open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hans Brückner

**Hans Paul Johannes Brückner** (1897 Rabenstein, Saksa – 9. kesäkuuta 1949) oli saksalaissyntyinen, Suomessa vuodesta 1920 vaikuttanut graafikko, mainospiirtäjä, taidemaalari ja valokuvaaja.

Hans Brückner opiskeli Münchenin ja Dresdenin taideakatemioissa 1918–1923. Hän muutti Helsinkiin, avioitui Ingrid Sofia Falckin kanssa 1924 ja sai Suomen kansalaisuuden 1944, viisi vuotta ennen kuolemaansa 1949. Varsinaiselta ammatiltaan Hans Brückner oli mainosgraafikko. Hän työskenteli muun muassa Erva-Latvalan mainostoimistossa, Koiton näyttämön lavastajana sekä 1930-luvun alusta lähtien Frenckellin kirjapainon taideosaston päällikkönä.

Päivätyönsä ohella Brückner harrasti taidegrafiikkaa, maalausta ja valokuvausta. Suomessa vielä harvinaista litografiatekniikkaa Brückner oli opiskellut jo Saksassa, ja hän käyttikin taidegrafiikan menetelmänään kivipiirrosta yhtenä ensimmäisistä Suomessa. Brückner oli yksi viidestä ABISS-ryhmän kokeellisesta valokuvaajasta, joilla muillakin (Heikki Aho, Heinrich Iffland, Björn Soldan ja Vilho Setälä) oli vahvoja siteitä Saksan suuntaan. Sekä valokuvissaan että grafiikassaan Brückner oli kiinnostunut modernin maailman kuvaamisesta saksalaisen uusasiallisuuden hengessä.

## Lähteet
Risto Köykkä

**Risto Ensio Köykkä** (s. 23. kesäkuuta 1962 Keuruu) on suomalainen runoilija.

## Teokset
*Pehmeä peili, runokokoelma (1991)
*Tai minä joka olen autuas, runokokoelma (1996)
*Perhosetkin ovat vielä hengissä, runokokoelma (1998)
*Runo antologiassa Malja rakkaudelle, runoja ja aforismeja (1993)
*Sikermä antologiassa Sanojen sirkus - kirjailijat kohtaavat Pentinkulmalla (1996).

## Lähteet
*http://walibra.vaasa.fi/e-palvelut/kirjailijat/koykka.htm .
Orphan Black

**Orphan Black** on kanadalainen scifisarja, jonka loivat Graeme Manson ja John Fawcett. Sen esittäminen alkoi 30. maaliskuuta 2013 Space-kanavalla Kanadassa ja BBC America -kanavalla Yhdysvalloissa.

Sarjan päähenkilö on Sarah Manning, joka varastaa kaksoisolentonsa Elizabeth Childsin henkilöllisyyden tämän tehtyä itsemurhan. Pian hänelle selviää Elizabethin olleen vain yksi monista klooneista. Sarjan lukuisia pääosia näyttelee Tatiana Maslany.

Sarja herättää ajatuksia ihmisten kloonaamisen eettisistä ja moraalisista puolista sekä ihmisen yksilöllisestä identiteetistä.

## Tuotanto
*Orphan Black* on Bell Median kehittämä sarja, jonka tuotannosta vastaavat yhdysvaltalaiset Temple Street Productions ja BBC America -mediatalot.

2. toukokuuta 2013 julkaistiin tieto sarjan kymmenjaksoisesta toisesta tuotantokaudesta, jonka esittäminen aloitettiin 19. huhtikuuta 2014. 9. heinäkuuta 2014 vahvistettiin kymmenenjaksoinen kolmas kausi, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 18. huhtikuuta 2015. Neljäs kausi alkoi 14. huhtikuuta 2016. Viides ja viimeinen kausi vahvistettiin kesäkuussa 2016. Se esitettiin vuonna 2017.

### Kuvaaminen
Kohtaukset joissa on useita klooneja kuvataan käyttäen *Time Vampire*&nbsp;-nimistä kuvaustekniikkaa liikkeentunnistuskameroilla. Tämä tarkoittaa kohtauksen kuvaamista kolmeen kertaan: ensin Maslany näyttelee yhtä klooneistaan ja hänen sijaisnäyttelijänsä Kathryn Alexandre näyttelee toista kloonia. Toinen kuvauskerta tehdään Maslanyn ja Alexandren vaihdettua rooleja. Kolmas kerta tehdään ilman näyttelijöitä, jolloin mukaan otetaan kameran liike. Kuvausmateriaalin jälkikäsittelyssä kohtaukset yhdistetään, jolloin vain Maslanyn esittämät hahmot jäävät näkyviin.

Toisen tuotantokauden päätösjakson tanssikohtauksen, jossa on mukana useampia klooneja, kuvaamiseen tarvittiin kaksi päivää ja monta sijaisnäyttelijää. Geoff Scottilta ja hänen *Intelligent Creatures VFX*&nbsp;-tiimiltään meni paljon aikaa kohtauksen editoimiseen.

## Rooleissa

## Tuotantokaudet

## Kloonit
Ensimmäisen kauden lopussa tunnetaan kymmenen kloonia, jotka tulevat monista eri maista ja ovat erilaisissa elämäntilanteissa. Toisella kaudella paljastuu uusia klooneja, kuten Jennifer, joka sairastaa samaa hengityshäiriötä kuin Katja ja Cosima.

Yhteensä klooneja tunnetaan Leda-projektista 20 ja Castor-projektista 6.

## Vastaanotto
Sarja on saanut enimmäkseen positiivisia arvosteluja ja sen ensimmäinen kausi saavutti Metacritic-sivustolla 73/100 pistettä.

### Palkinnot

## Spin-off
Vuonna 2017 Japanissa Fuji TV -kanvalla aloitettiin esittämään *Orphan Black – 7 Genes* () -nimistä uudelleenfilmatisoitua Orphan Black -sarjaa. Sen päänäyttelijänä on myös laulajana tutuksi tullut Kang Ji-young.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*''Orphan Black'' BBC American sivuilla 
*''Orphan Black'' Spacen sivuilla  
*
Basim

**Anis Basim Moujahid**, taiteilijanimeltään **Basim**, (s. 4. heinäkuuta 1992 Tanska) on tanskalainen laulaja ja lauluntekijä.

Vuonna 2008 hän sijoittui neljänneksi Tanskan *[[The X Factor (televisio-ohjelma)|X Factorissa]]*. Tämän jälkeen hän aloitti soolouran ja julkaisi kaksi albumia (*Alt det jeg ville have sagt* vuonna 2008 ja *Befri dig selv* vuonna 2009) sekä yhden EP:n.

Basim edusti Tanskaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Kööpenhaminassa itse kirjoittamallaan kappaleella *Cliche Love Song*, jolla hän sijoittui finaalin yhdeksänneksi.

*Cliche Love Songin* kirjoittamiseen osallistui myös Spectrum, joka on moninkertaisesti platinaa myynyt tanskalais-brittiläinen tuottaja- ja laulunkirjoittajatiimi (Daniel Fält, Kim Nowak-Zorde ja Lasse Lindorff). He ovat olleet mukana useissa listaykkösissä ja tehneet yhteistyötä merkittävien levy-yhtiöiden, tv-kanavien ja elokuvayhtiöiden kanssa.

## Diskografia

### Albumit

* Alt det jeg ville have sagt (2008)
* Befri dig selv (2009)

### EP:t

* 5 (2013)

### Singlet

* Alt det jeg ville have sagt (2008)
* Baby jeg savner dig (Svenstrup & Vendelboe Remix) (2009)
* Befri dig selv (2009)
* Ta' mig tilbage (2011)
* Cliché Love Song (2014) – *Euroviisukappale*
* Count to Ten (2014)
* Picture in a Frame (2014)
* Kostbar (2015)
* Comme ci comme ça (2017)
* Aji Aji (2017)
* Tilfældigt (2018)
* Tanker, Umuligt (2018)
* Lov mig, La Historia (2019)
* Du gør det godt (2021)
* Versace badekåber (2022, yhteistyössä Skinzin kanssa)
* Det er mig der står herude og banker på (2022)
* Bye Bye (2022)
* Johnny (2024)
* Vi skal ikke hjem... (2024)

## Lähteet
Express – Ernie Davisin tarina

**Express – Ernie Davisin tarina** on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Gary Flederin ohjaama elokuva.

## Juoni
Tositapahtumiin perustuva elokuva Ernie Davis -nimisestä lahjakkaasta urheilijasta, joka ensimmäisenä mustana pelaajana saavutti menestystä voittamalla amerikkalaisen yliopistojalkapallon tärkeimmän Heisman Trophy -palkinnon vuonna 1961. Elokuva sijoittuu maailmassa etelävaltioihin, joissa newyorkilaisen Syracusen ollessa pelikiertueella Davis -poikaa solvattiin ja heitettiin juomatölkeillä. 1940-luvulta alkavassa elokuvassa valmentaja auttaa ennakkoluuloja vastaan. Hotelleihin ei ollut etuovesta asiaa. Davis oli kuitenkin ammattisopimuksen kynnyksellä, kun hänen terveytensä petti.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
Katso:   HS:  

### Tuotto
Taloudellisesti elokuva oli suuri floppi budjetin ollessa noin neljä kertää suurempi kuin tuotto

## Lähteet

* EPG
* HS
* imdb
* Katso -lehti
* TvMaailma

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Guido Brignone

**Guido Brignone** (6. joulukuuta 1886 Milano – 6. maaliskuuta 1959 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.

Näyttelijäperheeseen syntynyt Brignone aloitti elokuvauransa vuonna 1913. Hän toimi aluksi näyttelijänä Film d’Arte Italianalla ja työskenteli seuraavalla vuosikymmenellä ohjaajana kaikilla suurilla italialaisstudioilla. Brignone ohjasi muun muassa joukon Maciste-elokuvia, joista tunnetuin on *[[Maciste Helvetissä]]* (*Maciste all’Inferno*, 1926). Italian elokuvateollisuuden lamavuosina Brignone työskenteli Ranskassa ja Saksassa ja palasi äänielokuvan kauden alkaessa Stefano Pittalugan uudistamalle Cines-studiolle.

Brignone ohjasi uransa aikana yli 30 eri tyylilajeja edustavaa elokuvaa. Niistä suosituin oli kuuluisan tenorin Tito Schipan tähdittämä melodraama *[[Vivere (elokuva)|Vivere]]* (1937). Toisen maailmansodan jälkeen Brignone teki muun muassa musiikkielokuvia sekä napolilaismelodraamoja. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli peplum-elokuva *[[Nel segno di Roma]]* (1959).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elonet: Guido Brignone
* Internet Movie Database: Guido Brignone
Köykkä

**Köykkä** voi tarkoittaa seuraavia:

## Järvi
* Köykkä, järvi Padasjoella

## Sukunimi
* Marko Köykkä (s. 1966), jalkapalloilija
* Matias Köykkä, kartingkuljettaja
* Olavi Köykkä (1943–1997), jalkapalloilija
* Pekka Köykkä (s. 1990) shakinpelaaja, shakin Suomen-mestari
* Risto Köykkä (s. 1962), runoilija
* Tapio M. Köykkä (1911–1994), äänentoistoalan keksijä
Gordon Mitchell

**Gordon Mitchell** (oikealta nimeltään *Charles Allen Pendleton*; 29. heinäkuuta 1923 Denver, Colorado – 20. syyskuuta 2003 Marina Del Rey, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.

Gordon Mitchell osallistui toiseen maailmansotaan ja Korean sotaan. Hän valmistui yliopistosta ja työskenteli jonkin aikaa opettajana. Kehonrakennusta harrastanut voimakaspiirteinen mies aloitti näyttelijänuransa Mae Westin showkiertueilla ja esitti sivurooleja muutamissa Hollywood-elokuvissa.

1960-luvun alussa Mitchell siirtyi Italiaan, jossa hänestä tuli yksi peplum-elokuvien tähdistä. Hänen ensimmäisessä italialaiselokuvassaan *[[Maciste kauhujen maassa]]* (1961) taiteilijanimi esiintyy vielä muodossa *Mitchell Gordon*. Mitchell oli näyttelijänä kenties taitavin tyylilajin voimamiehistä. Hänen parhaana peplum-roolinaan pidetään petturi Arminiusta Michele Lupon elokuvassa *[[La vendetta di Spartacus]]* (1964).

1960-luvun puolivälistä lähtien Mitchell esitti roiston rooleja lukuisissa spagettiwesterneissä. Vuonna 1969 hänet nähtiin myös Federico Felliniin *[[Fellinin Satyricon|Satyriconissa]]*. Mitchellin ura kääntyi laskuun 1970-luvun alussa, minkä jälkeen hän näytteli sivurooleja eri tyylilajeja edustavissa viihde-elokuvissa Italiassa, Turkissa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hän työskenteli myös televisiossa ja rakensi Rooman lähelle elokuvakylän, jossa kuvattiin kymmeniä spagettiwesternejä. Viimeiset elinvuotensa Mitchell vietti Kaliforniassa.

## Elokuvia
* *[[Maciste kauhujen maassa]]*, 1961
* *[[Il conquistatore di Corinto]]*, 1961
* *[[Il gigante di Metropolis]]*, 1961
* *[[Vulcano, figlio di Giove]]*, 1962
* *[[Giulio Cesare contro i pirati]]*, 1962
* *[[Aavikkoleijonan kosto]]*, 1962
* *[[Akhilleus – voittamaton soturi]]*, 1962
* *[[Brenno, il nemico di Roma]]*, 1963
* *[[La vendetta di Spartacus]]*, 1964
* *[[Sindbad contro i sette saraceni]]*, 1964

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Antonio Pietrangeli

**Antonio Pietrangeli** (19. tammikuuta 1919 Rooma – 12. heinäkuuta 1968 Gaeta) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian 1950- ja 1960-lukujen elokuvan innovatiivisimmista tekijöistä.

Lääkäriksi valmistunut Pietrangeli aloitti elokuvauransa *[[Bianco e Nero]]* ja ''Cinema'' -lehtien kriitikkona. Hän toimi myös apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana Luchino Viscontin elokuvassa *[[Riivaajat (elokuva)|Riivaajat]]* (1943). Toisen maailmansodan jälkeen Pietrangeli työskenteli kriitikkona ja laati käsikirjoitukset muun muassa Pietro Germin *[[Tappava suudelma (vuoden 1947 elokuva)|Tappavaan suudelmaan]]* (*Gioventù perduta*, 1947) ja Alessandro Blasettin *[[Fabiola (elokuva)|Fabiolaan]]* (1949) sekä useisiin Alberto Lattuadan, Gianni Franciolinin ja Roberto Rossellinin elokuviin.

Pietrangelin ohjausdebyytti oli neorealistissävyinen *Il sole negli occhi* (”Aurinko silmissä”, 1953). Sitä seurasi joukko komedioita, joista parhaiten menestyi Alberto Sordin tähdittämä *Lo scapolo* (”Poikamies”, 1955). Myöhemmin hän ohjasi muun muassa yhteiskuntakriittiset naiskuvaukset *Nata di marzo* (”Maaliskuussa syntynyt”, 1958), *[[Ilotytöt]]* (*Adua e le compagne*, 1960), *La parmagiana* (”Parmatar”, 1963) ja *[[Lyhyt vierailu]]* (*La visita*, 1963) sekä satiirisen faabelin *[[Rooman kummitukset]]* (*Fantasmi a Roma*, 1961). Pietrangelin parhaana pidetty elokuva on *[[Tunsin hänet hyvin]]* (*Io la conoscevo bene*, 1965), josta hän sai Nastro d’argento -palkinnon sekä käsikirjoituksesta että ohjauksesta. Ohjaaja sai surmansa uransa huipulla veneilyonnettomuudessa Gaetan saaren lähellä. Hänen viimeisen elokuvansa *Come, quando, perché* (”Miten, milloin ja miksi”, 1969) viimeisteli Valerio Zurlini.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elonet: Antonio Pietrangeli
* Internet Movie Database: Antonio Pietrangeli
A Collapse of Faith

**A Collapse of Faith** on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Debemur Morti Productions.

## Kappaleet
#
#
#

## Kokoonpano
* Mikko Lehto – laulu, kitara, äänet, äänittäjä, grafiikka
* Ville Metsola – bassokitara, äänittäjä
* Marko Tarvonen – rummut

+

* Jaakko Viitalähde – masteroija
* Tom Hakala – äänittäjä, miksaaja

## Arvostelut
* About.com: 
* Apochs.net: 
* Imperiumi.net: 
* Metal Storm: 
* Sputnikmusic: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* A Collapse of Faith discogs.com -sivustolla
Aarzemnieki

**Aarzemnieki** on latvialainen yhtye, joka edusti Latviaa vuoden 2014 Euroviisuissa Kööpenhaminassa kappaleella ”Cake to Bake”. Yhtyeeseen kuuluvat saksalainen laulaja Jöran Steinhauer, sekä latvialaiset Katrīna Dimanta, Raitis Viļumovs ja Guntis Veilands. Yhtye ei selviynyt Euroviisujen finaaliin.

Aarzemnieki sai alkunsa Steinhauerin kirjoittamasta YouTube-hitistä *Paldies Latiņam!* vuonna 2013. Latviaan jo aiemmin tutustunut Steinhauer muutti maahan musiikin perässä, ja Aarzemnieki kasvoi myöhemmin nelihenkiseksi yhtyeeksi. Yhtye voitti Latvian euroviisukarsinnan 2014 kappaleella *Cake To Bake*. Yhtyeen nimi viittaa ulkomaalaisuuteen ja sopeutumisen haasteisiin Latviassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
The Plague of a Coming Age

**The Plague of a Coming Age** on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 2013 levymerkillä Debemur Morti Productions.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
;Yhtye
* Sami Hinkka – bassokitara
* Marko Tarvonen – rummut
* Mikko Lehto – laulu, kitara, muut soittimet, äänittäjä, layout

;Vierailevat muusikot
* Ville Metsola – akustinen kitara (kappale 7)
* Tomi Joutsen – puhdas laulu (kappaleet 5 ja 7)

;Tuotanto
* Tom Hakala – äänittäjä, miksaaja
* Tommi Björk – äänittäjä
* Pekka Posio – äänittäjä
* Markus Skroch – masteroija
* Santiago Caruso – kansikuva

## Arvostelut
* Imperiumi.net: 
* Inferno: 
* Pitchfork: 6.2/10

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* The Plague of a Coming Age discogs.com -sivustolla
Katolilaisten emansipaatio

**Katolilaisten [[emansipaatio]]lla** tarkoitetaan Ison-Britannian ja Irlannin historiassa 1700-luvun lopulle ja 1800-luvun alkupuolelle sijoittunutta vaihetta, jolloin katolilaisia syrjinyt lainsäädäntö kumottiin. Tunnetuin syrjivistä laeista oli virkakieltolaki eli Test Act.

Ennen emansipaatiovaihetta katolilaisilta oli kielletty Isossa-Britanniassa julkisissa siviili- tai sotilasviroissa toimiminen, parlamentin jäsenyys, maan ostaminen ja omaisuuden periminen. Myös katolisen uskonnon harjoittamisesta saattoi saada rangaistuksia. Irlannissa katolilaisilla ei ollut äänioikeutta Irlannin parlamentin vaaleissa ja protestantit saivat laillisesti ottaa haltuunsa katolilaisten sukulaistensa maaomaisuuden ilman näiden suostumusta. 1700-luvun lopulle tultaessa katolilaisia ei kuitenkaan koettu Isossa-Britanniassa enää uhkana, mikä mahdollisti emansipaation käynnistämisen. Ensimmäinen ”vapautuslaki” (*Relief Act*) säädettiin vuonna 1778. Se salli katolilaisille kiinteistöjen ja maan ostamisen. Vuoden 1791 toinen laki salli katolilaisille vapaan uskonnonharjoituksen ilman pelkoa rangaistuksesta. Irlannissa säädettiin vuonna 1793 vielä huomattavasti pidemmälle mennyt laki, joka antoi katolilaisille äänioikeuden ja mahdollisuuden päästä useimpiin virkoihin.

Irlanti ja Iso-Britannia yhdistettiin vuoden 1801 unionilailla. Sen jälkeen katolilaisten emansipaatio pysähtyi muutaman vuosikymmenen ajaksi kuningas Yrjö III:n, toryjen sekä Irlannin protestanttien vastarintaan. Irlannissa emansipaation puolesta ryhtyi kamppailemaan kansanjohtaja Daniel O’Connell, joka onnistui saamaan suuret kansanjoukot mukaan vuonna 1823 perustamansa Catholic Associationin toimintaan. Vuonna 1828 O’Connell valittiin parlamentin alahuoneeseen, mutta hän ei voinut vastaanottaa paikkaansa uskontonsa vuoksi. Kapinointi Irlannissa uhkasi, joten konservatiivinen pääministeri lordi Wellington ja hänen sisäministerinsä Robert Peel ajoivat vuonna 1829 läpi Roman Catholic Relief Act -lain, joka salli katolilaisille pääsyn parlamenttiin ja lähes kaikkiin virkoihin. Tämä myös käytännössä merkitsi Test Actin kumoutumista.

Emansipaation viimeistä vaihetta edusti vuonna 1871 säädetty laki, joka salli katolilaisille vapaan pääsyn yliopistovirkoihin.

## Lähteet
Koskipää

**Koskipää** on entinen kartano Hartolassa. Sen omistajia ovat olleet muun muassa Tandefeltien ja von Gerdtenien suvut. Vuodesta 1929 sen rakennuksissa on ollut Itä-Hämeen museo.

 
Koskipään kartano muodostaa valtakunnallisesti merkittävänä pidetyn rakennetun kulttuuriympäristön.

## Lähteet
Kostia

**Kostia** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

*Aku Kostia (alk. *Kostian*, 1884–1959), virkamies, kanslianeuvoksen arvonimi
*Ossi Kostia (ent. *Costiander*, 1905–1976), Tampereen Työväen Teatterin näyttelijä, tettaerineuvos
*Raija Kostia (1922–1980), nuortenkirjailija
*Raili Kostia (o.s. *Laukkanen*, 1930–1990), oopperalaulaja
Hans Fogh

**Hans Marius Fogh** (8. maaliskuuta 1938 Kööpenhamina, Tanska – 14. maaliskuuta 2014 Toronto) oli tanskalaissyntyinen, myöhemmin kanadalaistunut kilpapurjehtija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari. Hän kilpaili yhteensä kuusissa olympiakisoissa.

Fogh saavutti Tanskaa edustaen muun muassa olympiahopeaa Flying Dutchman -luokassa Roomassa 1960, maailman- ja Euroopan mestaruuksia. Vuodesta 1975 lähtien hän edusti Kanadaa, jonka kansalaisuuden sai muutettuaan maahan purjeidenteon perässä. Hän saavutti Kanadalle Soling-luokassa olympiapronssia Los Angelesissa 1984 ja arvokisamitaleja vielä 2000-luvulla.

Fogh kuoli 76-vuotiaana Creutzfeldt–Jakobin tautiin Torontossa 14. maaliskuuta 2014.

## Lähteet
* Hans Fogh Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
David Smith (kilpapurjehtija)

**David James "Dave" Smith** (31. lokakuuta 1925 Salem, Massachusetts – 8. maaliskuuta 2014 Peabody, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.

Smith voitti Yhdysvaltain miehistössä 5.5mR-luokan olympiakultaa Roomassa 1960.

Smith kuoli 88-vuotiaana Peabodyssa 8. maaliskuuta 2014.

## Lähteet
* Dave Smith Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Sini Ariell

**Sini Ariell** (synt. **Tarkkinen**, s. 25. lokakuuta 1981 Riihimäki) on suomalainen pin-up-malli, tatuointitaiteilija ja juontaja. Ariell on tullut tunnetuksi pin-up-mallikilpailujen järjestäjänä ja roolistaan *[[Tatuointistudio HelsINK]]* -televisiosarjassa. 

## Ura
Ariellilla on vuonna 2012 avattu Pin-up-mallitoimisto  ja lokakuussa 2013 avattu Pinup-Tattoo-tatuointistudio. Molemmat yritykset ovat tällä hetkellä lakkautettuja Sinin asuessa Australiassa Hän meni 2015 Marraskuussa naimisiin australialaisen miehen kanssa ja asuu nykyään Australiassa. Ariell oli aiemmin kahdeksan vuotta naimisissa suomalaisen miehen kanssa, josta erosi vuonna 2015. 

Sini Ariell on tehnyt ammattimallin töitä vuodesta 1999 ja esiintynyt musiikkivideoilla *Mercury Falling* (Poisonblack, 2012), *Molly the Murderer* (Sturm und Drang, 2013), *Itsevarma ja Kaunis* (Sana, 2014) ja *Hätähuuto* (Brädi, 2014). Ariell toimi kansainvälisenä mallina Motörheadin Lemmy Kilmisterin kuuloketuotteille. 

Vuonna 2013 Sini Ariell toimi tuomarina Lontoon tatuointimessuilla järjestetyssä Miss Pinup UK- sekä Miss Pinup International -mallikilpailuissa.

## Yksityiselämä
Ariellin puoliso on australialaisen äärioikeistolaisen Pauline Hanson's One Nation -puolueen poliitikko Stuart Bonds, joka on tunnettu muun muassa nais- ja homovastaisista lausunnoistaan. Heidän häänsä kuvattiin Channel 7:n *Australia’s Cheapest Weddings* -tv-sarjaan. Ariellia haastateltiin myös australialaisen TV-kanavan ABC:n Newcastlen paikallisuutisten verkkosivulle, hänen urastaan ja muutosta rakkauden perässä Suomesta Australiaan.

## Lähteet
Society of United Irishmen

**Society of United Irishmen** eli **United Irishmen** (iir. *Cumann na nÉireannach Aontaithe*, ”Yhdistyneet irlantilaiset”) oli Irlannissa vuonna 1791 perustettu poliittinen järjestö, joka käynnisti vuoden 1798 kapinan.

Järjestö perustettiin lokakuussa 1791 Wolfe Tonen, James Napper Tandyn ja Thomas Russellin johdolla. Sen alkuperäisenä tavoitteena oli yhdistää Irlannin katoliset ja protestantit sekä saada aikaan katolisten emansipaatio ja parlamenttiuudistus Irlannissa. Brittiviranomaisten pyrkimykset lakkauttaa seura johtivat siihen, että se siirtyi maan alle ja radikalisoitui. Nyt yhtyneet irlantilaiset ottivat tavoitteekseen vallankumouksen ja Irlannin täyden itsenäisyyden sekä maan muuttamisen tasavallaksi. Järjestön johtajat pitivät huhtikuusta 1794 alkaen yhteyttä vallankumouksellisen Ranskan hallitukseen saadakseen sieltä apua, mikä kuitenkin pian tuli Englannin viranomaisten tietoon. Vallankumouksellista linjaa järjestössä edusti erityisesti Tone. Vuodesta 1796 toiminnassa oli mukana myös lordi Fitzgerald.

Ranskan laivasto yritti vuosina 1796–1797 kahdesti huonolla menestyksellä tehdä maihinnousun Irlannissa United Irishmenin kutsumana. Vuonna 1798 järjestö nostatti Irlannissa kapinan toivoen ranskalaisten tulevan avuksi. Vähäinen apu saapui kuitenkin liian myöhään ja kapina kukistettiin nopeasti. Sekä Fitzgerald että Tone vangittiin ja molemmat kuolivat pian vankilassa. Loput järjestön johtajista pakenivat Ranskaan, jossa he yrittivät turhaan puuhata uutta ranskalaista vapautusretkikuntaa Irlantiin.

Society of United Irishmenin innoittamana perustettiin Skotlantiin vastaavantyyppinen järjestö, United Scotsmen. Osa sen jäsenistä kuului samanaikaisesti kumpaankin järjestöön.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kotakoski

**Kotakoski** on koski Kuhmoisissa Isonjärven laskujoessa. Sen putouskorkeus on 19,6 metriä. Putouksen pituus on 330 metriä. Kosken yli kulkee Jämsän ja Kuhmoisten välinen vanha maantie.

## Lähteet
David Smith

**David Smith** tai **Dave Smith** -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:

* David Smith (1925–2014), yhdysvaltalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja
* David Smith (s. 1987), australialainen meloja ja olympiavoittaja
* David Smith (1906–1965), yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari
* David Hyrum Smith (1844–1904), mormonikirkon vaikuttaja, Joseph Smithin poika
* David J. Smith (1880–1945), eteläafrikkalainen ampuja ja olympiamitalisti
* David Seth-Smith (1875–1963), brittiläinen lintutieteilijä, lintumaalari, kirjailija ja radiotoimittaja
* Dave Smith (s. 1955), australialainen kilpakävelijä
Erno Crisa

**Erno Crisa** (oikealta nimeltään *Ernesto Crisà*; 10. maaliskuuta 1914 Biserta – 4. huhtikuuta 1968 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Tunisiaan muuttaneeseen sisilialaisperheeseen syntynyt Crisa opiskeli tanssia ja näyttelemistä Pariisissa. Hän työskenteli toisen maailmansodan aikana Pariisin teattereissa ja näytteli sivurooleja ranskalaisissa elokuvissa. Vuonna 1948 Crisa muutti Italiaan, jossa hän esiintyi Wanda Osirisin suositussa revyyssä *Al Grand Hotel*. Hänen ensimmäinen italialaiselokuvansa oli Luigi Zampan *Cuori senza frontiere* (”Sydämet vailla rajoja”, 1950). Pitkästä ja komeasta Crisasta tuli pian suosittu näyttelijä. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat Pietro Germin elokuvassa *Gelosia* (”Mustasukkaisuus”, 1953) ja Silvana Manganon rinnalla Vittorio De Sican episodielokuvassa *[[Napolin kultaa]]* (*L’oro di Napoli*, 1954).

Crisan suosio saavutti huippunsa 1950-luvun loppupuolella, jolloin hän esitti stereotyyppisiä latinomiehiä useissa kansainvälisissä yhteistuotannoissa. Vanhetessaan hän joutui tyytymään lähinnä peplum-elokuvien kaavamaisiin roiston rooleihin. Hän esiintyi myös fotonoveloissa ja suosituissa televisiosarjoissa.

## Elokuvia
* *[[Kartago liekeissä]]*, 1960
* *[[Voittamaton Maciste]]*, 1962
* *[[Giulio Cesare contro i pirati]]*, 1962
* *[[Maciste, il gladiatore più forte del mondo]]*, 1962
* *[[Brenno, il nemico di Roma]]*, 1963

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Aatu Kolehmainen

**Aatu Paavo Kolehmainen** (10. syyskuuta 1886 Kontiolahti – 4. joulukuuta 1944 Riihimäki) oli suomalainen lasiteollisuuden yritysjohtaja.

Kolehmaisen vanhemmat olivat Riihimäki Oy:n eli Riihimäen lasin perustaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1910 oli Lyyli Koljonen (k. 1939) ja toinen vuodesta 1941 Kaisa Laine. Kolehmainen valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1908 ja tuli 1910 isänsä ja eräiden muiden perustaman Riihimäki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kolehmainen toimi myös tytäryhtiöiden Ryttylän Lasitehdas Oy:n, Kauklahden lasitehdas Oy:n ja  Ikkuna Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai hänen johdollaan merkittävästi kansainvälisiä asiakkaita maailmansotien välisenä aikana. Kolehmainen oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja, kuului Helsingin kauppakamarin hallitukseen ja Kansallisosakepankin hallintoneuvostoon ja oli Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1935.

## Lähteet
Kotalahti

**Kotalahti** on entinen Outokumpu Oyj:n nikkeli-kuparikaivos Leppävirralla Oravikoskella. Kaivoksen toiminta aloitettiin vuonna 1959, ja se suljettiin vuonna 1987. Nykyisin se on Museoviraston mukaan yksi viimeisistä teollisuusyhdyskunnista, jossa on yhtiön laajaa palvelu- ja asuinrakentamista. Vulcan Kotalahti on vuonna 2013 tehnyt sinne kaivospiirihakemuksen, mutta yrityksen toiminta on sittemmin loppunut.

## Historia
Leppävirralla Oravikosken kylässä oli jo 1800- ja 1900-luvuilla mylly- ja sahatoimintaa, ja nykyisen tehtaan alueella oli Oravikosken hovi -niminen maatila. Maatilasta on säilynyt 1800-luvun päärakennus ja talousrakennuksia. 

Kaivoksen toiminta sai alkunsa kun Leppävirtalainen mies teki vuonna 1954 ilmoituksen havaitsemastaan malmikivestä. Outokumpu Oy alkoi etsimään ilmoituksen vuoksi malmia. Malmissa oli nikkelin lisäksi myös hieman kuparia, ja vaikka nikkelipitoisuus oli alhainen kaivos katsottiin kuitenkin kannattavaksi perustaa Leppävirralle koska sieltä oli hyvät kulkuyhteydet, Mertajoen läheisen veden ja lähellä olevan voimalinjan vuoksi.

Kaivosalue on suuruudeltaan noin 200 hehtaaria. Kaivosrakennukset ja asuntoalueet ovat valmistuneet suurimmaksi osaksi vuosina 1956–1970, ja arkkitehteina ovat toimineet Märta Blomstedt ja Matti Lampén. Vuonna 1958 kaivosalueelle valmistui 77 metriä korkea torni sekä voima-asema, rikastamo, kaivostuparakennus sekä varasto- ja toimistorakennukset. 

Alueelle valmistui myös ruokalarakennus, lämpökeskus, sauna ja pesula sekä asuntoja muun muassa seitsemän asuinkerrostaloa, kaksi atriumtaloa ja viisi rivitaloa sekä omakotitaloja. Lisäksi kaivoksen taajamassa on kaivosyhtiön, kunnan ja seurakunnan toimesta rakennettuja julkisia tiloja, muun muassa koulu, seurakuntatalo, urheilukenttä, elokuvateatteri ja kauppa. Suurimmillaan kaivos työllisti yli 300 henkeä, loppuvaiheessa siellä oli töissä enää noin 40 henkeä.

Alun perin kaivoksen oli tarkoitus olla toiminnassa kymmenen vuotta, mutta siellä oli kaivostoimintaa 28 vuotta jonka aikana sieltä louhittiin 12 miljoonaa tonnia malmia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yle - Elävä arkisto: Oravikoski - kaivoskylä, jota ei enää ole
Fire Burning

**Fire Burning** on reggae-muusikko Sean Kingstonin electropop-kappale. Se on julkaistu johdantosinglenä hänen toiselta, *[[Tomorrow (albumi)|Tomorrow]]*-studioalbumilta. Kappaleella ilmenee hieman enemmän synth-dance soundia sekä viittauksia dancepopista kuin hänen aiemmilla singleillä. Toisin kuin monet hänen aiemmista singleistä, jotka on tuottanut J.R. Rotem, tämän on tuottanut RedOne. Sitä käytettiin aloituskappaleena Miss Universe 2009-livetapahtumassa Atlantis Paradise Islandissa, Bahaman Nassaussa.

## Kappalelista

**Digitaalinen lataus**

* 1. "Fire Burning" (Album version) (Kisean Anderson, Bilal Hajji, RedOne) – 4:03

**CD-Single (Saksa)**

* 1. "Fire Burning" – 4:00
* 2. "War" – 2:59

## Listasijoitukset

## Lähteet
Alois Riegl

**Alois Riegl** (14. tammikuuta 1858 Linz – 17. kesäkuuta 1905 Wien) oli itävaltalainen taidehistorioitsija, joka edusti Wienin taidehistoriallista koulukuntaa. Hän edisti taidehistorian asemaa itsenäisenä akateemisena oppialana.

Alois Riegl opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja myöhemmin hoiti yliopistossa professuuria. Hän erikoistui keskiajan ja barokin taiteeseen. Hän työskenteli Wienin taideteollisuusmuseossa vuosina 1886–1896 ja tutki taidetekstiilejä. Tältä ajalta on hänen ensimmäinen kirjansa *Altorientalische Teppiche* (1891). Hänen maineensa perustuu erityisesti hänen seuraavaan teokseensa *Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik* (1893), jonka ansiosta hän sai yliopistollisen opetusviran.

Riegl oli vaikutusvaltainen teoreetikko, ja hän kehitti taidetahdon () käsitettä, jota hän piti tyylikauden määräävänä voimana. Riegl edisti myös muinaismuistojen suojelua.

Riegl kuoli syöpään 47-vuotiaana, ja hänen keskeneräisiä teoksiaan julkaistiin postuumisti.

## Teoksia
* *Die ägyptischen Textilfunde im Österr. Museum* (Wien, 1889).
* *Altorientalische Teppiche* (Leipzig, 1891).
* *Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik* (Berlin, 1893).
* *Volkskunst, Hausfleiß, und Hausindustrie* (Berlin, 1894).
* *Ein orientalischer Teppich vom Jahre 1202* (Berlin, 1895).
* *Die spätrömische Kunstindustrie nach den Funden in Österreich-Ungarn* (Wien, 1901).
* "Das holländische Gruppenporträt." *Jahrbuch des allerhöchsten Kaiserhauses* 22 (1902), 71–278.
* *Der moderne Denkmalkultus, sein Wesen, seine Entstehung* (Wien, 1903).
* *Die Enstehung der Barockkunst in Rom: Vorlesungen aus 1901–1902*. Toim. A. Burda and M. Dvořák (Wien, 1908).
**Gesammelte Aufsätze*. Toim. K.M. Swoboda (Augsburg, 1929).
**Historische Grammatik der bildenden Künste*. Toim. K. M. Swoboda & O. Pächt (Graz, 1966).

## Kirjallisuutta

* Cordileone, Diana Reynolds: *Alois Riegl in Vienna 1875–1905: An Institutional Biography.* Farnham: Ashgate, 2014. 
* Noever, Peter – Rosenauer, Artur – Vasold, Georg (toim.): *Alois Riegl Revisited: Beiträge zu Werk und Rezeption – Contributions to the Opus and its Reception.* Wien: Österreichische Akademie der Wissenschaften, 2010. 
* Vasold, Georg: *Alois Riegl und die Kunstgeschichte als Kulturgeschichte: Überlegungen zum Frühwerk des Wiener Gelehrten.* Freiburg im Breisgau: Rombach Verlag, 2004. 

## Aiheesta muualla
* Riegl, Alois (1858–1905). Österreichisches Biographisches Lexikon.
Rinnekodit

**Rinnekodit** on kehitysvammaisille ja ikääntyneille, eri tavoin vammautuneille, mielenterveys- ja päihdekuntoutujille sekä asunnottomille henkilöille, lapsille ja nuorille sekä muille erityistä tukea tarvitseville ihmisille sosiaalipalveluita tuottava yhteiskunnallinen yritys. Rinnekodit on valtakunnallinen toimija sillä on yli 130 toimipistettä eri puolilla Suomea.   

## Historia
Rinnekoti-Säätiön taustalla on vuonna 1927 Helsingin Diakonissalaitoksella aloitettu kehitysvammaisten parissa tehtävä auttamistyö. Tarve kehitysvammaisille tarkoitetuille asumis- ja kuntoutuspalveluille oli tuolloin suuri. 1930-luvun lopulla toimintaa varten hankittiin maatila Lakistosta Pohjois-Espoosta, johon perustettiin kehitysvammaisille tarkoitettu asumis- ja työyhteisö, Rinnekoti. Rinnekoti-Säätiö perustettiin vuonna 1957, jolloin kehitysvammatyö eriytettiin omaksi kokonaisuudekseen Diakonissalaitoksen muusta toiminnasta. Diakonissalaitos toimi kuitenkin edelleen Rinnekoti-Säätiön taustalla.

Vuoden 2020 alussa Rinnekoti ja Helsingin Diakonissalaitoksen Säätiö yhdistyivät. Yhdistymisen jälkeen Rinnekoti jatkaa toimintaansa yhtenä Diakonissalaitoksen liiketoiminta-alueena omalla aputoiminimellä. Rinnekodilla säilyvät nykyinen nimi ja brändi, jonka alla sen palveluliiketoiminta jatkuu, kehittyy ja laajenee. 

Diakonissalaitoksen sote-palvelut eli säätiöön kuuluva Rinnekoti, Diakonissalaitoksen Hoiva Oy ja Caritas Palvelut Oy yhdistyivät vuonna 2023 Rinnekodit-yritykseksi. Nimeen Rinnekodit päädyttiin huolellisen brändiselvityksen jälkeen. Rinnekodit tarjoavat kattavia sote-palveluja ikääntyneille, kehitysvammaisille, eri tavoin vammautuneille, mielenterveys- ja päihdekuntoutujille ja asunnottomille henkilöille, lapsille ja nuorille sekä muille erityistä tukea tarvitseville ihmisille.   

## Hyvän työn ohjelma

Keväällä 2015 Rinnekodissa julkaistiin Hyvän työn ohjelma noudatettavaksi säätiössä sekä malliksi muille työnantajille, jotka haluavat kehittyä yhteiskunnallisena yrityksenä. Ohjelman periaatteet ovat:
# Koko Rinnekoti-Säätiö oppimisympäristönä
# Myönteisyys osatyökykyisten työllistämiseen
# Hankinnoissa huomioidaan erityisesti tahot, jotka omassa toiminnassaan työllistävät osatyökykyisiä
# Työtoiminnan ja työhönvalmennuksen periaatteet tukevat etenemistä työpoluilla

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla
*Rinnekotien kotisivut
H’melnytskyin kansannousu

**H’melnytskyin kansannousu** oli kasakoitten kansannousu Ukrainassa vuosien 1648–1657 välillä. Kansannousu muuttui Puola-Liettuaan kuuluneen Ukrainan vapaussodaksi ja sen lopputuloksena perustettiin itsenäinen Kasakkahetmanaatti. Hetmanni Bohdan H’melnytskyi komennossa Zaporižžjan kasakat liittoutuivat Krimin tataareitten ja paikallisen talonpoikaisväestön kanssa, taistelivat useita taisteluita Puola-Liettuan armeijoita ja puolisotilaallisia joukkoja vastaan. Tulos oli puolalaisen szlachtan ja heidän juutalaisten välikäsiensä vallan tuhoaminen. Kansannousu on ottanut symbolistisen merkityksen Ukrainan suhteissa Venäjään. Kansannousun myötä Itä-Ukraina tuli osaksi Moskovan tsaarikuntaa. Perejaslavin sopimuksessa kasakat vannoivat uskollisuuden valan tsaarille. Runoilija ja taiteilija Taras Ševtšenkon mukaan tämä orjuutti hänen kansansa Venäjän vallan alle.

Kansannousu alkoi kasakoitten kapinana mutta, kun muut ortodoksiset ryhmät (talonpojat, porvaristo, vähä-aateliset) Ukrainan palatinaatista liittyivät mukaan, muuttui perimmäinen tavoite Ukrainan autonomisen valtion luomiseksi. Kansannousu päätti puolalaisen vaikutuksen niillä alueilla, jotka myöhemmin päätyisivät liitetyiksi Venäjän keisarikuntaan. Nämä tapahtumat sekä sisäiset konfliktit ja kahakat Ruotsin ja Venäjän kanssa johtivat pahoin pienentyneeseen puolalaiseen valtaan tänä aikana. Aikaa kutsutaan Puolan historiassa Vedenpaisumukseksi.

Kansannousun yhteydessä kasakat suorittivat puolalaisten aatelisten ja juutalaisten joukkomurhia. Arvioiden mukaan juutalaisia murhattiin lähes 20&nbsp;000 eli noin puolet kaikista Ukrainan juutalaisista. Vainoa perusteltiin sillä, että juutalaisia maanvuokraajia pidettiin ukrainalaisten talonpoikien pahimpina riistäjinä.

## Katso myös
*Tulella ja miekalla (elokuva)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Paavo Kotkanen

**Paavo Antero Kotkanen** (1. tammikuuta 1926 Sortavala – 3. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen metsäalan toimija, metsänhoitaja. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1980. Vuodet 1977–1989 hän toimi Keskusmetsälautakunta Tapion toimitusjohtajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
* Paavo Kotkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Da Capo (elokuva)

**Da Capo** on Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama draamaelokuva vuodelta 1985. Se perustuu väljästi viulutaiteilija Heimo Haiton (1925–1999) elämään opettajansa Boris Sirpon kasvattipoikana Suomessa ja Yhdysvalloissa. Elokuvassa tapahtumat ajoittuvat noin kolme vuosikymmentä Haittoa myöhemmiksi, 1960-luvun puolestavälistä 1980-luvun alkuun.

## Tuotanto
Elokuva kuvattiin valtaosin Yhdysvaltain länsirannikolla. Kuuden ja puolen miljoonan markan budjetillaan se oli kallein suomalainen elokuva ennen samana vuonna valmistunutta Rauni Mollbergin *[[Tuntematon sotilas (vuoden 1985 elokuva)|Tuntematonta sotilasta]]*.

## Juoni
Työläisperheen äiti rouva Arsi myy noin 13-vuotiaan lahjakkaan viulistipoikansa Arton kuuluisan opettajan Sergei Rippaksen kasvattilapseksi. Ankaran ja omalaatuisen miehen luona Artolle selviää, ettei hän sopimuksen mukaan saa tavata perhettään kymmeneen vuoteen. Rippas vie nuoreksi aikuiseksi varttuneen ihmelapsensa konsertoimaan Yhdysvaltoihin, mutta tämä katoaa Las Vegasin yöhön. Rippaksen palkkaama paikallinen nuori suomalaisnainen Suvi Ekman löytää Arton putkasta alaikäiseen sekaantumisesta syytettynä. Suvi, Arto ja Sergei Rippas kiertelevät länsirannikkoa, ja ennen pitkää Suvi ja Arto rakastuvat Rippaksen katsellessa sivusta. Arton uhkapeli- ja alkoholiriippuvuus aiheuttaa yhä enemmän ongelmia. Kolmikko saapuu Suomeen, jossa Arto pelästyy kohtaamaansa julkisuutta eikä ilmesty sovitun konsertin solistiksi. Vaimo Suvi pyytää konserttiyleisöltä liikuttuneena anteeksi. Kolmikko vierailee Arton perheen luona, missä konfliktit kärjistyvät. Loppukohtauksessa Rippaksen ränsistyneessä ja hyljätyssä talossa aikuinen Arto näkee nuoren itsensä harjoittelemassa viulunsoittoa kuten tarinan alussa. Hän osoittaa poikaa aseella, mutta ei laukaise.

## Rooleissa

## Vastaanotto
*Da Capo* palkittiin elokuvafestivaaleilla Portugalin Figueira da Fozissa ja Belgian Gentissä. Paul Jyrälä sai Jussi-palkinnon elokuvan äänityksestä.

Suomalaiskriitikoiden vaihtelevissa arvioissa kiitettiin Rea Maurasen ja Tarmo Mannin roolitöitä sekä Kari Sohlbergin kuvausta. Elokuvaa kuvattiin muun muassa ”komeaksi epäonnistumiseksi” (Pertti Lumirae, Demari) ja monilta kohdiltaan ”komean musiikin kukkakepittämäksi tyhjäkäynniksi” (Antti Lindqvist, Katso). Elokuvan suurimpina ongelmina pidettiin muun muassa kokonaisuuden muodottomuutta ja monin paikoin tyhjää ja epäluontevaa dialogia.

*Helsingin Sanomien* Ilkka Malmbergin syksyllä 1985 haastattelema elokuvakriitikko Helena Ylänen sanoi uutuuselokuva *Da Capon* jäävän ”elitistiseksi voivotteluksi”, jonka ”sankari on pelkkä toiminnan kohde, avuton uhri, jolla ei ole muuta annettavaa kuin itkuinen katseensa”. Hänestä elokuvan päähenkilön ajallinen hyppäys lapsitähdestä tahdottomaksi nuorukaiseksi jää katsojalle epäselväksi, samoin kuin jopa se, mitä musiikki päähenkilölle merkitsee.

Elokuva on esitetty Yle TV1 -kanavalla 1987 ja 1989 sekä Yle Teemalla 2015.

## Lähteet
Juhani Koskinen

**Yrjö Juhani Koskinen** (15. huhtikuuta 1942 Turku –  16. marraskuuta 1990 Helsinki) oli kirjallisuuden suomentaja. Hän sai Mikael Agricola -palkinnon vuonna 1977 Robert Penn Warrenin romaanin *[[Kaikki kuninkaan miehet (romaani)|Kaikki kuninkaan miehet]]* suomennoksesta.

Koskinen suomensi erityisesti yhdysvaltalaista ja pohjoismaista kaunokirjallisuutta, muun muassa Ray Bradburya (*[[Fahrenheit 451]]*), Elmore Leonardia ja Knut Faldbakkenia. Nykykaunokirjallisuuden suomentajana hänen sanottiin tavoittaneen taitavasti tyylin vivahteet.

## Lähteet
James Napper Tandy

**James Napper Tandy** (n. 1737 Dublin, Irlanti – 24. elokuuta 1803 Bordeaux, Ranska) oli irlantilainen poliitikko ja vallankumouksellinen, yksi United Irishmen -järjestön perustajista. Hän osallistui huonolla menestyksellä Irlannin vuoden 1798 kapinaan.

Tandy oli alkujaan pikkukauppias Dublinissa. Hän tuli 1770-luvulla tunnetuksi oppositiomiehenä, joka vastusti Englannin hallituksen Irlannin-kauppapolitiikkaa. 1780-luvulla hän toimi tykistökomentajana Irlannin vapaaehtoisjoukoissa. Tandy tuki ensin poliitikko Henry Grattania, ja auttoi syksyllä 1791 Wolfe Tonea United Irishmen -järjestön perustamisessa. Tandysta tuli myös mainitun järjestön sihteeri. Ranskan vallankumouksen esimerkki johti hänen ajattelunsa radikalisoitumiseen, ja vuonna 1793 hän joutui pakenemaan maasta.

Oleskeltuaan välillä Yhdysvalloissa Tandy saapui 1798 Pariisiin. Vakuutettuaan Ranskan hallituksen vaikutusvallastaan Irlannissa hän sai komentoonsa korvetti *Anacreonin* ja mukaansa suuren lastin aseita ja ammuksia, jotka hänen oli tarkoitus viedä Irlantiin ja varustaa siellä armeija taistelemaan brittejä vastaan. Ranskassa samaan aikaan oleskellut Tone toimi Tandya vastaan, joten hän sai vain harvoja irlantilaisia mukaansa eikä hänestä muutenkaan ollut tehtäväänsä. Tandy nousi 16. syyskuuta 1798 maihin Rutlandin saarella Donegalin edustalla ja esitti mahtipontisen julistuksen, mutta kun paikalliset asukkaat eivät ryhtyneet hänen tukijoikseen, hän luopui jo samana päivänä yrityksestään ja pakeni korvetillaan Norjan rannikolle.

Kun Tandy oli paluumatkalla Ranskaan, hänet vangittiin marraskuussa 1798 Hampurin satamassa ja luovutettiin syyskuussa 1799 briteille. Hänelle järjestettiin Irlannissa maanpetosoikeudenkäynti, jonka päätteeksi hänet tuomittiin huhtikuussa 1801 kuolemaan. Napoleon Bonaparte esitti vaatimuksen, että hänet oli palautettava Ranskaan. Koska britit kävivät parhaillaan rauhanneuvotteluja Ranskan kanssa ja koska Tandyn Hampurissa tapahtuneen luovutuksen laillisuus oli kyseenalainen, britit suostuivat vaatimukseen. Tandy pääsi maaliskuussa 1802 siirtymään Ranskan Bordeaux’hon, jossa hän kuoli seuraavana vuonna.

Tandy muistetaan Irlannissa ”Wearing of the Green” -nimisestä kansanballadista, jossa hänet mainitaan.

## Lähteet
Ammattikasvatusneuvos

**Ammattikasvatusneuvos** on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .

Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuosien 1918–2013 aikana ammattikasvatusneuvoksen arvonimi on myönnetty 26 henkilölle.&thinsp;

## Lähteet
Edward Fitzgerald (vallankumouksellinen)

**Edward Fitzgerald** (15. lokakuuta 1763 Kildaren kreivikunta, Irlanti – 4. kesäkuuta 1798 Lontoo, Iso-Britannia) oli irlantilainen lordi ja vallankumouksellinen, joka osallistui vuoden 1798 kapinan suunnitteluun.

Hän kuului vanhaan ja vaikutusvaltaiseen Fitzgeraldin aatelissukuun, joka oli asettunut Irlantiin 1100-luvulla. Hänen isänsä oli James Fitzgerald, Kildaren 20. jaarli ja sittemmin Leinsterin 1. herttua, joka sai ainoana Irlannin aatelissa herttuan arvon. Edward Fitzgerald liittyi nuorena Ison-Britannian armeijaan ja taisteli vuosina 1781–1783 sen riveissä Yhdysvaltain vapaussodassa. Hänet valittiin vuonna 1783 Irlannin parlamenttiin. Vieraillessaan vuonna 1792 Pariisissa hän sai vaikutteita Ranskan vallankumouksesta ja pian hänet erotettiin kumouksellisten puheidensa vuoksi armeijasta. Palattuaan Irlantiin Fitzgerald alkoi lähentyä sikäläisiä vallankumouksellisia ja liittyi 1796 United Irishmen -järjestöön, jonka tavoitteena oli irrottaa Irlanti Ranskan tuella Englannin vallasta ja tehdä siitä itsenäinen tasavalta. Järjestö nimitti hänet johtamaan sotilaskomiteaansa, jonka tarkoituksena oli valmistella kapinaa Irlannissa ja varmistaa sille Ranskan tuki. Vuonna 1796 Fitzgerald kävi Hampurissa ja seuraavana vuonna Lontoossa salaisia neuvotteluja Ranskan hallituksen kanssa suomalaisen Johan Anders Jägerhornin välityksellä.

Vaikka ranskalaiset eivät heti luvanneet sotilaallista tukea, Fitzgeraldin johtama sotilaskomitea ei lykännyt suunnittelemaansa kapinaa, jonka oli tarkoitus alkaa 23. toukokuuta 1798. Fitzgeraldin apurit jäivät jo maaliskuussa brittien vangeiksi, ja myös hän itse joutui pidätetyksi Dublinissa 19. toukokuuta. Tehdessään vastarintaa vangitsemisen yhteydessä häntä ammuttiin käsivarteen ja hän kuoli tulehtuneeseen haavaan kaksi viikkoa myöhemmin vankilassa Lontoossa. Kapina käynnistyi määrättynä päivänä, mutta britit onnistuivat lopulta kukistamaan sen.

## Lähteet
Zaporižžjan ydinvoimalaitos

**Zaporižžjan ydinvoimalaitos** () on Ukrainan Zaporižžjan alueella, aivan Enerhodarin kaupungin länsipuolella sijaitseva, sähköteholtaan Euroopan suurin ydinvoimalaitos. Voimalaitoksen toiminnasta vastaa Ukrainan valtion Energoatom-yhtiö (). Venäjän armeija valtasi voimalaitoksen 4. maaliskuuta 2022.

Ydinvoimalassa on kuusi nettosähköteholtaan tuhannen megawatin VVER-1000-tyyppistä, venäläisvalmisteista painevesireaktoria. Reaktoriyksiköt kytkettiin sähköverkkoon vuosina 1984, 1985, 1986, 1987, 1989 ja 1995.

Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen länsipuolella on Dneprin laidalle padottu pieni lauhdevettä varastoiva tekojärvi. Koko voimala-alue ja Enerhodarin kaupunki sijaitsee Dnepriin padotun suuren Kah’ovkan tekoaltaan etelärannalla.

## Vuoden 2014 häiriö
Koska jotkin tiedotusvälineet olivat suurennelleet tapahtumaa, Energoatom-yhtiö kertoi 3. joulukuuta 2014 Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen kolmosyksikön jännitemuuntajaan liittyvästä alimman INES 0 -luokan tapahtumasta, joka oli sattunut 28. marraskuuta 2014. Kyse oli sähkölaitteiston viasta, jolla ei ollut vaikutusta voimalan radioaktiivisuuteen. Sähkögeneraattorien vikaantumisen estämiseksi yksikkö kytkettiin muutamaksi päiväksi pois valtakunnan sähköverkosta, mutta oli määrä kytkeä korjaustoimien jälkeen jälleen verkkoon runsas viikko myöhemmin.

## Venäjän miehitys
Venäjän armeija valtasi Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen 4. maaliskuuta 2022. Hyökkäyksen yhteydessä voimalan koulutusrakennuksessa syttyi tulipalo. Venäjän media ei kertonut tulipalon yhteyttä Venäjän hyökkäykseen. STUKin mukaan tulipalo ei kuitenkaan aiheuttanut vaaraa.

Miehityksen jälkeen voimalan aluetta tulitettiin useita kertoja, ja voimala-alueen rakennukset vahingoittuivat tulituksessa. Voimalan omat työntekijät jatkoivat työskentelyä Venäjän armeijan miehittämässä voimalaitoksessa. IAEA:n mukaan sodankäynti ydinvoimalan alueella vaaransi ydinturvallisuuden.

Sodankäynti vahingoitti sähkölinjoja, ja osa reaktoreista jouduttiin sammuttamaan. Voimalaitos on kytketty sähköverkkoon viiden sähkölinjan välityksellä. Lisäksi sähkönsaanti on varmistettu 20 hätädieselgeneraattorilla, joille on varattu polttoainetta kymmeneksi päiväksi. Hätädieselgeneraattorit jouduttiin käynnistämään ainakin yhden kerran sähkölinjojen vaurioiden takia.

22. heinäkuuta 2022 ukrainalaiset lähteet ilmoittivat iskeneensä voimalaitoksen lähelle kamikaze-drooneilla ja pommituksessa olisi kuollut kolme sotilasta. Laitoksella oli noin 500 venäläistä sotilasta.

Kah'ovkan padon tuhoutuminen 6. kesäkuuta 2023 ei aiheuttanut välitöntä uhkaa voimalaitokselle. Padon tuhoutumisen aikaan voimalan kuudesta reaktorista viisi oli kylmäseisokissa ja kuudes kuumaseisokissa. 8. kesäkuuta myös kuudes reaktori ajettiin kylmäseisokkiin varotoimena.

## Katso myös
* Ukrainan ydinvoima

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Zaporožskaja Atomnaja Elektrostantsuja (Zaporižžjan ydinvoimalan sivusto)  / (npp.zp.ua)
Valtiovarainneuvos

**Valtiovarainneuvos** on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka on myönnetty vain yhden kerran itsenäisyyden aikana (vuonna 1955) ja jota ei ole lueteltu tällä hetkellä voimassa olevassa arvonimistä annetussa tasavallan presidentin asetuksessa.

## Lähteet
Ylikapitalisaatio

**Ylikapitalisaatio** on taloudellinen ilmiö, jossa arvopaperin tasearvo suhteessa markkina-arvoon on suurempi kuin sen markkina-arvo, eikä taseen kasvattaminen paranna merkittävästi sen markkina-arvoa. Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa pääomahyödykkeet ovat panoksena, joka on tarpeen tavaroiden tai palveluiden tuotannossa, ei niinkään tilanteita, joissa toisiaan vastaavia finanssi-instrumentteja ei ole arvioitu niiden tuoton perusteella. 

Yrityksissä ylikapitalisaatiota voidaan purkaa esimerkiksi liiketoimintojen kehittämisellä, yritysostoilla, omien osakkeiden takaisinostoilla ja osingoilla.

## Lähteet
Asessori (arvonimi)

**Asessorin nimi ja arvo** on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 13. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .

Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Vuosien 1918–2013 aikana asessorin arvonimi on myönnetty 303 henkilölle.&thinsp;

## Katso myös
* Asessori

## Lähteet