open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Buzz

**Buzz** voi tarkoittaa seuraavia:

*Buzz Aldrin (s. 1930), toisena Kuun pinnalle astunut astronautti
*Buzz, oik. *Christian Møss Andersen* (s. 2003), tanskalainen elektronisen urheilun pelaaja
*Jeskola Buzz, musiikinteko-ohjelma
*Buzz!, videopeli
*Buzz, entinen brittiläinen halpalentoyhtiö
*Buzz, Ryanairin puolalainen tytäryhtiö
*Buzz, Autographin albumi.
*Google Buzz, Googlen mikroblogipalvelu

*''Buzz'' (televisiosarja), kanadalainen komediasarja
*''Buzz'' (elokuva), vuoden 1998 israelilainen Eli Cohenilta
*''Buzz'' (Stepsin albumi), vuoden 2000 albumi brittiläiseltä Steps-popyhtyeeltä
*''Buzz'' (Guardianin album), vuoden 1995 albumi kristilliseltä Guardian-rockyhtyeeltä.
*Buzz (yhtye), korealainen pop/punk/balladi-yhtye 
*Da Buzz, ruotsalainen popmusiikki-yhtye
*Buzz (Keller Williamsin albumi), a vuoden 1996 albumi Keller Williamsilta
*Yonen Buzz, sarjakuva
Britney (albumi)

**Britney** on yhdysvaltalaisen poplaulajan Britney Spearsin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. marraskuuta 2001. Albumin ensimmäinen single oli ”I’m a Slave 4 U”. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 768&nbsp;500 kappaletta ja on myynyt maailmanlaajuisesti yhdeksän miljoonaa kappaletta. Yhdysvalloissa *Britney* on myynyt 4&nbsp;927&nbsp;000 kappaletta. Levyltä löytyy Joan Jett -cover ”I Love Rock ’n’ Roll”.

## Kappaleet
Sanctuary Records

**Sanctuary Records** on vuonna 1976 Rod Smallwoodin perustama brittiläinen levy-yhtiö, joka on nykyisin osa Universalia. Yhtiö on suurin brittiläinen levy-yhtiö ja se on julkaissut useiden tunnettujen artistien levyjä, kuten muun muassa Guns N' Rosesin, Hanoi Rocksin, Kissin, Europen, Venomin, Lordin, Iron Maidenin ja Black Sabbathin. Nimi tulee Iron Maidenin kappaleesta ”Sanctuary”.

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivusto
Musta rakkaus

**Musta rakkaus** on Väinö Linnan vuonna 1948 ilmestynyt toinen romaani.

Linnan kustantaja piti *Mustaa rakkautta* menestyksenä ja vakuuttui sen myötä Linnan kirjoittajankyvyistä. Teos menestyi myös taloudellisesti Linnan esikoisromaania *[[Päämäärä]]ä* paremmin. Arvosteluissa kiitettiin ihmisten ja ympäristön kuvausta, mutta kiinnitettiin huomiota siihen, ettei romaani yltänyt yhteiskunnallisesti sille tasolle, jolle kirjoittaja vaikutti kykenevän. Murteen käyttöä dialogissa kritisoitiin, mutta tästä huolimatta teos oli V. A. Koskenniemen mukaan ”enemmän kuin lupaus” siitä, mihin kirjoittaja olisi yltävä.

Samoin kuin *Päämäärän*, myös *Mustan rakkauden* tapahtumaympäristö on Tampereen Amurissa sijaitseva Puuvillatehtaankatu, jonka varrella Linna tuolloin asui. Vuonna 1947 Linna oli liittynyt Tampereen kaupunginkirjaston johtajan Mikko Mäkelän ympärille muodostuneeseen niin kutsuttuun Mäkelän piiriin. Ennen romaanin käsikirjoituksen lähettämistä kustantajalle Linna ei kuitenkaan antanut sitä kenenkään muun luettavaksi. *Mustan rakkauden* ilmestyttyä joulumarkkinoille 1948 Lauri Viita haukkui sen Linnalle ”aivan pataluhaksi”. Professori Pertti Virtarannan haastattelussa 25 vuotta myöhemmin Linna piti *Mustaa rakkautta* epäaitona, koska hänen mielestään sen henkilöille oli annettu inhimillistä sävyä, mutta ”mitään todellista, konkreettista ihmistä ei ole”.   

Edvin Laine on ohjannut romaanista elokuvasovituksen *[[Musta rakkaus (elokuva)|Musta rakkaus]]*, joka sai ensi-iltansa vuonna 1957.

## Juoni

*Musta rakkaus* rakentuu mustasukkaisuuden teeman ympärille. Romaanin päähenkilö on varaton opiskelija Pauli Haantie, joka rakastuu Marjatta Salmelan kanssa ja päättää lopuksi kihlata tämän.

Linna käyttää yhtenä romaanin hahmoista jo esikoisessaan *Päämäärässä* esittelemäänsä Unto Eskolaa. Eskola synnyttää romaanissa keskeisen jännitteen vietettyään tanssiaisten jälkeen yön Marjatan kanssa. Vaikka tämä tapahtui ennen Paulin ja Marjatan tapaamista, tieto tapauksesta syöksee Paulin mustasukkaisuuden kierteeseen.

Vainoharhaiselle Paulille tieto rakastetun ”petoksesta” on liian vaikea kestettäväksi, joten hän purkaa kihlauksen ja poistuu tämän luota raivoissaan. Pauli ei tapaa Marjattaa enää koskaan, sillä pian tämän jälkeen Marjatta sairastuu keuhkokuumeeseen josta ei parane, koska on menettänyt elämänhalunsa; Marjatta kuolee sairauden riuduttamana. Samaan aikaan Pauli uppoaa yhä syvemmälle mustasukkaisuuteensa. Hän selvittää Unton osoitteen ja astelee kutsumatta sisään selvittääkseen välinsä tämän kanssa. Riita muuttuu nopeasti käsirysyksi, jonka päätteeksi Pauli lyö Unton hengiltä. Teostaan kauhistunut Pauli palaa Marjatan luokse, mutta tämä on kuollut vain tuntia aikaisemmin. Pauli ei kestä tekojensa seurauksia, ja tekee itsemurhan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Teoksen tiedot helmet-palvelussa
International Tennis Hall of Fame

**International Tennis Hall of Fame** on yhdysvaltalainen, yleishyödyllinen tenniksen kunniagalleria ja museo Newport Casinon yhteydessä Rhode Islandilla.

## Historia
Tennis Hall of Famen perusti 1954 James Van Alen. Vielä samana vuonna Yhdysvaltain tennisliitto virallisti sen, ja Kansainvälinen tennisliitto seurasi esimerkkiä vuonna 1986. Ensimmäiset henkilövalinnat International Tennis Hall of Fameen tehtiin vuonna 1955, ja tähän mennessä jäseniksi on otettu 252 tennissuuruutta 23 maasta.

## International Tennis Hall of Fameen valitut pelaajat

## Aiheesta muualla
* International Tennis Hall of Famen viralliset sivut
* 11 Intriguing Items at the International Tennis Hall of Fame -artikkeli 
* International Tennis Hall of Fame -artikkeli
Oswaldo Guayasamin

**Oswaldo Guayasamín** (6. heinäkuuta 1919 Quito, Ecuador – 10. maaliskuuta 1999 Baltimore, Yhdysvallat) oli ecuadorilainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän syntyi intiaani-isän ja mestitsiäidin perheeseen. Hänen tapansa käsitellä inhimillistä ja sosiaalista eriarvoisuutta eteläamerikkalaisessa katsannossa sai kansainvälistä tunnustusta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Oswaldo Guayasaminin sivut
Alte Brücke

**Alte Brücke** (), virallisemmalta nimeltään **Karl-Theodor-Brücke** (), on holvisilta Heidelbergin kaupungissa, Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa. Silta rakennettiin vuosina 1786–1788. Sen rakennutti vaaliruhtinas Carl Theodor, jonka mukaan se on myös nimetty. Silta korvasi vuonna 1784 tuhoutuneen puusillan, jolla oli puolestaan ollut jo monta edeltäjää. Varhaisin maininta sillasta samaisella paikalla on vuodelta 1284.

