open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Civil War

**The Civil War** on vuonna 1990 esitetty yhdeksänosainen televisioon tehty dokumentaarinen minisarja, joka kertoo Yhdysvaltain sisällissodasta. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran julkisen tv-kanavan PBS:n televisioverkossa 23. syyskuuta 1990 viitenä peräkkäisenä iltana. Sen jaksojen kesto on yhteensä noin 11 tuntia ja sillä oli 40 miljoonaa katsojaa. Historioitsija David McCullough toimii tarinoiden kertojana, ja kommenttattoreina ovat Ed Bearrs, Barbara Fields, Shelby Foote, Stephen B. Oates ja James Symington.

Sarja käsittelee Yhdysvaltain sisällissotaa, ja se ei ota kantaa sodan syihin, eikä esitä siitä tulkintoja systä vaan keskittyy taisteluihin. Se on saanut kuitenkin kiitosta siitä että se on herättänyt ihmisten kiinnostuksen historiaan. Se on saanut lukuisia palkintoja, muun muassa kaksi Emmy- ja Grammy-palkintoa.

## Tuotanto
Sarjan ohjaaja Ken Burns oli myös yksi sen käsikirjoittajista, veljensä Ric Burnsin ja Geoffrey C. Wardin ohella. Burns alkoi hankkia rahoitusta sarjalle vuonna 1984, ja kuvauksiin päästiin vuonna 1986. Tuolloin heillä oli alustava käsikirjoitus jo valmiina. Kuvauksien aikana käsikirjoitusta jatkettiin, ja sitä tarkennettiin ja leikkaamaan päästiin vuoden 1987 lopussa. Leikkauksen ohella jatkettiin käsikirjoituksen työstämistä, sekä live- ja arkistomateriaalin kuvaamista vuoteen 1989 asti.

Sarjassa käytetään sen ohjaajan paljon käyttämää tekniikkaa, joka ei ole hänen kehittämänsä mutta jota on alettu kutsua hänen mukaansa Ken Burns -efektiksi (*Ken Burns effect*). Sitä on käytetty dokumenteissa usein jos aiheesta ei ole liikkuvaa kuvaa saatavana. Sillä elävöitetään liikkumatonta kuvaa zoomaamalla ensin valokuvan osaan, jonka jälkeen saatetaan panoroida esimerkiksi valokuvan toiseen kiinnostavaan kohteeseen.

## Jaksot
# *The Cause – 1861*
# *A Very Bloody Affair – 1862*
# *Forever Free – 1862*
# *Simply Murder – 1863*
# *The Universe of Battle – 1863*
# *Valley of the Shadow of Death – 1864*
# *Most Hallowed Ground – 1864*
# *War is All Hell – 1865*
# *The Better Angels of Our Nature – 1865*
Lähde:

## Ääninäyttelijät

Lähde:

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Pirates 3D Show

**Pirates 3D Show** (tunnetaan myös nimellä **Pirates 4D**) on vuonna 1999 kuvattu 17 minuutin kestoinen 3D-komediaelokuva. Elokuvan päähenkilöitä esittävät Leslie Nielsen, Eric Idle, Adam Wylie, Brian D. Pollock ja Isaac C. Singleton Jr. Elokuvan on ohjannut Keith Melton. Elokuvaa esitettiin Busch Gardens Tampa Bayn teemapuistossa. Elokuvaa on esitetty myös Linnanmäen huvipuistossa.
## Aiheesta muualla
Ethelmary Oakland

**Ethelmary Oakland** (30. heinäkuuta 1909 – 2. joulukuuta 1999) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvissa esiintynyt lapsinäyttelijä. Hänellä oli rooleja muiden muassa elokuvissa *[[Always in the Way]]* (1915), *[[The World and the Woman]]* (1916) ja *[[The Dummy]]* (1917). Oakland jätti elokuvat 1910-luvun lopulla.

## Aiheesta muualla
*
Cornelis de Jager

**Cornelis ("Kees") de Jager** (29. huhtikuuta 1921 – 27. toukokuuta 2021) oli alankomaalainen tähtitieteilijä. Hän on tehnyt huomattavaa tutkimustyötä hyperjättiläisistä. Hän syntyi Den Burgissa, kävi koulua Alankomaiden Itä-Intiassa ja opiskeli vuosina 1939–1945 matematiikkaa, fysiikkaa ja tähtitiedettä Utrechtin yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1952 ohjaajanaan Marcel Minnaert.

De Jager oli perustamassa *[[Solar Physics]]* -lehteä. Hän toimi vuosina 1960–1986 Utrechtin yliopiston professorina ja 1967–1973 Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin pääsihteerinä. Hän on Sonnenborghin observatorion entinen johtaja. Hän kuuluu kansainväliseen skeptikkoliittoon Csicopiin (nykyisin The Committee for Skeptical Inquiry, CSI).

Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1990.

## Tunnustuksia
* Karl Schwarzschild -mitali 1974
* Jules Janssen -palkinto 1984
* George Ellery Hale -palkinto 1988

De Jagerin mukaan on nimetty asteroidi 3798 de Jager.

## Lähteet
Red Bull (yritys)

**Red Bull GmbH** on itävaltalainen Red Bull-energiajuomaa valmistava yritys. Vuonna 2010 myytiin yli 4,2 miljardia tölkkiä yli 161 maassa. Yrityksessä työskenteli 7&nbsp;758 henkilöä, ja sen liikevoitto oli 3,78 miljardia euroa. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Fuschl am Seessä, Itävallassa.

## Historia
Itävaltalainen yrittäjä Dietrich Mateschitz halusi tuoda thaimaalaisen Krating Daeng -juoman Euroopan markkinoille. Mateschitz työskenteli saksalaisen hammastahnavalmistajan Blendaxin markkinointijohtajana, ja ollessaan vierailulla Thaimaassa vuonna 1982 hän huomasi, että Krating Daeng (kirjaimellisesti käännettynä "red bull" eli "punainen härkä") auttoi häntä toipumaan aikaerosta. Vuosina 1984&ndash;1987 Mateschitz kehitteli juomasta eurooppalaisille kuluttajille sopivaa versiota. Samaan aikaan Mateschitz ja Chaleo Yoovidhya, Krating Daengin omistaja, perustivat Red Bull GmbH:n sijoittamalla kumpikin 500&nbsp;000 dollaria, ja he saivat haltuunsa 49 prosentin omistuksen.

Ylimääräiseksi jäänyt kahden prosentin osuuden sai Chaleon poika Chalermin, mutta Mateschitz valittiin yrityksen johtajaksi thaimaalaisten jäädessä äänettömiksi yhtiömiehiksi. Red Bull GmbH julkisti "itävaltalaisen" version Red Bullista vuonna 1987. Red Bull ei ole yhtä makea kuin Krating Daeng ja sisältää hiilihappoa. Red Bullilla on lähes puolet Yhdysvaltain energiajuomamarkkinoiden markkinaosuudesta, ja joissain maissa sen markkinaosuus on jopa 80&nbsp;%.

Vuonna 2006 ''Forbes'' listasi Chaleon maailman 292. rikkaimmaksi ihmiseksi ja arvioi hänen omaisuudekseen yli 2,5 miljardia dollaria. Mateschitz oli sijalla 317.
Lielahden kirkko

**Lielahden kirkko** on evankelisluterilainen kirkko Tampereella Lielahden kaupunginosassa. Punatiilinen kirkkorakennus on arkkitehti Pentti Turusen suunnittelema. Lielahti kuului vuoteen 1950 asti Ylöjärveen. Harjun seurakuntaan liittymisen jälkeen Enqvistin tehtaalta ostetulle tontille rakennettiin seurakuntatalo, jonka piispa Eelis Gulin vihki tilan kirkoksi huhtikuussa 1961.

Kirkkosali sai vuonna 1991 pienet urut, jotka osaltaan auttoivat jumalanpalveluselämän säännöllistymistä Lielahdessa. Kirkossa pidetään jumalanpalvelusten ohella iltahartauksia. Saliin mahtuu 160 henkeä ja kirkko on avoinna toiminnan mukaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Panoraamakuvia Lielahden kirkolta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Nämforsen

**Nämforsen** on Ruotsissa Ångermanlandin maakunnassa sijaitseva voimatalouteen valjastettu koski, joka kuuluu Ångermanjokeen. Kosken ympärille on syntynyt Näsåkerin taajama, joka kuuluu Sollefteån kuntaan ja Ådals-Lidenin pitäjään. Ennen kosken valjastamista se oli kuuluisa kuohuistaan ja suuresta kalliopiirrosalueestaan. Voimalaitoksen suunnittelussa ja toteutuksessa huomioitiin muinaiset kalliopiirrokset hyvin.

## Voimalaitos
Nämforsen sijaitsee Ångermanjoessa, jossa sijaitsee 15 vesivoimalaa ja joen valuma-alueella on 50 voimalaa. Ne tuottavat sähköä yhteensä 1&nbsp;248 megawatin (MW) teholla, mikä tekee vuodessa 6&nbsp;006 gigawattituntia (GWh) energiaa.

Nämforsen oli noin 500 metriä pitkä koski, johon rakennettava voimalaitos valmistui vuonna 1947. Patoaltaan aikaansaama putoamiskorkeus on 22 metriä ja voimalassa on kolme generaattoria, joissa pyörivät Kaplan-turbiinit. Voimalaitos uusittiin vuonna 1973 ja nykyään se tuottaa sähköä 114,6 MW teholla, mikä on noin 9% Ångermanjoen kokonaistuotannosta. Laitoksen vuosituotanto on keskimäärin 604,151 GWh. Sen omistaa Vattenfall Ångermanälven AB.

## Kalliopiirrokset

Kalliopiirrosalue on eräs Pohjois-Euroopan suurimpia. Nykyään tunnetaan vajaa 2&nbsp;600 piirrosta tai kuviota , mutta yhä edelleen niitä löydetään lisää. Kuvapiirrosalue on kooltaan 350m×250m ja se sijaitsee 500 m pitkän kosken varrella ja kosken alapuolella olevissa saarissa ja rantakallioilla. Kuvakentät ovat jakaantuneet eri kohteisiin seuraavasti: *Notönissa* on noin 1&nbsp;100 piirrosta, *Brådönissa* noin 470 piirrosta, *Laxönissa* ja kosken pohjois- ja etelärannalla yhteensä noin 950 piirrosta. Kuva-aiheita ovat muun muassa hirvet, veneet, ihmishahmot ja pienet eläimet. Piirroksia tehtiin kivikaudelta pronssikaudelle saakka.

## Lähteet
Shenzhen FC

**Shenzhen Ruby FC** on vuonna 1994 perustettu kiinalainen jalkapalloseura Shenzhenin kaupungista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Kiinan ykkösliigassa. Seura on voittanut historiansa aikana yhden Kiinan mestaruuden.

## Historia

Shenzhen Ruby on perustettu tammikuussa 1994 nimellä Shenzhen FC ja seura on sen jälkeen vaihtanut nimeään useaan otteeseen. Se oli kaudella 1994 Kiinan 3. divisioonan pronssilla ja nousi sarjatasoa korkeammalle. Seura debytoi pääsarjassa kaudella 1996 nimellä Shenzhen Feiyada, mutta putosi kauden 1997 ajaksi 2. divisioonana palaten jälleen pääsarjaan nimellä Shenzhen Ping'an. 

Shenzhenin menestysvuodet ajoittuivat 2000-luvun alkuun, kun Zhu Guanghun valmentama joukkue voitti kauden 2002 mestaruushopean jatkoksi historiansa ensimmäisen mestaruuden kaudella 2004 talousvaikeuksista huolimatta. Menestysvalmentaja Zhu jätti seuran vuonna 2005 siirtyen Kiinan maajoukkueen peräsimeen. Valmentajavaihdoksista huolimatta Shenzhen Jianlibao eteni AFC Champions Leaguessa kaudella 2005 historiallisesti välieriin saakka. 

Vuoden 2009 alussa pitkään talousvaikeuksista kärsinyt seura siirtyi hongkongilaisten sijoittajien omistukseen.  Seura otti käyttöön nykyisen nimensä Shenzhen Ruby kauden 2010 alussa.

Kaudella 2011 Shenzhen Ruby sijoittui Kiinan Superliigassa viimeiseksi ja putosi sarjasta. 

## Meriitit

* Kiinan mestaruus: 2004

## Entisiä päävalmentajia

*  Sven-Göran Eriksson
*  Juan Ramón López Caro
*  Clarence Seedorf
*  Philippe Troussier

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Seuran kotisivut 
* Kannattajien kotisivut
Eurostar (juna)

**Eurostar**-junat ovat Kanaalin tunnelin eli Eurotunnelin kautta Lontoon ja Manner-Euroopan väliä kulkevia Eurostar International -yhtiön suurnopeusjunia.

Ensimmäiset eurojunat ovat muunnelmia ranskalaisista TGV-junista. Niiden poikkileikkaus on hieman tavallista pienempi, jotta ne sopivat liikennöimään brittiläisen standardin mukaisissa tunneleissa. Junat on alun perin sovitettu myös toimimaan virtakiskon avulla ja niissä on parannettu palosuojausta. Junat ovat pisimpiä ja nopeimpia Britanniassa liikennöiviä junia. Junista käytetään tyyppimerkintöjä TGV TMST, British Rail Class 373 tai *Eurostar e300*.

Eurostar International otti marraskuussa 2015 käyttöön ensimmäisen Siemensiltä tilaamansa uuden tyyppisen Velaro-suurnopeusjunan (*Eurostar e320*). Junan huippunopeus on 320 km/h. Junia on tilattu kaikkiaan 17 kappaletta, ja niissä on kussakin tilaa 902 matkustajalle.

## Lähteet
Tetranitrometaani

**Tetranitrometaani** eli **TNM** (CN4O8) on metaanin johdannainen, jossa vetyatomit ovat korvautuneet nitroryhmillä. Yhdistettä käytetään rakettien polttoaineena, orgaanisessa synteesissä ja biokemiallisissa tutkimuksissa.

## Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa tetranitrometaani on kellertävää nestettä, joka liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta paremmin etanoliin ja dietyylieetteriin. Tetranitrometaanin nitroryhmät vetävät voimakkaasti elektroneja puoleensa, mikä tekee yhdisteestä elektrofiilisen ja se reagoi nukleofiilien kanssa. Se on myös hyvin vahva hapetin. Tetranitrometaani ei itsessään ole kovin helposti räjähtävää, mutta pelkistimien, esimerkiksi hiilivetyjen, läsnä ollessa ja korotetussa lämpötilassa se voi räjähtää.

Tetranitrometaani on mahdollisesti ihmiselle karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava yhdiste. Se ärsyttää keuhkoja ja on myrkyllinen maksalle ja munuaisille.

## Valmistus
Laboratorioissa tetranitrometaania valmistetaan tyypillisimmin etikkahappoanhydridin ja väkevän typpihapon välisellä reaktiolla ja tämä menetelmä oli teollisessakin käytössä Saksassa toisen maailmansodan aikaan. Halvempi tapa valmistaa yhdistettä on kuitenkin etyynin ja typpihapon välinen reaktio. Tetranitrometaania muodostuu myös sivutuotteena nitrattaessa eräitä aromaattisia yhdisteitä, kuten tolueenia valmistettaessa TNT:ä ja väkevän typpihapon ja keteenin välisen reaktion tuotteena.

