open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sulttaanitikka

**Sulttaanitikka** (*Reinwardtipicus validus*) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Thaimaan eteläkärjestä Malakan niemimaalle ja Indonesian Sumatralle, Borneoon ja Jaavalle. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1825.

## Lähteet
Music Fund

**Music Fund** on belgialainen voittoa tavoittelematon järjestö, joka on vuodesta 2005 lähtien kerännyt soittimia ja järjestänyt soitinten korjaamiseen liittyvää koulutusta kehitysmaissa ja konfliktialueilla.

Music Fund perustettiin Oxfam Solidarity -kansalaisjärjestön ja Ictus-yhtyeen yhteistyönä.

Vuosi Music Fundin perustamisen jälkeen vuonna 2005 järjestetty ensimmäinen soitinkeräys oli valtaisa menestys: kokoon saatiin yli 500 kappaletta erilaisia soittimia. Muutaman kuukauden kuluttua joulukuussa 2005 lähetettiin ensimmäinen erä soittimia, tuolloin Palestiinaan ja Israeliin.  Operaatio onnistui erinomaisesti. Lähetyksiä päätettiin jatkaa, ja tällä kertaa ne suuntautuivat Kongoon (Kinshasaan) ja Mosambikiin (Maputoon). 

Soitinpula on edelleen merkittävä ongelma näissä maissa, joten Music Fund kerää säännöllisesti soittimia eri puolilta Eurooppaa. Kerätyt soittimet kunnostetaan ennen niiden toimittamista yhteistyötahoina toimiviin kouluihin. 

Toinen Music Fundin päätavoite on pitää toimitetut soittimet hyvässä käyttökunnossa. Tätä varten järjestetään paikallisissa yhteistyökouluissa koulutusta erilaisten työpajojen muodossa. Joillekin oppilaille myönnetään lisäkoulutusta varten apuraha, jonka turvin he voivat käydä Euroopassa erityiskoulussa pidempikestoisen syventävän kurssin, jossa kouluttajina toimivat Music Fundin asiantuntijat. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu   
* "The Exchange: Music Fund in the Middle East" (en). The documentary follows Lukas Pairon and Pol De Winter during the first action of Music Fund, in the Winter of 2005-2006, when they drove a fully loaded truck with music instruments to partnerschools of the organisation in Gaza, Nablus, Ramallah (Palestine) and Tel Aviv, Mizra and Nazareth (Israel).
Ääniteho

**Ääniteho** on akustiikassa teho, jolla lähde tuottaa ääntä. Äänitehon yksikkö on watti. Äänitehoa voidaan käyttää apuna arvioitaessa miten suuren äänenpaineen lähde tuottaa.

## Äänitehon mittaaminen
Äänitehon mittaamiseksi on olemassa kaksi vakiintunutta tapaa: äänenpaine- ja intensiteettimenetelmä. Äänenpainemenetelmässä mitataan äänenpaine lähteen ympäriltä. Intensiteettimenetelmässä mitataan intensiteettiä lähteen ympäriltä. Äänenpainemenetelmä vaatii usein erityisen akustisen ympäristön kuten kaiuttoman, puolikaiuttoman huoneen tai kaiuntahuoneen, mutta vertailuäänilähteen avulla voidaan äänenpainemenetelmää käyttää myös akustisesti huonolaatuisemmissa tiloissa. Äänenpainemenetelmää voidaan melko helposti käyttää myös tasaisella kovapintaisella maalla ulkona. Intensiteettimenetelmää voidaan käyttää vaikeammissa olosuhteissa, joissa on paljon taustamelua ja akustisessa mielessä epämääräinen ympäristö. Intensiteettimenetelmä on kuitenkin suurilla lähteillä paljon työläämpi kuin äänenpainemenetelmä. 

## Ääniteho tuotevaatimuksissa
Useat valtiot vaativat, että niiden alueella myytävien ja käytettävien tuotteiden ääniteho on ilmoitettava. Esimerkiksi EU-alueella maansiirtokoneiden ääniteho on ilmoitettava, ja koneissa on oltava tarra, joka ilmoittaa äänitehotason. Monissa tapauksissa ääniteholle on olemassa myös velvoittavia rajoituksia. Suomessa asiaa säätelee Valtioneuvoston asetus ulkona käytettävien laitteiden melupäästöistä.

## Kirjallisuutta
* 
*  https://users.aalto.fi/~vpulkki/Communication_Acoustics https://books.google.fi/books?hl=fi&lr=&id=r_TqCAAAQBAJ&oi=fnd&pg=PA18&dq=Pulkki+%22Communication+Acoustics%22&ots=_litp94grw&sig=GuM7n8hei-qqpl8Z9uzlwLGyQtY&redir_esc=y#v=onepage&q=Pulkki%20%22Communication%20Acoustics%22&f=false
Ruskobambutikka

**Ruskobambutikka** (*Gecinulus grantia*) eli aiemmalta nimeltään **bambutikka** on aasialainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Nepalin itäosista Myanmariin, Kiinaan, Thaimaahan, Laosiin ja Vietnamiin. Lajista tunnetaan kolme alalajia. John McClelland kuvaili lajin holotyypin Assamista vuonna 1840.

## Lähteet
Robert Island

**Robert Island** on Eteläisiin Shetlandinsaariin kuuluva saari Eteläisessä jäämeressä. Robert Island sijaitsee Greenwich Islandin ja Nelson Islandin välissä noin 130 kilometriä Grahaminmaasta pohjoiseen. Saari on noin 18 kilometriä pitkä ja 13 kilometriä leveä, ja pinta-alaltaan noin 132 neliökilometriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Charles Christie

**Charles Christie** (13. huhtikuuta 1880 London, Ontario, Kanada &ndash; 1. lokakuuta 1955 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen elokuvastudion omistaja. Hän perusti yhdessä veljensä Al Christien kanssa Christie Film Company -elokuvastudion. Veljistä Al vastasi elokuvien tuottamisesta ja Charles pääasiassa studion hallinnollisista tehtävistä. Hän itse ohjasi vuonna 1920 elokuvan *813* ja tuotti vuonna 1930 elokuvan *[[Charleyn täti (vuoden 1930 elokuva)|Charleyn täti]]*. Studio meni konkurssiin suuren laman aikana vuonna 1932. Viimeiset 20 elinvuottaan Christie vietti työskennellen kotonaan Beverly Hillsissä. Hän kuoli vuonna 1955. Christie on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Afrikankäenpiika

**Afrikankäenpiika** (*Jynx ruficollis*) on afrikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää mantereen eteläosan Nigeriasta, Kamerunista, Ugandasta ja Etiopiasta etelään Angolaan, Luoteis-Sambiaan ja itäiseen Etelä-Afrikkaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Johann Georg Wagler kuvaili lajin holotyypin Kapmaan itäosasta vuonna 1830.

## Lähteet
Laminariales

**Laminariales** on ruskolevien lahko, johon kuuluu seitsemän heimoa ja lähes 130 lajia. Siitä käytetään joskus suomenkielistä nimitystä **taarimaiset** tai englannista lainattua nimitystä **kelpit**. Lahkoon kuuluvilla levillä on yksilönkehityksessä selvä sukupolvenvuorottelu – leväyksilöt jakaantuvat mikroskooppisen pieniin ja suvullisesti lisääntyviin *gametofyytteihin* sekä huomattavasti suurempiin ja itiöitä muodostaviin *sporofyytteihin*.