Vuoden 1945 maaliskuun 29. päivänä toisessa maailmansodassa saksalaiset sotilaat räjäyttivät Alte Brücken ja muut Neckarin sillat Heidelbergissä kulkukelvottomiksi. Lahjoitusten turvin Alte Brücken uudelleenrakennustyöt käynnistettiin 14. maaliskuuta vuonna 1946. Se vihittiin uudestaan käyttöön 26. heinäkuuta vuonna 1947.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Päämäärä

**Päämäärä** on Väinö Linnan esikoisromaani, joka ilmestyi vuonna 1947.

## Juoni

*Päämäärä* kertoo nuoresta päivätyöläisestä eli päiväläisestä, Valte Mäkisestä, jonka tavoitteena on tulla kirjailijaksi. Romaanin alussa 22-vuotias Valte kokee jäävänsä vähätapahtumaisen päivätyöläiselämänsä ja elinympäristönsä vangiksi ja pyrkii irtautumaan siitä muuttamalla kaupunkiin tehdastyöläiseksi. Valte Mäkinen on paljossa Väinö Linnan omakuva. 

Ulkoisilta tapahtumiltaan niukka romaani kuvaa päähenkilönsä taistelua oman päämääränsä saavuttamiseksi pienessä lähiyhteisössään, yhteiskeittiöllisessä asunnossa, jonka muita asukkaita ovat pariskunta Pransu ja Hilma Lehtonen sekä neuroottinen vanhapiika Tuovi Purhonen. He, samoin kuin naapuri Unto Eskola, ovat päähenkilölle elävä muistutus kaikesta siitä, mitä vastaan hän omassa elämässään kapinoi: heidän elämänsä on henkisesti tyhjää perustarpeiden tyydyttämistä.

Väinö Linna sijoitti *Päämäärän* tapahtumat Tampereen Amuriin Puuvillatehtaankadulle, jonka varrella hän tuolloin asui. Professori Pertti Virtarannan vuonna 1973 tekemässä haastattelussa Linna luonnehti esikoisromaaniaan aluksi ”sekavan ja hämmentyneen mielen tuotteeksi”. Kukaan toinen ei ollut lukenut *Päämäärän* käsikirjoitusta ennen kuin Linna lähetti sen WSOY:lle helmikuun alussa 1947. Kun kustantaja ilmoitti hyväksyneensä käsikirjoituksen, Linna totesi, että ”olkoon sen vastaanotto mikä tahansa, niin tietty kynnys on nyt ylitetty ja pää on avoin”. *Päämäärä* ilmestyi kirjakauppoihin toukokuussa 1947 kevään varsinaisen kirjasesongin ollessa jo ohi. Romaani sai pääasiassa myönteiset arvostelut; muun muassa Vapaan Sanan kriitikko Maija Savutie tunnisti Linnassa heti yhteiskunnallisen kirjailijan. Teosta myytiin vuoden 1947 aikana liki 1&nbsp;500 kappaletta, mikä oli tuolloin hieman keskimääräistä parempi luku. Väinö Linna kertoi itse myöhemmin, että hänen äitinsä oli ollut *Päämäärästä* erittäin pahastunut, koska Linna oli kuvannut siinä kotinsa ”niin kurjaksi”. *Päämäärän* ilmestymisen aikoihin Linna liittyi Tampereen kaupunginkirjaston johtajan Mikko Mäkelän ympärille muodostuneeseen kirjailijapiiriin, joka ristittiin julkisuudessa myöhemmin Mäkelän piiriksi.

## Lähteet
Yhdystie 8520

**Yhdystie 8520** eli **Oijärventie** on Iin kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla kulkeva itä-länsisuuntainen yhdystie. Tie alkaa Kuivaniemen taajamasta, johtaa koilliseen seuraillen Kuivajoen etelärantaa ja Oijärven pohjoisrantaa ja päättyy seututielle 849 Oijärven kylässä.
Kuuauto

**Lunar Rover** ( (LRV)) eli kuuauto on sähkökäyttöinen Kuuhun suunniteltu ajoneuvo, jota käytettiin kolmella Apollo-lennolla: Apollo 15, Apollo 16 ja Apollo 17. Ajoneuvon tarkoitus oli laajentaa astronauttien tutkimusaluetta laskeutumispaikan ympärillä.

Lunar Roveria ohjanneet henkilöt:
*Apollo 15:
**David Scott & Jim Irwin
*Apollo 16:
**John Young & Charles Duke
*Apollo 17:
**Eugene Cernan & Harrison Schmitt

Pisin yhtäjaksoinen ajo oli Apollo 17 -lennolla ajettu noin 20&nbsp;kilometriä, ja se vei kyydissä olleet astronautit 7,5 kilometrin päähän laskeutumispaikasta.

## Aiheesta muualla

*LRV:n käyttöohjekirja  (en)
*Encyclopedia Astronautica (en)
*NASA-NSSDC: Apollo LRV  (en)
*http://tools.wikimedia.de/~gmaxwell/jorbis/JOrbisPlayer.php?path=Ap16+rover.ogg  (ogg tiedosto, joka avautuu selaimeen Wiki media playerillä)
Luonnotar (sinfoninen runo)

***Luonnotar*** op. 70 on Jean Sibeliuksen sopraanolle ja orkesterille säveltämä sinfoninen runo. Teos syntyi vuonna 1913 laulajatar Aino Acktén aloitteesta, ja teos on omistettu hänelle.

*Luonnotar* ammensi aiheensa *[[Kalevala]]n* luomiskertomuksesta, maan synnystä. Sotka munii munan veteen Luonnottaren polvelle, muna putoaa ja särkyy, ja sen kappaleista syntyvät taivas, kuu ja tähdet. Kyseessä ei ole varsinainen orkesterilaulu vaan vaativan ja kunnianhimoisen lauluosuuden takia enemmänkin "konsertto" sopraanolle ja orkesterille. Myös orkesterin osuus *Kalevalan* tekstin musiikillisessa tulkinnassa on erittäin keskeinen. Sävellystä on kuitenkin vaikea lokeroida oikeastaan mihinkään kategoriaan. 

*Luonnottaren* tunnelmat vaihtelevat pelkistetystä arkaaisuudesta 1900-luvun alun säveltaiteen moderneihin tyylikeinoihin ja hurmokseen. Kokonaisuudessaan sävellykselle on luonteenomaista panteistinen sävy. 

Lauluosuuden suuren haastavuuden vuoksi *Luonnotarta* esitetään verrattain harvoin. Suomen kielen vaikeuden takia teos ei ole myöskään vakiintunut maailmanlaajuiseen ohjelmistoon, toisin kuin Sibeliuksen monet muut merkkiteokset. Siitä on kuitenkin olemassa useita onnistuneita levytyksiä. 

Musiikintutkijoiden piirissä *Luonnotarta* pidetään yhtenä Sibeliuksen onnistuneimmista saavutuksista. Varsinkin teoksen orkestraatiota on kiitelty. Sibelius onnistuu melko niukoista keinovalikoimista huolimatta loihtimaan kiehtovia sointitehoja, jotka tulkitsevat osuvasti *Kalevalan* runon tunnelmia. Esimerkiksi ”suuri tuulenpuuska” saa kuvauksensa patarumpujen levottomista tremoloista ja kahden harpun glissandoista. Sävellyksestä löytyy myös piirteitä, jotka tuntuvat jälkikäteen ajatellen suorastaan huomiota herättävän moderneilta. Tällaiseksi voi laskea muun muassa pikkolohuilun ja bassoklarinetin neljän oktaavin etäisyydellä soittamat kirpeät unisonokulut, jollaisista tuli vuosikymmeniä myöhemmin yksi Dmitri Šostakovitšin tavaramerkeistä. Moderneihin piirteisiin kuuluvat myös esimerkiksi jossain määrin dissonoivat sävellajisuhteet, kuten tritonuksen käyttö (tässä tapauksessa muun muassa fis-mollin ja C-duurin vastakkainasettelu). Teos huipentuu vangitsevaan hiljaiseen päätökseen: jaettujen viulujen soittamiin korkeisiin Fis-duuri-soinnun säveliin ja sopraanon viimeisiin sanoihin: ”Ne tähiksi taivaalle...”
Fredrik Rehnström

**Fredrik Rehnström** (10. huhtikuuta 1819 Mäntyharju – 24. huhtikuuta 1857 Pietari) oli suomalainen valokuvaaja.

Rehnström oli ensimmäinen suomalaissyntyinen ammattivalokuvaaja Suomessa. Hänen uransa aktiivisin kausi sijoittui vuosiin 1844–1851. Koulutukseltaan hän oli kirjansitoja ja ammattinimikkeeltä kirjansitojamestari. Hän asui pääsääntöisesti Pietarissa, mutta harjoitti ammattiaan kiertelevänä valokuvaajana. Hän on ottanut muun muassa dagerrotyyppejä, eli pieniä koruihin sopivia kuvia sekä seinälle ripustettavia isompia muotokuvia. Näistä kuvista kuuluisimpia on dagerrotyyppi J. V. Snellmanista. Tämän lisäksi hän on ottanut valokuvia kuuluisista rakennuksista niin Helsingissä, Turussa kuin Tampereella ja Viipurissa. Rehnström oli huokeutensa ja ammattitaitonsa vuoksi suosittu valokuvaaja.

## Lähteet
*Valokuvaajat 1839- Suomen valokuvataiteen museo, arkistokopio Internet Archivessa

### Viitteet
Sinfonia nro 1 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 1** e-molli op. 39 valmistui vuonna 1899 ja sai ensiesityksensä 26. huhtikuuta 1899 Sibeliuksen itsensä johdolla ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius ei ollut tyytyväinen teokseensa vaan muokkasi uuden version keväällä ja kesällä 1900. Uusi versio ensiesitettiin Robert Kajanuksen johdolla 1. heinäkuuta samana vuonna.

Sinfoniassa on kuultavissa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Borodinin vaikutteita. Teosta kuitenkin hallitsee Sibeliuksen itsenäinen tyyli: esimerkiksi Borodinin musiikkiin Sibelius tutustui vasta joitakin vuosia sinfonian valmistumisen jälkeen. Hän alkoi säveltää teosta Berliinissä vuonna 1898 ja saattoi teoksen päätökseen keväällä 1899. 

Sinfonia poikkeaa jo pelkästään soitinnusratkaisuissaan totunnaisesta sinfoniaperinteestä. Esimerkiksi ensimmäinen osa alkaa patarummun hiljaisella tremololla, jota vasten piirtyy sooloklarinetin melankolinen laulu. Johdannon jälkeinen viulujen soittama pääteema on vauhdikkaampi ja intohimoisempi. Toinen osa (Andante) on kuin hellä serenadi dramaattisen teoksen keskellä. Scherzo-osa alkaa jousien pizzicatosäestyksellä, kimmoisan ja ytimekkään teeman esittelee patarummut. Scherzon triotaite on puhaltimien hallitsema luonnonidylli, jossa on kuultavissa kenties Anton Brucknerin vaikutus. Finaali alkaa ensimmäisen osan klarinettiaiheella, tällä kertaa suuremmalle orkesterille siirrettynä ja kohtalokkaammaksi muunnettuna. Osa on Sibeliuksen kenties pateettisinta musiikkia. Sibelius ei sorru tälläkään kertaa romanttisen sinfoniakirjallisuuden maneereihin: alun klarinettiteemasta ei muokata voitokasta loppuhuipennusta esimerkiksi Tšaikovskin tyyliin. Sibeliuksen 1. sinfonia päättyy kuohuviin sointuihin ja jousien alistuneisiin pizzicatoihin.

Vuonna 1902 Helsingfors Nya Musikhandel (Fazer & Westerlund) julkaisi sinfonian partituurin ja orkesteriäänilehdet. Saksalainen kustantaja Breitkopf & Härtel vastasi nuottiaineiston valmistamisesta.

## Teoksen osat

#Andante, ma non troppo - Allegro energico.
#Andante (ma non troppo lento).
#Scherzo: Allegro.
#Finale: Andante - Allegro molto - Andante assai - Allegro molto come prima - Andante.

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla

*Sinfonia I op. 39  Helsingin Suomalaisen Klubin julkaisemalla sivustolla
Sinfonia nro 2 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 2** D-duuri op. 43 on vuonna 1902 valmistunut orkesterisävellys. Teoksen kantaesitys oli 8. maaliskuuta 1902 Sibeliuksen itsensä johtamana ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius teki sinfoniaan joitain tarkistuksia, ja uusi versio esitettiin ensimmäisen kerran Tukholmassa Armas Järnefeltin johdolla 10. marraskuuta vuonna 1903.

Toinen sinfonia on Sibeliuksen sinfonioista soitetuin ja levytetyin. Teokseen ovat jättäneet jälkensä Sibeliuksen Italian-matkat 1901. Sinfonian kantaesitys oli todellinen riemuvoitto, sillä teoksen valoisa luonnonläheisyys ja suurieleinen paatos tehosivat helmikuun manifestin järkyttämään kansakuntaan. Kapellimestari Robert Kajanus esitti sinfonialle jopa summittaisen isänmaallisen ohjelman, mutta Sibelius sanoutui jyrkästi irti kaikista sinfonioihinsa liitetyistä ulkomusiikillisista tulkinnoista. Isänmaallisista ja subjektiivisista tuntemuksista huolimatta toisessa sinfoniassa Sibeliuksen tuleva klassinen suuntaus on jo selvästi idullaan.

Toinen sinfonia on omistettu Sibeliuksen ystävälle Axel Carpelanille.

## Teoksen osat
#Allegretto – Poco allegro – Tranquillo, ma poco a poco ravvivando il tempo all'allegro – Poco largamente – Tempo I – Poco allegro
#Tempo andante, ma rubato – Poco allegro – Molto largamente – Andante sostenuto – Andante con moto ed energico – Allegro – Poco largamente – Molto largamente – Andante sostenuto – Andante con moto ed energico – Andante – Pesante
#Vivacissimo – Lento e soave – Tempo primo – Lento e soave – (attacca)
#Finale: Allegro moderato – Moderato assai – Meno moderato e poco a poco ravvivando il tempo – Tempo I – Largamente e pesante – Poco largamente – Molto largamente.

Ensimmäisessä osassa (Allegretto) pastoraalisen lempeät ja näitä intohimoisemmat jaksot vuorottelevat. Toinen osa on synkeä ja fantasiamainen sävelkuvaus, joka Sibeliuksen mielessä assosioitui maailmankirjallisuuteen, Don Juanin ja Kivisen vieraan kohtaamiseen. Fis-duuri-taitteessa esiintyy kuuluisa *Christus*-aihe. Scherzo-osa (Vivacissimo) alkaa beethovenmaisen energisenä allegromusiikkina. Hitaassa Ges-duuri-triossa kuullaan oboen soittama sulokas ja pitkälinjainen melodia, joka alkaa peräti yhdeksän kertaa toistuvalla b-sävelellä. Scherzo on yksi Sibeliuksen tuotannon vitaalisimmista saavutuksista. Mahdikas finaali huipentuu pääaiheen riemuitsevaan julistukseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sinfonia II op. 43  Helsingin Suomalaisen Klubin sivustolla.
Sinfonia nro 3 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 3** C-duuri op. 52 on vuonna 1907 valmistunut teos sinfoniaorkesterille. Sinfoniassa Sibelius luopui romanttisesta ilmaisusta, ilmaisu sai tiiviimmät mittasuhteet sinfoniankin ollessa kolmiosainen. Teemat ja orkestraatio ovat kauttaaltaan klassisen selväpiirteisiä. Kolmannessa sinfoniassa Sibelius vapautui ensimmäistä kertaa perinteisten muotojen rajoitteista. Sinfoniaa on usein luonnehdittu pastoraaliseksi, mutta teoksessa on runsaasti myös rytmikästä, jopa tanssillista musiikkia. Esimerkiksi ensiosan sivuteeman kertauksessa Sibelius käyttää puhaltimia tehostamaan rytmiä tavalla, joka on tuonut joillekin kriitikoille mieleen jopa Igor Stravinskyn. Teoksen kantaesitys oli 25. syyskuuta 1907; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Ensimmäisen levytyksen sinfoniasta tekivät Robert Kajanus ja Lontoon sinfoniaorkesteri vuonna 1934.

## Teoksen osat

#Allegro moderato - Poco pesante - Tranquillo - Un pochettino largamente
#Andantino con moto, quasi allegretto - Tranquillo - Tempo I - Un pochettino con moto - Tempo I - Andante
#Moderato - Allegro ma non tanto - Più allegro - Allegro - Meno allegro - Più allegro - Poco a poco meno allegro - Allegro non tanto - Poco a poco più moderato - Poco a poco ravvivando all'Allegro - Tranquillo - A tempo - Tranquillo - A tempo - Allargando - A tempo, con energia - Sempre energico - Più energico - Allargando largamente

Ensimmäisen osan alussa soi sellojen ja kontrabassojen reipas, marssimainen teema. Viulujen ja puhaltimien mukaantulo virittää luonnonläheisen tunnelman. Myöhemmin osassa kuullaan kirkkomusiikin mieleentuovia lyydisiä sävyjä. Hidas osa kulkee pääsävellajista kaukaisessa gis-mollissa. Se on hienostunein värivivahtein toteutettu suvanto ennen finaalin toimintaa. Kolmas osa on tavallaan scherzon ja finaalin yhdistelmä. Keskivaiheilla on neljänteen sinfoniaan viittaavaa kromaattista häilyvyyttä. Loppua kohti tunnelma kirkastuu ja sinfonia päättyy vastustamattoman määrätietoiseen C-duuri-loppunousuun.
Sinfonia nro 4 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 4** a-molli op. 63 on vuonna 1911 valmistunut neliosainen sinfonia. Neljäs sinfonia on Sibeliuksen tuotannon merkittävimpiä teoksia. Sinfonia sisältää paljon ekspressiivisiä elementtejä, ja sen onkin katsottu olevan Sibeliuksen henkilökohtaisin sinfonia. Sibelius itsekin nimitti sävellystään ”psykologiseksi sinfoniaksi”. Erik Tawaststjernan mukaan sinfoniaan vaikuttivat aikakauden syvyyspsykologiset virtaukset, ja hän luonnehtii neljättä sinfoniaa ”erääksi psykoanalyyttisen aikakauden merkittävimmistä dokumenteista”. Kuuluisaksi on tullut myös Elmer Diktoniuksen antama lisänimi ”pettuleipäsinfonia”.

Teos sijoittuu aikakaudelle, jolloin Sibelius oli kurkunpäänleikkauksen vuoksi pidättäytynyt suurilta intohimoiltaan sikareilta ja alkoholilta kahdeksaksi vuodeksi (1908–1916). Kauden teokset ovatkin suurelta osin tummanpuhuvia. Neljännen sinfonian syntyyn on saattanut vaikuttaa myös Kolille vuonna 1909 tehty matka, vaikka kantaesityksen musiikkiarvostelija ”Bis” Wasenius sai Sibeliuksen närkästymään Waseniuksen tehtyä Kolista sinfonian ohjelmallisen sisällön. Sinfonian kantaesitys oli Helsingissä 3. huhtikuuta 1911; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Kantaesityksessä teos sai hämmentyneen vastaanoton. Ensimmäisen levytyksen tekivät Leopold Stokowski ja Philadelphian orkesteri vuonna 1932.

## Teoksen osat
# Tempo molto moderato, quasi adagio – Adagio – Tempo I – Adagio – Tempo I
# Allegro molto vivace – Tranquillo – Doppio più lento
# Il tempo largo
# Allegro

Häilyvä tunnelma virittyy heti tritonus-intervallin leimaamissa ensimmäisissä tahdeissa. Vasta sellon mietteliäs soolo vakiinnuttaa tonaliteetin a-molliin. F-duurissa alkava scherzo-osa käynnistyy oboen leikkisällä teemalla. Myöhemmin musiikki muuttuu dissonoivaksi ja ristiriitaiseksi. Kolmas osa (Il tempo largo) on Sibeliuksen ehkä vaikuttavin hidas sinfoniaosa. Musiikki kasvaa aforistisista aiheista tuskaisiin huipennuksiin intensiteetin noustessa kerta kerralta. Finaali alkaa leikkisästi toisen osan mieleen tuoden. Musiikki kuitenkin kehittyy eri sävellajien väliseksi kamppailuksi ja sisältää materiaalia keskeneräisestä orkesterilaulusta *Korppi* (Edgar Allan Poe). Kooda henkii vahvaa kuolemanläheisyyttä. Sinfonia päättyy jousien raskaisiin a-molli-sointuihin.

## Lähteet
Piperidiini

**Piperidiini** on sekundäärinen amiini ja heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C5H11N ja rakennekaava CH2(CH2)4NH. Siitä käytetään myös nimiä *heksahydropyridiini*, *atsasykloheksaani* ja *pentametyleeni-imiini*. Piperidiinin rakenne on analoginen sykloheksaanin kanssa.

Piperidiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan helposti syttyvää, väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Piperidiinin moolimassa on 85,2 g/mol, sulamispiste −7 °C, kiehumispiste 106 °C, tiheys 0,86 g/cm3, leimahduspiste 16 °C (c.c.) ja CAS-numero 110-89-4. Piperidiini sekoittuu veteen.

Piperidiini hajoaa palaessaan ja muodostaa myrkyllisiä typen oksideja sekä reagoi kiivaasti hapettimien kanssa.

Piperidiinia esiintyy kasveissa kuten esimerkiksi mustapippurissa (*Piper nigrum*).

## Valmistus ja käyttö
Piperidiinia voidaan valmistaa pyridiinin ja natriumin välisellä reaktiolla etanoliliuoksessa. Teollisesti sitä valmistetaan kuitenkin pelkistämällä pyridiiniä käyttäen katalyyttinä nikkelin ja alumiinioksidin seosta. Muita valmistusmenetelmiä ovat tetrahydrofurfuryylialkoholin ja ammoniakin välinen reaktio pelkistimen läsnä ollessa, ja 1,5-pentaanidiolin ammonolyysi. Piperidiiniä käytetään liuottimena, ligandina metallikomplekseissa sekä valmistettaessa monia kemikaaleja, kuten kumin vulkanoinninkiihdyttimenä käytettävää tiuraamidisulfidia ja lääkeaineita kuten minoksidiilia. Piperidiini on myös hyvä Knoevenagel-kondensaatioiden ja aldolikondensaatioiden katalyytti.

## Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikaisessakin altistumisessa piperidiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä.

## Katso myös
*Pyridiini (C5H5N) 
*Piperatsiini (C4H10N2).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*Liber Herbarum II: Luettelo piperidiinia sisältävistä kasveista 
*PubChem: Piperidine 
*KEGG: Piperidine 
*ChemBlink: Piperidine
Sinfonia nro 7 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 7** C-duuri op. 105 valmistui vuonna 1924. Se on Sibeliuksen viimeinen julkaistu sinfonia. Sinfonian tyyli on aikaisempaa absoluuttisempaa. Se on muotorakenteeltaan erikoinen, yksiosainen teos. Sibelius nimesi sen aluksi *Fantasia sinfonicaksi* mutta myöhemmin vakuuttui teoksen sinfonisista elementeistä ja antoi sille järjestysnumeron VII. Sinfonia on herättänyt mielenkiintoa, koska siinä temaattisen ja orkestraation rajat ovat usein häilyviä. Teos on Sibeliukselle tyypillinen siinä suhteessa, ettei siinä ole ulkoisesti mitään vallankumouksellista, mutta analyysi löytää siitä toinen toistaan taidokkaampia polyfonisia ja muodollisia ratkaisuja, jotka epäsovinnaisimmillaan osoittautuvat suorastaan radikaaleiksi. Seitsemäs sinfonia sisältää monia Sibeliuksen hienoimmista sävelaiheista: alun ylöspäin kurottautuva asteikkokulku, sellojen ja alttoviulujen lavea koraalimainen melodia sekä adagio-taitteen majesteettinen pasuunateema. Partituurin nostalgisella päätössivulla kuullaan mukailtu sointukulku *Valse tristestä* ja vähäeleisen voitokas kirkastuminen C-duuriin. Sibeliuksen seitsemäs sinfonia on samanaikaisesti haikea katsaus nuoruuteen ja kypsän iän suvereeni taidonnäyte. Sinfonian kantaesitys oli 24. maaliskuuta 1924 Tukholmassa.

## Katso myös
*Luettelo Sibeliuksen sinfonian nro 7 levytyksistä

## Aiheesta muualla
* Jean Sibeliuksen seitsemäs sinfonia ilmestyi kriittisenä laitoksena
Vuorten-Vuoren linjavaihde

**Vuorten-Vuoren linjavaihde** () oli linjavaihde Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi noin 12 kilometriä etelään Haapajärven rautatieasemalta ja noin 200 kilometriä pohjoiseen Jyväskylän rautatieasemalta.

Linjavaihde rakennettiin vuonna 1971, ja se käsitti ainoastaan etelästä Puolustusvoimien Räjähdekeskuksen Haapajärven Varikolle johtavan sivuraiteen erkanemisvaihteen sekä turvavaihteen ilman opastimia tai sähköistä liikenteenohjauslaitteistoa. Alun perin Vuorten-Vuori oli Kumisevan alainen vaihde, mutta se erotettiin myöhemmin omaksi liikennepaikakseen.

Vaihde purettiin syksyllä 2013 ja lakkautettiin saman vuoden joulukuussa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kuvia Vuorten-Vuoresta vaunut.org -sivustolla
Korseletti

**Korseletti** on korsetin ja rintaliivien yhdistelmä. Korseletti tukee sekä rintaa että lantiota.

Korseleteissa voi olla muoviluut, jotka saattavat myös taipua käytössä, mutta niitä valmistetaan myös joustavasta materiaalista, joka pitää vartalon kuosissa. Korseletteja valmistetaan nykyisin myös muuhun kuin alusvaatekäyttöön.

## Lähteet
Maailmanrakennus

**Maailmanrakennus** () on tieteis- tai fantasiakirjallisuudessa tai tietokonepelissä tekovaiheessa tehty peliympäristön rakennus, jossa luodaan kuvitteellisia maita, kaupunkeja, kieliä ja niin edelleen.
Peliympäristö saattaa käsittää tähtienvälisen avaruuden, jossa on tähtiä, joiden ympärillä on planeettoja.

Scifi- tai fantasiapelissä rakennetaan tietyn tyyppinen planeetta, jolle laaditaan kuvitteellinen kartta, ekosysteemi, historia ja niin edelleen. Usein peleissä on maagisia aineksia "kovien" tieteellisten ainesten lisäksi. Maailmanrakennuksessa voidaan käyttää tieteellistä tietoa planeettojen ominaisuuksista. Yhtä hyvin kuvitteellinen maailma voi olla Maa tulevaisuudessa tai menneisyydessä. Voidaan myös luoda rinnakkainen historia ja toinen mahdollinen nykyisyys.

## Aurinkokunnan luontijärjestelmät
Scifi-pelissä aurinkokunta voidaan luoda esimerkiksi WinStarGen-nimisellä ohjelmalla, joka perustuu Dolen kasautumismalliin. Se on nykytieteen tietojen mukaan jossain määrin vanhentunut, sillä ei voi luoda kuumia jupitereita tai soikeita jupitereita.
Silti aurinkokunnan luontiohjelma antaa auttavan alkusysäyksen todellisen oloisen pelin kehitykseen.

## Kartan piirtojärjestelmät
Yksinkertaisissa planeettojen karttojen piirto-ohjelmissa luodaan  yksinkertaisella fraktaali-algoritmilla planeetan korkeusjakautuma. Nykyään näkee verkossa toteutuksia, joissa jäljitellään mannerlaattojen liikettä.

## Katso myös

*Keinotekoinen maailma
*Planeettaluokitus

## Aiheesta muualla
* Holly Lisle talks about Worldbuilding 
* A guide to realistic fantasy
* Computer assisted map drawing
* Basilicus: Free Content World Building resource 
* OmniverseZero Forums: A Growing Internet World Building Community
Sinfonia nro 5 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 5** Es-duuri op. 82 on vuonna 1919 valmistunut kolmiosainen teos sinfoniaorkesterille. Sinfonia on yleisilmeeltään valoisa ja luonnonläheinen ja siten täydellinen vastakohta Sibeliuksen neljännen sinfonian introverttisuudelle. Säveltäjä kirjoitti luomistyön aikana päiväkirjaansa:
”Ikään kuin Isä Jumala olisi viskannut mosaiikinpalasia taivaan permannosta ja pyytänyt minua selvittämään, millainen kuvio on ollut.”
Sibeliuksen itsekritiikki alkoi kuitenkin kasvaa, ja teoksen luomisprosessi oli tuskallinen. Säveltäjä laati teoksesta kolme eri versiota. Ensimmäinen versio valmistui vuonna 1915. Sibelius johti version kantaesityksen 50-vuotisjuhlillaan 8. joulukuuta. Toinen versio valmistui vuonna 1916. Sibelius johti lopullisen version kantaesityksen 24. marraskuuta 1919. Ensimmäisen levytyksen sinfoniasta tekivät Robert Kajanus ja Lontoon sinfoniaorkesteri vuonna 1932. Helsingin kaupunginorkesteri soitti teosta Helsingissä Sibeliuksen kuollessa. Yleisradio radioi konsertin.

Viidennen sinfonian näennäisestä tyylillisestä ongelmattomuudesta huolimatta säveltäjä ei tinkinyt epäsovinnaisuuden tarpeestaan. Ensimmäinen osa alkaa raukeana ja pastoraalisena, mutta keskivaiheilla päädytään lähes hätkähdyttävän modernilta kuulostavaan, jopa György Ligetin kenttätekniikan mieleen tuovaan taitteeseen. Viidettä sinfoniaa pidetään ainutlaatuisena muotorakenteellisista ratkaisuistaan: ensimmäinen ja nopea toinen osa ovat mestarillisesti yhteen sulautettuja. Finaalissa kuullaan yksinkertaisuudessaan nerokas käyrätorvien keinuva teema, joka huipentaa sinfonian suurenmoisella tavalla. Teoksen loppusivuilla Sibelius tarjoaa yllätyksen. Tavanomaisen koodan sijasta 5. sinfonia päättyy täyden sinfoniaorkesterin kuuteen painokkaaseen, tauoilla erotettuun sointuun, jotka kaikuvat kuin avaruuden keskeltä.

## Teoksen osat
#Tempo molto moderato – Un pochettino allargando al largamente – Poco a poco meno moderato – Allegro moderato *(ma poco a poco stretto)* – Presto – Più presto
#Andante mosso, quasi allegretto – Poco tranquillo – A tempo – Poco a poco stretto – Allargando al tempo tranquillo – Tranquillo – Poco a poco a tempo – Poco a poco stretto – Ritenuto al tempo I – Poco largamente – Tempo I
#Allegro molto – Poco a poco meno – A tempo – Misterioso – Un pochettino largamente – Poco più largamente – Largamente assai – Un pochettino stretto

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
*
Sinfonia nro 6 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 6** op. 104 valmistui vuonna 1923. Sen kantaesitys oli Sibeliuksen johtamana 19. helmikuuta 1923. Sinfoniassa on hyvin herkkiä ja kuulaita sävyjä, ja siinä on useasti kuultu Palestrina-vaikutteita. Teosta hallitsee doorinen sävy. Myös kuudennessa sinfoniassa esiintyy omintakeisia muotoratkaisuja: esimerkiksi scherzo-osassa ei kuulla lajiperinteelle tyypillistä triotaitetta. Scherzon laukkaavaa pääteemaa käytetään epätavallisesti sekä hallitsevana pääaiheena että säestyskuviona. Osalle on tyypillistä hienostunut ja taidokas polyfonia, muun muassa kaanontekniikka. Finaali kulminoituu sinfonian ainoaan todella dramaattiseen huipennukseen, jota Sibelius tehostaa tyylilleen uskollisena kromaattisella asteikolla. Huipennuksen jälkeen tunnelma seestyy, ja sinfonian loppu on täynnä jousien hallitsemaa pehmeää hohdetta. Tavanomaisen d-molli-päätöksen sijaan Sibelius lopettaa sinfonian viulujen korkeaan, arvoitukselliseen d-säveleen.

Sinfonia on omistettu Wilhelm Stenhammarille.

## Kirjallisuutta
* 
*
Nightfall

**Nightfall** on doom metal -yhtye Candlemassin vuonna 1987 julkaistu toinen albumi. Se on yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto, jolla on mukana laulaja Messiah Marcolin. Albumin kansikuva on Old Age-niminen teos Thomas Colen sarjasta The Voyage of Life.

Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus on tehnyt albumilla julkaistusta ”Samarithan”-kappaleesta suomenkielisen version nimellä ”Samarialainen”.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

*Kaikki kappaleet säv. & san. Leif Edling, ellei toisin mainita

## Kokoonpano
*Leif Edling – basso, laulu
*Messiah Marcolin – laulu
*Mats Björkman – kitara
*Lars Johansson – kitara
*Jan Lindh – rummut

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Keinotekoinen maailma

**Keinotekoinen maailma** (engl. *constructed world*, *conworld* ja *sub-creation*)  on keinotekoisten maailmojen, esimerkiksi kuvitteellisten kaupunkien, maiden, kansojen ja planeettojen jne. luomista esimerkiksi elokuvia, tieteiskirjoja tai tietokonepelejä varten. Keinotekoisten maailmojen rakentelua sanotaan geofiktioksi.

Hyvä esimerkki geofiktiosta on J. R. R. Tolkienin *[[Taru sormusten herrasta]]*. Tolkienin uskonnollisen käsityksen mukaan ihmisellä ei voi olla korkeampaa tavoitetta kuin toisen maailman "alempi luominen" (*sub-creation*), joten hän itse näki Keski-Maan luomisessa häivähdyksen korkeampien voimien johdatusta.

Keinotekoinen maailma voidaan luoda siten että ensin luodaan planeetan laajat piirteet, joita tarkennetaan esimerkiksi maiden, kylien, kaupunkien tasolle mennen koko ajan yhä pienempiin yksityiskohtiin. Toisinkin päin voidaan tehdä: kuvataan vaikka planeetan jokin paikka ensin tarkasti, ja sitten ympäröivää maailmaa.

## Katso myös
*Planeettaluokitus
*Elinkelpoinen planeetta
*Maailmanrakennus

## Lähteet
Ludovico di Varthema

**Ludovico di Varthema**, myös **Barthema** tai **Vertomannus** (1470–1517), oli italialainen tutkimusmatkailija ja kirjailija. Hän on varhaisin tunnettu eurooppalainen ja ei-muslimi, joka on tehnyt vaelluksen hadžin Mekkaan, muslimien pyhään kaupunkiin.
Hän julkaisi matkastaan kirjan *l’itinerario*.

## Lähteet
Biwa (järvi)

**Biwa-järvi** () on Japanin suurin järvi, Shigan prefektuurissa Honshūn saarella. Järven pinta-ala on noin 675 neliökilometriä ja vesimäärä on noin 27,5 kuutiokilometriä. Järvi kattaa kuudesosan Shigan prefektuurin pinta-alasta. Rantaviivaa sillä on noin 235 kilometriä. Sen nimi oli aikaisemmin **Ōmi**. Muodoltaan järvi muistuttaa biwa-soitinta, jonka mukaan se on nimetty. Biwa on maailman kolmanneksi vanhin järvi.

Biwa-järvi sijaitsee lähellä Japanin entistä pääkaupunkia Kiotoa, koilliseen. Tämän takia järvi esiintyy usein japanilaisessa kirjallisuudessa.

## Käyttö
Useat pienet joet johtavat Biwa-järveen ympäröiviltä vuorilta. Järvi toimii vesisäiliönä Kioton ja Ōtsun kaupungille ja on tärkeä vedenlähde alueen tekstiiliteollisuudelle. Noin 14 miljoonaa henkilöä saa juomavetensä järvestä. Biwa-järvi on myös tärkeä elinalue yli tuhannelle eläin- ja kasvilajille.

Erityisesti Biwa-järven lounaispuolella on monta suosittua rantaa, esimerkiksi Shiga-ranta ja Omi Maiko.

## Lähteet
Westmalle (kylä)

**Westmalle** on kylä Belgiassa Antwerpin maakunnassa. Kylä kuuluu Mallen kuntaan. Kylä on kuuluisa panimostaan, jota hoitaa luostari, Neitsyt Marian pyhän sydämen luostari (), joka kuuluu sisterssiläisten sääntökuntaan. Luostarissa valmistetaan myös juustoa.

Westmallen linna on peräisin noin vuodelta 1100. Scherpenbergin tuulimylly on yhä toiminnassa, ja siihen voi käydä tutustumassa.
Korkeuskartta (tietokonegrafiikka)

**Korkeuskartta** () on tietokonegrafiikassa tiedosto, jolla kuvataan alueen korkeussuhteita. 

## Korkeuskarttojen renderoija
*Terragen 

## Luontiohjelmia

*terraineer – a small tool generating and teaching heightmap generation
*World Machine – a procedural terrain generator, which can simulate natural erosion. A free version is available with restriction only in the size of terrain generated(512*512)
*Nem's Mega 3D Terrain Generator  – A 100% free generator which gives the user the ability to move the terrain freehand rather than by changing the settings on tools.
Yrkeshögskolan Novia

**Yrkeshögskolan Novia** on Svenska yrkeshögskolanin ja Yrkeshögskolan Sydvästin yhdistymisen myötä syntynyt, 1. elokuuta 2008 toimintansa aloittanut ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu.

Noviassa on noin 5000 opiskelijaa  ja henkilöstöä 350 henkeä. Se on Suomen suurin ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu, joka tarjoaa tutkintotavoitteista nuoriso- ja aikuiskoulutusta, ylempään ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa opetusta sekä täydennyskoulutusta. Noviassa on noin 50 koulutusohjelmaa, muun muassa seuraavilla aloilla;  tekniikka, merenkulku, sosiaaliala ja terveydenhoito, talous, kulttuuri sekä luonnonvara-ala ja ympäristö. Novia toimii kuudessa eri toimipisteessä neljällä eri paikkakunnalla: Vaasassa, Raaseporin Tammisaaressa, Pietarsaaressa ja Turussa.

## Koulutustarjonta
### Ruotsinkieliset nuorten koulutusohjelmat

### Englanninkieliset nuorten koulutusohjelmat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Novia Oppilaitokset sivut
*Novium Opiskelijakunnan sivut
Isokylän rautatieasema

**Isokylän rautatieasema** () oli rautatieliikennepaikka Isokylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Laurila–Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsi Isokylän Kallaanvaarassa, noin seitsemän kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään.

Isokylän asema avattiin joulukuussa 1941 saksalais-suomalaisten joukkojen rakentamalle Kemijärven ja Sallan väliselle radalle. Saksalaiset tuhosivat sekä radan että alkuperäisen, vuonna 1943 valmistuneen seisakerakennelman perääntyessään Lapin sodassa. Uusi asemarakennus valmistui vuonna 1946 ja liikenne aloitettiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Aseman miehitys ja henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1949, mutta pysähdyksiä jatkettiin vielä myöhemmin vuosina 1961–1967.

Isokylän liikenne koostui lähinnä puutavaran kuljetuksesta. Asemalta johtaa myös noin kahden kilometrin mittainen raide vuonna 2008 lopetetulle sellutehtaalle. Tehtaan läheisyyteen on suunnitteilla uusi puunkuormausalue, jonka yhteydessä myös Kemijärveltä tuleva rata on tarkoitus sähköistää. 

Rata Isokylästä itään Kelloselälle on suljettu liikenteeltä 9. joulukuuta 2012 alkaen. Isokylän liikennepaikka lakkautettiin 3. marraskuuta 2016 alkaen puunkuormauksen siirryttyä Patokankaalle aiemmin samana vuonna. Vaihteet Isokylälle purettiin elokuussa 2016.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Vaunut.org: kuvia Isokylän asemalta
Vile

**Vile** on Cannibal Corpsen viides albumi. Metal Blade Records julkaisi albumin vuonna 1996. Sen nimi oli alun perin *Created to Kill*, ja se nauhoitettiin yhtyeen alkuperäislaulaja Chris Barnesin kanssa. Ennen kuin albumi julkaistiin, Barnes lopetti yhtyeessä, ja hänen tilalleen otettiin Monstrosityn laulaja George "Corpsegrinder" Fisher. Fisher nauhoitti uudelleen kaikki albumin lauluosuudet, ja yhtye julkaisi albumin uudella nimellä *Vile*. Kitaristi *Rob Barrett* jätti yhtyeen albumin julkaisun jälkeen, mutta teki paluun vuonna 2005.

Albumin kannessa nähtiin ensimmäistä kertaa uusi yhtyeen logo, sillä entisen logon oikeudet omisti Chris Barnes. 

*Vile* oli ensimmäinen death metal -albumi, joka pääsi Billboard 200 -listalle debytoiden sijalla 151.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* George "Corpsegrinder" Fisher – laulu 
* Jack Owen – kitara
* Rob Barrett – kitara
* Alex Webster – basso
* Paul Mazurkiewicz – rummut

## Aiheesta muualla
* 
*
Joni Turunen

**Joni Touko Aapeli Turunen** (s. 4. syyskuuta 1976 Vantaa ) on suomalainen kilpauransa päättänyt olympiatyylin nyrkkeilijä.

Turunen on Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon kasvatteja. Hän voitti kautta aikojen ensimmäisen nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1994 (sarja alle 48&nbsp;kg) ja myös sotilaiden maailmanmestaruuden Tunisiassa samana vuonna (51 kg). Ensimmäisen miesten arvokisamitalinsa hän saavutti vuonna 1995 Berliinin MM-kisoissa, pronssia sarjassa alle 51 kiloa. Toisen MM-pronssin hän voitti Belfastin MM-kilpailuissa 2001 alle 57 kilon sarjassa.

Turunen voitti kuusi kertaa Suomen-mestaruuden, viidesti GeeBee-turnauksen ja kolme kertaa Tammer-turnauksen. Hän osallistui Sydneyn 2000 kesäolympialaisiin pudoten ensimmäisellä kierroksella ottelussa saksalaista Falk Hustea vastaan. Huste voitti lukemin 10–6. Turunen on viimeisin suomalainen miesnyrkkeilijä, joka on osallistunut olympialaisiin.

Joni Turusen uran lopetti niskaan kohdistuneesta lyönnistä aiheutunut vamma, jonka seurauksena hän sai pysyvän silmävamman. Urheilu-uran jälkeen Turunen on toiminut valmentajana, muun muassa Suomen nyrkkeilyliiton nuorten olympiavalmentajana vuosina 2019–2021. Nykyään Turunen asuu Tampereella ja toimii Tampereen voimailuseuran päävalmentajana. Hänen veljensä Toni Turunen on myös nyrkkeilyn Suomen mestari ja hänen kummisetänsä Pekka Hjelt menestynyt painija. Nyrkkeilyuransa jälkeen Turunen pelasi salibandyä kauden verran pääsarjatasolla Kirkkonummi Rangersissa.

## Lähteet
* Suomen Nyrkkeilyliiton Hall of Fame 
* Joni Turunen Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Epicus Doomicus Metallicus

**Epicus Doomicus Metallicus** on Candlemassin vuonna 1986 julkaistu debyyttialbumi.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. & san. Leif Edling

#Solitude &ndash; 5:37
#Demons Gate &ndash; 9:13
#Crystal Ball &ndash; 5:23
#Black Stone Wielder &ndash; 7:36
#Under the Oak &ndash; 6:56
#A Sorcerer's Pledge &ndash; 8:17

## Kokoonpano
*Leif Edling &ndash; basso, laulu
*Mats Björkman &ndash; kitara
*Klas Bergwall &ndash; kitara
*Mats Ekström &ndash; rummut
*Johan Längqvist &ndash; laulu

## Arvostelut
* Metalliluola: 10/10 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Sad Wings of Destiny

**Sad Wings of Destiny** on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1976. *Sad Wings of Destiny* on yhtyeen läpimurtoalbumi, jolla se liitettiin metallimusiikin suuriin nimiin, ja lähemmäs kaupallista menestymistä. Kappale "Victim Of Changes" on yhdistetty kahdesta eri kappaleesta: Al Atkinsin ajoilta peräisin olevasta "Whiskey Woman"-kappaleesta sekä Rob Halfordin säveltämästä "Red Light Woman"-kappaleesta. Joissain *Sad Wings of Destinyn* CD- ja vinyylipainoksissa A- ja B-puolet vaihtavat järjestystä. Kansitaiteen on piirtänyt taiteilija Patrick Woodroffe.

## Kappaleet

### LP
**A-puoli**
#
#
#
#
#

**B-puoli**
#
#
#
#

### CD
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Rob Halford - laulu
* K.K. Downing - kitara
* Glenn Tipton - kitara, piano, taustalaulu 
* Ian Hill - basso
* Alan Moore - rummut

## Aiheesta muualla
*Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä 
* 
*
Life’s Too Good

**Life's Too Good** on The Sugarcubesin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1988.
## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Bragi Ólafsson – basso
* Sigtryggur Baldursson – rummut
* Þór Eldon – kitara
* Björk Guðmundsdóttir – laulu, koskettimet
* Einar Örn Benediktsson – laulu, trumpetti
Kova tieteiskirjallisuus

**Kova tieteiskirjallisuus** on tieteiskirjallisuutta, jossa luonnontieteellinen panos on voimakas. Kovan tieteiskirjallisuuden juoni ja tapahtumaympäristö pyritään suunnittelemaan sellaisiksi, että ne ovat ajanmukaisten luonnontieteellisten teorioiden mukaisia. Tämä on usein ongelmallista, sillä tiede kehittyy jatkuvasti.

Poul Anderson, Larry Niven ja Hal Clement ovat tunnettuja kovan tieteiskirjallisuuden edustajia.

Kovan tieteiskirjallisuuden vastakohtana pidetään humanistisista ja yhteiskuntatieteistä innoituksensa saanutta pehmeää tieteiskirjallisuutta sekä "epätieteellistä" tieteiskirjallisuutta (tieteisfantasiaa).

## Kovaa tieteiskirjallisuutta ainakin jossain määrin kirjoittaneita kirjailijoita

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kheper Realism scale.
Luettelo ydinkäyttöisistä siviilialuksista

## Kauppalaivat
* NS ''Mutsu'', Japani, 1972–1995 (Alus ei koskaan tullut kaupalliseen käyttöön. Nykyään dieselkäyttöinen merentutkimusalus RV *Mirai*.)
* NS ''Otto Hahn'', Saksa, 1968–1979 (Reaktori poistettiin 1979 ja alus muutettiin dieselkäyttöiseksi.)
* NS ''Savannah'', Yhdysvallat, 1962–1972
* ''Sevmorput'', Neuvostoliitto/Venäjä, 1988–.

## Ydinjäänmurtajat
### Neuvostoliitto/Venäjä
*Merimurtajat
**''Lenin''
**''Arktika''-luokka
***''Arktika''
****[[Sibir]]*
***''Rossija''
****[[Sovetski Sojuz]]*
***''Jamal''
****[[50 let Pobedy]]* (aiemmin *Ural*)
*Jokimurtajat
**''Taimyr''-luokka
***''Taimyr''
***''Vaigatš''
Poul Anderson

**Poul William Anderson** (25. marraskuuta 1926 – 31. heinäkuuta 2001) oli merkittävä yhdysvaltalainen tieteiskirjailija tieteiskirjallisuuden kultakaudella. Anderson valmistui fyysikoksi vuonna 1948 Minnesotan yliopistosta. Poul Andersonin tunnetuin teos on *[[Tau nolla]]*, joka edustaa tieteelliseltä perustaltaan luotettavaa kovaa scifiä.

Poul Andersonin ensimmäinen julkaistiin hänen opiskeluaikanaan 1947. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin 1952. Anderson toimi Science Fiction and Fantasy Writers of American puheenjohtajana 1972–1973. Vuonna 1988 järjestö antoi hänelle suurmestaripalkinnon elämäntyöstä. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. Poul Anderson kuoli syöpään kesällä 2001.

Andersonilta on suomennettu myös kaksi fantasianovellia. ”Barbaari” (1956) parodioi Robert E. Howardin Conan-tyyppisiä tarinoita. 

Anderson on voittanut lyhyestä fiktiosta muun muassa Hugo- ja Nebula-palkinnon.

## Suomennetut teokset

*  

### Suomennetut novellit

* ”Barbaari” (1956), Aikakone 3/1985.
* ”Lentävien veitsien yö” (1979), teoksessa *Varkaiden maailma*, 1992.

## Lähteet

* *Science fiction*. Toimittaneet Juhani Hinkkanen ja Kai Ekholm. Kirjastopalvelu, 1990.
* *Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1*. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Poul Andersonin fiktiota 
*Obituary and tributes  from the SFWA
*On Thud and Blunder , an essay by Anderson on fantasy fiction, from the SFWA
*Poul Anderson , an essay by William Tenn
* Time Travel and Poul Anderson  by Dr Paul Shackley
* Bibliography 
* Michael Moorcock: Tolkien times two. The Guardian 25.1.2003.
Kolkontaipaleen rautatieasema

**Kolkontaipaleen rautatieasema** (, ratakm 435+989) oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Kolkontaipaleen kylässä Rantasalmen kunnassa, noin 29 kilometrin päässä Huutokosken rautatieasemalta, noin 46 kilometrin päässä Savonlinnan rautatieasemalta ja noin 105 kilometrin päässä Parikkalan rautatieasemalta. Kolkontaipaleen asemarakennuksen on suunnitellut Thure Hellström.

Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988 ja liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 3. kesäkuuta 2007. Viimeisinä vuosina ennen lakkauttamista liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa raakapuuta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Vaunut.org: kuvia Kolkontaipaleelta
Joroisten rautatieasema

**Joroisten rautatieasema** (, ) on linjavaihde Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Rautatieasema sijaitsee Joroisten kunnan keskustaajaman lounaislaidalla Asemanseudulla. Asemalla ei ole enää henkilö- tai tavaraliikennettä, ja asemarakennus on yksityiskäytössä.

Joroisten ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden läpiajettavan kuormausraiteen. Ratapihan länsipäästä haarautui Joroisten kunnan omistama sivuraide. Yhteys ratapihan eteläpuolella sijaitseviin Välijoen rantaan johtaville Liunan pistoraiteille katkaistiin ratapiharemontin yhteydessä. 

## Historia
Huutokosken ja Savonlinnan välinen rata valmistui vuonna 1914, ja Joroinen avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1914. Asemarakennus rakennettiin V luokan aseman piirustusten mukaisesti, ja se valmistui vuonna 1913. Piirustukset laati Thure Hellström ja niiden mukaan rakennettiin myös Rantasalmen rautatieasema. Joroinen muutettiin miehittämättömäksi 28. syyskuuta 1986 ja henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988.

Joroisten ratapihaa uusittiin vuonna 2009 Huutokoski–Savonlinna-rataosan peruskorjauksen yhteydessä huomattavilla varoilla. Sinne asennettiin muun muassa raakapuun kuormausraide, uudet vaihteet, akselinlaskijat radio-ohjauksen mukaiset turvalaitteet. VR kuitenkin ilmoitti helmikuussa 2010 lopettavansa puunkuormaamisen liikennepaikalla. Kuormausten lakkauttamista perusteltiin vähäisellä kysynnällä ja puunlastauspalveluita tarjoavien muiden liikennepaikkojen läheisyydellä. Kuormausraiteella on sittemmin säilytetty romutukseen menossa olevia säiliövaunuja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Vaunut.org: Kuvia Joroisista