open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Carlos Menditéguy

**Carlos Alberto Menditéguy** (10. elokuuta 1915 Buenos Aires, Argentiina – 27. huhtikuuta 1973 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.

Hän ajoi yhteensä 10 GP:tä F1-urallaan, joka kesti 1953–1960. Parhaimmillaan hän sijoittui kolmanneksi (Argentiinan GP 1957). Hän keräsi yhteensä 9 MM-pistettä.

Carlos Menditeguy oli lahjakas urheilija, joka menestyi useissa lajeissa. Hän kuului maailman parhaiden poolonpelaajien joukkoon päättäessään muuttaa Eurooppaan ja ryhtyä kilpa-autoilijaksi. Hän ei kilpaillut Formula ykkösissä yhtään kokonaista kautta, pääasiassa siksi että tallipäälliköt pitivät tulista ja temperamenttista argentiinalaista liian kovakouraisena autojen käsittelijänä.

## F1-kaudet, tallit, sijoitukset
* 1953 (Gordini): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
* 1954 (Maserati): 0 pistettä, sijoitus -
* 1955 (Maserati): 2 pistettä, sijoitus 17:s
* 1956 (Maserati): 0 pistettä, sijoitus -
* 1957 (Maserati): 4 pistettä, sijoitus 14:s
* 1958 (Maserati): 0 pistettä, sijoitus -
* 1959 ei kilpaillut
* 1960 (Cooper): 3 pistettä, sijoitus 19:s

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Stats F1 / Menditeguy
A Love Supreme

**A Love Supreme** on John Coltranen vuonna 1965 julkaistu albumi, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä jazz-levyistä kautta aikojen.

Vuonna 1964 Coltrane alkoi nähdä unia, joissa hänen mukaansa Jumala paljasti hänelle erilaisia musiikillisia teoksia ja käsitteitä. Talvella 1964 kokonainen *A Love Supreme* -levy ilmestyi hänelle tällaisessa unessa, ja Coltranen kvartetti levytti kuuluisimman ja yhden kaikkien aikojen parhaimpana jazzlevynä pidetyn teoksen joulukuussa 1964. Levy on neliosainen todistus Coltranen uskosta ja rakkaudesta Jumalaan (vaikkei välttämättä kristilliseen Jumalaan – Coltrane usein sanoi palvovansa kaikkien uskontojen jumalia). Vaikka levyä pidettiin aikanaan musiikillisesti vaikeasti lähestyttävänä, siitä tuli suuri kaupallinen menestys. Kvartetti esitti teoksen vain kerran konsertissa heinäkuussa 1965.

*A Love Supreme* on neliosainen sarja, joka alkaa ”Acknowledgment”-nimisellä osalla. Lyhyen intron jälkeen basso alkaa soittaa kuuluisaa Love Supreme -kuviota, jonka päälle Coltrane soittaa julistavia melodioita jotka etäisesti muistuttavat etelän mustien kirkkojen saarnaajien saarnatyyliä. Pitkän kehittelyjakson jälkeen seuraa *A Love Supreme* -mantran toisto ensin tenorisaksofonilla ja lopuksi laulaen. ”Resolution”-jakso alkaa Coltranen esittelemällä teemalla, jotka seuraavat teeman kehittelyjä intialaisen raga-musiikin tyyppisesti. Kaksi viimeistä osaa: ”Pursuance” ja ”Psalm” esitetään ilman osien välistä taukoa. ”Psalm”-osassa Coltrane lausuu saksofonillaan runon *A Love Supreme*, jonka sanat löytyvät levynkansiteksteistä. 

*A Love Supreme* sai kaksi Grammy-ehdokkuutta: jazz-sävellyksestä ja -esityksestä. Vuonna 2015 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

## Kappalelista
#”Part 1 – Acknowledgement” – 7:47
#”Part 2 – Resolution” – 7:22
#”Part 3 – Pursuance” – 10:45
#”Part 4 – Psalm” – 7:08

## Yhtye
* John Coltrane – tenorisaksofoni, yhtyeen johtaja
* McCoy Tyner – piano
* Jimmy Garrison – kontrabasso
* Elvin Jones – rummut

## Lähteet
Nilkka

**Nilkka** on säären ja jalkaterän välinen jalan osa. Se on nilkkaluiden ja niitä ympäröivien kudosten muodostama kokonaisuus.

## Luut

Nilkan takimmaisin ja suurin luu on kantaluu. Muut nilkkaluut ovat telaluu, veneluu, kolme vaajaluuta sekä kuutioluu. Nilkan luut muodostavat yhdessä jalkaholvin.

## Nivelet
Nilkan liikkeet tapahtuvat kahdessa nivelessä. Ylempi nilkkanivel telaluun ja sääri- ja pohjeluun välillä on sarananivel, joka mahdollistaa nilkan ojennuksen eli plataarifleksion ja koukistuksen eli dorsifleksion. Alempi nilkkanivel on toiminnallinen nivel, joka muodostuu kahdesta anatomisesta nivelestä: telaluun ja vene- ja kantaluun välisestä *articulatio talocalcaneonaviculariksesta* sekä taempana sijaitsevasta *articulatio subtalariksesta*. Nämä aikaansaavat kaksi liikettä: inversiossa jalkapohja kääntyy keskelle ja eversiossa jalkaterä kääntyy poispäin keskeltä. Niilo Pesonen, Eero Ponteva

## Nivelsiteet

Nilkan luiden välissä on useita nivelsiteitä. Niistä tärkeimpiä ovat nilkan sisäpuoleinen kolmioside, joka yhdistää sääriluun jalkaterään sisäpuolelta, sekä nilkan ulkopuoliset kanta-pohjeluuside, joka yhdistää pohjeluun kantaluuhun sekä etummainen tela-pohjeluuside, joka yhdistää pohjeluun telaluuhun vaakasuuntaisesti.

## Lihakset ja jänteet
Säären lihakset suippenevat nilkan kohdalla pitkiksi jänteiksi, jotka kulkevat nilkkanivelten sivuitse tai päällitse jalkaterään ja liikuttavat jalkaterää ja varpaita. Nilkan takapuolella kulkee suuri akillesjänne, joka kiinnittyy kantaluuhun.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Nilkan nyrjähdys, nilkkanivelen venähdys, Terveyskirjasto.fi
Alejandro de Tomaso

**Alejandro** (**Alessandro**) **de Tomaso** (10. heinäkuuta 1928 Buenos Aires, Argentiina — 21. toukokuuta 2003 Modena, Italia) oli argentiinalainen kilpa-autoilija, Formula 1 -kuljettaja, ja kilpa-autojen valmistaja.

De Tomaso ajoi vain kaksi F1-sarjan GP:tä vuosina 1957 ja 1959 Ferrarin ja Cooperin talleissa. Hän sijoittui yhdeksänneksi Argentiinan GP:ssä 1957, toinen kisa päättyi keskeytykseen. Hän ei saanut MM-pisteitä.

De Tomaso toimi nuoruudessaan Argentiinan silloista presidenttiä Juan Perónia vastustavassa underground-sanomalehdessä ja joutui vaikeuksiin. Hän muutti isänsä entiseen kotimaahan Italiaan ja asettui Modenaan, jossa hän työskenteli Maserati-kilpatallin mekaanikkona. Hän oli harrastanut aiemmin kilpa-autoilua ja niinpä hän uudessa työpaikassaan pääsi myös auton rattiin. Ensimmäisen merkittävän voittonsa hän saavutti 1955 Buenos Airesissa.

Pian tämän jälkeen de Tomaso tapasi nuoren naiskilpa-autoilijan Elizabeth Haskinsin. He alkoivat ajaa kilpaa yhdessä, saavuttivat kohtalaista menestystä ja menivät naimisiin 1958. Samana vuonna pariskunta voitti luokkansa Sebringin 12 tunnin kilpailussa Yhdysvalloissa.

Alejandro de Tomaso jatkoi kilpailemista vuoteen 1960 saakka ja alkoi sen jälkeen rakentaa kilpa-autoja perustamassaan *De Tomaso Automobili* -tehtaassa. Vuonna 1965 Ford Motor Company osti de Tomason yrityksen. Hän jatkoi Fordilla tiiviisti uusien urheiluautojen kehittämistä, sellaisten kuin Vallenlungan ja Escortin. Vuonna 1974 de Tomaso lähti Fordilta ja jatkoi omin päin Pantera -autojen valmistamista Italiassa.

De Tomaso -autoa valmistetaan yhä ja sitä on tällä hetkellä saatavissa kolme eri mallia: L, GT4 ja GT5.

## Katso myös
* Moto Guzzi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* CarMemories.com / de Tomaso 
* The Auto Channel / de Tomaso
Óscar Alfredo Gálvez

**Oscar Alfredo Gálvez** (17. elokuuta 1913 Buenos Aires — 16. joulukuuta 1989 Buenos Aires) oli argentiinalainen kilpa-autoilija. 

Gálvez ajoi yhden Formula 1 -osakilpailun Argentiinassa 1953 Maseratin tallissa sijoittuen viidenneksi ja sai kaksi MM-pistettä. Hän sijoittui kauden yhteispisteissä 15:nneksi.

Gálvez aloitti kilpa-autoilun jo 1930-luvulla ja nousi kotimaassaan hyvin suosituksi kuljettajaksi. Hän kamppaili ennen formuloiden MM-sarjan alkua usein ledendaarista maanmiestään Juan Manuel Fangiota vastaan. Alfa Romeonsa ratissa Gálvez voitti GP-autojen Argentiinan mestaruuden vuosina 1947 ja 1948. Moottoriurheilun historiaan jäi Gálvezin voitto Palermon GP:ssä 1949, jolloin hän päihitti silloin Fangion lisäksi kaikki tuon aikaiset eurooppalaiset tähdet kuten Alberto Ascarin, Nino Farinan, Luigi Villoresin ja prinssi Biran.

Gálvezin mukaan on nimetty Buenos Airesissa moottorirata, *The Autódromo Oscar Alfredo Gálvez*, joka valmistui 1952 ja jolla järjestettiin kaikkiaan kaksikymmentä F1-osakilpailua vuosien 1953 ja 1998 välillä. Hänen veljensä Juan oli myös kilpa-ajaja, joka ajoi samaan aikaan Gálvezin kanssa Argentiinan sarjoissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Answers.com / Gálvez 
* Grand Prix Racing / The Autódromo Oscar Alfredo Gálvez
Atmel

**Atmel** oli vuonna 1984 perustettu yhdysvaltalainen puolijohdevalmistaja. Sen tuotteita ovat muun muassa mikrokontrollerit (Intel 8051 -yhteensopivat ja oma AVR arkkitehtuuri), radiotaajuuslaitteet, EEPROM- ja flash-muistit, ASICit ja WiMAX.

Vuonna 1997 Atmel osti mm. suomalaisen integroitujen piirien suunnittelu- ja testausyrityksen Fincitec Oy:n standardipiiritoiminnot. 

Yrityksen perustaja George Perlegos toimi yhtiön pääjohtajana vuoteen 2006 asti, jolloin Atmelin johtokunta erotti hänet. 
Julkisessa kirjeessään Perlegos sanoi tilanteen Atmelissa käyneen mahdottomaksi, koska pääjohtajalle ei kuulemma näytetty yrityksen toimintaan liittyviä dokumentteja. Perlegos on  ilmoittanut pitävänsä joitakin johtokunnan toimintatavoista moraalisesti arveluttavina ja jopa laittomina.

Microchip Technology osti Atmelin vuonna 2016 noin 3,6 miljardilla dollarilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Atmel Corporation
Alter Ego (yhdistys)

**Alter Ego ry** on Helsingin yliopiston roolipeliyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja kehittää roolipeli- ja larp-harrastusta yliopistolla ja sen ulkopuolella sekä tarjota harrastemahdollisuuksia jäsenilleen.

Yhdistys on perustajajäsen Ropecon ry:ssä, joka järjestää Suomen suurimman ja kansainvälisestikin tunnetun roolipelitapahtuma Ropeconin. Alter Egon tunnuksessa on kuvattuna kaksi liitävää korppia. Järjestö julkaisee Alterations-nimistä jäsenlehteä. Kerhohuone sijaitsee HYYn tiloissa uudella ylioppilastalolla.

## Yhdistyksen historia
Yhdistys perustettiin 25. lokakuuta 1994 humanistisen tiedekunnan roolipelijärjestöksi. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Ville "Burger" Vuorela, joka tuli sittemmin roolipelipiireissä tunnetuksi julkaistuaan omia roolipelejään Burger Games -nimen alla.

22. maaliskuuta 1996 Alter Ego laajeni koko Helsingin yliopiston roolipeliyhdistykseksi, yhdistyttyään muiden tiedekuntien roolipelijärjestöjen kanssa. Yhdistyksen kaksi tärkeää vuosittaista juhlapäivää ovat syksyllä perustamis- eli vuosijuhla sekä keväällä laajenemisjuhla, joiden viettotavat nykyään vaihtelevat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kotisivut
* Marko Junkkari: Ristiretki fantasiaan. Ylioppilaslehti 20.10.1996.
Pianosonaatti nro 8 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin **pianosonaatti nro 8** op. 13 c-molli, lisänimeltään **Sonate Pathétique** (), on "Jäähyväissonaatin" ohella toinen niistä kahdesta sonaatista, jonka lisänimi on peräisin säveltäjän omasta kynästä. Se on sävelletty vuosina 1798–1799 ja omistettu ruhtinas Karl Lichnowskylle. Sonaatti on ehkä ensimmäinen Beethovenin sonaatti, joka on tullut hyvin tunnetuksi. Se kuuluu monien huippupianistien ohjelmistoon ja sitä on levytettykin varsin runsaasti. Sonaatti kestää esitystemposta riippuen noin 18–21 minuuttia.

## Rakenne

Sonaatissa on kolme osaa:
#Grave. Allegro di molto e con brio
#Adagio cantabile
#Rondo. Allegro.

Ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen. Siinä Beethoven on nerokkaasti onnistunut yhdistelemään nopeaa ja hidasta. Ensimmäisen osan hidas alku, *grave*, vaihtuu nopeaan, joskin yhtä surulliseen teemaan, jossa vasen käsi soittaa nopeita oktaavitremoloita. Joseph Haydnin vuonna 1795 sävelletty *Rummunpäristyssinfonia* on todennäköisesti vaikuttanut tämän osan syntyyn, sillä molempien teosten kertauksissa on havaittavissa selviä yhtäläisyyksiä. Sen takia muun muassa ensimmäisen osan lopussa on alkua vastaava hidas kohta.

Adagio alkaa kauniilla ja tunnetulla teemalla, joka pitäisi saada mahdollisimman *cantabile* (laulavasti). Tämä teema kertautuu kolmesti. Ensimmäisellä kerralla teema on hiljainen ja kaunis. Sen jälkeen Beethoven kasvattaa hieman ohutta sävelkudosta, mutta rauha säilyy. Väliosaan mennessä sävellaji vaihtuu As-duurista Es-duuriin. Sen jälkeen teema kertaantuu kolmannen kerran, jonka jälkeen alkaa aivan uudenlainen väliosa, nyyhkimistä as-mollissa. Nyyhkiminen vaihtuu varsin pian forteen, jonka jälkeen sama teema jatkuu As-duurissa. Lopussa teema kertaantuu jälleen, tällä kertaa säestys on vaihtunut trioleihin. Osa päättyy rauhalliseen As-duuri-harmoniaan.

Viimeinen osa on myrskyisä rondo. Se noudattaa tyypillistä rondomuotoa (ABACABA).
Osan toistuvat sforzandot ja surullisen kaunis teema tekevät siitä jännittävän. Sykkivä rondo on hieno vastakohta synkälle alulle.

## Mahdolliset vaikutteet

Haydnin "Rummunpäristyssinfonian" lisäksi Beethovenin epäillään saaneen vaikutteita teokseen Mozartin sonaatista KV 457. Se on myös c-mollissa, ja vasemman käden oktaavikuvioilla uskotaan olevan yhtäläisyyksiä Pathétiqueen. Samanlaisuuksia löytyy myös adagiosta; melodian uskotaan olevan peräisin saman sonaatin hitaasta osasta.

Myös Jan Ladislav Dusíkin sonaatin op. 35 nro 3 c-molli on uskottu vaikuttaneen tähän sonaattiin; alkuosan levottomuus on hieman samankaltaista kun Beethovenilla. Sonaatit ovat loppujen lopuksi kuitenkin hyvin erilaiset.

## Aiheesta muualla

* [Piano Sonata No.8, Op.13 (Beethoven, Ludwig van)](http://imslp.org/wiki/Piano_Sonata_No.8,_Op.13_(Beethoven,_Ludwig_van)) IMSLP / Petrucci Music Library
Opetushevonen

**Opetushevonen** (myös **tuntihevonen**) on hevonen tai poni, joka on ratsastuskoulun opetuskäytössä. Opetushevonen on yleensä osaava ja luotettava ratsu, jolla aloittelijatkin voivat ratsastaa turvallisesti.

Mikä tahansa hevonen ei sovi luonteeltaan ratsastuskoulukäyttöön. Tuntityöskentely on melko yksitoikkoista, ja hevosen on siedettävä stressaantumatta ja liikaa turtumatta jatkuvasti vaihtuvia, lähinnä kokemattomia ratsastajia. Opetuskäytössä olevan hevosen on myös oltava hyvässä kunnossa jaksaakseen monen tunnin päivittäisen urakan. Opetushevosten koulutustaso vaihtelee. Parhaat ja käyttökelpoisimmat opetushevoset ovat sekä hyvin koulutettuja että luonteeltaan rauhallisia mutta vireitä, jolloin ne sopivat sekä aloittelijoiden että kokeneiden ratsastajien käyttöön. Opetuskäyttöön päätyy sekä lähinnä pelkän peruskoulutuksen saaneita keskitason ratsuhevosia ja -poneja että esimerkiksi entisiä kilparatsuja. Kilpauran tehneet hevoset ovat tavallisesti hyvin koulutettuja ja opetushevosiksi sopivan rauhallisia, koska ne ovat tottuneet kaikenlaisiin häiriötekijöihin. Kokeneimpien ja osaavimpien oppilaiden käyttöön on joillakin ratsastuskouluilla myös pitkälle koulutettuja, jopa jatkuvasti melko korkeallakin tasolla kilpailevia hevosia.

Hyvin koulutettu ja hyväluonteinen opetushevonen voi olla ratsastuskoululle huomattavan arvokas. Ratsastuskoulujen taso kuitenkin vaihtelee paljon, ja tuntikäytössä saatetaan pitää myös työhönsä huonosti sopivia, huonosti koulutettuja hevosia tai poneja. Opetuskäytössä olevat hevoset oppivat myös herkästi huonoja tapoja, kuten makupalojen saamisesta johtuvaa näykkimistä, huonoa talutuskäytöstä ja ratsastajan apujen huomiotta jättämistä, jos niitä käsittelevät ja ratsastavat jatkuvasti lähinnä kokemattomat ihmiset. Ratsastuskoulun henkilökunnan tuleekin kiinnittää hevosten käsittelykäytökseen ja ratsastettavuuteen jatkuvasti tarpeeksi huomiota.

Tuntiratsastaja voi ratsastuskoulusta riippuen lainata/vuokrata opetushevosta ratsuksi kilpailuihin esimerkiksi omalla tallilla tai suuremmissakin kilpailuissa. Suomessa vuosittain järjestettävät tuntiratsastajien mestaruuskilpailut ovat avoinna nimenomaan ratsastuskoulujen opetushevosilla kilpaileville ratsastajille.
Hollanninpuoliverinen

**Hollanninpuoliverinen** (myös KWPN ()) on hollantilainen puoliverihevosrotu, joka on lähtöisin 1900-luvulta. Vuonna 1960 alettiin risteyttää keskenään kahta hollantilaista vaunuhevosrotua, ja rotuun risteytettiin myös englannintäysiveristä parantamaan muun muassa ratsastusominaisuuksia ja antamaan keveyttä. Näin syntyi hollanninpuoliverinen.

Hollanninpuoliveristen rekisteri ja kantakirja on jaettu kahteen osaan, ratsuhevosiin ja ajohevosiin.

## Ominaisuudet
Säkäkorkeudeltaan hollanninpuoliverinen on noin 160–170 cm, väriltään yleensä yksivärinen.

Hollanninpuoliveriset ovat säyseitä, luonteeltaan miellyttäviä ja atleettisia. Niillä on pyöreät liikkeet ja lihaksikkaat lautaset. Hollanninpuoliverisen jalostuksen tavoitteena ovat uljaat, sopusuhtaiset ja voimakkaat hevoset. 

## Käyttö
Hollanninpuoliveristä käytetään ratsuna ja erityisesti urheiluhevosena. Monet maailman menestyksekkäimmistä koulu- ja estehevosista ovat hollantilaista syntyperää. Tunnettuja hollanninpuoliverisiä ovat muun muassa brittiläisen Charlotte Dujardin kouluratsu *Valegro*, brittiläisen John Whitakerin esteratsu *Milton*, kouluratsu ja jalostusori *Totilas,* jalostusori *Calypso sekä kouluratsu- että jalostusori Glamourdale.*

## Aiheesta muualla
*Hollanninpuoliverinen Hevosmaailma.netissä 
*Horse Breeds of the World - Dutch Warmblood
Holsteininhevonen

**Holsteininhevonen** (myös **holsteiner**) on saksalainen puoliverinen hevosrotu, joka on kotoisin Schleswig-Holsteinin alueelta, Pohjois-Saksasta. Holsteininhevosen sanotaan olevan Saksan vanhimpia lämminverisiä hevosrotuja. Se polveutuu muun muassa täysiverisistä ja andalusianhevosesta.

## Ominaisuudet
Holsteininhevonen on tyypiltään kevyt lämminverinen. Säkäkorkeudeltaan se on noin 160–170&nbsp;cm ja väriltään yleensä yksivärinen. Yleisin väri on ruunikko, mutta on myös esimerkiksi mustia ja kimoja. Holsteininhevosta käytetään lähinnä ratsuna ja vaunuhevosena. Ne ovat yleensä hyviä hyppääjiä ja niillä on hyvä laukka. Tunnettu ori *Landgraf I* symboloi uutta urheilukäyttöön jalostettua holsteininhevosta.

## Historia
Rotu on peräisin noin 1200-luvulta, jolloin munkit kasvattivat holsteininhevosta. Holsteininhevonen toimi aluksi sotaratsuna. 1500–1800-luvuilla holsteininhevosia vietiin paljon kaikkialle Eurooppaan. Sodat ja teollistuminen vähensivät holsteinhevosten määrää, ja vuonna 1960 jäljellä oli vain 1&nbsp;280 yksilöä. Kanta elpyi, kun holsteininhevosta alettiin risteyttää täysiverioriiden kanssa. Rotu on edelleen varsinkin muihin saksalaisiin puoliverirotuihin verrattuna harvalukuinen, mutta hevosten laatu on ensiluokkainen.

## Käyttö
Holsteininhevonen on menestyksekäs kilparatsu, jolla kilpaillaan olympia- ja maailmanmestaruustasolla muun muassa kenttäratsastuksessa, esteratsastuksessa ja valjakkoajossa. Rodun suosiota ratsastusurheilussa kuvaa sitä, että 70 prosenttia vuoden 1984 olympialaisissa kilpailleista hevosista oli holsteininhevosia.

## Lähteet
* Holsteininhevonen Hevosmaailma.netissä 
* Horse Breeds of the World - Holsteiner
* Equiworld.net - Holsteiner 

### Viitteet
Carlo Ubbiali

**Carlo Ubbiali** (22. syyskuuta 1929 Bergamo, Italia – 2. kesäkuuta 2020) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä ja lajin maailmanmestari. Ubbiali voitti uransa aikana kaiken kaikkiaan yhdeksän lajin maailmanmestaruutta (125cc 1951, 1955, 1956, 1958, 1959, 1960 ja 250cc 1956, 1959, 1960). Mestaruuksistaan ensimmäisen hän saavutti Mondialilla, loput MV Augustalla. Ubbiali osallistui vain 125- ja 250cc:siin. Molemmissa luokissa hän voitti yli puolet kilpailuistaan. 125cc:ssa Ubbiali oli 47 kertaa palkintokorokkeella osallistumissaan 50 kilpailusta. 250cc:ssa Ubbiali oli yhtä lukuun ottamatta jokaisessa kilpailussa palkintokorokkeella (21 kilpailua).

## Ura
### 125cc

### 250cc

### Yhteensä
*71 kilpailua
*39 voittoa
*67 palkintosijaa
*397 pistettä
*9 maailmanmestaruutta
*3 MM-hopeaa
*3 MM-pronssia

## Lähteet
Demos Helsinki

**Demos Helsinki** on yhdistyspohjainen tutkimuslaitos eli ajatushautomo. Se tekee tutkimusta, strategioita ja kokeiluja julkiselle, yksityiselle ja kolmannen sektorin organisaatioille ja työllistää 50 eri alojen asiantuntijaa. Emoyhteisönä toimii Demos ry.

Kansalaisyhteiskunnan ja kokeilujen näkökulmaa korostava Demos Helsinki on vakiinnuttanut paikkansa itse hankkimallaan projektirahoituksella. Se eroaa muista suurista suomalaisista ajatushautomoista, joiden toiminta perustuu tuille ja avustuksille.

Demos Helsingin perustivat Roope Mokka ja Aleksi Neuvonen. Vuosina 2013–2017 sen toiminnanjohtajana toimi Tuuli Kaskinen. Vuoden 2018 alusta toiminnanjohtajana aloitti Juha Leppänen.

## Toiminta

Demos Helsinki on julkaissut laajasti yhteiskunnan ja talouden tulevaisuudesta Se on tehnyt palkittuja kokeiluja liiketoiminnan sekä julkisten tilojen ja palveluiden kehittämiseksi. Se on saanut projekteillaan kansainvälistä näkyvyyttä ja sen projekteista ovat kirjoittaneet muun muassa *The Guardian*, *Monocle*, *The Economist* ja *Süddeutsche Zeitung*. Vuonna 2014 se laajensi toimintaansa yrityspalveluihin ja perusti tätä varten uuden Demos Effect Oy -nimisen tytäryhtiön. Sittemmin yhtiön nimi on vaihdettu Demos Helsinki Oy:ksi.

## Historia

Demos Helsinki aloitti toimintansa vuonna 2005 tekemällä Suomen itsenäisyyden juhlarahastolle Sitralle tutkimusta julkisten palvelujen tulevaisuudesta ja hyvinvoinnin muutoksesta. Tutkimuksen tulokset julkaistiin nimellä *Yksilön ääni – Hyvinvointivaltio yhteisöjen ajalla* -raportissa vuonna 2006. Vuonna 2007 yhdistys käynnisti *Ilmastotalkoot*, Suomen suurimman yksityisesti rahoitetun ilmastokampanjan. Vuonna 2010 se kirjoitti Suomen maabrändivaltuuskunnan loppuraportin sekä metropolialueen kilpailukykytutkimuksen Espoon kaupungin toimeksiannosta.

## Palkinnot

Demos Helsinki on saanut työstään useiden eri alojen palkintoja. Vuonna 2007 se sijoittui toiseksi kansainvälisessä Greater Helsinki Vision 2050 -ideakilpailussa, ja vuonna 2012 sen Hoas-laboratorio palkittiin Tekesin ja Asuntomarkkinoiden innovaatiopalkinnolla sekä markkinoinnin alan Kultahuipulla. Demos Helsingin konseptoima World Design Capital 2012 -paviljonki voitti Helsingin rakennuslautakunnan vuosittain myöntämän rakennustaiteen palkinnon Rakentamisen ruusun. Vuonna 2013 World Resource Forum palkitsi sen esityksen Davosin konferenssin parhaaksi esitykseksi kestävästä liiketoiminnasta ja teollisuudesta.

## Yhteydet muihin Demoksiin

Demos Helsinki ei ole osa Britannian suurimpiin think tankeihin kuuluvaa Demos UK:tä tai New Yorkissa toimivaa Demosta. Demos UK:n kanssa Demos Helsinki on tehnyt yhteistyötä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Demos Helsingin perustaja ja tutkimusjohtaja Aleksi Neuvonen 375 humanistia -sivusto 5.8.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
* Demos Helsingin kotisivut
Seppo Mäkelä

**Seppo Mäkelä** (s. 10. syyskuuta 1948 Porvoo) on suomalainen jääkiekkotuomari. Hän on viheltänyt Suomessa kolmanneksi eniten pääsarjaotteluita päätuomarina, 753 ottelua. Hänen edellään ovat Timo Favorin ja Jari Levonen. Mäkelän aktiivivuosina pelissä oli vain yksi päätuomari.

Mäkelä on yksi Suomen tunnetuimmista jääkiekkotuomareista. Hän vihelsi ensin linjatuomarina vuodet 1974–1981. Viimeiset kaksi vuotta Mäkelä toimi sekä SM-liigassa linjatuomarina että I divisioonassa päätuomarina. Vuosina 1981–1999 Mäkelä tuomitsi SM-liigassa 753 ottelua, jolla hän piti SM-liigan päätuomarien ottelutilaston kärkipaikkaa lähes 15 vuotta. Timo Favorin ohitti Mäkelän 24. tammikuuta 2014 tuomitessaan 754. ottelun SM-liigassa. Mäkelä valittiin vuoden erotuomariksi peräti kymmenen kertaa  ja pelaajien äänestyksessä parhaaksi yksitoista kertaa. Hänet olisi haluttu tuomariksi myös NHL:ään, mutta hän ei osannut tarpeeksi englantia.

Mäkelä on viheltänyt myös useissa arvoturnauksissa. Hän on ollut mukana muun muassa yksissä olympialaisissa ja viisissä MM-kisoissa.

Mestiksen parhaan päätuomarin palkinto on nimetty Mäkelän mukaan.

## Saavutukset ja palkinnot
*SM-liigan vuoden erotuomari (1983, 1984, 1988, 1989, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998)
*Kultainen pilli (1988–90, 1992–99)
*Lynces Academicin parhaan erotuomarin patsas (1989, 1991, 1992, 1993, 1994)
*Suomen Jääkiekkoliiton ansioitunut erotuomari (1988, 1992, 1993)
*Suomen Jääkiekkoleijona #136
*Mäkelästä on kirjoitettu kirja. Asko Tanhuanpää: Se on poika penaltti! Erotuomarilegenda Seppo Mäkelän tarina.

## Katso myös

*Turpa kii tai tulee penalty

## Lähteet
*
*Mäkelän tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

### Viitteet
Oscar Larrauri

**Oscar "Poppy" Larrauri** (s. 19. elokuuta 1954 Argentiina) on  argentiinalainen entinen kilpa-autoilija ja F1-kuljettaja.

Larrauri kilpaili F1-sarjassa kausina 1988–1989. Hänen ajokkinaan oli F1-historian huonoimpiin kuulunut Eurobrun-auto. Larrauri pääsi starttaamaan kaikkiaan seitsemään kisaan, 14 kertaa hän karsiutui. Hän pääsi kahdesti maaliin ja sijoittui parhaimmillaan 13:nneksi (Meksikon GP 1988). Aika-ajoissa Larrauri oli parhaimmillaan kahdeksastoista Monacon GP:ssä 1988. Hän ei saavuttanut yhtään MM-pistettä. Paljon paremmin ei menestynyt hänen tallikaverinsa Eurobrunilla, italialainen Stefano Modena, joka starttasi kymmeneen kisaan ja sijoittui parhaimmillaan 11:nneksi.

Larrauri aloitti kilpailemisen karting-autoilla 1973. Vuonna 1979 hän ajoi Argentiinan Formula 3 -sarjassa ja menestyi niin hyvin, että päätti kokeilla onneaan Euroopassa. Hän sijoittui 1980 Euroopan Formula 3 -sarjassa yhdenneksitoista ja 1981 viidenneksi Toyotalla.

Tämän jälkeen Larrauri pestattiin Alfa Romeolla, ja tulosta alkoi syntyä. Larrauri otti 1982 seitsemän osakilpailuvoittoa ja vei Euroopan Formula 3 -luokan mestaruuden ylivoimaisesti. Seuraavana vuonna hän nousi Formula 2 -sarjaan, mutta Minardin vauhti ei riittänyt menestykseen. Samana vuonna Larrauri pääsi testaamaan Ferrarin F1-autoa.

Larrauri jatkoi urheiluautoluokissa 1984–1987 ja poimi yhdessä eri tallitoverien kanssa muutamia hyviä sijoituksia. Vaatimattomaksi jääneen F1-uransa jälkeen hän jatkoi urheiluautoilla vaihtelevalla menestyksellä Euroopassa, Japanissa, Yhdysvalloissa, Etelä-Afrikassa sekä lopuksi kotimaassaan Argentiinassa. Hän päätti uransa kauteen 2001.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* F1-rejects / Larrauri  
* GrandPrix.com / Larrauri
Matonkudonta

**Matonkudonta** on maton tekemistä erilaisia sitoutusmenetelmiä muun muassa kangaspuita käyttäen. Pohjoismaissa yksi työväen- ja kansalaisopistojen ja muiden järjestöjen kestosuosikkikursseja on kankaankudonta, ja silloin ainakin osassa kangaspuista on meneillään maton kutominen. Suomessa perinteiset räsymatot koristivat lähes joka kodin lattiaa. Alun perin matot kudottiin kotona, mutta vähitellen joku kylästä erikoistui matonkutojaksi, jolta matot tilattiin.

Suomessa mattoja on perinteisesti kudottu vanhoista tai rikkimenneistä vaatteista ja lakanoista. Kangas leikataan tarkoitukseen sopivan levyisiksi mahdollisimman pitkiksi suikaleiksi riippuen materiaalin paksuudesta ja aiotusta maton paksuudesta. Lakanat eivät kuitenkaan saa olla liian ohuiksi hiutuneita, sillä tällöin matto ei kestä käyttöä. Nykyisin kotikudonnassa käytetään yleisimmin tekstiiliteollisuuden jätteenä syntyvää trikookudetta sekä jonkin verran matonkudontaan tarkoitettuja erikoislankoja.

Erityisen taidokasta matonkudonta on Lähi-idässä, jossa kudottaessa solmitaan esimerkiksi villa- tai silkkilankaa maton loimilankoihin siten, että syntyy nukkapintainen matto (vrt. ryijy).

## Räsymatto

Räsymatto on perinteisesti kudottu raidalliseksi, mutta modernin räsymaton voi kutoa yhdelläkin värillä.

### Kuteiden valinta ja leikkaaminen

Maton kutominen vanhoista vaatteista tai muista käytetyistä kodintekstiileistä on järkevää, taloudellista ja ekologista. Kotoisista kuteista saadaan mattoihin myös luontevin ja elävin pinta. Kuteiksi tulevat vaatteet ja tekstiilit pestään ennen leikkaamista. Kaikki paksut kohdat kuten saumat, halkiot ja vetoketjut poistetaan. Samoin hauraiksi kuluneet kohdat. Kuteet leikataan suoriksi ja tasaisiksi suikaleiksi. Kuteen leveys riippuu leikattavan kankaan paksuudesta ja laadusta. Yleensä leveys on 2-2,5 cm. Isoista kangaspaloista leikkaaminen on helpompaa. Pieniä tilkkuja voi ommella koneella ensin isoksi levyksi ja leikata vasta sitten. Kudetta leikatessa on käännekohtien kulmat hyvä pyöristää. Kuteiden leikkaaminen vie aikaa ja on myös melko pölyistä puuhaa, siksi sitä on hyvä tehdä kesällä vaikka ulkotiloissa.

Kuteiden lajittelu laaduittain ja väreittäin helpottaa mallin suunnittelua. Räsykuteen menekki on n. 2 kg/neliömetri.

### Loimi, pirta ja sidos
Loimena käytetään joko pellavaista loimilankaa tai kalalankoja. Loimen pituutta laskettaessa on otettava huomioon maton halutun pituuden lisäksi alkusolmujen, tutkainten, kutistumisvaran ja hapsujen osuus. Loimen leveydessä on huomioitava muutaman senttimetrin kutistumisvara. Reunat voidaan vahvistaa pujottamalla yhteen tai kahteen reunimmaiseen niiteen ja piinväliin kaksi loimilankaa.

Tavallisin ja suositeltavin loimen tiheys palttinarakenteisessa mattokankaassa on 2 lankaa/cm. Pirta on tällöin 20/1.

Räsymattojen sidoksena on palttina käytetyin ja paras. Sillä saadaan luja ja tanakka kudos. Myös toimikasta ja siitä johdettuja sidoksia voi käyttää.

## Lähteet
* Lundell L., Windesjö E.: Suuri Kudontakirja. 2005. Kustannusosakeyhtiö Tammi.
* Maatalouskeskusten Liiton julkaisuja n:o 643.

## Kirjallisuutta
*
Irlanninpuoliverinen

**Irlanninpuoliverinen** tai **irlantilainen puoliverinen** tai **irlantilainen urheiluhevonen** (engl. Irish Sport Horse, myös *Irish Hunter*, *Irish Halfbred*) on irlantilainen puoliverihevosrotu, jonka jalostus alkoi 1970-luvulla. Rotu on risteytetty englantilaisesta täysiverisestä ja irlannintyöhevosesta, minkä lisäksi connemaraponeilla on ollut merkittävä vaikutus rodun kehitykseen.

Irlanninpuoliveriset soveltuvat hyvin vaativaankin este- ja kenttäratsastukseen. Niitä käytetään myös kouluratsuina ja valjakkohevosina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pölykeuhko

**Pölykeuhkosairaudet** eli **pneumokonioosit** ovat tautiryhmä, joissa hengitysilman epäpuhtaudet kertyvät hengitysteihin aiheuttaen keuhkoa tuhoavan tapahtumasarjan. Nykyään pneumokoniooseiksi luokitellaan niin orgaanisten kuin epäorgaanistenkin hiukkasten kertymisestä aiheutuvat sairaudet. Tauteja aiheuttavat hienojakoiset pölyt ja tautien ICD-10 numerot ovat J60–J66. Pölykeuhkosairauksia ovat
*J61 – asbestoosi (tauti) – asbesti (aiheuttaja)
*J62 – silikoosi – silika
**J62.0 – talkoosi – talkki
**J62.8 – muut silikaa sisältävät pölyt
*J63 – epäorgaaniset pölyt
**J63.0 – aluminoosi – alumiini
**J63.1 – bauksiitti fibroosi – bauksiitti
**J63.2 – beryllioosi – beryllium
**J63.4 – sideroosi – rauta
**J63.5 – stannoosi – tina
**J63.8 – muut epäorgaaniset pölyt
*J64 – määrittelemätön aiheuttaja
*J65 – tuberkuloosiin liittyvä pölykeuhko – tiloista J60–J64 mikä tahansa tuberkuloosin kanssa
*J66 – orgaaniset pölyt
**J66.0 – byssinoosi – puuvilla
**J66.1 – pellavatyötekijän keuhko – pellava
**J66.2 – kannabinoosi – hamppu
**J66.8 – määrittelemätön orgaaninen aiheuttaja
## Katso myös
*Pneumonoultra­mikroskopiko­silikovulkanokonioosi
*Keuhkoahtaumatauti

## Lähteet
Väestörekisteri

**Väestörekisteri** on luettelo maan kansalaisista ja asukkaista ja heidän perustiedoistaan kuten nimestä, osoitteesta, kansalaisuudesta, syntymäajasta ja -paikasta sekä uskontokunnasta. Kussakin maassa säädellään erikseen lainsäädännöllä, mitä tietoja rekisteriin tallennetaan, kuinka rekisteriä käytetään. Kaikki valtiot eivät pidä yllä väestörekisteriä, tällaisia maita ovat esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta, Kanada, Australia  ja Yhdysvallat.

Suomessa väestörekisteriä ylläpitää Digi- ja väestötietovirasto väestötietojärjestelmässä. Suomen väestötietojärjestelmä sisältää väestötietojen lisäksi myös tietoja rakennuksista. Kiinteistöistä on oma rekisteristä: kiinteistötietojärjestelmä.

## Historia

Väestökirjanpidolla on Suomessa pitkä historia. Väestötietojen rekisteröinti aloitettiin Ruotsin valtakunnassa jo 1540-luvulla ja nykyisen Suomen alueella 1530-luvulla maakirjojen muodossa. Tuolloin kansalaisten luetteloinnilla pyrittiin verotuksen ja sotaväen ottojen tehostamiseen.

Kirkonkirjat toimivat Suomen tärkeimpänä väestö­rekisterinä useiden vuosi­satojen ajan. Vuodesta 1917 lähtien yllä­pidettiin erikseen siviilirekisteriä mihinkään uskonnolliseen yhdys­kuntaan kuulumattomista henkilöistä. Lisäksi yllä­pidettiin 1620-luvulta lähtien henkikirjaa, aluksi henkirahan perimistä varten, myöhemmin yleisenä väestö­luettelona. Vuodesta 1971 lähtien väestökirjoja olivat väestörekisteri, kotipaikkarekisteri ja henkikirja. Väestörekisteriin siirrettiin tiedot siviili­rekisteristä sekä muiden uskontokuntien kuin Suomen evankelis­luterilaisen ja ortodoksisen kirkon jäsenistä. Joka­vuotiset henki­kirjoitukset lopetettiin vuonna 1990.

Vuodesta 1950 lähtien on lisäksi joka kymmenes vuosi suoritettu yleinen väestönlaskenta.

Kirkko ja valtio -komitea esitti mietinnössään vuonna 1977, että väestörekisterin ylläpito olisi vähitellen siirrettävä kirkolta kokonaan valtion hoidettavaksi. Tämä toteutui pääosin vuonna 1999, kun väestötietolakia ja eräitä muita lakeja muutettiin, kuitenkin siten, että Suomen evankelisluterilainen ja ortodoksinen kirkko edelleen ilmoittavat ja ottavat vastaan väestörekisterin tietoja niistä tapahtumista, jotka liittyvät kirkollisiin toimituksiin. Lisäksi vanhat kirkonkirjat ovat yhä seurakuntien hallussa, jotka luovuttavat niistä tarvittaessa tietoja. Kirkko ylläpitää edelleen kirkon­kirjoja, mutta niillä on enää vain jäsen­rekisterin luonne.

## Lähteet
Väestötietojärjestelmä

**Väestötietojärjestelmä** (lyh. **VTJ**, ) on valtakunnallinen keskusrekisteri, jota ylläpidetään tietokantapohjaisena ATK-rekisterinä. Se on väestörekisteri, joka sisältää perustiedot Suomen kansalaisista ja Suomessa vakinaisesti asuvista ulkomaalaisista. Järjestelmässä on tietoja myös rakennuksista, rakennushankkeista ja huoneistoista sekä kiinteistö- ja toimitilatietoja. Tiedoista tuotetaan myös kansalaisvarmenne.

Väestötietojärjestelmää ylläpitävät Digi- ja väestötietovirasto ja Ahvenanmaan valtionvirasto. Tietojen rekisteröinti perustuu kansalaisten ja viranomaisten lakisääteisiin ilmoituksiin.

Tietoja hyödynnetään koko yhteiskunnan tietohuollossa, esimerkiksi julkishallinnossa, vaalien järjestämisessä, verotuksessa, oikeushallinnossa sekä tutkimuksessa ja tilastoinnissa.

Väestötietojärjestelmään rekisteröidään henkilöiden ja rakennusten yksilöintiä koskevat perustiedot. Henkilöistä talletetaan rekisteriin
*etunimet
*puhuttelunimi
*sukunimet
*henkilötunnus
*osoitetiedot
*kansalaisuus
*äidinkieli
*perhesuhdetiedot
*syntymä- ja kuolintiedot.

Verohallinto saa tallettaa väestötietojärjestelmään ulkomaan kansalaisesta myös tällä mahdollisesti olevan ulkomaisen henkilönumeron eli ns. veronumeron.

Rakennuksista rekisteröidään
*sijainti
*omistaja
*pinta-ala
*varusteet
*liittymät verkostoihin
*käyttötarkoitus
*rakentamisvuosi.

## Historia
Väestötietoja on rekisteröity Suomessa 1530-luvulta lähtien.

Väestötietojärjestelmän edeltäjä oli **väestörekisterijärjestelmä** (VRJ). Myös se oli tietokantapohjainen ATK-rekisteri.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Väestötietojärjestelmän tietosuojaseloste. Digi- ja väestötietovirasto.
* Laki väestötietojärjestelmästä ja Digi- ja väestötietoviraston varmennepalveluista (661/2009). Finlex.
*
Onofre Marimón

**Onofre Agustín Marimón** (19. joulukuuta 1923 Zárate, Buenos Aires, Argentiina – 31. heinäkuuta 1954 Nürburgring, Länsi-Saksa) oli argentiinalainen kilpa-autoilija, Formula 1 -kuljettaja.

Onofre Marimón, lempinimeltään "Pinocchio", ajoi F1-sarjassa kaikkiaan 11 GP:tä vuosina 1951–1954. Hän sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi, Belgiassa 1953 ja Britanniassa 1954. MM-pisteitä Marimón keräsi 8,14. Viisikymmentäluvulla kuljettaja sai yhden pisteen nopeimmasta kierroksesta. Britannian GP:ssä 1954 nopein kierros kirjattiin kaikkiaan seitsemän kuljettajan nimiin (kierrosajat otettiin tuolloin sekunnin tarkkuudella), heistä yksi oli Marimón, joka muiden kuuden tapaan sai kierroksestaan 0,14 pistettä.

Onofre Marímón on jäänyt F1-historiaan kahdellakin tavalla: kuljettajana, joka on noussut palkintokorokkeelle huonoimmasta lähtöruudusta (hän kiri 28. ruudusta kolmanneksi Ison-Britannian GP:ssä 1954), sekä vuonna 1950 käynnistyneen F1-sarjan ensimmäisenä kuljettajana, joka kuoli virallisen MM-kisaviikonlopun aikana.

Marimón oli lahjakas ja nopea kuljettaja, joka usein rinnastettiin legendaksi nousseeseen maanmieheensä Juan Manuel Fangioon. Marimón voitti vuosina 1952–1954 useita sellaisia Formula ykkösten GP-kisoja, jotka eivät kuuluneet kauden viralliseen MM-sarjaan.

## Kuolema

Marimónin Maserati syöksyi Saksan GP:n harjoitusajoissa ulos Nürburgringin radalta vuonna 1954. Täyttä vauhtia kiitävä auto suistui radalta jyrkässä mutkassa Marimónin yrittäessä parantaa harjoitusaikaansa ennen seuraavana päivänä pidettävää kilpailua. Marimón syöksyi autoineen suoraan päin radan vierellä kasvavaa puuta. Hän viskautui ulos autostaan ja kuoli muutaman minuutin kuluttua onnettomuudesta. Lääkärit totesivat myöhemmin Marimónin katkaisseen niskansa pudotessaan maahan. Onnettomuuden syyksi arveltiin vikaa Maseratin jarruissa.

Muut kilpailijat jatkoivat harjoitteluaan täydellä vauhdilla, vaikka kuolemaan johtanut onnettomuus heitti varjon radan ylle. Argentiinalainen Froilan Gonzales kieltäytyi sanomasta mitään onnettomuuden johdosta ja samoin vaikenivat asiasta kilpailun järjestäjät. Ennen sunnuntain kilpailun alkua vetäytyivät Maseratit pois kilpailusta onnettomuuden johdosta.

## F1-ura
* 1951 (Maserati): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
* 1952 ei kilpaillut
* 1953 (Maserati): 4 pistettä, sijoitus 11:s
* 1954 (Maserati): 4,14 pistettä, sijoitus 13:s

## Lähteet
* Helsingin Sanomat 1.8.1954 (kuolemasta)
* Uusi Suomi 1.8.1954 (kuolemasta)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Grand Prix Racing / Marimón
Chulalongkorn

**Chulalongkorn Suuri** tai **Rama V** (kuninkaallinen nimi: Phra Chula Chomklao Chaoyuhua) (พระบาทสมเด็จพระจุลจอมเกล้าเจ้าอยู่หัว) (20. syyskuuta 1853 Bangkok, Siam nyk. Thaimaa &ndash; 23. lokakuuta 1910 Bangkok, Siam) oli Thaimaan Chakri-dynastian viides kuningas.

Hänen isänsä, kuningas Mongkut kuoli lokakuussa 1868, kun Chulalongkorn oli vasta 15-vuotias. Sijaishallitsijaksi asetettiin johtava ministeri Somdet Chao Phraya Si Suriyawong. Seuraavan viiden vuoden aikana Chulalongkorn perehtyi Thaimaan hovin toimintaan, ja vieraili Brittiläisessä Malayassa ja Alankomaiden Itä-Intiassa vuonna 1871, sekä matkusti Malayaan, Burmaan (Myanmar) ja Intiaan vuosina 1871-1872. Hänet kruunattiin kuninkaaksi marraskuussa 1873.

Kuninkaana Chulalongkorn uudisti maataan merkittävästi. Pian kruunajaistensa jälkeen hän sääti useita kunnianhimoisia uudistuksia, jotka koskivat muun muassa orjuuden lakkauttamista, oikeus- ja rahoitusinstituuttien kehittämistä, sekä lakiasäätävien neuvostojen perustamisesta. Hovin vanhoillinen osa vastusti muutoksia, jolloin lähes kymmeneksi vuodeksi kuningas pidättäytyi suuremmista lisäuudistuksista, mutta rakensi vähitellen uudistushaluisempaa, muutoksia edistävää virkamiehistöä. Vuonna 1892 Chulalongkorn perusti 12 länsimaiseen tapaan järjestettyä ministeriötä. Nämä vastasivat provinssien hallinnosta, puolustuksesta, ulkoasioista, oikeudesta, opetuksesta ja julkisista töistä. Näin kuningas lakkautti provinssien aiemman autonomian ja - muun muassa pakollisen perusopetuksen ja asevelvollisuuden myötä - loi perustan modernimmalle thaimaalaisuudelle. Koulutuksen ja aluehallinnon uudistamisessa auttoi keskeisesti hänen veljensä, prinssi Damrong Rajanubhab. 

Chulalongkornin aikana Siam joutui sotiin Ranskan ja Britannian kanssa, ja menetti merkittäviä osia näille siirtomaavaltioille. Naapurimaistaan poiketen se kuitenkin säilytti itsenäisyytensä.

Suhteissaan länsimaihin Chulalongkorn tasapainoili eri siirtomaavaltojen kanssa. Hän halusi kotimaataan Siamia kohdeltavan samanarvoisena muiden kansakuntien kanssa. Hänen Euroopan matkoillaan (1897 ja 1907) monet kuninkaalliset pitivät häntä vertaisenaan.    

Thaimaan pisimpään hallinnut kuningas Chulalongkorn jätti kuollessaan vuonna 1910 pojalleen Vajiravudhille (Rama VI) johdettavaksi ajanmukaisen ja itsenäisen valtion. Kuningas Vajiravudh muun muassa perusti vuonna 1917 Thaimaan ensimmäisen yliopiston, joka nimettiin hänen isänsä kunnioittamiseksi Chulalongkornin yliopistoksi. 

Norjan Nordkappissa vieraillessaan Chulalongkorn kaiverrutti nimensä kallioon; siellä on hänelle omistettu museo. Ruotsissa on Chulalongkornin vuonna 1897 tapahtuneen vierailun muistoksi rakennettu Thaimaalainen paviljonki. Ernest Flormanin kuvaamaa Chulalongkornin maihinnousua Tukholman kuninkaanlinnan edustalla pidetään Ruotsin ensimmäisenä elokuvana.


Chulalongkorn (2).jpg|Taulussa Rama V poikansa kanssa
King Chulalongkorn and Tsar Nicholas II 1897.png|Kuningas Chulalongkorn ja Venäjän tsaari Nikolai II Pietarissa 1897.
Map of Siam (territorial cessions).svg|Siamin alue ja aluemenetyksiä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.


## Lähteet
Gastón Mazzacane

**Gastón Mazzacane** (s. 8. toukokuuta 1975 La Plata, Argentiina) on argentiinalainen kilpa-autoilija, entinen Formula 1 -kuljettaja.

Mazzacane ajoi yhteensä 21 GP:ta Formula 1 -sarjassa kausina 2000 ja 2001 Minardin ja Prostin talleissa. Hänen parhaaksi suorituksekseen jäi Euroopan GP:ssa 2000 saavutettu kahdeksas sija. Koska silloisen pistelaskujärjestelmän mukaan vain kuusi parasta sai pisteitä, Mazzacane ei saavuttanut yhtään pistettä urallaan.

Mazzacane aloitti F1-uransa jo 1999 Minardin testikuljettajana. Seuraavana vuonna hän sai kilpakuljettajan paikan espanjalaisen Marc Genén parina. Prost-tallissa hänen kumppaninaan oli ranskalainen Jean Alesi. Mazzacane ajoi 13 kertaa ruutulipulle saakka, kahdeksan kisaa päättyi keskeytykseen. 

F1-uran jälkeen Mazzacane on kokeillut taitojaan muissa autoluokissa, mm. Yhdysvaltain IRL:ssä.

## Kaudet numeroina

### Tulokset kilpailuittain

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Gaston Mazzacanen kotisivut
Pentti Lindegren

**Pentti Markku Fredrik Lindegren** (18. joulukuuta 1939 Hauho – 5. helmikuuta 2026 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja ja myöhemmin urheilutoimittaja ja -selostaja sekä jääkiekkoasiantuntija. Hän oli ensimmäinen suomalainen läpimurron ulkomaille tehnyt ammattilaisjääkiekkoilija Suomessa.

Lindegren pelasi urallaan Suomessa HIFK:ssa, Karhu-Kissoissa SM-sarjaa sekä Reippaassa I divisioonaa. Suomessa hän pelasi seitsemän kautta, joista HIFK:ssa vuodet 1961–1965 ja 1967. Lindegren pelasi yhteensä 108 SM-sarjaottelua tehopistein 9+9.

Syksyllä 1965 Lindegren solmi ensimmäisenä suomalaisena ammattilaissopimuksen Ruotsin toiseksi ylimmällä sarjatasolla pelanneen Rögle BK:n kanssa. Paikallisen lääketehtaan tuella pyörinyt Rögle keräsi erinomaisen joukkueen, jossa pelasi Lindegrenin lisäksi myös Ruotsin ensimmäinen NHL-pelaaja Ulf Sterner. Rögle nousi pääsarjaan, ja Lindegren siirtyi seuraavaksi kaudeksi AIK:hon, jossa hän oli yksi sarjan parhaita puolustajia. Kaudet 1968–1973 Lindegren pelasi Tranebergissä, Hammarbyssä ja Malmössä.

Lindegren pelasi Suomen maajoukkueessa kuusi ottelua, muun muassa myös yhdet maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1965.

Lindegren toimi vuodesta 1977 lähtien laajaa arvostusta jääkiekkopiireissä nauttineena urheilutoimittajana. Hänen ensimmäinen virkansa oli Suomen Jääkiekkoliiton kausijulkaisun toimittaminen. Lindegren tuli suosituksi selostuksistaan ensin MTV3:lle 1990-luvulla *[[Hockey Night]]*- ja *[[NHL Power Week]]* -lähetyksissä sekä myöhemmin Canal+:lle erityisesti NHL-peleissä. Hän oli myös kuuluttajana HIFK:n ja Jokereiden SM-liigapeleissä sekä kaksissa maailmanmestaruuskisoissa. Lindegren jatkoi selostustyötään selostaessaan Nelonen Prolle NHL:ää, KHL:ää ja Sveitsin liigaa. Hän esiintyi kuuluttajan roolissaan myös Electronic Artsin NHL-pelisarjan varhaisissa versioissa.

## Saavutukset ja palkinnot
*SM-liigan vuoden urheilutoimittaja (osana Hockey Nightin toimitusta) (1990)
*SM-liigan vuoden kuuluttaja (1991)
*Suomen Jääkiekkoleijona #137

## Yksityiselämä
Lindegren oli sukua jääkiekkovaikuttaja Kalervo Kummolalle, sillä Lindegren oli Kummolan isän pikkuserkku. Lindegrenin äidin ja Kummolan isän suku ovat lähtöisin Hauholta.

## Lähteet
*
*Lindegrenin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

### Viitteet
Ari Pakarinen

**Ari Pekka Pakarinen** (s. 2. toukokuuta 1968 Pieksämäki) on suomalainen entinen pikajuoksija. Hän oli 1990-luvun puolivälissä Suomen paras 100 ja 200 metrin juoksija. Seuratasolla Pakarinen edusti Mäntyharjun Urheilijat -50:ta ja häntä valmensi Veikko Noponen.

Pakarinen voitti Suomen mestaruuden 100 metrillä vuosina 1994 ja 1996 sekä 200 metrillä 1993, 1995 ja 1996. Lisäksi hän saavutti hopeaa 200 metrillä vuonna 1994, 100 metrillä vuonna 1995 ja 400 metrillä vuonna 1999, jolloin Pakarinen sai myös pronssia 200 metrillä. Hallissa hän voitti kultaa 200 metrillä vuosina 1993 ja 1995. Helsingin EM-kisoissa 1994 Pakarinen selviytyi 200 metrillä välieriin.

Tuusulan SM-kisoissa 9. heinäkuuta 1994 Pakarinen juoksi 100 metrillä uuden Suomen ennätysajan 10,42&nbsp;s. Se oli sekunnin sadasosan parempi kuin Antti Rajamäen vuonna 1978 juoksema entinen ennätys. 200 metrillä Pakarinen juoksi ennätyksensä 20,78&nbsp;s 27. heinäkuuta 1995 Lahden eliittikisoissa. Ajallaan hän on kaikkien aikojen seitsemänneksi nopein suomalainen 200 metrin juoksija. Joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestissä 26. elokuuta 1995 ajan 39,39, joka on kaikkien aikojen viidenneksi paras suomalaisaika.

Urheilu-uransa jälkeen Pakarinen on toiminut liikunnan ja terveystiedon opettajana Kuusankoskella.

## Lähteet
Abra

**Abra** tarkoittaa seuraavia:

* Abra, meediotyypin Pokémon-hahmo
* Abra, provinssi Filippiineillä
* American Bulldog Registry and Archives, ABRA, kanadassa toimiva amerikanbulldoggirekisteri.

## Katso myös
* Abra Kadabra, John Broomen ja Carmine Infantinon luoma sarjakuvahahmo
* abracadabra, useita eri merkityksiä luetteleva täsmennyssivu
* abrakadabra, useita eri merkityksiä luetteleva täsmennyssivu.
Kittie

**Kittie** on vuonna 1997 perustettu kanadalainen nu metallia soittava naisyhtye. Kittie nousi suosioon *Brackish*-hitillään, joka löytyy yhtyeen vuonna 1999 julkaistulta esikoisalbumilta *Spit*.

Basisti **Tanya Candler** jätti yhtyeen talvella 1999. Hänen tilalleen tuli **Talena Atfield**. Vuonna 2001 bändistä lähti myös kitaristi **Fallon Bowman**, jolla oli myös omia musiikkiprojekteja, kuten *Amphibious Assault*. Sen jälkeen yhtyeen kitaristiksi otettiin **Jeff Phillips**, joka oli yhtyeessä vain väliaikaisesti. Kitten jatkoi kolmihenkisenä, kunnes 2002 tapahtui jälleen muutoksia. Atfield jätti yhtyeen kertomatta mitään erityistä syytä. Hänen tilalleen tuli **Jennifer Arroyo**. Parin vuoden päästä Jeff Phillipsin tilalle löydettiin **Lisa Marx**. Maaliskuussa 2005 myös Jennifer Arroyo ja Lisa Marx erosivat yhtyeestä. Jennifer liittyi *Suicide City* -nimiseen yhtyeeseen ja Marx *The Dear And Departed* -yhtyeeseen. Kittien luultiin jo hajonneen, mutta yhtye saatiin taas nelihenkiseksi, kun siihen liittyivät **Tara McLeod** ja **Trish Doan**.

## Jäsenet
* Morgan Lander – kitara ja laulu
* Mercedes Lander – rummut
* Tara McLeod – kitara 
* Ivy Vujic – basso

### Entiset jäsenet
* Tanya Candler – basso
* Fallon Bowman – kitara
* Talena Atfield – basso
* Jeff Phillips – kitara
* Lisa Marx – kitara
* Jennifer Arroyo – basso/taustalaulu (nykyään "Suicide City" -yhtyeessä)
* Trish Doan – basso

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### EP:t
* 
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla
* Official Kittie Website 
* Lisa Marx's Official site 
* Kittie Fan Site
Palvelusektori

**Palvelusektori** on yksi tuotannonaloista, joihin kansantalous usein jaetaan. Tuotannon muiksi sektoreiksi luokittelussa nimetään tyypillisesti alkutuotanto ja teollisuus.

## Esimerkkejä
Palvelusektoriin yleensä katsotaan kuuluvan esimerkiksi:
* Terveydenhoito
* Vakuutustoiminta
* Turismi
* Pankkitoiminta
* Myyntitoiminta
* Koulutus
* Ravintolat
* Liikenne
* Media
* Viihde
Alasdair MacIntyre

**Alasdair MacIntyre** (12. tammikuuta 1929 Glasgow, Skotlanti – 21. toukokuuta 2025) oli brittiläissyntyinen, vuodesta 1970 Yhdysvalloissa asunut filosofi, joka tunnetaan parhaiten työstään moraalifilosofian alalla.

MacIntyre suoritti kandidaatin tutkinnon antiikintutkimuksessa (*classics*) Queen Maryn yliopistossa vuonna 1949 ja maisterin tutkinnot filosofiasta Manchesterin yliopistossa vuonna 1951 ja myöhemmin Oxfordin yliopistossa 1961. Hän opetti useissa brittiläisissä ja yhdysvaltalaisissa yliopistoissa, muun muassa Oxfordissa sekä Bostonin, Vanderbiltin, Duken ja Notre Damen yliopistoissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.

MacIntyren erityisalana oli hyve-etiikka. Hän oli kiinnostunut etenkin Aristoteleesta ja tomismista. Kirjassaan *[[Hyveiden jäljillä]]* (1981) hän esitteli käsityksensä eettisen ajattelun historiasta. MacIntyre oli American Philosophical Associationin puheenjohtaja.

MacIntyren puoliso oli filosofi Lynn Joy.

## Teoksia
* 

## Suomennetut teokset
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Political Philosophy of Alasdair MacIntyre Internet Encyclopedia of Philosophy 
* International Society for MacIntyrean Enquiry 
*Koikkalainen, Petri: MacIntyren aristotelinen etiikka. *niin & näin* 2/1995, 45–48.