Sporofyyteillä on tavallisesti vähintään metrin mittainen sekovarsi, josta voidaan erottaa kolme osaa:
juurimainen *ritsoidi*, varsimainen *kauloidi* sekä lehtimäiset *fylloidit*. 
Kauloidi on yleensä liereä ja siinä voi olla yksi tai useampia haaroja sekä kaasurakkuloita. Sporofyytit kasvavat pituutta kauloidien ja fylloidien yhtymäkohdissa sijaitsevien välikasvusolukoiden avulla. Niiden liereät itiöpesäkkeet muodostavat nystermiä, jotka sijaitsevat joko fylloideissa tai lisääntymiseen erikoistuneissa *sporofylleissä*.

Gametofyytit ovat rihmaiset ja muodostuvat erillisistä haaroista. Sekä siittiö- että munapesäkkeet sijaitsevat eri sekovarsissa ja tuottavat vain yhden oogamisen sukusolun. Munasolu voi hedelmöittyä vasta työnnyttyään osittain munapesäkkeen seinämän läpi.

## Heimot
Taarimaisiin leviin luetaan seuraavat heimot:
* Akkesiphycaceae (1 laji)
* Alariaceae (23 lajia)
* Chordaceae – jouhilevät (2 lajia)
* Costariaceae (7 lajia)
* Laminariaceae – taarilevät (62 lajia)
* Lessoniaceae (31 lajia)
* Pseudochordaceae (2 lajia)

## Lähteet
*  (Suomenkieliset nimet ja termit)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Laminariales
Rickard Lindström

**Karl Alfred Rickard Lindström** (1. syyskuuta 1895 – 16. heinäkuuta 1950) oli ruotsalainen lehtimies ja poliitikko. Hän oli Ruotsin sosiaalidemokraattien johtohahmoja toisen maailmansodan aikana. Hän istui puoluehallituksessa, oli kansanedustajana ja toimi *[[Social-Demokraten (Ruotsi)|Social-Demokratenin]]* päätoimittajana. 

Lindströmillä oli runsaasti hyviä suhteita ja vieraili usein Suomessa. Säpo seurasi miestä tiiviisti ja hänestä oli henkilömappi, joka oli valtakunnallisella jakelulistalla nro 36. Säpo tiedusteli ja kuunteli hänen puheluitaan muun muassa Neuvostoliiton Tukholman-lähettilään Aleksandra Kollontain kanssa. Ruotsin tiedustelu piti häntä löyhäsuisena karrieristina. 

Lindströmillä oli monitasoiset ja toimivat suhteet Neuvostoliiton Tukholman-suurlähetystöön. Siellä hänen tuttavapiiriinsä kuuluivat muun muassa lähettiläs Kollontai, NKVD:n Tukholman-toimiston päällikkö Zoja Jartseva (peitenimi) ja lähetystöneuvos Vladimir Semjonov.

Lindström tunnettiin 1930-luvulla neuvostoystävällisenä ja Natsi-Saksan vastaisena poliitikkona, mutta hän hätkähdytti sodan alussa kirjoittamalla päätoimittajana *Sosial-Demokrateniin* joitakin saksalaisystävällisiä artikkeleita. Lindström oli solminut suhteita myös Saksan Tukholman-lähetystöön.

Syksyllä 1942 Neuvostoliiton lähetystön tiedustelupäällikkö Zoja Jartseva pyysi Lindströmiä toimimaan välittäjänä Suomen suhteissa. Jartsevan mukaan ensimmäinen maa, joka katkaisisi suhteet Natsi-Saksaan, saisi siitä etua rauhanteossa. Lindströmin yritykset Suomessa eivät johtaneet mihinkään, mutta pääasillinen tarkoitus olikin välittää tietoja Suomesta Jartsevalle. Lindström toimitti ajankohtaisia tietoja Suomen johtavien poliitikkojen ajatuksista ja mielialoista.

Lindströmillä oli tiiviit suhteet myös lähettiläs Kollontaihin, joka saattoi ottaa suoraan yhteyttä Lindströmiin ja antaa tälle uutisvihjeitä. Kollontai vastaavasti lähetti suomalaisille rauhoittavia uutisia, joiden perimmäinen tarkoitus oli saada suomalaiset ajattelemaan Neuvostoliiton hyväntahtoisuutta ja halukkuutta erillisrauhaan Suomen kanssa.

Neuvostoliiton Tukholman-lähetystö hyödynsi Lindströmiä Suomen politiikassa aina kesään 1944 saakka.

## Lähteet
Kelppiahvenet

**Kelppiahvenet** (Chironemidae), aiemmin kelpit,  on aurinkoahvenkalojen lahkoon (Centrarchiformes) kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan eteläiseltä pallonpuoliskolta Tyynestämerestä.

## Lajit
Kelppiahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 4&ndash;6 lajia, jotka ovat marmorikelppiahven (*Chironemus marmoratus*), kirjokelppiahven (*C. maculosus*), *C.bicornis* , *C. delfini*, *C. georgianus* ja *C. microlepis*. Aikaisemmin kirjokelppi luettiin kuuluvaksi omaan *Threpterius* sukuunsa, mutta on molekyylifylogeneettisissa tutkimuksissa osoittautunut kuuluvaksi muiden kelppilajien kanssa samaan sukuun.

## Anatomia
Kelppiahvenet kasvavat suurimmillaan noin 40&nbsp;cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat hoikkia ja ruumis on melko korkea ja osalla lajeista on selässä kyhmy. Selkäevä on pitkä ja sen etuosassa on 14&ndash;16 piikkiä ja takaosassa pehmeämpiä ruotoja. Kalat muistuttavat naamioahvenia (Cheilodactylidae), mutta eroavat niistä selkä- ja pyrstöeviensä perusteella. Kelppilajien suomujen koko vaihtelee ja useimmiten ne ovat väritykseltään ruskeankirjavia. Tämä marmorimainen kuviointi on hyvä suojaväritys kivikkopohjilla.

## Levinneisyys
Kelppiahvenia tavataan läheltä Australian, Uuden-Seelannin ja Chilen rannikkoja. Ne elävät kivikkoisilla alueilla ja vesikasvillisuuden joukossa.

## Lähteet
Vuolijoen vaakuna

**Vuolijoen vaakuna** oli Vuolijoen kunnan tunnus. Vaakunan aiheen kaateinen polviorsi viittaa paikkakunnan nimen alkukirjaimeen ja raudan merkki Otanmäen kaivokseen.

Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä alainen, kaateinen polviorsi, jonka yläpuolella raudan merkki; molemmat hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Vuolijoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 11. maaliskuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. heinäkuuta samana vuonna.

Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Vuolijoki liittyi osaksi Kajaanin kaupunkia.

## Lähteet
* 
*
Tibor Gécsek

**Tibor Gécsek** (s. 22. syyskuuta 1964 Szentgotthárd) on unkarilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili moukarinheitossa. Hän voitti MM-kisoista kaksi pronssista ja EM-kilpailuista yhden kultaisen ja yhden hopeisen mitalin. Gécsek osallistui olympialaisiin kolmesti vuosina 1988&ndash;2000. Hänen paras olympiasijoituksensa oli neljäs tila Barcelonan kisoista 1992. Gécsek voitti yhteensä 11 maansa mestaruutta vuosina 1986&ndash;2001.

Gécsek jäi kiinni dopingin käytöstä vuonna 1995 ja kärsi kahden vuoden kilpailukiellon. Hänet valittiin Unkarin yleisurheiluliiton varapresidentiksi vuonna 2002.

## Ennätykset

* Moukarinheitto: 83,68 m (1998) 

## Lähteet
Reijo Lindroos

**Reijo Armas Lindroos** (4. tammikuuta 1937 Mänttä – 11. heinäkuuta 2015 Mänttä-Vilppula) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi neljä kautta (1983–1999) SDP:n kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä.

Lindroos oli nuoruudessaan keskipitkien matkojen juoksija ja harrasti palokuntatoimintaa. Hän kävi G. A. Serlachiuksen ammattikoulun ja työskenteli Mäntän paperitehtaalla vuodesta 1952 lähtien. 1970-luvun alussa hänet valittiin tehtaan pääluottamusmieheksi. Vuonna 1977 Lindroos kilpaili Paperiliiton puheenjohtajuudesta, mutta hävisi Antero Mäelle.

Ensimmäisen kerran Lindroos oli kansanedustajaehdokkaana vuoden 1975 vaaleissa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 presidentinvaalissa ja nousi eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa. Lindroos oli Mäntän kaupunginvaltuuston jäsen 24 vuotta ja valtuuston puheenjohtaja 20 vuotta, mistä hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.

Lindroos kuoli pitkäaikaisen ja vaikean sairauden murtamana kotikaupungissaan Mänttä-Vilppulassa.

## Lähteet
Craig Barrett

**Craig Michael Barrett** (s. 16. marraskuuta 1971 Opunake) on uusiseelantilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kävelyssä. Hän edusti seuratasolla Hamilton City Hawkes Athletic Club -seuraa. Barrett voitti hopeaa 50 kilometrin matkalta Kansainyhteisön kisoista 2002. Hän osallistui olympialaisiin kolmesti, vuosina 1996&ndash;2004. Barrettiin paras olympiasijoitus oli 18. tila 50 kilometrin matkalta Sydneyn kisoista 2000.

## Ennätykset

*Lähde: IAAF* 

* 50 km kävely: 3.48.05 (2001)
* 20 km kävely: 1.22.20 (1998)

## Lähteet
Ferde Grofé

**Ferde Grofé** (27. maaliskuuta 1892 New York City — 3. huhtikuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, orkesterinjohtaja, sovittaja ja pianisti. Hänen tunnetuin teoksensa on *Grand Canyon -sarja* sinfoniaorkesterille.

## Elämänvaiheet
Ferdinand Rudolph von Grofé syntyi musikaaliseen sukuun, jonka esi-isät olivat ranskalaisia hugenotteja. Hänen isänsä Emil von Grofé oli baritoni ja äitinsä Elsa Johanna o.s. Bierlich oli sellisti ja musiikinopettaja. Perhe muutti pian New Yorkista Los Angelesiin. Isä Emil kuoli vuonna 1899, ja äiti vei poikansa Leipzigiin opiskelemaan pianon- ja alttoviulunsoittoa sekä sävellystä. Ferdinand oppi soittamaan useita instrumentteja, ja hän toimi sovittajana Paul Whitemanin jazz-orkesterissa vuosina 1920–1932. Hänen tunnetuimpiin soitinnuksiinsa kuuluu George Gershwinin *[[Sininen rapsodia]]*, josta hän laati kaikkiaan kolme eri versiota (1924, 1926 ja 1942).

Grofé alkoi säveltää omia teoksiaan 1920-luvulla. Hän sävelsi muun muassa orkesterisarjoja, joiden aiheet olivat peräisin Yhdysvaltain maantieteestä: *Mississippi-sarja* (1925), *Grand Canyon -sarja* (1931), *Kuolemanlaakso-sarja* (1949), *Niagaran putoukset* (1961).

1930-luvulla Grofé esiintyi orkesterinjohtajana useissa radio-ohjelmissa. Hän työskenteli Juilliardin taidekorkeakoulussa orkesterinjohtajana ja soitinnuksenopettajana vuodet 1939–1942. Vuonna 1945 hän muutti pysyvästi Los Angelesiin ja alkoi sovittaa ja säveltää elokuvamusiikkia. Hän oli kolmesti naimisissa. Kolmannen vaimonsa Annen kanssa hän kiersi Yhdysvaltoja ja he pitivät kahden pianon konsertteja.

## Sävellyksiä

### Orkesteriteoksia
*Mississippi (A Tone Journey), 1926
*Grand Canyon Suite, 1931
*Tabloid Suite, 1931
*Killarney (An Irish fantasy), 1934
*Hollywood ballet, 1935
*Rudy Valley Suite, 1935
*Symphony in Steel, 1935
*A Day on the Farm, 1936
*Kentucky Derby Suite, 1938
*Tin Pan Alley (The melodic Decades), 1938
*Going to Press, 1938
*Cafe Society, ballet, 1939
*Biography of an American, 1943
*Atlantic Crossing, 1950
*Lincoln's Gettysburg Address, 1954
*Hudson River Suite, 1956
*Death Valley Suite, 1957
*Valley of Enchantment, 1959
*Niagara Falls Suite, 1960
*Aviation Suite, 1960
*World's Fair Suite, 1963
*Hollywood Suite, 1965
*Virginia City, 1968

### Elokuvia
* King of Jazz, 1930
* Redemption, 1930
* Diamond Jim, 1935
* Minstrel Man, 1940
* Rocketship X-M, 1950
* The Return of Jesse James, 1951

## Aiheesta muualla
* The Songwriters Hall of Fame  
* Naxos
Kalle Röntynen

**Kalle Herman Röntynen** (17. marraskuuta 1936 Kiuruvesi – 3. maaliskuuta 2001) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko. Röntynen toimi kansanedustajana kaksi kautta vuosina 1987–1995 edustaen Kuopion läänin vaalipiiriä ja kuului Keskustan eduskuntaryhmään. Röntynen toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1988. Hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvo vuonna 1994.

## Lähteet
Boris Renlund

**Boris Elof Vilhelm Renlund** (s. 7. kesäkuuta 1936 Luoto) on suomalainen opettaja ja poliitikko. Renlund toimi kansanedustajana neljä kautta vuosina 1979–1995. Hän edusti Vaasan läänin vaalipiiriä ja kuului Ruotsalaiseen eduskuntaryhmään. Vuosina 1991–1995 hän toimi eduskuntaryhmänsä puheenjohtajana.

## Lähteet
The Abbey Road E.P.

**The Abbey Road** on Red Hot Chili Peppersin EP-levy, joka julkaistiin vuonna 1988. EP sisältää viisi kappaletta, joista yksi oli ennenjulkaisematon. Ainoa julkaisematon kappale oli cover-versio Jimi Hendrixin kappaleesta ”Fire”, joka nauhoitettiin *[[Freaky Styley]]* -albumin nauhoitusten aikaan. Se on myös vuonna 1989 julkaistulla albumilla *[[Mother’s Milk]]*, kunnianosoituksena yhtyeen alkuperäiselle kitaristille, heroiinin yliannostukseen kuolleelle Hillel Slovakille.

## Kansi
EP:n kansikuva on kunnianosoitus The Beatlesin *[[Abbey Road (albumi)|Abbey Road]]* -albumille, jonka kannessa yhtyeen jäsenet kävelevät Abbey Roadin suojatien yli jonossa. Myös Red Hot Chili Peppersin versiossa yhtye kulkee suojatien yli jonossa, mutta verhoutuneena vain sukkiin, jotka peittävät heidän sukupuolielimensä – yhtyeen alkuaikoina he esiintyivät näin myös keikoillaan.