## Käyttö
Voimakkaana hapettimena tetranitrometaania käytetään avaruusrakettien polttoaineissa. Sitä voidaan lisätä myös dieseliin nostamaan setaanilukua. Tetranitrometaania käytetään nitraavana reagenssina. Se nitraa emäksisissä olosuhteissa nukleofiilisia yhdisteitä ja tietyissä yhdisteissä siitä muodostuu elektrofiilinen ja voimakkaasti nitraava nitroniumioni. Tetranitrometaani on erittäin elektrofiilinen ja luovuttaa nitroryhmänsä helposti nukleofiilien kuten ammoniakin ja muiden emästen vaikutuksesta. Näin voidaan valmistaa muun muassa trinitrometaania eli nitroformia.

Yhdiste reagoi proteiinien kanssa nitraten erityisesti tyrosiiniaminohappoja aminohappoketjussa. Nitrausta yhdisteen avulla käytetään biokemiallisessa tutkimuksessa joko estämään tai muuntamaan tutkimuksen kohteen olevan entsyymin toimintaa.

## Lähteet
Renée Asherson

**Renée Asherson** (oik. **Dorothy Renée Ascherson**; 19. toukokuuta 1915 Lontoo – 30. lokakuuta 2014) oli englantilainen näyttelijä. Hän esiintyi teatterissa ensi kertaa vuonna 1935, ja hänellä oli urallaan rooleja muun muassa Shakespearen näytelmissä. Hän esiintyi muun muassa Old Vicissä, Liverpool Playhousessa ja Westminster Theatressa. Ensimmäisen merkittävän elokuvaesiintymisensä hän teki *[[Kohtalon miehiä|Kohtalon miehissä]]* vuonna 1944. 

Myöhemmin Asherson esiintyi esimerkiksi elokuvassa *[[Näkemiin, Mr. Greene]]* (1951), televisioelokuvassa *[[Riikinkukot kuriin]]* (1993) ja viimeisimmin elokuvassa *[[The Others]]* (2001).

Asherson syntyi Kensingtonissa, Lontoossa, juutalaisille vanhemmille, Charles Stephen Aschersonille ja Dorothy Lilian Aschersonille (o.s. Wiseman). Hän varttui Gerrards Crossissa, Sveitsissä ja Anjoussa ja opiskeli Webber Douglas Academy of Dramatic Artissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Laulu Igorin sotaretkestä

**Laulu Igorin sotaretkestä** tai **Igorin tarina** ( tai , *Slovo pro Ihoriv poh’id* , muinaisven. , *Slovo o plŭku Igorevě*) on tuntemattoman tekijän kirjoittama sankariruno, joka kertoo ruhtinas Igor Svjatoslavitšin sotaretkestä kumaaneja vastaan vuosina 1185–1186. Se on 1100-luvun lopun Kiovan Rusin (Kiovan Venäjän) kirjallisuuden merkkiteos, ja arvokas myös historiallisena lähteenä.

*Laulu Igorin sotaretkestä* on vaikuttanut monien kirjailijoiden, taiteilijoiden ja säveltäjien teoksiin. Siihen pohjautuu muun muassa Aleksandr Borodinin ooppera *[[Ruhtinas Igor]]*.

## Sisältö ja historia
Tuntemattoman tekijän proosarunoelma kuvaa tappioon päättynyttä sotaretkeä, jonka Novgorod-Severskin ruhtinas Igor Svjatoslavitš teki vuonna 1185 kumaaneja vastaan. Sen pääajatuksena on venäläisten lähteiden mukaisesti hajanaisen Venäjän yhdistäminen taisteluun paimentolaisia vastaan. Teos on luonteeltaan sekä lyyrinen että eeppinen. Sen kuvakieli perustuu pitkälti kansanperinteeseen. Taiteellisesti korkeatasoinen runoelma on vaikuttanut Kulikovon taistelusta kertovaan *[[Zadonštšina]]an* ja sen kautta eräisiin muihin 1400–1600-luvun kirjallisuuden merkkiteoksiin.

*Laulu Igorin sotaretkestä* säilyi vain yhtenä käsikirjoituskopiona, joka 1790-luvun alussa joutui käsikirjoituskokoelmistaan tunnetun kreivi Aleksei Musin-Puškinin käsiin. Sen ensimmäinen painettu julkaisu ilmestyi vuonna 1800. Alkuperäinen käsikirjoitus tuhoutui Moskovan palossa vuonna 1812. Epäilyt teoksen aitoudesta on kumottu myöhemmissä tutkimuksissa.

## Yhdistäminen eri kansojen kulttuuriperintöön
Runoelma on syntynyt aikana, jolloin itäslaavit eivät vielä olleet jakautuneet venäläisiksi, ukrainalaisiksi ja valkovenäläisiksi. Siksi sitä voidaan pitää näiden kansojen yhteisenä perintönä.

Svjatoslav Hordynskyin ja Marko Robert Stechin mukaan kukaan vakavasti otettava tutkija ei kiistä sitä, että laulu on kirjoitettu Ukrainassa ja että semanttisesti ja poeettisesti sen ominaispiirteet ovat ukrainaa. Koska se on Kiovan Rusin kirjallinen merkkiteos, kaikki kolme itäslaavilaista kansakuntaa katsovat sen kuuluvan omaan kirjallisuuteensa. Hordynskyi ja Stech huomauttavat, että poliittisen tilanteen vuoksi tutkimusta ovat kuitenkin hallinneet venäläiset tutkijat.

Teos on käännetty useita kertoja nykyukrainaksi, nykyvenäjäksi ja muille kielille. Jaakko Rugojevin venäjästä tekemä suomennos ilmestyi Petroskoissa vuonna 1953.

## Suomennos
* *Igorin laulu*. Suom. Paavo Rintala. Olzhas Suleimenovin jälkisanan Minä ja mä : hyväntahtoisen lukijan kirja suom. Mart Mäger. Helsinki: Otava, 1992.
* *Laulu Igorin sotaretkestä*. Suom. Jaakko Rugojev. Dmitri Lihatšovin esipuheen suom. Urho Ruhanen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1953.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Laulu Igorin sotaretkestä Krugosvet-tietosanakirjassa
Kiangi

**Kiangi** (*Equus kiang*) on suurin villiaaseista. Se on elinvoimainen laji, joka luokiteltiin aiemmin aasianvilliaasin alalajiksi. Lajia tavataan Tiibetin ylängön ja lähialueiden vuoristoniityillä ja aavikkoarojen keitailla. Se syö niittyheinää, saraa ja suokasveja.

Kiangin säkäkorkeus on noin 150&nbsp;cm. Eläimen pää on muodoltaan tylppä, ja päästä harteille ulottuva harja on tuuhea ja jäykkä. Väriltään kiangi on muita Aasiassa eläviä villiaaseja tummempi. Karvoitus on selässä ja kyljillä punertavanruskeaa ja vatsapuolella valkeaa. Väriraja tummien kylkien ja vaalean vatsan välillä on jyrkkä.

## Lähteet
Claren linna

**Claren linna** on Claressa Englannissa sijaitseva keskiaikainen linna, joka rakennettiin normannivalloituksen jälkeen.

## Historia
Pian normannivalloituksen jälkeen Vilhelm Valloittaja lahjoitti Richard fitz Gilbertille paronikunnan, johon sisältyi maata Kentissä ja Suffolkissa. Puolustaakseen maitaan Richard rakensi linnan Kentin Tonbridgeen ja Claren Suffolkiin. Paikalla mainitaan olleen aidattu mäkilinna vuonna 1090. Nykyisin pelkät perustukset ovat jäljellä.

Linnasta on jäljellä kukkula, jonka huipulla on tornin jäänteet. Sitä on ympäröinyt vallihauta. Suuri osa sisempää muuria tuhottiin rautatien ja asemarakennuksen tieltä. Ulkomuurista on jäljellä vain itäkaari.

## Lähteet
Salmen silta

**Salmen silta** on kivinen museosilta Haminassa. Haminan ja Vehkalahden raja kulki sillan kohdalla ennen kuntien yhdistymistä vuoden 2003 alussa. Silta ylittää Salmenvirran, joka on Kirkkojärven laskujoki. Salmen silta on kaksiaukkoinen holvisilta, joka valmistui vuonna 1904 ja otettiin museosillaksi vuonna 1982. Sen suurin aukko on 8,4 m ja hyötyleveys 6,7 m. 

Kiviholvisillan edeltäjä oli puinen silta, joka paloi vuonna 1902. Uusi silta rakennettiin kivestä rakennusmestari M. Byskatan suunnitelmien pohjalta. Sitä on korjattu ainakin vuosina 1958 ja 1984. Silta on hyväkuntoinen, ja sen liikenne on vilkasta.   

Salmen siltapaikan kautta kulki Suuri Rantatie ainakin 1700-luvulla.

## Lähteet
* 
*  

### Viitteet
Shandong Taishan

**Shandong Luneng Taishan FC** on vuonna 1988 perustettu kiinalainen jalkapalloseura Jinanin kaupungista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla. Shandong Luneng kuuluu 1990- ja 2000-lukujen menestyneimpiin kiinalaisseuroihin.

## Historia

Shandong Luneng on perustettu vuonna 1988 pitkän historian omaavan Shandong Provincialin pohjalle. Shandong Provincial oli pelannut pääsarjassa kaudesta 1973 alkaen ja sijoittunut parhaimmillaan hopealle. Uuden seuran alku ei ollut yhtä lupaava, sillä se putosi liigasta kauden 1989 päätteeksi. Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt Shandong Luneng putosi aina 3. divisioonaan saakka, kunnes nousi kaudeksi 1994 takaisin pääsarjaan. 

Shandong Luneng on menestynyt pääsarjataipaleellaan loistavasti heti debyyttikaudestaan saakka, jolloin se sijoittui viidenneksi. Seuran huonoin liigasijoitus on 12:s kaudelta 2003. Ensimmäisen liigamestaruutensa Shandong Luneng nappasi kaudella 1999 serbialaisvalmentaja Slobodan Santračin johdolla. 

## Meriitit

* Kiinan mestaruus (4): 1999, 2006, 2008, 2010
**Hopeaa (5): 1976, 1981, 1982, 1983, 2004
* Kiinan cup (4): 1995, 1999, 2004, 2006
**Hopeaa (2): 1996, 2005
* Kiinan liigacup: 2004

## Entisiä valmentajia

* 2015-2016  Mano Menezes
* 2012-2013  Radomir Antić
* 2012   Henk ten Cate
* 2011  Manuel Barbosa
* 2011  Rajko Magić
* 2010-2011  Branko Ivanković
* 2004-2009  Ljubiša Tumbaković
* 2002-2003  Valeri Nepomnjaštši
* 2001  Boris Ignatjev
* 1999-2000  Slobodan Santrač
* 1998  Kim Jung-Nam
* 1994-1997  Yin Tiesheng

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset kotisivut
WYSIWYM

**WYSIWYM** on sanoista "***W'''hat'' ***Y**ou'' ***S*'ee* ***I**s* ***W**hat* ***Y**ou* ***M**ean''" ("näet mitä tarkoitat")  muodostettu akronyymi. Se on vaihtoehtoinen tekstinkäsittelytapa paremmin tunnetulle WYSIWYG-muokkaukselle, jossa dokumentti näytetään ruudulla siinä muodossa, jossa se tulostetaan paperille.

WYSIWYM-editorissa käyttäjä kirjoittaa tekstiä rakenteellisella tavalla merkiten tekstiin sen tarkoituksen sen sijaan, että tekstiä muotoiltaisiin suoraan. Esimerkiksi WYSIWYM-editorissa käyttäjä voi merkitä tekstin otsikoksi tietyllä koodilla ja kirjoittajan omalla koodillaan. Tämä edellyttää sitä, että dokumentin rakenne on tiedossa ennen kirjoittamista. Kirjoittajan on myös jollain tapaa kyettävä muodostamaan tekstistä lopullinen muotoiltu versio.

Päähyöty WYSIWYM-ajattelusta on esityksen ja sisällön erottaminen. Kirjoittaja voi keskittyä tekstin rakenteeseen ja itse kirjoitustyöhön, sen sijaan, että hänen täytyisi kiinnittää huomiota lopullisen tekstin ulkoasuun ja muotoiluun. Toinen hyöty on se, että samaa sisältöä voidaan helpommin viedä eri tavoin muotoilluiksi dokumenteiksi.
Kari Viisterä

**Kari Viisterä** (9. kesäkuuta 1967 – 8. tammikuuta 2012) oli suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän aloitti ohjastamisen 16-vuotiaana ja ajoi 1983 alkaneella urallaan yli 7&nbsp;000 starttia, joissa saavutti lähes 800 voittoa. Viisterä piti omaa valmennustallia Mikkelin raviradalla vuodesta 1989. Syksystä 1992 lähtien hän valmensi Saksassa, kunnes palasi keväällä 1996 takaisin Suomeen. Viisterä perusti Mikkelin raviradalle kengitys- ja ohjastuspalvelun. Hän oli suosittu lainaohjastaja, joka kuului suomalaisten ohjastajien kärkijoukkoon vuosituhannen vaihteessa, parhaana vuonna hän ohjasti 91 voittoa. Vuonna 2002 Viisterä osti Mikkelistä tilan ja vähensi ohjastusta keskittyen enemmän valmentamiseen.

Viisterän viimeisin menestyshevonen oli jalkapallomaalivahti Jussi Jääskeläisen omistama lämminverinen Lucky Twotwo. Sillä hän voitti muun muassa Kymenlaakso-ajon Kouvolassa vuonna 2010.

Viisterä menehtyi kotonaan sydänkohtaukseen 44-vuotiaana tammikuussa 2012.

Kari Viisterän isä oli Martti Viisterä, joka oli hevosalan vaikuttaja sekä hevosten ohjastaja, valmentaja ja kasvattaja.

## Lähteet
Carterton

**Carterton** on pikkukaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee noin 80 kilometriä Wellingtonista koilliseen. Asukasluku on 4 686 (*2013*). Kaupunki on perustettu vuonna 1857 nimellä **Three Mile Bush**, ja sitä asuttivat Wellingtonin ja Mastertonin välisen tien rakentajat. Se nimettiin uudelleen englantilaislähtöisen poliitikon Charles Rooking Carterin mukaan, joka rakennutti sillan Waiohinejoen yli.

Carterton esittäytyy narsissikaupunkina ja siellä järjestetään vuosittain narsissijuhlia.
Cartertonissa väitetään olevan maailman ensimmäinen transsukupuolinen pormestari Georgina Beyer. Menestynyt golfinpelaaja Sir Bob Charles on syntynyt Cartertonissa.

Cartertonissa sattui 7. tammikuuta 2012 kuumailmapallo-onnettomuus, jossa ohjaaja ja kymmenen matkustajaa sai surmansa.

## Lähteet
Jadeiittikaali

**Jadeiittikaali** () on jadeiitista kaiverrettu kiinankaalia esittävä veistos. Veistokseen on kaiverrettu myös heinäsirkka ja hepokatti piileskelemään lehtien sekaan. Se kuuluu Taipein kansallisen palatsimuseon kokoelmiin. 

## Kuvaus

Jadeiittikaali on pieni veistos. Sen korkeus on 18,7cm, leveys 9,1cm ja paksuus 5,07cm. Se on noin ihmiskäden kokoinen.

Lehtien poimuinen osittain läpinäkyvä ulkoasu on jaden luonnollisten värivaihteluiden ansiota. Veistos on tehty yhdestä osin valkoisesta, osin vihreästä jadeiittipalasta, jossa oli lukematon määrä epätäydellisyyksiä, kuten halkeamia ja värivaihteluita. Nämä virheet on käytetty hyödyksi veistosta tehtäessä ja ne muodostavat kaalinlehtien suonet. 

Veistosta pidetään naisellisen hyvyyden vertauskuvana. Valkoisen juuren katsotaan symbolisoivan puhtautta, lehdet kuvastavat hedelmällisyyttä ja runsautta. Heinäsirkka ja hepokatti kuvastavat lapsia. 

## Historia

Jadeiittikaalin tekijä on tuntematon. Se oli ensimmäisen kerran näytteillä Kielletyssä kaupungissa  Qing-dynastian Guangxu-keisarin vaimon keisarinna Jinin  palatsissa. Hän ilmeisestikin sai veistoksen osana myötäjäisiään vuonna 1889. Qing-dynastian hajoamisen jälkeen vuonna 1911, veistos päätyi Palatsimuseon kokoelmiin Kiellettyyn kaupunkiin. Veistos säilyi toisesta maailmansodasta ja Kiinan sisällissodasta ja päätyi lopulta Taiwanin kansalliseen palatsimuseoon. 

## Merkittävyys

Jadeiittikaalia on sanottu kansallisen palatsimuseon kuuluisimmaksi mestariteokseksi. Lihanmuotoisen kiven, Mao gong Dingin ja jadeiittikaalin katsotaan muodostavan museon kolme arvokkainta esinettä. Museon kävijät ovat valinneet jadeiittikaalin museon merkittävimmäksi kohteeksi. Vuonna 2009 syntyi kiistaa, kun kävi ilmi, että museossa myydyt jadeiittikaalia esittävät matkamuistot oli valmistettu manner-Kiinassa Taiwanin sijasta.

## Aiheesta muualla
* Jadeiittikaali  kansallisen palatsimuseon kotisivuilla.
Vapaudensilta (Budapest)

**Vapaudensilta** on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa Unkarissa. Silta yhdistää Pestin Fővám térin ja Budan Gellért térin aukiot.

## Historia
Vapaudensilta oli Budapestin kolmas silta Ketjusillan ja Margitin sillan jälkeen. Sen on suunnitellut Unkarin rautateiden pääinsinööri János Feketeházy. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1894, ja se avattiin 4. lokakuuta 1896 osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlallisuuksia. Sillan vihki keisari Frans Joosef, joka löi siihen viimeisen, hopeisen niitin ja jonka mukaan silta nimettiin Frans Joosefin sillaksi. Raitioliikenne sillalla alkoi 1898.

Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 16. tammikuuta 1945. Silta ei kuitenkaan vaurioitunut kovin pahoin, ja vain sen keskiosa piti rakentaa uudestaan. Vapaudensilta avattiin sodan jälkeen 20. elokuuta 1946, ensimmäisenä Budapestin silloista. Samalla silta sai nykyisen nimensä.

## Rakenne
Vapaudensilta on kolmijänteinen palkkisilta, ja sen ristikko on rakennettu art nouveau -tyyliin. Sen kummatkin pilarit on koristeltu Unkarin vaakunoilla ja turul-linnun patsailla. Sillalla on kaksi ajokaistaa ja raitiotie niiden välissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aron Vergelis

**Aron Alterovitš Vergelis** (, 7. toukokuuta 1918 nykyisen Žitomirin alueen Ljubar – 7. huhtikuuta 1999 Moskova) oli neuvostoliittolainen jiddišinkielinen runoilija ja lehtimies.

Aron Vergelis kävi keskikoulun Birobidžanissa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet vuonna 1932. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1935 ja ensimmäinen runokokoelma vuonna 1940. Samana vuonna Vergelis valmistui Leninille nimetystä Moskovan pedagogisesta instituutista. Hän osallistui toiseen maailmansotaan, toimitti jiddišinkielisiä radiolähetyksiä ja työskenteli sodan jälkeen Neuvostoliiton kirjailijaliiton juutalaisen osaston sihteerinä. 

Vergelis oli yksi harvoista juutalaiskirjailijoista, joiden onnistui välttää vuosien 1948–1953 vainot. Vuonna 1955 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Vuodesta 1961 lähtien hän työskenteli jiddišinkielisen *[[Sovetiš heimland]]* -kirjallisuuslehden päätoimittajana.

Runoilijana Vergelis kertoo lähinnä ajankohtaisista aiheista tai kuvaa juutalaisten perinteistä kulttuuria ja lähihistoriaa. Hän kirjoitti myös kirjallisuuskritiikkiä, matkakuvauksia ja näytelmiä. Romaaneissaan ja lehtikirjoituksissaan hän puolusti neuvostojärjestelmää ja hyökkäsi sionismia ja Israelia vastaan. *Sovetiš heimlandin* toimittajana hän pyrki edistämään juutalaisten historian, kulttuurin ja kirjallisuuden tuntemusta. Elämänsä loppuvaiheessa Vergelis toimitti yhdysvaltalaisten sponsorien rahoittamaa *Di jidiše gas* (”Juutalaiskatu”) -lehteä.

## Lähteet
Leo Lehto (lavastaja)

**Leo Pietari Lehto** (26. kesäkuuta 1912 Jämsänkoski – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lavastaja. Hän toimi muun muassa Kansallisteatterin päälavastajana.

Lehto aloitti lavastajan uransa jo nuoruudessaan osallistuessaan Tampereen Sosialidemokraattisen Nuorisoseuran toimintaan, jolloin hän teki lavastuksia seuran ohjelmallisiin tilaisuuksiin. Myöhemmin hän loi pitkän uran lavastajana suomalaisissa laitosteattereissa.

Lehto on tunnustettu monipuolisena lavastajana, joka kehitti ja kokeili ennakkoluulottomasti eri lavastusmateriaaleja ja oli näissä kokeiluissaan aikaansa edellä. Hänen lavastuksensa olivat tyyliteltyjä ja viitteellisiä, minkä johdosta näyttämölle on sanottu syntyneen usein vahva epätodellisen vaikutelma. Hän käytti runsaasti hyväkseen myös valaistuksen eri keinoja ja nopeita lavastuksen vaihtoja.

Lehdon merkittäviin lavastustöihin kuuluvat muun muassa sadunomaista illuusiota luonut lavastus Shakespearen näytelmään *[[Myrsky (näytelmä)|Myrsky]]* Turun Kaupunginteatterissa vuonna 1946 sekä konstruktivistinen lavastus Mika Waltarin näytelmään *[[Miljoonavaillinki]]* Suomen Kansallisteatterissa vuonna 1959. Kummankin näytelmän lavastuksesta on näyttelyaineistoa Teatterimuseon kokoelmissa. 

Kun 1960-luvulla ohjaajienkin kiinnostus lavastuksen ja valonkäytön mahdollisuuksiin alkoi lisääntyä, lavastajien ja ohjaajien keskinäinen yhteistyön tuloksena näyttämöille syntyi uudenlaista ilmettä. Lehto teki uransa loppupuolella hedelmällistä yhteistyötä myös uuden polven ohjaajien kuten Kalle Holmbergin kanssa.

Lehto ja Tampereen Pyynikin kesäteatterin toiminnanjohtaja Reino Kalliolahti ideoivat kesäteatteriin pyörivän katsomon, joka otettiin käyttöön vuonna 1959 ja jota on pidetty kansainvälisestikin merkittävänä näyttämöratkaisuna.

Lehto voitti vuonna 1949 parhaan lavastuksen Jussi-palkinnon elokuvasta *[[Prinsessa Ruusunen (vuoden 1949 elokuva)|Prinsessa Ruusunen]]*.

## Lähteet
* Lehto, Leo (1912 –1974). Biografiakeskus
* 
* Sakari Selin: Kun valtiopetos oli isänmaallinen teko – Punainen Pohjois-Häme 1935–1944. Kansan Sivistystyn Liitto 
* Suomalaisesta lavastustaiteesta 1800-luvulta nykypäivään. Teatterimuseo
* Sehän pyörii… Tampereen Kauppakamarilehti 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
IETF-kielikoodi

**[[IETF]]-kielikoodit** ovat kielten tunnisteita. Tunnisteessa voidaan yhdistää kieli, kirjoitusjärjestelmä ja alueellisten piirteiden täsmennys.

Esimerkiksi "en" on englannin, "pt-BR" Brasilian portugalin ja "nan-Hant-TW" Taiwanissa puhuttavan min nan -kielen koodi. Kielitunnisteen lisäksi koodissa yhdistyy alueellinen tunnus kuten "en-US" tai "en-CA" yhdysvaltalaisten ja kanadalaisten piirteiden kannalta, sekä mahdollisesti kirjoitusjärjestelmän tunnus kuten "sr-Latn", joka on serbian kieli latinalaisilla aakkosilla.

IETF-kielikoodi yhdistää määrityksiä eri standardeista kuten ISO 639 (kielet), ISO 15924 (kirjoitusjärjestelmät), ISO 3166-1 (alueet) ja UN M.49.

Koodit on määritelty :ssa ja siinä viitatussa :ssa sekä :ssä yhdessä *[[IANA]] Language Subtag Registry*n kanssa. 

Kielikoodeja käytetään useissa tietokonealan standardeissa, kuten esimerkiksi IETF:n tietoliikenneprotokollissa kuten HTTP ja W3 Consortiumin standardeissa kuten HTML, XML ja PNG.

Kielikoodiin on myös laajennokset T () ja U (): T-laajennos kuvaa muunnosta kuten kielikäännöstä ja U sisältää Common Locale Data Repository (CLDR) määrityksiä, jossa on päällekkäisyyksiä ISO/IEC 15897 -standardin kanssa. T ja U laajennoksia ylläpitää Unicode Consortium.

## Katso myös
* ISO 639
* Unicode

## Aiheesta muualla
* https://tools.ietf.org/html/bcp47
Nowy Dwór Królewski

**Nowy Dwór Królewski** on kylä Papowo Biskupien kunnassa Chełmnon piirikunnassa Kujavia-Pommerin voivodikunnassa Pohjois-Puolassa. Kylän asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 172 ja sen pinta-ala on 337 hehtaaria. Kylässä sijaitsee noin vuonna 1875 rakennettu palatsi.

## Lähteet
Afrikaniibishaikara

**Afrikaniibishaikara** (*Mycteria ibis*) on kattohaikaroiden heimoon kuuluva haikaralintu. 

## Ulkonäkö ja koko
Afrikaniibishaikara on 95–105 senttimetriä pitkä ja sen siipiväli on 150–165 senttimetriä.

Linnun naama on väritykseltään punainen tai joskus osittain oranssi. Nokka on keltainen ja nokan pää tummemman oranssinkeltainen. Jalat ovat punaiset. 
Linnun höyhenpuku on pääasiassa valkoinen; siivissä, hartioilla ja selässä on vaaleanpunainen sävy. Pyrstö on musta ja siipisulat mustavalkoiset.

## Levinneisyys
Afrikaniibishaikara pesii trooppisessa Afrikassa. Harhailijoita on tavattu ainakin Israelissa ja Turkissa.

## Ravinto ja elintavat
Afrikaniibishaikara kahlaa pitkillä koivillaan mutaisessa vedessä ja sieppaa sieltä nokkaansa kaloja.

## Lähteet
Edo-Tokio-museo

**Edo-Tokio-museo** () on historiaa esittelevä museo Tokiossa, Japanissa. Se perustettiin 28. maaliskuuta 1993. Rakennus suunniteltiin muistuttamaan japanilaista varastorakennusta ja sen korkein kohta on 62,2 metriä. Museossa on muun muassa todellisten mittasuhteiden mukaan rakennettu kopio Nihonbashi-sillasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Edo-Tokio-museo viralliset sivut
Hentosätkin

**Hentosätkin** (*Ranunculus confervoides*, syn. *R. trichophyllus* ssp. *eradicatus*, *R. trichophyllus* ssp. *lutulentus*, *Batrachium eradicatum*) on makeassa vedessä ja murtovedessä kasvava leinikkikasvi.

## Ulkonäkö ja koko
Yksivuotinen hentosätkin kasvaa 5–30 senttimetriä pitkäksi. Sen ohut, vaaleanvihreä ja läpikuultava varsi on tyvestä pensasmaisesti haarova ja tyviosan nivelistä juurehtiva. Kasvin kaikki lehdet ovat hienoliuskaisia uposlehtiä. Ne ovat 1–3,5&nbsp;cm pitkiä ja useimmiten varren nivelvälejä lyhyempiä. Lehtilapa on harittava-, veltto- ja harvaliuskainen. Kukkaperät ovat pituudeltaan tavallisesti 1–3&nbsp;cm, mutta jäävät usein upoksiin jolloin kukat ovat umpipölytteisiä. Verho- ja terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat joskus sinikärkisiä. Valkoiset ja tyvestä keltaiset terälehdet ovat 3,5–4,5&nbsp;mm, joskus jopa 7&nbsp;mm pitkiä. Terälehdet eivät kosketa toisiaan ja niissä on sirppimäinen mesikuoppa. Heteitä on alle 10 kappaletta, ponnet ovat 0,5–0,7&nbsp;mm pitkiä. Suomessa hentosätkin kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä koostuu 1–1,5&nbsp;mm pitkistä, siipipalteettomista pähkylöistä. Pähkylät ovat harvakarvaisia ja niissä on pieni ota. Hentosätkin on myrkyllinen kasvi, kuten muutkin leinikit.

Hentosätkin voi risteytyä järvisätkimen (*R. peltatus* ssp. *peltatus*) kanssa.

## Levinneisyys
Hentosätkin on pohjoinen sirkumpolaarinen laji eli se kasvaa pohjoisessa maapallon ympäri ulottuvilla vyöhykkeillä. Euroopassa sitä tavataan ainoastaan Islannissa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Pohjois-Venäjällä sekä Kaukasian alueella. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle aina Tyynelle valtamerelle saakka, ja edelleen Alaskaan, Pohjois-Kanadaan ja Grönlantiin. Laji kestää varsin arktisiakin olosuhteita, joten sitä kasvaa jopa Pohjois-Grönlannin rannikolla.

Suomessa hentosätkintä voi tavata sopivista vesistöistä koko maassa, mutta tavanomainen laji on vain Pohjanlahden rannikolla Vaasan korkeudelta pohjoiseen sekä Itä- ja Luoteis-Lapissa.

## Elinympäristö
Hentosätkin kasvaa vähäsuolaisessa murtovedessä sekä neutraalivetisissä järvissä, lähteissä ja puroissa. Kasvupaikat ovat kovahkoja mineraalimaapohjia.

## Kuvia

Tiedosto:Ranunculus trichophyllus.JPG
Tiedosto:RanunculusTrichophyllus.jpg
Tiedosto:Ranunculus trichophyllus 070811.JPG
Tiedosto:Ranunculus trichophyllus 070811a.JPG
Tiedosto:Ranunculus trichophyllus 070811b.JPG


## Lähteet
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Hentosätkin (''Ranunculus confervoides'')
Jaakko Blomberg

**Jaakko Pekka Blomberg** (26. huhtikuuta 1942 Helsinki – 3. joulukuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.

## Elämä ja ura
Blomberg opiskeli filosofiaa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa 1962–1967 ja Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1968–1969. Hän valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Blomberg oli puoluetaustaltaan sosiaalidemokraatti.

1960-luvulla Blomberg oli aktiivinen Helsingin ylioppilasmaailmassa. Hän työskenteli kesätoimittajana *[[Demokraatti (lehti)|Suomen Sosialidemokraatissa]]* 1965, toimitussihteerinä *[[Tilanne (lehti)|Tilanne]]*-aikakauslehdessä 1966, päätoimittajana *[[Ulkopolitiikka (lehti)|Ulkopolitiikka]]*-aikakauslehdessä 1967–1968 ja Suomen filosofisen yhdistyksen *Ajatus*-vuosikirjan toimittajana 1969–1973.

Blombergin ensimmäinen varsinainen työpaikka oli Suomen ylioppilaskuntien liitossa, jossa hän toimi kulttuurisihteerinä 1967–1968. Yhdysvalloista palattuaan hän toimi käytännöllisen filosofian assistenttina Helsingin yliopistossa 1969–1972 ja sen jälkeen Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1972–1973. Toimittuaan muutaman vuoden muun muassa korkeakouluneuvoston jäsenenä hänet nimitettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (opintotoimiston) toimistopäälliköksi vuonna 1973.

Ura opetusministeriössä jäi lyhyeksi, kun Blomberg siirtyi vuonna 1974 ulkoasiainministeriöön, missä hän työskenteli vuoteen 2005 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hän työskenteli toimistopäällikkönä ministeriön poliittisella osastolla 1974–1976, neuvottelevana virkamiehenä aseidenriisunta-asioissa 1977, Suomen YK-edustuston pysyvän edustajan sijaisena New Yorkissa 1978–1982 ja ministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1982–1985. Suurlähettiläänä Blomberg oli Kanadassa 1985–1988, minkä jälkeen hän oli ministeriön poliittisen osaston päällikkö 1988–1992 ja poliittinen alivaltiosihteeri 1992–2001. Uransa päätteeksi hän toimi suurlähettiläänä Virossa 2001–2005.

Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Blomberg toimi Olli Rehnin erityisneuvonantajana Kyproksen kysymyksessä 2005–2007 sekä Suomen ja Viron yhteistyön kehittämisen selvitysmiehenä yhdessä Gunnar Okkin kanssa 2007–2008.

## Julkaisuja
**Kaksiteräinen miekka* (yhdessä Pertti Joenniemen kanssa), Tammi 1971.
**Vakauden kaipuu. Kylmän sodan loppu ja Suomi*, WSOY 2011. 
*Artikkeleita filosofiasta, sosiologiasta, ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ja kansainvälisista suhteista.

## Lähteet
Eino Räsänen

**Eino Olavi Räsänen** (24. syyskuuta 1902 Kuopio – 18. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä Helsingissä vuonna 1926.

Räsänen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1920–1924 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1925–1927. Hän veisti mittavan määrän patsaita, muistomerkkejä ja reliefejä eri puolille Suomea. Räsäsen tunnetuimpia töitä ovat muun muassa Suur-Savon taistelupaikalla oleva Savon nuijamiesten muistomerkki (1939) ja K. A. Tavaststjernan patsas (1960) Mikkelissä, *Vonkamies*-patsas Lieksassa (1958) sekä ensimmäinen Suomeen pystytetty sisällissodassa kaatuneiden punaisten muistomerkki Nokialla (1945). Kauhajoen kirkossa on Räsäsen reliefi *Jeesus siunaa lapsia* ja *Golgata*-sarjan veistokset *Maria* ja *Johannes*, jotka pelastettiin Kauhajoen vanhan kirkon tuhonneesta tulipalosta vuonna 1956. Reliefi tehtiin uusittiin vuonna 1958 valmistuneeseen kirkkoon.

Räsäsen vuonna 1958 Helsingin kaupungin taidekilpailun voittanut reliefi *[[Satama (reliefi)|Satama]]* on Jätkäsaaren Huutokonttorin seinällä.

Räsäselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1960.

## Kuvia julkisista teoksista

Tiedosto:Nuijasodan mm Kenkävero.JPG|*Nuijasodan 1597 muistomerkki*, 1939, Mikkeli
Tiedosto:Vakaumuksensa puolesta kuolleiden mm Nokia.JPG|*1918 vakaumuksensa puolesta kuolleiden muistomerkki*, 1945, Nokia.
Tiedosto:Valkeakoski 1918 muistomerkki.jpg|*Jäähyväiset*, *1918 vakaumuksensa puolesta kuolleiden muistomerkki*, 1946, Valkeakoski.
Tiedosto:Teuva sankarimuistomerkki.JPG|*Sankarimuistomerkki*, 1948, Teuva.
Tiedosto:Joutseno sankarimuistomerkki.JPG|*Sotilaan rukous*, Joutsenon sankarimuistomerkki, 1949, Lappeenranta.
Tiedosto:Elias Lönnrotin patsas Paikkarin torppa.jpg|*Elias Lönnrotin patsas*, Eemil Halosen luonnoksen 1899 pohjalta, 1952, Lohja.
Tiedosto:Eino Räsänen Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki 1953.JPG|*[[Mikkelin pitäjän vanha kirkko|Mikkelin pitäjän vanhan kirkon]] muistomerkki*, 1953, Mikkeli.
Tiedosto:Jeesus siunaa lapsia by Eino Räsänen.JPG|*Jeesus siunaa lapsia*, 1958, Kauhajoki.
Tiedosto:Alttariveistokset Maria ja Johannes by Eino Räsänen.JPG|Alttariveistokset *Maria* ja *Johannes*, 1958, Kauhajoki.
Tiedosto:Eino Räsänen Satama 1959.jpg|*[[Satama (reliefi)|Satama]]*, paljastettiin Katajanokalla 1959, siirretty Huutokonttorin seinälle Jätkäsaareen, Helsinki.
Tiedosto:Vonkamiespatsas by Eino Räsänen.JPG|*Vonkamiespatsas*, 1959, Lieksa. 
Tiedosto:Eino Räsänen K A Tawaststjernan patsas 1960.JPG|*K. A. Tawaststjernan patsas*, 1960, Mikkeli.
Tiedosto:Eino Räsänen Leikkivä poika 1961.jpg|*Leikkivä poika*, 1961, Raahe.


## Lähteet
*Uppslagsverket Finland
*Kuvataiteilijamatrikkeli

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Räsänen, Eino s. 1902 – k. 1970. Suomen kuvataiteen bibliografia
LP (albumi)

**LP** on rap-artisti Sopan *Puukko-B* -nimellä julkaisema albumi. Se julkaistiin loppuvuodesta 2011 HCR Musicin kautta. Albumin on tuottanut kokonaisuudessaan Panama Rayo.

## Kappaleet
# Puukko-B Intro (mukana Heksu & Jantteri)
# Hyvä päivä (Panama Rayo Remix)
# Taas yksi päivä (mukana Getto-Otto & Liikalesti)
# Anti olla lapset 2011 (mukana Panama Rayo, Puukko-Allu & Dima-One)
# Lyriikkaa lekurille
# Isä, Poika ja Pyhä-Allu (mukana Boris JR & Puukko-Allu)
# Loppupeleissä (mukana Liikalesti)
# Anthem
# Räppi elämää (mukana Panama Rayo)
# Rakastunu yhtä vaan
# Meikä o hullu (mukana Panama Rayo)
# Tervetuloa painajaisiin (mukana Torni-Pete & Kemikaali-Keijo)
# Outro 2002 (mukana Panama Rayo)
Panttilainaaja

**Panttilainaaja** (*The Pawnbroker*) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1964. Se perustuu Edward Lewis Wallantin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Rod Steiger, Geraldine Fitzgerald ja Brock Peters.

Elokuva kertoo keskitysleiriltä selviytyneestä juutalaismiehestä Sol Nazermanista, joka pitää panttilainaamoa New Yorkin Harlemissa. Hänen kohtaamiensa asiakkaiden ahdinkotilat saavat hänet muistamaan omia traumojaan. Elokuva oli ensimmäinen Hollywood-tuotanto, joka tutki holokaustia keskitysleiriltä selviytyneen näkökulmasta.

Elokuvan musiikin teki Quincy Jones. Hänestä tuli sen myötä ensimmäinen afroamerikkalainen elokuvasäveltäjä Hollywoodissa.

*Panttilainaaja* valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. *[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

## Juoni

Ikääntynyt ja katkeroitunut panttilainakonttorin pitäjä Sol on menettänyt Auschwitzin keskitysleirillä vaimonsa ja kaksi lastaan, mutta selviytynyt itse jatkamaan elämää. Nopein takaumin esitetään Solin vaiheita ennen sotaa ja sodan aikana Euroopassa sekä sodan jälkeen New Yorkin Harlemissa. 

Tuleva perheen menettämisen 25-vuotispäivä alkaa vaivata Solin mieltä. Leskinainen (Geraldine Fitzgerald) yrittää turhaan tehdä tuttavuutta Solin kanssa ja apulainen Jesus (Jaime Sanchez) ihailee työnantajaansa, mutta Sol kärsii tunteettomasta työstään, jossa hän tekee rahaa käyttämällä ihmisten hädänalaista tilaa hyväkseen. Hän tuntee menettäneensä uskonsa kaikkeen paitsi rahaan.

## Roolit

## Vastaanotto
Rod Steiger sai roolistaan Parhaan miespääosan Oscar-palkintoehdokkuuden.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Miia & Saku

**Salatut elämät: Miia & Saku** on ensimmäinen *[[Salatut elämät]]* -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2000. Tarinan päähenkilöt ovat Miia Laitela ja Saku Salin. Kirja on kirjoitettu Miian näkökulmasta.

## Juoni

Kirja kertoo pääpiirteisesti sarjan alkuaikojen tapahtumista, hieman kuitenkin televisiosarjan juonesta poiketen. Kirja alkaa ajasta hieman ennen sarjan alkua. Runoja kirjoitteleva hiljaisemman puoleinen Miia järkyttyy, kun kuulee, että Tyyne Puustinen on kuollut. Miian suuri ihastus Saku ja isoveli Kalle käyvät tutkimassa kuolleen Tyyne Puustisen asuntoa, minkä takia Saku joutuu myöhemmin vaikeuksiin poliisin kanssa. Koulussa Miian opettaja kehottaa Miiaa osallistumaan Suomen runoseuran vuosittain nuorille järjestämään runokilpailuun, mutta Miia epäröi. Sakun suhteen Miia rohkaistuu Sakun avauduttua murheistaan kellarissa ja Miia pussaa Sakua poskelle, mistä Saku hämmästyy ja välit viilenevät. Myöhemmin myös Saku alkaa osoittaa kiinnostuksen merkkejä Miiaa kohtaan ja jonkin ajan päästä pyytää tätä mukaansa Puustisen hautajaisiin. Hautajaisissa mukana olleet Puustisen murhaa tutkineet poliisit, huomaavat Miian takissa olevan arvokkaan rintakorun. Miia on saanut sen Sakulta, mutta Saku onkin varastanut sen Puustisen asunnosta. Saku ja Miia joutuvat poliisikuulusteluihin, joiden seurauksena Saku jää pariksi päiväksi putkaan. Miia käy tapaamassa Sakua vankilassa ja tapaamisen aikana Saku paljastaa haluavansa suudella Miiaa, muttei voi, koska se on kiellettyä siellä. Saman päivän iltana Miian isä Ismo lyö Miiaa kasvoihin ärsyynnyttyään siitä, että Miia oli tapaamassa Sakua. Ismo ei pidä Sakusta. Myöhemmin Miia saa Suomen runoseuralta kirjeen, jossa kerrotaan, että kaksi hänen runoaan ovat päässeet finaaliin. Miia kummastelee asiaa, sillä ei ole itse lähettänyt runojaan mihinkään. Miia on alkanut menettää toivonsa Sakua kohtaan, koska tämän tunteista kukaan ei ota selvää. Parikymppinen naapurin Jenni antaa Miialle vinkkejä, miten toimia. Miia päättää pyytää Sakua, Kallea ja Sakun pikkusiskoa Siljaa kanssaan uimaan, mutta ainoa ehdotuksesta kiinnostunut on Silja. He lähtevät uimahalliin, mutta Miia on kyllästymäisillään, kunnes paikalle saapuvat myös Saku ja Kalle, Sakun toiveesta. Myöhemmin uimahallissa Saku paljastaa Miialle vieneensä Miian runot postiin ja kehuu runoja. Hetken päästä he suutelevat pitkään ja ovat onnellisia.

## Lähteet
Kalle Eskola

**Kosti Kalervo (Kalle) Eskola** (21. toukokuuta 1912 Turku – 8. syyskuuta 1998 Turku) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensimmäisiä kertoja julkisesti esillä Viipurin taiteilijaseuran 6. vuosinäyttelyssä Viipurissa vuonna 1935.

Eskola syntyi puuseppänä ja maallikkosaarnaajana toimineen Iivari Eskolan ja hänen vaimonsa Selma Matildan perheeseen Turussa. Puoliso oli Irma Roosa (o.s. Perälä).

Eskola kuului suurelta osin Otto Mäkilän ympärille syntyneeseen turkulaisten modernistien taiteilijaryhmään, joka sai nimen *[[Ryhmä 9]]*. Eskola teki ryhmään myös pian liittyneen taidemaalari Kauko Lehtisen kanssa useita opintomatkoja ulkomaille, muun muassa vuonna 1949 kahden kuukauden matkan Pohjoismaihin sekä vuonna 1954 kolme kuukautta kestäneen matkan Italiaan, Sveitsiin, Ranskaan, Belgiaan ja Hollantiin. Eskola oli taiteilijana tunnettu erityisesti hyvästä värisilmästään ja muodontajustaan.

Eskolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1968. Hän kuoli vuonna 1998 ja hänet on haudattu Turussa Turun hautausmaalle.

## Lähteet
*Kuvataiteilijamatrikkeli
*Elettyä kauneutta (mobilekustannus.fi) 
* Huhtamäki, Ulla 2007. *Heittäydy vapauteen : avantgarde ja Kauko Lehtisen taiteen murros 1961–1965*. Jyväskylän yliopisto (väitöskirja).  
*Suomalaisen kuvataiteen bibliografia

### Viitteet

## Kirjallisuutta
*Eskola, Kalle, Kiiski-Finel, Päivi & Kurth, Joanna (toim.) 2002. *Kalle Eskola – Elettyä kauneutta: 1912–1998* [*Uplevd skönhet: 1912–1998*]. Wäinö Aaltosen museon julkaisuja, nro 33.
Tauno Miesmaa

**Tauno Olavi Miesmaa** (alk. **Messman**; 11. maaliskuuta 1891 Helsinki – 11. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1923.

Miesmaa opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1913–1918 sekä yksityisesti Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1918–1923. Uransa alkuvaiheissa hän työskenteli pilapiirtäjänä mutta suuntautui myöhemmin lähes yksinomaan muotokuvien maalaukseen. Hänen teostensa kohteina oli lukuisia tunnettuja henkilöitä kuten esimerkiksi presidentit K. J. Ståhlberg ja P. E. Svinhufvud. Kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 600 muotokuvaa.

Miesmaalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1964 ja professorin arvonimi vuonna 1970.

## Lähteet
*
*Kuvataiteilijamatrikkeli.

## Aiheesta muualla
*Miesmaa, Tauno s. 1891 – k. 1980. Suomen kuvataiteen bibliografia.
*
* Muotokuvamaalari, Seura, 08.04.1936, nro 15, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot