Tuulikki Paananen

**Tuulikki Paananen** () oli suomalainen elo­kuva­näyttelijä ja tanssija. Paananen eli suurimman osan elämästään Yhdys­valloissa. Hän vietti Suomessa ensimmäiset vuotensa ja 1930-luvun jälki­puoliskon. Tuolloin hän näytteli muun muassa elo­kuvissa *[[Jääkärin morsian (vuoden 1938 elokuva)|Jääkärin morsian]]*, *[[Aktivistit (elokuva)|Aktivistit]]* ja *[[Varastettu kuolema]]*. Paananen elvytti suomen kielen taitonsa ja kohosi sekä kansan että kriitikoiden arvostamaksi näyttelijäksi.

## Elämä ja ura
### Lapsuus ja nuoruus

Tuulikki Paanasen vanhemmat olivat amerikkalainen pianisti Fanny Bay ja suomalainen viulisti Ernest Paananen. Perhe palasi Suomesta Yhdys­valtoihin Tuulikin ollessa neljä­vuotias. Pohjois-Amerikassa Paanaset viettivät kiertue-elämää. Avioliitto päättyi eroon, Ernest Paananen palasi Suomeen ja Fanny Bay ja Tuulikki jäivät Yhdys­valtoihin. Bay avioitui uudelleen tohtori Herman Runon (Ruona­vaara) kanssa vuonna 1928. Tuulikki Paananen valmistui yli­oppilaaksi Hollywood High Schoolista erinomaisin arvo­sanoin. Hän harrasti tanssia lapsuudestaan alkaen alan ammattilaisten opetuksessa ja esiintyi myös joidenkin Holly­wood-elo­kuvien tanssi­kohtauksissa. Holly­woodista Paananen lähti menestyksekkäälle tanssi­kiertueelle, joka vei hänet aina New Yorkiin asti.

### Elokuvaura Suomessa

Vuonna 1935 Tuulikki Paananen päätti lähteä synnyin­maahansa Suomeen. Hän sai töitä Fennia-ravintolasta meksikolais­tanssien esittäjänä. Elo­kuva­ohjaaja Valentin Vaala kiinnitti häneen huomiota ja ehdotti elo­kuva­sopimusta. Paanasen suomen kielen taito oli ruostunut, mutta hän sai nais­pää­osan komediaelokuvasta *[[Mieheke]]*, joka tuli ensi-iltaan joulun alla 1936. Hänen vasta­näyttelijänään, ”miehekkeenä” oli Tauno Palo. Kriitikot pitivät Paanasen suoritusta onnistuneena, hänessä havaittiin ”luontaista lahjakkuutta”. Paananen kiinnitettiin Suomi-Filmin kuukausi­palkkaiseksi näyttelijäksi. Hänen seuraava rooli­työnsä oli sivu­osa Nyrki Tapiovaaran elo­kuvassa *[[Juha (vuoden 1937 elokuva)|Juha]]*, joka sai ensi­esityksensä tammi­kuussa 1937.

Paananen kaavaili paluuta Yhdys­valtoihin, mutta kiinnostus suomalaiseen elo­kuva­taiteeseen sai hänet siirtämään lähtöään. Risto Orko kiinnitti hänet nais­pää­osaan elo­kuvaansa *[[Jääkärin morsian (vuoden 1938 elokuva)|Jääkärin morsian]]* (1938). Kriitikot antoivat Paanaselle suitsutusta kiihkeän­tulisen Sabinan osasta. Rooli­tehtävään kuului lukuisia yksin­tansseja näyttävissä puvuissa, ja sen myötä hänestä tuli kansan­suosikki. Niin ikään vuonna 1938 Paanasella oli pääosa Tapio­vaaran elo­kuvassa *[[Varastettu kuolema]]*. Manjan rooli oli taiteellisesti vaativa, ja Paananen sai siitä kiitettävät arviot.

Vuosi 1939 oli Paanasen kannalta erityisen työteliäs. Hän esiintyi Matti Jurvan kanssa Arvo Tammisen lyhyt­elo­kuvassa *[[Seitsemän velimiestä|Seitsemän veli­miestä]]*, Paananen tanssi ja Jurva lauloi. Saman vuoden huhti­kuussa Paanasella oli musta­sukkaisen venakon Katjuškan rooli aate­draamassa *[[Aktivistit (elokuva)|Aktivistit]]*. Arvostelijat kehuivat hänen suoritustaan. Syys­kuussa 1939 tuli valko­kankaille Kalle Kaarnan ohjaama elo­kuva *[[Rakuuna Kalle Kollola]]* ja marras­kuussa Ilmari Unhon *[[Punahousut]]*. Molemmat olivat sotilas­farsseja, ja ne jäivät Paanasen viimeisiksi elo­kuva­töiksi Suomessa.

Paanasen valtteja valko­kankaalla olivat ilmeikkäät kasvot sekä tanssijan­koulutus; hänen liikkumisensa oli notkeaa ja vapaata ilman teatterimaista kankeutta. Lehdistössä hänen kansain­välisyyttään korostettiin. Raoul af Hällström kuvaili Paanasta seuraavasti: ”Tässä nuoressa tytössä on uinahtelevaa sensuellia charmia. – – Tuulikki on elo­kuvamme tumma tyttö. Herkkä, harras ja toverillinen.” Hänen vasta­näyttelijänsä Tauno Majuri *Aktivisteissa* käytti eräässä elokuvan kohtauksessa ilmaisua ”kaunis kuin veri­pisara miekan terällä”.

### Paluu Yhdysvaltoihin

Paananen palasi Yhdys­valtoihin talvi­sodan kynnyksellä. Hänen viisumiaan ei ollut uusittu, ja häntä kehotettiin matkustamaan pikimmiten. Paananen oli yksi useista suomalaisista julkisuuden henkilöistä, joihin liitettiin perättömiä vakoilija­väitteitä toisen maailman­sodan aikana. Toisinaan hänen kerrottiin tehneen itse­murhan Suomessa, toisinaan taas väitettiin, että hänet olisi teloitettu vakoojana. Ester Toivonen paljasti muistelmissaan kuulleensa vähintään kymmenen erilaista variaatiota ”vakooja-Tuulikin” tarinasta. Kun huhut kulkeutuivat Paanasen korviin, hän suhtautui niihin pilana. Vasta vuosien kuluttua hänelle valkeni, että niitä levitettiin vakavissaan. Ensi­järkytyksestä selvittyään hän alkoi tehdä pilaa itseensä kohdistetuista harha­luuloista.

Todellisuudessa Paananen ryhtyi heti Yhdys­valtoihin palattuaan auttamaan ahdinkoon joutunutta synnyin­maataan. Hän piti New Yorkissa tuhat­päiselle yleisölle radioidun puheen Suomen puolesta ja keräsi huomattavia raha­summia toisen kotimaansa hyväksi. Palattuaan Holly­woodiin hän suoritti sihteerin opintoja ja sai palkka­työtä laki­toimistosta. Hän yritti Holly­woodissa elo­kuva­uraa taiteilija­nimellä Tula Parma, mutta heikolla menestyksellä. Hänellä oli taiteilija­nimellään rooli Jacques Tourneurin elo­kuvassa *[[Leopardimies]]* vuonna 1943, ja sittemmin hänet nähtiin myös amerikan­suomalaisista kertovassa koko­illan dokumentti­elo­kuvassa *[[Sydämeni laulu (elokuva)|Sydämeni laulu]]* (1948).

Vuonna 1947 Paananen avioitui Los Angelesissa elo­kuva­toimittaja Esko Miettisen kanssa. Lyhyeksi jääneen liiton jälkeen hän muutti Reedleyyn ja perusti tanssi­koulun nimeltä Tuulikki Dance Arts. Paananen matkusti kesäisin Havaijille opiskelemaan polynesialaisia ja itä­maisia tansseja. Vuonna 1959 hän muutti vakinaisesti asumaan Honoluluun, jossa hän toimi tanssin­opettajana Kamehameha-oppi­laitoksessa. 1960-luvun puoli­välissä hän siirtyi töihin paikalliseen matka­toimistoon. Vuonna 1962 Paananen avioitui Howard Gott­schalkin (1911–1982) kanssa. Gott­schalk oli Yhdysvaltain armeijan sukeltaja ja toimi näyttelijänä Honolulussa. Eläkkeellä Paananen opiskeli havaijilaista musiikki- ja tanssi­kulttuuria. Hän myös esiintyi silloin tällöin televisio­mainoksissa.

Vuonna 1969 Paanasella todettiin rintasyöpä, johon hän kuoli 59-vuotiaana Honolulussa 10.&nbsp;lokakuuta 1974. Hänen tuhkansa siroteltiin hänen toivomuksestaan Waikikin pitkälle hiekka­rannalle.

## Filmografia

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* Miss Tuulikki esittäytyy, Helsingin Sanomat, 09.06.1935, nro 153, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot