi terveydenhuoltoala on kasvattanut merkitystään työnantajana. Turismi on merkittävä taloudellinen tekijä ja läjhistöllä sijaitsee ujseita suosittuja laskettelukohteita. 

Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Montpelierissä aikavälillä 2012–2016 olivat 60&nbsp;347 USD ja henkilöä kohden 33&nbsp;662 USD. 11,4&nbsp;% väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella. 

## Väestö
Montpelierin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7&nbsp;855 ja vuoden 2016 arvion mukaan 7&nbsp;537. Kaupungin asukkaista 94,2&nbsp;% oli taustaltaan valkoisia, 2,8&nbsp;% kahdesta tai useammasta rodusta, 1,9&nbsp;% oli afroamerikkalaisia ja 1,1&nbsp;% aasialaisia. Latinoja mistä tahansa rodusta oli 2,2&nbsp;%. 6,8&nbsp;% kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia.

Kaupungissa sijaitsee Norwich Universityn kampus Vermont College.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mikkelin ortodoksinen seurakunta

**Mikkelin ortodoksinen seurakunta** oli Pieksämäen ja Mikkelin kaupunkien ja niiden ympäryskuntien alueella toimiva ortodoksinen seurakunta, joka aloitti toimintansa sotien jälkeen 1.1.1950 ns. jälleenrakennuslain ja sen nojalla perustettujen uusien seurakuntien ohessa. Ennen sotia alue kuului Kuopion-Savonlinnan ortodoksiseen seurakuntaan. Seurakunta yhdistettiin Varkauden ortodoksisen seurakunnan kanssa vuonna 2017 nimellä Saimaan ortodoksinen seurakunta. Seurakunta toimi lakkauttamisvuonnaan 2016 16 kunnan ja kolmen maakunnan alueella.

Mikkelissä sijaitsee pyhän ylienkeli Mikaelin kirkko, joka valmistui vuonna 1957. Toinen vuosina 1955–1956 rakennettu kirkko sijaitsee Pieksämäellä ja se on pyhitetty Neitsyt Marian syntymän muistolle ja vihitty ensin vuonna 1957 rukoushuoneeksi eli tšasounaksi ja myöhemmin vuonna 2004 kirkoksi. Seurakunnan alueella on lisäksi kolme muuta seurakunnalle kuuluvaa tšasounaa Mikkelin Visulahdessa, Mikkelin hautausmaalla ja Ihastjärvellä. Aikaisemmin Mikkelissä oli venäläiselle sotaväelle kuuluva sotilaskirkko Linnanmäellä vanhan varuskunta-alueen vierellä. Tämä kirkko kuitenkin purettiin 1950-luvun lopulla. Paikalla on nykyisin muistolaatta. 

Mikkeli kuului yhtenä ns. Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Mikkelin ortodoksinen seurakunta julkaisi yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea.

## Kirkkoherrat
Seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet:

* Aleksanteri Gaurilow, 1950 – 1967
* Olavi Jokio, 1967 – 1983
* Pekka Jyrkinen, 1983 – 1989
* Jussi Parviainen, 1989 – 1991
* Antti Larikka, 1991 – 1995
* Markku Toivanen, 1996 – 2005
* Johannes Hätinen, 2005 - 2016 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mikkelin ortodoksinen seurakunta / www.ort.fi
* Mikkelin ortodoksinen seurakunta / Ortodoksi.net
* Mikkelin ortodoksinen sotilaskirkko / Ortodoksi.net 
* Kuutoset / Ortodoksi.net
* [Solea - seurakunnan tiedotuslehti](http://www.ortodoksi.net/index.php/Solea_(lehti))
Providence

**Providence** on Rhode Islandin osavaltion ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki Yhdysvaltain itärannikolla, Uuden-Englannin alueella. Kaupungissa oli 178&nbsp;042 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennassa. Kaupunkiseudulla on 1&nbsp;630&nbsp;956 asukasta, mikä tekee siitä maan 42. suurimman.

Yhdysvaltojen teollistumisen on sanottu alkaneen vuonna 1793 Providencen tuntumassa Pawtucketin kaupungissa, kun englantilaissiirtolainen Samuel Slater perusti tekstiilimyllyn. Providencessa valmistettiin myös koruja ja hopeaesineitä. 

Alueen asutus alkoi jo ensimmäisten uudisraivaajien tullessa vuonna 1636. He saapuivat kanooteilla pitkin Moshassuck-jokea ja pysähtyivät löydettyään juomavedeksi kelpaavan lähteen nykyiseltä College Hilliltä. 

Kaupungissa toimii niin kutsuttuun Ivy Leagueen kuuluva Brown University – yksi maan vanhoista ja arvostetuista yliopistoista.

## Kuvia kaupungista

Tiedosto:Providence RI skyline2.jpg|Providencen keskustaa
Tiedosto:Providence train station.JPG|Rautatieasema
Tiedosto:Rhode Island State Capitol (north facade).jpg|Rhode Island State House
Tiedosto:Providence City Hall 2009.jpg|Providencen kaupungintalo
Tiedosto:Waterplacepark.JPG|Waterplacen puisto


## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Rautalammin ortodoksinen seurakunta

**Rautalammin ortodoksinen seurakunta** on entinen Rautalammin, Suonenjoen, Tervon, Vesannon, Konneveden ja Hankasalmen kuntien alueella toiminut ortodoksinen seurakunta, joka perustettiin vuonna 1950. Seurakunnan jäsenmäärä oli seurakunnan lakkauttamishetkellä vuoden 2020 lopussa 585 henkeä. Rautalammin seurakunnan pääkirkko oli Pyhän Nikolaoksen kirkko, joka on rakennettu vuonna 1960 ja on Ilmari Ahosen suunnittelema. Seurakunnalla oli myös kirkko Suonenjoella sekä rukoushuoneet Vesannolla ja Tervossa.

Rautalammin ortodoksinen seurakunta yhdistyi osaksi laajentunutta Kuopion ortodoksista seurakuntaa vuoden 2021 alusta. Liittymissopimus allekirjoitettiin elokuussa 2020.

Rautalampi kuului yhtenä ns. Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Tuolloin Rautalammin ortodoksinen seurakunta julkaisi yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea. Solean lakkauttamisen jälkeen seurakunta julkaisi tiedotuksensa Aamun Koiton läntisessä seurakuntaliitteessä.

## Pyhäkköjä

Kuva:Rautalammin ortodoksinen kirkko - Pyhän Nikolaoksen kirkko - Nikolaoksentie 1 - Rautalampi.jpg|Rautalammin pyhän Nikolaoksen kirkko on ortodoksinen kirkko Rautalammilla.
Kuva:Suonenjoen ortodoksinen kirkko - Kristuksen kirkastumisen kirkko - Herralantie 120 - Suonenjoki - 2.jpg|Suonenjoen Kristuksen kirkastumisen kirkko on ortodoksinen kirkko Suonenjoella.
Kuva:Tervon ortodoksinen rukoushuone - Pyhän profeetta Elian rukoushuone - Kirkkotie 9 - Tervon kk - Tervo.jpg|Tervon pyhän profeetta Elian rukoushuone on ortodoksinen rukoushuone Tervolla.
Kuva:Vesannon Johannes Kastajan syntymän rukoushuone - Koulutie 6 - Vesannon kk - Vesanto.jpg|Vesannon Johannes Kastajan syntymän rukoushuone.


## Lähteet
Hiekka-aavikko

**Hiekka-aavikko** () eli hiekkameri, dyynimeri tai hiekkaerämaa on aavikko, jossa on vaihtelevan korkuisia tuulen kasaamia hiekkakumpuja, dyynejä. Hiekka on pääosin irtonaista ja siinä liikkuminen on hyvin vaikeaa. Hiekka-aavikolla saattaa kasvaa joitakin ruohomättäitä ja pensaita dyynien harjalla.

Hiekka-aavikoilla esiintyy hiekkamyrskyjä. Monesti hiekka-aavikot ovat kuumuutensa ja kuivuutensa takia elämälle hyvin vihamielisiä ympäristöjä. Dyynit muistuttavat monesti vuorta tai suurta aaltoa, ja yleensä vaeltavat aikojen saatossa tuulen mukana. Dyynejä on eri kokoisia ja ne muodostavat enemmän tai vähemmän säännöllisen kuvion. Aavikoiden sisäosissa dyynit asettuvat yleensä vallitsevan tuulen suuntaisiksi, mutta aavikoiden reunoille syntyy kuunsirpin muotoisia *barkaaneja*, jotka asettuvat vallitsevaan tuuleen nähden poikittain. Rannikolla kasvillisuus voi aiheuttaa joko rantaviivan suuntaisia tai vallitsevaan tuuleen nähden poikittaisia dyynejä.

Yleensä hiekka-aavikot ovat erittäin kuivia ja niissä ei ole pysyvää asutusta. Jos alueella on keitaita, aavikon poikki voi kulkea vakiintuneita matkareittejä.

Saharasta 20&nbsp;% on hiekka-aavikkoa ja 70&nbsp;% sora-aavikkoa.

Maailman laajin hiekka-aavikko on Arabian aavikoihin kuuluva Rub al-Khali, 595&nbsp;700&nbsp;km2. Pohjois-Afrikan Saharassa on monia suuria ergejä, muun muassa Itäinen iso erg, Läntinen iso erg, Majabat al-Koubra, Erg Chebbi, Erg Iguidi ja Erg Chech, jotka kattavat yhteensä noin 15–25&nbsp;% Saharasta.

## Saharan ergit

Suurimmat Saharan dyynikentät eli *erg*it:

;Algeria
* Grand Erg Oriental (ulottuu Tunisiaan)
* Grand Erg Occidental
* Erg Chech (ulottuu Maliin)
* Erg Iguidi (ulottuu Mauritaniaan)
* Erg er-Raoui
* Erg Tiferine
* Erg Tidohaine
* Erg Ferradj
* Erg Admer

; Tšad
* Erg Djourab
* Erg Idrisi

; Egypti
* Ramla El Kebir
* Erg Somaya
* Erg Abunugar
* Erg Abu Ramada
* Negevin autiomaa (ulottuu Israeliin)

; Libya
* Erg Awbari
* Erg Ubari
* Erg Titersine
* Murzuqin hiekkameri
* Erg Ouan Kasa
* Erg Tannezouft
* Erg Takarkouri
* Erg Mehedjibat
* Erg Tassegefit

; Mali
* Erg Achaif
* Erg Atouila
* Erg Outouila

; Mauritania
* Erg Aoukar
* Erg Taokest

; Marokko
* Erg Chebbi
* Erg Lihoudi
* Erg Chegaga
* Erg Mghiti
* Erg Jerboia
* Erg Zemoul

; Niger
* Bilman hiekka-aavikko
* Jadal
* Erg Brousset
* Ténéré
* Tafassasset

; Sudan
* Erg Selima

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Swift, Jeremy: Sahara. Sarja: Maailman villi luonto/Time-Life-kirjat -sarja. WSOY 1982. .
Jyväskylän ortodoksinen seurakunta

**Jyväskylän ortodoksinen seurakunta** on lähes koko Keski-Suomen maakunnan alueen kattava ortodoksinen seurakunta, jossa on hieman yli 2&nbsp;100 jäsentä. Seurakunnan pääkirkko on Jyväskylässä sijaitseva Kristuksen ylösnousemuksen kirkko, joka valmistui vuonna 1954 ja jonka on suunnitellut Toivo Paatela. Jyväskylän ortodoksinen kirkko on ensimmäinen niin sanotuista *jälleenrakennuskirkoista*, joita rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen karjalaisten evakkojen tarpeisiin. Seurakunnalla on myös tšasounat Karstulassa, Saarijärvellä, Suolahdessa, Viitasaarella, Äänekoskella ja Laukaan Lievestuoreella sekä leirikeskus Uuraisten Kangashäkissä.

Seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet:

* Lauri Mitronen, vv. 1950–1967
* Kauko Salminen, vv. 1967–1974
* Teppo Siili, vv. 1974–1978
* Heikki Makkonen, vv. 1979–1988
* Arto Leskinen, vv. 1988–2007
* Timo Mäkirinta, vv. 2007–2021
* Kaarlo Saarento, vuodesta 2021 alkaen.

## Katso myös
* Uskonto Jyväskylässä
* Suomen ortodoksinen kirkko

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jyväskylän ortodoksinen seurakunta / www.ort.fi
* Jyväskylän ortodoksinen seurakunta / Ortodoksi.net
Libyan aavikko

**Libyan aavikko** (arabiaksi *`as-sahrā` `al-lībiyya*) on Saharan osa. Tämä Saharankin mitassa erittäin laaja aavikko sijaitsee Itä-Saharassa, Itä-Libyan ja Länsi-Egyptin rajoilla, ja ulottuu myös Sudaniin ja Tšadiin. Tämän aavikon rajoja ovat Fezzan, Tibesti, Uwaynat ja vanhan Niilin jokiuoman keitaat. Alue on enimmäkseen hiekka-aavikkoa, *erg*iä, eikä sitä luokitella kuivuuden takia "pensasaavikoksi", kuten suurta osaa Saharasta.

Lähes Teksasin tai Intian niemimaan kokoisen Libyan aavikon ala on 700&nbsp;000 – 1&nbsp;100&nbsp;000 neliökilometriä, ja sen leveys on 1&nbsp;100 kilometriä idästä länteen ja 1&nbsp;000 kilometriä etelästä pohjoiseen. Suurin osa alueesta on hiekka-aavikkoa, siellä on myös painumia ja vuorenharjanteita. Libyan aavikolla on suuri Jilf al Kabirin tasanko yli 1&nbsp;000 metrin korkeudessa. Libyan aavikon Quattaran alangolla on suolasoita ja suolajärviä. Quattaran pinta-ala on 15&nbsp;000 neliökilometriä, ja sen alin kohta on 133 metriä merenpinnan alapuolella. Alueella on myös seitsemän muuta merkittävää painumaa, joissa kaikissa on keitaat. Merkittävimmät ovat Siwa, Dakhla ja Kharga, jotka sijaitsevat Faijumin keitaasta lähtevästä painumasta. Muita keitaita ovat Bahriyah, Farafirah, Dakhilah ja Jaghbub.

## Libyan autiomaan hiekkameret
Libyan autiomaa koostuu enimmäkseen kolmesta hiekkamerestä ja jopa 2000 metrin korkeuteen kohoavasta ylängöstä.
* Egyptin hiekkameri
* Kalasnon hiekkameri
* Rebianan hiekkameri

## Aiheesta muualla
* W. B. K. Shaw : Eloton Libya. I. Autolla erämaan halki. Saviruukku-kukkulan salaisuus, Helsingin Sanomat, 26.08.1935, nro 228, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* W. B. K. Shaw : Eloton Libya. II. Kaikkein pahimmat päivät, Eläimiä, jotka eivät juo, Helsingin Sanomat, 27.08.1935, nro 229, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* W. B. K. Shaw : Eloton Libya. III. Menneisyyden jäljillä. Hiekkamyrskyssä, Helsingin Sanomat, 28.08.1935, nro 230, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Somalian lippu

**Somalian lippu** on Somalian kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu valkoisesta tähdestä sinisellä pohjalla. Lippu otettiin käyttöön 12. lokakuuta 1954. Sen suunnitteli Mohammed Awale Liban, joka omien sanojensa mukaan sai lippuun inspiraation Yhdistyneiden kansakuntien lipun väreistä. Lipun keskellä on valkoinen ”*Yhtenäisyyden tähti*” jonka viisi sakaraa kuvaavat Somalian viittä etnistä ryhmää.

## Lähteet
Australian aavikot

**Australian aavikot** sijaitsevat Australian mantereen sisäosissa. Niihin kuuluvat muun muassa Iso Hiekka-aavikko (eng. *Great Sandy*), Iso Victorian aavikko (*Great Victoria*) ja Simpsonin aavikko (*Simpson*).

## Maantiede
Australian sisäosion autiomaiden hiekka on enimmäkseen punaista lateriittihiekkaa. Simpsonin aavikolla on jopa 150 kilometrin mittaisia punaisia hiekkaharjuja. Australiassakin on ”maalattu aavikko” (*painted desert*), jossa vuorten kyljissä näkyy värikkäitä, rapautumisen myötä paljastuneita kalliokerrostumia. Aavikoiden ympärillä on laaja pensasaroalue.

Australian aavikoituminen johtuu muun muassa hepoasteiden korkeapaineesta. Ilmavirtaus on hepoasteilla laskeva Hadleyn kiertoliikkeen vuoksi, mikä aiheuttaa lähes pysyvän korkeapaineen. Hepoasteiden alueille on tyypillistä kuumuus, kuivuus ja heikot tuulet. Australian aavikot johtuvat lisäksi siitä, että alueet sijaitsevat mantereen sisäosissa, minne meristä sadepilviin haihtuva kosteus ei yleensä yllä mantereisuuden vuoksi.

## Luettelo Australian aavikoista
Lähde: Geoscience Australia

## Lähteet

## Aiheesta muualla