## Kappaleet
Kaikki EP:n kappaleet ovat myös Red Hot Chili Peppersin kokoelma-albumilla *[[What Hits!?]]* (1992)
# ”Fire” (Hendrix) – 2:02 (aiemmin julkaisematon, myöhemmin albumilla *[[Mother’s Milk]]*)
# ”Backwoods” (Anthony Kiedis, Flea, Hillel Slovak, Jack Irons) – 3:06  (*[[The Uplift Mofo Party Plan]]*)
# ”Catholic School Girls Rule” (Kiedis, Flea, Cliff Martinez) – 1:57  (*[[Freaky Styley]]*)
# ”Hollywood (Africa)” (The Meters) – 5:04  (*[[Freaky Styley]]*)
# ”True Men Don’t Kill Coyotes” (Kiedis, Flea, Martinez, Jack Sherman) – 3:40  (*[[The Red Hot Chili Peppers (albumi)|The Red Hot Chili Peppers]]*)

## Arvostelut
* Allmusic 
* Amazon.com 

## Lähteet
Bata Shoes

**Bata** (Baťovy závody) on suuri kansainvälinen kenkäteollisuuden perheyritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Lausannessa Sveitsissä. Batalla on vähittäismyyntiä 50:ssä maassa ja tuotantolaitoksia 26:ssa maassa. Se on valmistanut historiansa aikana 14 miljardia paria kenkiä.

Batan perusti Tomáš Baťa vuonna 1894 Zlínissä, silloisessa Itävalta-Unkarissa. Tuotannosta suuri osa meni armeijan tarpeisiin. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen kasvatti tuotantoa jyrkästi muuttaen alun perin pienen tehtaan kenkien massatuottajaksi.

## Batan nykyisiä brandeja
*Bata
*Bata Premium (käsintehtyjä laatukenkiä)
*Bata Industrials (turvakenkiä)
*Bubblegummers (lasten mallisto)
*Power (urheilukenkiä)
*Marie Claire (naisten mallisto)

## Aiheesta muualla
* Suutari, josta tuli kenkäkuningas, Seura, 21.07.1937, nro 29, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tarnogski Gorodok

**Tarnogski Gorodok** (, epäviralliselta nimeltään *Tarnoga*, Та́рнога) on kylä, maalaiskunta ja Tarnogski Gorodokin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kokšengaan laskevan Tarnogajoen suussa 339 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylässä on 5&nbsp;500 asukasta (vuonna 2002).

Novgorodilaisten perustama puinen Tarnogski gorodokin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453, jolloin Iivana III:n joukot valtasivat sen. Vuonna 1678 se oli maavallituksen ympäröimä kauppakeskus. Vuosisadan lopulla linnoitus menetti merkityksensä ja sen paikalle jäi Ševdenitsyn pieni kirkonkylä, jossa järjestettiin vuotuiset markkinat. Kylä alkoi kasvaa nopeasti 1890-luvulla, jolloin siitä tuli Totman kihlakunnan Ševdenitsyn volostin keskus. Vuosina 1929–1931 Tarnogski Gorodok oli Pohjoiseen aluepiiriin kuuluneen Kokšengan piirin keskus. Vologdan alueeseen kuuluva Tarnogski Gorodokin piiri perustettiin vuonna 1935.

Kylästä on maantieyhteys Njuksenitsaan Totman ja Veliki Ustjugin väliselle valtatielle. Pohjoisessa tie jatkuu Arkangelin alueelle Oktjabrskin taajamaan. Lähin rautatieasema on Oktjabrskin lähellä sijaitseva Kostylevo.

Tarnogski Gorodokissa toimii metsäteollisuusyrityksiä, meijeri ja leipomo. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuritalo, kansankulttuurin keskus, kirjasto, museo ja sairaala.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tarnogski Gorodokille omistettu sivusto  
* Tarnogski Gorodokin piirin sivusto
Sakari Valli

**Sakari Esa Valli** (11. toukokuuta 1936 Oulu – 9. maaliskuuta 2022 Kajaani) oli suomalainen pappi, lehtori ja poliitikko.

Valli valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1961, toimi seurakuntapappina Limingassa ja Nivalassa  1961–1962 ja työskenteli Kajaanin lyseon uskonnon ja psykologian vanhempana lehtorina vuosina 1962–1983 ja 1991–1996.

Kansanedustajana Valli toimi kaksi kautta vuosina 1983–1991 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1982 ja 1988.

Kunnallisia luottamustehtäviä Vallilla oli Kajaanissa vuosina 1969–1996 muun muassa kaupunginvaltuuston jäsenenä, puheenjohtajanna ja ensimmäisenä varapuheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä ja ensimmäisenä varapuheenjohtajana.

Rovastin arvonimi Vallille myönnettiin 1983 ja kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1996.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Sakari Vallin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Hehkuniskatikka

**Hehkuniskatikka** (*Blythipicus rubiginosus*) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Myanmarin eteläosista Lounais-Thaimaahan, Malakan niemimaalle sekä Sumatraan ja Borneoon. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Malakan niemimaalta vuonna 1837.

## Lähteet
Kitšmengski Gorodok

**Kitšmengski Gorodok** (, epäviralliset nimet *Kitšgorodok* ja *Gorodok*; Кичгородо́к, Городо́к) on kylä ja Kitšmengski Gorodokin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Jugiin laskevan Kitšmengajoen suussa 477 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylässä on 6&nbsp;800 asukasta (vuonna 2002).

Novgorodilaisten perustama Kitšmengski gorodokin linnoitus mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1468, jolloin tataarit hävittivät sen. Vielä 1600-luvun alussa paikalla oli puusta rakennettu linnoitus ja yksi sen torneista säilyi vuoteen 1830 saakka. Seudun kautta kulki tärkeä Moskovan ja Arkangelin välinen kauppareitti. Vuodesta 1796 lähtien Kitšmengski Gorodok oli Vologdan läänin Nikolskin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus. Piirikeskus siitä tuli vuonna 1924.

Kitšmengski Gorodokissa toimii elintarvike- ja metsäteollisuutta. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kansanperinnekeskus, kirjasto, elokuvakeskus, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaisen linnoituksen jäännökset sekä Aleksanteri Nevalaisen ja Jumalansynnyttäjän kirkot. Paikallislehtenä ilmestyy *Zarja Severa* (”Pohjoisen aamunkoitto”).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kitšmengski Gorodokin piirin sivusto
Mika Waltarin näytelmät

**Mika Waltarin näytelmät** on kokoelmateos, joka käsittää 14 Mika Waltarin vuosina 1930–1959 kirjoittamaa näytelmää. Kirja on julkaistu vuonna 1999, ja sen on toimittanut Irina Björkman. Panu Rajala kertoo esipuheessa, että näytelmät on valittu kokoelmaan sillä perusteella, miten edustavia tai kiinnostavia ne ovat Waltarin tuotannossa. Näytelmistä kaksi, *Pimeä komero* ja *Viimeiset ihmiset*, on aiemmin julkaisemattomia ja esittämättömiä. Waltari kirjoitti kaikkiaan 26 näytelmää. 

Kokoelmassa on seuraavat näytelmät:
* *[[Jättiläiset ovat kuolleet]]* (1930)
* *[[Yö yli Euroopan]]* (1933)
* *[[Kuriton sukupolvi (näytelmä)|Kuriton sukupolvi]]* (1937)
* *[[Paracelsus Baselissa]]* (1943)
* *[[Gabriel, tule takaisin]]* (1945)
* *[[Rakas lurjus]]* (1946)
* *[[Omena putoaa]]* (1947)
* *[[Noita palaa elämään]]* (1947)
* *[[Portti pimeään]]* (1947)
* *[[Kutsumaton (vieras)]]* (1948)
* *[[Huhtikuu tulee]]* (1948)
* *[[Pimeä komero]]* (1951)
* *[[Viimeiset ihmiset]]* (1950–1951)
* *[[Miljoonavaillinki]]* (1959)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hannu Harju: ”Onnistuminen teatterissa on sattumanvaraista”. Helsingin Sanomat 13.9.1999.
Heikki Koskinen (kansanedustaja)

**Heikki Sakari Koskinen** (s. 20. toukokuuta 1936  Viipuri) on suomalainen diplomi-insinööri, maanmittari ja poliitikko. Koskinen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1964, toimi maanmittausauskultoijana vuosina 1964–1966, toimitusinsinöörinä vuosina 1966–1967, kaavoitusinsinöörinä vuosina 1968–1970, osastopäällikkönä 1971–1976, suunnittelupäällikkönä vuosina 1976–1992 ja kehitysjohtajana vuodesta 1992. Kansanedustajana hän oli vuosina 1995–1999 edustaen Vaasan läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmään.

## Lähteet
Castlevania: Vampire’s Kiss

**Castlevania: Vampire’s Kiss** (Japanissa **Akumajō Dracula XX**, Yhdysvalloissa **Castlevania: Dracula X**) on Konamin kehittämä toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna . Peli kuuluu *[[Castlevania]]* -pelisarjaan.

Peli ei myynyt kovin hyvin Euroopassa, sillä vuonna 1996 olivat jo uudet pelikonsolit Segan Saturn ja Sonyn PlayStation ehtineet ilmestyä ja Nintendon seuraava konsoli oli myös tekemässä tuloa Euroopan markkinoille heti seuraavana vuonna.

## Juoni

Peli sijoittuu vuoden 1792 Transylvaniaan. On kulunut suunnilleen sata vuotta, kun Simon Belmont onnistui tuhoamaan kreivi Draculan. Transylvanian kansa on kauan sitten unohtanut ne kauhut, joista heidän esivanhempansa joutuivat kärsimään ennen kuin Belmont teki asialle jotain, minkä myötä heikkomielisille oli suotu mahdollisuus palauttaa kreivi ihmisten keskuuteen.

Dracula suunnittelee kostavansa hänet tuhonneen Belmontin jälkeläisille, ja eräänä päivänä hän kidnappaa Richter Belmontin tyttöystävän Anneten ja tämän pikkusiskon Marian. Richter päättää tehdä asialle jotain, tarttuen esi-isiensä maagiseen ruoskaan, *Vampyyrintappajaan*.

## Ominaisuudet
Peli on oikeastaan SNES-alustalle tehty käännös PC Enginelle tehdystä *[[Rondo of Blood]]* -pelistä, joka julkaistiin alkujaan vain Japanissa, mutta myöhemmin osana PSP:lle tehtyä *[[Castlevania: The Dracula X Chronicles]]* -peliä, mikä on täydellinen länsimainen käännös *Rondo of Blood*ista, pienoisine uudistuksineen ja kolmiulotteisilla grafiikoilla. *Vampire Kiss*istä on karsittu runsaasti monia asioita voidakseen soveltaa sen kasettimuotoon. Karsittuihin lukeutuu mm. CD-laatuiset musiikit, jotkut lisäaseet ja mahdollisuus pelata myös yhdellä pelastettavalla hahmolla, Marialla.

Aiempiin peleihin nähden (lukuun ottamatta *Rondo of Blood*ia) pelissä on uudenlaisia ominaisuuksia. Pelaajalla on esim. mahdollisuus tehdä Richterillä takaperivoltti. Peli on myös harvinaisia lineaarisia Castlevania-pelejä, joissa ei ole aikarajaa mukana.

## Aiheesta muualla
* 
* ''Castlevania: Vampire’s Kiss'' Linnavaanijat-sivustolla
Kitšmengski Gorodokin piiri

**Kitšmengski Gorodokin piiri** () on kunnallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 7&nbsp;025 neliökilometriä. Asukkaita on 20&nbsp;100 henkeä (vuonna 2010).

Kitšmengski Gorodokin piiri sijaitsee Vologdan alueen itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Veliki Ustjugin piiriin, idässä Kirovin ja kaakossa Kostroman alueisiin sekä etelässä Nikolskin, lounaassa Babuškinin ja lännessä Njuksenitsan piireihin. Pinta-alasta 80 % on metsää. Suurin joki on Jug. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi ja turve.

Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Gorodok (keskuspaikka Kitšmengski Gorodok), Jenangsk (Nižni Jenangsk), Jugski, Kitšmenga (Kitšmengski Gorodok), Kurilovo, Ploskaja (Koskovo), Pogosskoje (Kobylsk), Sarajevo, Šestakovo (Kiltšenga), Šonga, Trofimovskoje (Svetitsa), Verhnjaja Jentala ja Zaharovo (Kitšmenga). Hallinnollinen keskus on Kitšmengski Gorodokin kylä, josta on maanteitse 477 kilometriä alueen pääkaupunkiin Vologdaan. Kaupunkiväestöä ei ole.

Seudun kautta kulkee Nikolskin ja Veliki Ustjugin välinen maantie. Vologdan ja Kitšmengski Gorodokin välillä on lentoyhteys. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja pellavan viljelyyn. Elintarviketeollisuutta edustavat lihanjalostamo ja muutama leipomo. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.

Piirissä on 18 lastentarhaa, 9 perus- ja 9 keskikoulua, taidekoulu, urheilukoulu ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja kerhotalot, kansanperinnekeskus, kirjastolaitos, elokuvakeskus ja kotiseutumuseo. Terveyspalveluihin kuuluu piirisairaala ja kolme aluesairaalaa, neljä lääkärin vastaanottoa ja 29 ensiapuasemaa. Sosiaalipalveluja tarjoavat sosiaalipalvelukeskus, vanhainkoti ja lastenkoti.

Historiallisia nähtävyyksiä ovat Kitšmengski Gorodokin linnoituksen jäänteet, Aleksanteri Nevalaisen ja Jumalansynnyttäjän kirkot, Jelovinon kylän puukirkko, Kobylskin ja Koskovon kirkot sekä kauppias Spirinin talo Voroninossa.

Paikallislehtenä ilmestyy *Zarja Severa* (”Pohjoisen aamunkoitto”).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kitšmengski Gorodokin piirin sivusto 
* Kitšmengski Gorodokin piiri Vologdan alueen sivustolla
Kitšmenga

**Kitšmenga** (, myös Ки́чменьга) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Jugin sivujoki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 208 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2&nbsp;330 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 20 kilometrin päässä joen suusta 18,8 kuutiometriä sekunnissa.

Joki virtaa kiemurrelleen leveässä laaksossa Pohjois-Venäjän selänteen pohjoisreunalla. Se jäätyy loka-marraskuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa. Kitšmengan suussa sijaitsee Kitšmengski Gorodokin piirikeskus.

## Lähteet
HMS Abbotsham

**HMS Abbotsham** (viirinumero M2787) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ham-luokan miinanraivaaja, joka nimettiin Devonissa sijaitsevan Abbotshamin mukaan.

## Valmistus

Alus tilattiin Bidefordista M. W. Blackmore and Sonsilta. Se laskettiin vesille 16. joulukuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 1957.

## Palvelus
Alus myytiin 16. kesäkuuta 1967 Pounds Shipbreakersille Portsmouthiin, joka myi sen 1969 edelleen Agricultural Vehicles Limitedille Oxfordiin. Kesäkuussa 2006 se oli vuokralla tai tilausmatka-ajossa Alankomaissa nimellä *Black Abbot*. Alus oli 2011 edelleen samalla nimellä Alcúdiassa Mallorcalla.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Kleinbottwar

**Kleinbottwar** on entinen saksalainen kaupunki, nykyinen Steinheim an der Murrin kaupunginosa. Kaupunki sijaitsee Saksan lounaisosassa Baden-Württembergin osavaltion Ludwigsburgin piirikunnassa. Kleinbottwar liitettiin Steinheim an der Murriin vuonna 1971. Nykyisin Kleinbottwarin kaupunginosan asukasluku on 1&nbsp;730 (2010).

Kleinbottwar kuului keskiajalla useille ritarisuvuille, viimeksi Württemberin aatelissuvulle. Kaupungin vaakuna on vuodelta 1694. Yksi kuuluisimmista asukkaista lienee teologi ja antiikin filosofian historian kirjoittaja Eduard Zeller (1814–1908). Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat noin 1272 rakennettu *Burg Schaubeck* sekä vuodelta 1491 peräisin oleva *St. Georgskirche*. 

## Lähteet
*Kleinbottwar Steinheim an der Murrin kaupungin kotisivuilla
Proust

**Proust** on ranskalainen sukunimi: 

* Jean-Paul Proust (1940–2010), monacolainen poliitikko ja ministeri
* Joseph Louis Proust (1754–1826), ranskalainen kemisti
* Marcel Proust (1871–1922), ranskalainen kirjailija 

## Katso myös
*Proustiitti, mineraali
Tír na nÓg

**Tír na nÓg** (myös **Tir na Nog** tai **Tir na n-Og**) on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa ikuisen nuoruuden ja onnen maa. Se on toinen ulottuvuus, maanalainen valtakunta, jossa asuu Tuatha Dé Danann, jumalten heimo. Tir na Nogissa ei tunneta sairautta, kipua, vanhuutta, rappiota tai rumuutta. Tarinoissa jotkut kuolevaisetkin pääsevät Tír na nÓgiin. Finn mac Cumhaillin poika Oisín asuu siellä puolisonsa, Tír na nÓgin kuninkaan tyttären Niamhin (Niav) kanssa, ja Bran käy siellä.

Tír na nÓg samaistetaan joskus Mag Melliin, autuaiden saareen tai merenalaiseen kuolleiden valtakuntaan.

## Katso myös
* Aes Sidhe

## Lähteet
*Miranda J. Green: Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997.  

### Viitteet
Elin Blom

**Elin Blom** (s. 9. maaliskuuta 1994 Kruunupyy) on suomalainen laulaja Kruunupyyn Teerijärveltä. Hän on laulanut Sister Twister -yhtyeessä, jonka kanssa hän voitti Suomen MGP Nordic -karsinnan vuonna 2007 kappaleella *"Fröken Perfekt"*. Yhtye oli myös mukana Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2010 kappaleella *"Love At the First Sight"*, joka sijoittui kisassa neljänneksi.

Vuonna 2010 Blom osallistui Ruotsin Idolsiin, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Nykyään Blom asuu Ruotsissa.

Blom osallistui Adam Lambertin vuonna 2015 julkaistun *[[The Original High]]* -albumin kappaleen ”Heavy Fire” tekoon yhtenä monista kirjoittajista. Myöhemmin hän on jatkanut musiikin tekoa Felin-yhtyeessä, jonka muodostaa yhdessä ruotsalaisen Fredrik Etoallin kanssa. Blom vastaa yhtyeen musiikista ja Etoall visuaalisesta puolesta. Felin julkaisi vuonna 2016 omakustanteisen nimikko-EP:n.

## Lähteet
Hetula

**Hetula** voi tarkoittaa:

*Hetula (ihouloke), vuohien tai joidenkin muiden nisäkkäiden kaulan yläosassa oleva ihouloke
*Hetula (valas), hetulavalaiden hetulat, joiden avulla ne siivilöivät ravintoa.
HMS Abeille

**HMS Abeille** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 14-tykkinen kutteri. Se on ainoa nimeä kantanut alus Kuninkaallisessa laivastossa.

## Valmistus
Ranskan laivasto tilasi 18. toukokuuta 1793 Daniel Denÿs’n suunnitteleman Montagne-luokan 10-tykkisen kutterin *Bonnet Rougen* Saint-Malosta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1793. Se laskettiin vesille lokakuussa ja valmistui 12. marraskuuta.

## Palvelus
Alus nimettiin 30. toukokuuta 1795 *L’Abeilleksi*.

Kommodori John Pullingin komentama 36-tykkinen fregatti ''HMS Dryad'' valtasi 2. toukokuuta 1796 The Lizardin edustalla Ranskan laivaston 10-tykkisen kutterin *L’Abeillen*, joka liitettiin Kuninkaalliseen laivastoon 14-tykkisenä kutterina nimellä *Abeille*.

Aluksella ei ole merkittyjä palvelustehtäviä. Se myytiin 1798 romutettavaksi.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Illusions on a Double Dimple

**Illusions on a Double Dimple** on -saksalaisen progressiivisen rock -yhtyeen **[[Triumvirat]]in** toinen albumi. Levy äänitettiin EMI:n Electrola studioilla Kölnissä 1973. Tuottajana toimi yhtyeen kosketinsoittaja ja "sielu" Jürgen Fritz. Levy julkaistiin EMI:n Harvest
-levymerkillä 1974.

Yhtyeen basisti ja pääasiallinen vokalisti Hans Pape jätti yhtyeen kesken levytyssessioiden ja Helmut Köllen liittyi yhtyeeseen kesällä 1973.

Uudelleen masteroitu CD sisälsi bonuksena 2 aiemmin singlenä julkaistua raitaa.

## Kappalelista
#
#*Flashback (Fritz/Bathelt) - 0:57
#*Schooldays (Fritz/Bathelt) - 3:22
#*Triangle (Fritz) - 6:53
#*Illusions (Fritz/Bathelt) - 1:42
#*Dimplicity (Fritz/Bathelt) - 5:37
#*Last dance (Fritz) - 4:53
#
#*Maze (Fritz) - 3:03
#*Dawning (Fritz) - 1:02
#*Bad Deal (Fritz/Bathelt) - 1:40
#*Roundabout (Fritz) - 5:49
#*Lucky Girl (Köllen/Bathelt) - 5:14
#*Million Dollars (Fritz/Bathelt) - 4:42

:*CD bonusraidat*
::*Dancer's Delight
::*Timothy

## Kokoonpano
* Jürgen Fritz (urut, sähköpiano, piano, syntetisoija, laulu)
* Hans Bathelt (rummut, lyömäsoittimet)
* Hans Pape (basso, lead vocal)
* Helmut Köllen (basso, kitarat, lead vocal)
Gloria DeHaven

**Gloria DeHaven** (23. heinäkuuta 1925 Los Angeles, Kalifornia – 30. heinäkuuta 2016 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat Carter DeHaven ja Flora Parker DeHaven. DeHaven näytteli ensimmäisen kerran valkokankaalla vuonna 1936 Charles Chaplinin elokuvassa *[[Nykyaika (elokuva)|Nykyaika]]*, jonka apulaisohjaajana hänen isänsä oli. Hänellä oli pieni rooli myös Chaplinin elokuvassa *[[Diktaattori (elokuva)|Diktaattori]]* vuonna 1940. DeHaven sai samana vuonna sopimuksen Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa. 1940-luvun alkuvuosina hän näytteli useissa elokuvamusikaaleissa, kuten *[[Best Foot Forward]]* vuonna 1943. Myöhemmin Dehaven siirtyi näyttelemään pääasiassa televisiossa. Hänellä oli toistuva rooli 1970-luvulla televisiosarjassa *[[Mary Hartman, Mary Hartman]]*. Dehaven sai tähden Hollywood Walk of Famelle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Class Act Featured Actress: Gloria DeHaven
International Alphabet of Sanskrit Transliteration

**International Alphabet of Sanskrit Transliteration** (**IAST**) on translitterointi- eli siirtokirjoituskaavio. IAST perustuu vuonna 1894 Genevessä säädettyyn standardiin.

## Lähteet
Mark Adamo

**Mark Adamo** (s. 1962 Philadelphia, Pennsylvania) on amerikanitalialainen säveltäjä. Hän sävelsi ja kirjoitti libreton oopperaan *[[Little Women (ooppera)|Little Women]]* (1998), jonka lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kuoroteoksia, sinfoninen kantaatti *Late Victorians* ja harppukonsertto *Four Angels*. Vuonna 2005 kantaesitettiin Houston Grand Operalle tilattu ooppera *[[Lysistrata, or the Nude Goddess]]*. 10-minuuttinen kamariooppera *Avow* on vuodelta 1999. Adamo toimi New York City Operan nimikkosäveltäjänä vuosina 2001–2006.

*Little Women* on saanut kansainvälisiäkin esityksiä muun muassa Australiassa ja Israelissa. San Francisco Opera suunnitteli seuraavan oopperan (*The Gospel of Mary Magdalene*) kantaesityksen kesäkuulle 2013. 

Adamo aloitti opiskelun New Yorkin yliopistossa. Yliopisto on myöntänyt hänelle Paulette Goddard Remarque -stipendin saavutuksista näytelmäkirjoittamisen alalla. Vuonna 1990 hän valmistui musiikin kandidaattina Amerikan katolisesta yliopistosta. Yliopisto on myöntänyt hänelle Theodore Presser -palkinnon. Adamo on avoimesti homoseksuaali ja meni elokuussa 2008 naimisiin säveltäjä John Coriglianon kanssa.

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut 
* Schirmer: Mark Adamo 
* Mark Adamo Allmusic.comissa
Polikarpov I-185

**Polikarpov I-185** oli neuvostoliittolainen hävittäjälentokone, joka suunniteltiin vuonna 1940. Kone oli jatkokehittelymalli I-180:sta, joka oli kehitetty Polikarpov I-16 -hävittäjästä. Siinä kokeiltiin kolmea eri moottoria, mutta ne kaikki olivat puutteellisesti kehitettyjä. I-185-ohjelma peruuntui näiden ongelmien takia vuonna 1943.

## Suunnittelu ja kehitys
I-185:n kehitys alkoi alkuvuonna 1940. Ulkonäöllisesti kone muistutti suuresti I-16:tta, eroina olivat pidempi nokka, katettu ohjaamo ja muita pienempiä muutoksia.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Gordon, Yefim ja Dexter, Keith. *Polikarpov's Biplane Fighters* (Red Star, vol. 6). Earl Shilton, Leicester, UK: Midland Publishing,2002.
Venda Tammann

**Venda Tammann** (6. lokakuuta 1932 Pärnu, Viro – 9. tammikuuta 2010 Tallinna, Viro) oli Viron tunnetuimpia harmonikkataiteilijoita.

## Tausta
Venda Tammann aloitti musiikinopiskelun 14-vuotiaana Pärnussa lasten musiikkikoulussa. Hän suoritti loppututkinnon Tallinnan musiikkiopistossa ja Tallinnan konservatoriossa.

## Ura
Tammann toimi harmonikansoiton opettajana Georg Otsin musiikkiopistossa, Tallinnassa, vuodesta 1956 lähtien. Hän oli ahkera konserttiesiintyjä ja teki myös useita harmonikkahojelmia Eestin radioon ja televisioon viihdeorkesterin kanssa. Tammann konsertoi myös ulkomailla Neuvostoliiton konserttitoimiston Gosconcertin järjestämillä kiertueilla esiintyen muun muassa Belgiassa, Pohjoismaissa, Ranskassa, Jugoslaviassa, Saksassa sekä Kaukoidässä. Hän esiintyi useita kertoja Suomessa yhteistyössä useiden virolaisten taiteilijoiden kanssa, vieraillen muun muassa Sata-Häme Soi -festivaaleilla Ikaalisissa.

## Levytykset
Tammann teki joitakin levytyksiä neuvostoliittolaiselle Melodija-levy-yhtiölle.

## Lähteet
Östersundomin suurpiiri

**Östersundomin suurpiiri** () on Helsingin kaupunkisuunnittelullinen suurpiiri. Suurpiiri on samalla myös Östersundomin peruspiiri.

Östersundomin suurpiiriin kuuluvat Östersundomin, Salmenkallion, Talosaaren, Karhusaaren ja Ultunan kaupunginosat. Suurpiiri muodostettiin vuoden 2009 alussa Helsinkiin liitetyistä Vantaan ja Lounais-Sipoon alueista.

Östersundomin suurpiiri on pinta-alaltaan 26,16 neliökilometriä. Vuoden 2024 lopussa alueella asui 1&nbsp;755 asukasta ja asukastiheys oli 67 asukasta neliökilometriä kohden.  Se on Helsingin suuralueista selvästi väkiluvultaan pienin ja harvimmin asuttu. Östersundomissa on runsaasti maaseutumaisia ja luonnonläheisiä alueita. Suurpiiristä metsää on 10,89 neliökilometriä, mikä on yli 40 prosenttia alueen pinta-alasta.

Östersundom on Helsingin vauraimpia alueita. Vuonna 2017 asukkaiden vuositulo oli keskimäärin 60&nbsp;366 euroa. Työttömyysaste oli vuonna 2023 8,3 prosenttia. Vuoden 2022 lopussa suurpiirissä oli 502 työpaikkaa. 

Östersundomin rakennuskanta koostuu pääosin pientaloista. Asuntojen keskikoko oli vuoden 2018 lopussa 160,7 neliömetriä ja asumisväljyys 55,8 neliömetriä asukasta kohden. Luvut ovat Helsingin suurimmat. Vuokra-asuntojen osuus kaikista asunnoista oli 9,0 prosenttia.

## Kuvia

File:Östersundom Kirkko - panoramio.jpg|Östersundomin kirkko
File:Siwa,Kraputie,Sipoo - panoramio.jpg|Östersundomin ostoskeskus
File:Itäväylä,Vikkullantie - panoramio.jpg|Maalaismaisemaa Salmenkalliossa
File:Karhusaari - panoramio.jpg|Karhusaaren venesatama
File:Uusi Porvoontie,Sipoo - panoramio.jpg|Seututietä 170 vuonna 2008, kun Östersundomin alue kuului vielä Sipooseen


## Lähteet
* 

### Viitteet
Ilona Rauhala

**Ilona Marjaana Rauhala** (s. 16. kesäkuuta 1972 Turku) on suomalainen psykologi, tietokirjailija ja yritysvalmentaja.

Hän asui lapsuudessaan Ruotsissa, Uppsalassa vuosina 1974–1981 ja Yhdysvalloissa Colorado Springissä vuosina 1987–1988. Hän pääsi jo lapsesta asti matkustamaan paljon vanhempiensa työn mukana ympäri maailmaa ja näkemään erilaisia kulttuureita ja tutustumaan erilaisiin ihmisiin. 

Rauhala on koulutukseltaan psykologian maisteri, joksi hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1999, laajana sivuaineena puheoppi. Rauhala on toiminut yrittäjänä vuodesta 2003 lähtien. Vuonna 2007 hän perusti valmennusyritys Ilona Rauhala Oy:n, mitä ennen hän toimi valmentajana ja osakkaana Novetos Consulting Oy:ssä. Hän on työskennellyt myös muun muassa opintoneuvontapsykologina Helsingin taidekorkeakouluissa. Rauhala on erikoistunut huippusuoriutujien valmentamiseen, valmentavaan psykologiaan ja onnistumiskeskeisen asenteen kehittämiseen organisaatioissa. Hän on ollut tuomassa coaching-työmuotoa ja -liiketoimintaa ja toiminut muun muassa Suomen Coaching-yhdistyksen hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana..

Vuodesta 2012 lähtien hän on tuonut Suomeen yhdessä kollegansa Makke Leppäsen kanssa psykologisen pääoman käsitettä ja viitekehystä ja kirjoittanut aiheesta kaksi kirjaa. 

Rauhala toimi vuosina 2007–2008 omaa nimeään kantaneen keskusteluohjelman juontajana Yle TV1 -kanavalla. Vuonna 2009 häneltä ilmestyi tietokirja nimeltä *Kokonaiseksi*. Tämän jälkeen hän on esiintynyt ja valmentanut useissa tv-ohjelmissa, toiminut kolumnistina ja kirjoittanut lehtien palstoilla ja ollut käytetty kommentaattori, kun tarvitaan psykologin näkemyksiä arkipäiväisiin asioihin.

Vuonna 2022 Rauhala valittiin vuoden coachiksi. Rauhala toimii vuonna 2022 perustetun OK5 Oy:n toimitusjohtajana.

Rauhalalla on kaksi aikuista poikaa. Hänellä on kaksi sisarta, joista toinen on laulaja Elina Vettenranta.

## Teokset
*
*
*Rauhala, I – Leppänen M.: *Johda ihmistä – psykologiaa johtajille.* Talentum, 2012. 
*Rauhala, I. – Leppänen M. – Heikkilä A.: *Pääasia – organisaation psykologinen pääoma.* Talentum, 2013. 
*Rauhala, Ilona: *Eron keskellä.* Otava, 2014. 
*Rauhala, Ilona: *Keskustelun voima.* Otava, 2020*.* 
*Rauhala, Ilona - Lange, Ira - Kääriä, Kimmo - Virkkunen, Iikka: *Yhteys - avain johtamiseen*. Alma Talent, 2024. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Psykologinen pääoma
* Ilona Rauhalan verkkosivut
* Kuusi kuvaa psykologi Ilona Rauhalan elämästä, Yle Radio 1, 8.4.2023
* OK5 Oy
Accordina

**Accordina** on puhallettava vapaalehdykkäsoitin. Se on eräänlainen harmonikan ja huuliharpun välimuoto, jonka kehitti pariisilainen André Borel 1930-luvun loppupuolella. Soittimen suosio on elpynyt 1900-luvun loppuvuosista lähtien.

## Rakenne ja toimintaperiaate
Accordinassa on harmonikan näppäinkoskettimiston tapainen koskettimisto, joka ohjaa vapaalehdykkäkieliin puhallettavaa ilmaa. Soittimen kielet on kiinnitetty yksittäisiin kielilaattoihin, kuten harmonikassa. Soittaja puhaltaa soittimeen ilmaa suukappaleen kautta (kielet eivät soi sisäänpäin ilmaa vedettäessä, erotuksena esimerkiksi huuliharppuun).

## Historia
Pariisilainen André Borel kehitteli soitinta 1930-luvun lopulta lähtien ja patentoi soittimen Ranskassa 17. joulukuuta 1943. Yhdysvalloissa patentti (# 2461806) myönnettiin nimellä "Chromatic harmonicon" 15. helmikuuta 1949. Ensimmäiset soittimet valmistettiin kaupallisesti kuitenkin vasta 1950-luvulla. Borel antoi radiokonsertin accordinan prototyypillä vuonna 1950. Beuscher toimi soittimen markkinoijana 1970-luvun puoleenväliin saakka, jolloin soittimen valmistus loppui. Myös Paolo Soprani valmisti *gold*- ja *silver*-mallisia accordinoja 1960-luvun jälkipuoliskolla.

Eräänä syynä soittimen suosion vähäisyydelle 1900-luvulla pidetään sen markkinointia lähinnä harmonikansoittajille helposti mukana kulkevaksi harjoitusinstrumentiksi - esimerkiksi puhallinsoittajat eivät koskaan löytäneet instrumenttia. Soittimen alkuajoilta tunnetaan vain yksi levytys, André Astierin *45*. 

Accordinan suosio on kasvanut useiden muusikkojen alettua käyttää sitä erilaisiin musiikin tyylilajeihin 1900-luvun loppuvuosina. Esimerkiksi Richard Galliano käytti accordinaa *Latin quintet*in levyllä nimeltä *Spleen* vuonna 1985. Muita tärkeitä accordina-nimiä 2000-luvun alussa ovat olleet Francis Jauvain, Daniel Mille, Jean-Louis Matinier, Roland Romanelli ja Jacques Bolognesi, joiden johdolla accordinaa on käytetty jazz-musiikissa, ranskalaisissa lauluissa, elokuvamusiikissa ja nykytaidemusiikissa.

Nykyisiä accordina-instrumenttien valmistajia ovat muun muassa Laurent Jarry vuodesta 1995 alkaen sekä Marcel Dreux vuodesta 2002 lähtien. Suomen ensimmäisen accordinan valmistivat Harri Arvila ja Tatu Salmela oppilastyönä Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa keväällä 2010.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Marcel Dreuxin accordina-sivusto  
*Accordinan patenttidokumentaatio vuodelta 1949
Riskiraja

**Riskiraja** on kirjailija Ilkka Remeksen kahdeksas nuortenromaani, jonka päähenkilö on Aaro Korpi. Kirjan julkaisi WSOY vuonna 2010.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kirjan kuvaus WSOY:n sivuilla
Iiksenjoki

**Iiksenjoki** on Pielisjoen pieni sivujoki. Se saa alkunsa entisen Pyhäselän ja Kiihtelysvaaran alueelta, virtaa rauhallisesti metsä-, suo- ja peltoalueiden läpi ja laskee Pielisjokeen Joensuussa Karsikon Kissamäen kohdalla, vastapäätä Rantakylää.

Iiksenjoki alittaa Kummuntien, -radan ja kantatie 74:n eli Joensuu–Ilomantsi-tien. Joki sopii hyvin melontaan.
Hedda Berntsen

**Hedda Berntsen** (s. 24. huhtikuuta 1976 Filtvet) on norjalainen freestylehiihtäjä. Hän on kilpaillut myös alppihiihdossa ja telemark-hiihdossa.

Berntsen sai hopeaa skicrossissa vuoden 2010 talviolympialaisissa. Telemarkin MM-kisoissa hän voitti kultaa vuonna 1997 classic -luokassa ja pronssia alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2001 lajinaan pujottelu.

Berntsen aloitti urheilu-uransa alppihiihdon parissa. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Santa Caterinassa 12. helmikuuta 2000. Alppihiihdossa hän kilpaili viimeisen kerran tammikuussa 2007, jonka jälkeen hän vaihtoi lajiaan freestylehiihtoon. Freestylehiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2007, sijoittuen yhdeksänneksi. Lajissa hän on voittanut yhden maailmancupin kilpailun.

## Lähteet
* Hedda Berntsen FIS:n tietokannassa  (alppihiihto)
* Hedda Berntsen FIS:n tietokannassa (freestylehiihto)
Jarkko Värttö

**Jarkko Värttö** (s. 24. helmikuuta 1989 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta pystyi pelaamaan myös vasemmalla.

Värttö on Kauklahden Pyrinnön kasvatti. Hän edusti urallaan Grankulla IFK:ta, FC Honkaa,, FC Lahtea, Tampere Unitedia sekä IFK Mariehamnia.

## Aiheesta muualla
*Veikkausliigan tietokanta
*Profiili Futismaailma.com-sivustolla
*Profiili  Guardian Football