open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten seitsenottelu

Naisten seitsenottelu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 2.–4. lokakuuta 2019.

## Aikataulu
:*Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3).*

## Tulokset
### 100 m aj
100 metrin aitajuoksu järjestettiin 2. lokakuuta kello 17.05.

### Korkeushyppy
Korkeushyppy järjestettiin 2. lokakuuta kello 18.15.

### Kuulantyöntö
Kuulantyöntö järjestettiin 2. lokakuuta kello 20.30.

### 200 m
200 metrin juoksu järjestettiin 2. lokakuuta kello 20.30.

### Pituushyppy
Pituushyppy järjestettiin 3. lokakuuta kello 18.15.

### Keihäänheitto
Keihäänheitto järjestettiin 3. lokakuuta kello 18.15.

### 800 m
800 metrin juoksu järjestettiin 4. lokakuuta kello 00.05.

## Lähteet
Megan Tapper

**Megan Tapper** (o.s. **Simmonds**, s. 18. maaliskuuta 1994) on jamaikalainen pika-aitajuoksija. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa pronssia vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa ajalla 12,55 sekä Pan-Amerikan kisoissa 2019 tuloksella 13,01. Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui neljänneksi 2022 ja seitsemänneksi 2018. Hän selviytyi Dohan MM-kilpailuissa 2019 loppukilpailuun, jossa hän keskeytti. Hän karsiutui välierissä olympialaisissa 2016 sekä MM-kilpailuissa 2017, 2022 ja 2023. Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian -mestaruuskilpailuissa hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa ja 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin viestissä pronssia 2022. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä 2024.

Tapper alitti 100 metrin aitajuoksussa 13 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 2015 ajalla 12,91. Seuraavana vuonna hän juoksi ajan 12,79 ja vuonna 2017 ajan 12,63. Yhden heikomman vuoden jälkeen hän sivusi ennätystään heinäkuussa 2019 Lontoossa ja paransi ennätyksekseen 12,61 lokakuussa 2019 Dohan MM-kilpailujen välierissä. Hän paransi ennätyksen Tokion olympialaisten alkuerissä lukemiin 12,53. Hän juoksi ajan 12,44 Kingstonissa heinäkuussa 2023 ja nykyisen ennätyksensä 12,34 Kingstonissa kesäkuussa 2025. 60 metrin aitajuoksuennätyksensä 7,98 hän juoksi New Yorkissa helmikuussa 2024. Hän on voittanut Jamaikan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa vuosina 2016, 2021, 2023 ja 2025.

## Lähteet
Thomas Demenga

**Thomas Demenga** (s. 1954 Bern) on sveitsiläinen säveltäjä ja sellisti. Hän opiskeli Walter Grimmerin, Antonio Janigron, Leonard Rosen ja Mstislav Rostropovitšin johdolla. Häneen vaikuttivat kamarimuusikkona keskeisesti Juilliard Schoolissa Claus Adam, Felix Galimir ja Robert Mann.

Demenga on esiintynyt muiden muassa Heinz Holligerin, Gidon Kremerin, Thomas Larcherin, Hansheinz Schneebergerin, Tabea Zimmermannin, Paul Meyerin ja Thomas Zehetmairin kanssa. Hän on esiintynyt ellaisten orkesterien kuin Berliinin sinfoniaorkesterin, Bostonin sinfoniaorkesterin, Orchestre de la Suisse Romanden, Wienin radion sinfoniaorkesterin, Zürich Tonhalle-orkesterin ja Zürichin kamariorkesterin solistina. Kapellimestareita, joiden kanssa Demenga on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Charles Dutoit, Claus Peter Flor, Holliger, Rostropovitš, Dennis Russell Davies, Wolfgang Sawallisch ja Sándor Végh.

Demengalla on ollut erityisen läheinen suhde uuteen musiikkiin. Hän on myös esittänyt ja levyttänyt Johann Sebastian Bachin sellosarjoja yhdessä modernien säveltäjien, kuten Holligerin, Elliott Carterin, Sándor Veressin, Bernd Alois Zimmermannin, Isang Yunin ja Toshio Hosokawan teosten kanssa. Demenga on ollut myös aktiivinen improvisoija ja pitänyt tärkeitä kantaesityksiä.

Demenga teki yhteistyössä Thomas Larcherin (piano) ja Teodoro Anzellottin (harmonikka) kanssa albumin *Chonguri* (2004), joka huomioitiin Deutsche Schallplattenpreisilla ja muilla palkinnoilla.

Vuonna 1980 Demenga ryhtyi pitämään kursseja Baselin kaupungin musiikkiakatemiassa. Vuonna 2000 hänellä oli residenssi Davosin *Young Artists in Concert* -festivaalissa, ja tämän jälkeen hänet nimitettiin festivaalin taiteelliseksi johtajaksi. Vuonna 2006 hän luopui tästä tehtävästä omistautuakseen täysimääräisesti työlleen esiintyjänä ja säveltäjänä. Vuonna 2003 hän osallistui Luzernin festivaaliin, ja vuonna 2012 hänestä tuli Camerata Zürichin taiteellinen johtaja. Hänen instrumenttinsa on Andrea Guarnerin ex-Soyer-sello vuodelta 1669.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut ,
Yanique Thompson

**Yanique Thompson** (s. 12. maaliskuuta 1996) on jamaikalainen pika-aitajuoksija. Hän voitti 100 metrin aitajuoksussa kultaa  alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti pronssia ja Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän sijoittui neljänneksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui välierässään kolmanneksi eikä päässyt loppukilpailuun. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti välieräjuoksunsa.

Thompson alitti 100 metrin aitajuoksussa 13 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 2017, kun hän Jamaikan-mestaruuskilpailuissa juoksi välierissä ajan 12,98 ja loppukilpailussa ajan 12,69, jolla hän saavutti pronssia. Hän juoksi 1,5 kuukautta myöhemmin Lontoon MM-kilpailuissa ajan 12,88 sekä alku- että välierissä mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Vuonna 2018 hänen parhaat aikansa olivat 12,74 Jamaikan-mestaruuskilpailujen alkuerissä ja 12,78 loppukilpailussa. jossa hän saavutti hopeaa. Vuonna 2019 hän juoksi Jamaikan-mestaruuskilpailujen alkuerissä vuoden parhaan aikansa 12,80 ja sivusi sitä Dohan MM-kilpailujen välierissä.

## Lähteet
Shitao

**Shitao** (石濤, myös Daoji, Shih-t’ao tai Zhu Rueji, syntyi eri lähteiden mukaan noin 1638–1642, kuoli ennen vuotta 1720) oli kiinalainen taidemaalari. Hän oli sukua Ming-dynastialle. Kun mantsurialaiset valloittivat pääkaupungin vuonna 1644, Shitao pääsi pakenemaan ja meni jo nuorena buddhalaiseen luostariin. Vuonna 1690 hän siirtyi Pekingiin, mutta joutui lähtemään luostarista koska ei löytänyt sponsoria joka olisi tukenut hänen elämäänsä luostarissa. Shitao kääntyi taolaisuuteen vuonna 1693 ja muutti loppuiäkseen Yangzhouhun.

Shitao oli Qing-dynastian ajan tunnetuimpia taiteilijoita. Hän kehitti omaleimaista tyyliään eikä noudattanut orjallisesti vanhojen mestarien sääntöjä. Hän oli taitava monilla maalaustaiteen osa-alueilla, niin maisemien kuin kukkien, lintujen ja ihmishahmojen kuvaajana.


File:Illustrations in the Spirit of Tao Yuanming's Poems 02.jpg
File:Illustrations in the Spirit of Tao Yuanming's Poems 11.jpg
File:Shitao-Guanyin Bodhisattva.jpg
File:Shitao-Bamboo Stone and Plum Blossoms.jpg
File:石濤.jpg


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Wu Hung: Shitao (1642–1707) and the Traditional Chinese Conception of Ruins The British Academy
Isa (Kagoshima)

**Isa** () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa ja rajautuu Kumamoton ja Miyazakin prefektuureihin. Asutus on keskittynyt Kyūshūvuorten ympäröimälle Ōkuchin tasangolle, jonka läpi virtaavat Sendaijoki ja sen sivujoet. Isassa on 25&nbsp;692 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 392,56 neliökilometriä. 

Isan kaupunki perustettiin vuonna 2008 liittämällä toisiinsa Ōkuchin kaupunki ja Hishikarin maaseutukaupunki. Ōkuchi oli Meiji-kaudelta lähtien entisen Isan piirikunnan keskus, kunnes se sai kaupunkioikeudet vuonna 1954. Isa tunnetaan korkealaatuisesta riisistään ja siellä viljellään myös esimerkiksi tupakkaa, bataattia ja pillisipulia. Kaupungissa on shōchūn valmistusta. Lisäksi siellä toimii Hishikarin kaivos, joka tuottaa kultaa. 

Isan nähtävyyksiin kuuluvat Sogin vesiputous Sendaijoessa sekä Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon otetut Kedōin-suvun asuintalo, Kōriyama Hachiman-jinjan pyhäkkö ja Hakozaki-jinjan pyhäkkö.

## Kuvia

Tiedosto:Koriyama Hachiman Shrine Isa.JPG|Kōriyama Hachiman-jinja
Tiedosto:Route447 Isa 01.JPG|Tie 447 Isassa


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Shanieka Ricketts

**Shanieka Ricketts** (s. 2. helmikuuta 1992) on jamaikalainen kolmiloikkaaja. 

Ricketts on saavuttanut olympialaisissa hopeaa Pariisissa 2024 tuloksella 14,87. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui loppukilpailusta. MM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 14,92 ja Eugenessa 2022 tuloksella 14,89. Lisäksi hän on ollut MM-kilpailuissa neljäs 2023, viides 2025, kahdeksas 2017 ja yhdestoista 2015. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi 2016 ja kymmenenneksi 2018. 

Ricketts on saavuttanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa 2022 ja hopeaa 2018. Hopeaa hän on saanut myös Pan-Amerikan kisoissa 2019. Hän on voittanut Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian-mestaruuden 2015, 2018 ja 2025. Hän hyppäsi ennätyksensä 15,03 Eugenessa 16. syyskuuta 2023. Hän saavutti ensimmäisen Timanttiliigan osakilpailuvoittonsa elokuussa 2019 Zürichin finaalissa tuloksella 14,93. Kaikkiaan hän on voittanut kahdeksan Timanttiliigan kilpailua.

## Lähteet
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 1 500 m

Naisten 1 500 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 2.–5. lokakuuta 2019.

## Aikataulu
:*Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3).*

## Tulokset
### Alkuerät
Erien kuusi parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.

### Välierät
Erien viisi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.

### Loppukilpailu
Loppukilpailu järjestettiin 5. lokakuuta kello 20.55.

## Lähteet
Kelsey Nakanelua

**Kelsey Nakanelua** (s. 22. joulukuuta 1966 Hawaji, Yhdysvallat) on uransa lopettanut pikajuoksija, joka edusti urallaan Amerikan Samoaa. Nakanelua osallistui kahdesti kesäolympialaisiin 100 metrin juoksussa. Kummallakaan kerralla hän ei selvinnyt jatkoon alkueristä. Vuoden 2000 kesäolympialaisissa hän juoksi ajan 10,93 mikä riitti toiseksi viimeiseen sijaan omassa alkuerässään. 2004 kesäolympialaisissa hän sijoittui alkuerässään seitsemänneksi.

Nakaneluan henkilökohtainen ennätys ja samalla Hawajin osavaltion ennätys on vuonna 1995 juostu 10,59. Tulosta ei kuitenkaan ole hyväksytty Amerikan Samoan ennätykseksi, joka myös on Nakaneluan juoksema 10,81 vuodelta 2001. Hän pitää hallussaan myös 400 metrin Samoan ennätystä 49,45, jonka hän juoksi Oseanian mestaruuskilpailuissa Adelaidessa vuonna 2000.

## Lähteet
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten pituushyppy

Naisten pituushyppy yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 5.–6. lokakuuta 2019.

## Aikataulu
:*Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3).*

## Tulokset
### Karsinta
Loppukilpailuun eteni tuloksella 6,75 (Q) tai olemalla 12 parhaan joukossa (q).

### Loppukilpailu
Loppukilpailu järjestettiin 6. lokakuuta kello 19.16.

## Lähteet
Andrea Vargas

**Andrea Carolina Vargas** (s. 28. toukokuuta 1996) on costaricalainen pika-aitajuoksija. Hän voitti 100 metrin aitajuoksussa kultaa Pan-Amerikan kisoissa 2019 ajalla 12,82 juostuaan alkuerissä silloisen ennätyksensä 12,75. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän paransi ennätyksekseen alkuerissä 12,68, välierissä 12,65 ja loppukilpailussa 12,64, ja hän sijoittui lopputuloksissa viidenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui välierissä, samoin Eugenen MM-kilpailuissa 2022.

## Lähteet
Carl August Standertskjöld (1855–1935)

**Carl August ”Adi” Standertskjöld** (5. maaliskuuta 1855 Tula, Venäjän keisarikunta – 7. maaliskuuta 1935 Helsinki, Suomi) oli suomalainen vapaaherra ja teollisuusjohtaja, joka perusti Enson puuhiomon ja paperitehtaan Jääskeen.

## Elämänvaiheet
Standertskjöldin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Carl August Standertskjöld vanhempi ja Fanny Augusta Nykopp. Hän syntyi Tulassa, jossa hänen isänsä vuokrasi Venäjän valtion kivääritehdasta. Standertskjöld kävi vuosina 1869–1871 keisarillisen paašikoulun Pietarissa ja opiskeli vuosina 1873–1876 puunjalostusta ja paperinvalmistusta Hannoverin teknillisessä opistossa Saksassa. Hän oli vuodesta 1876 isänsä perustaman Inkeroisten puuhiomon teknillisenä johtajana ja vuosina 1885–1887 sen johtajana. Vuonna 1887 Standertskjöld osti J. G. Litzeniltä Vuoksen rannalla Jääskessä sijainneen Pelkolan kartanon, jonka mukana hän sai omistukseensa puolet läheisen Räikkölänkosken vesivoimasta. Hän rakennutti kosken luo puuhiomon, joka valmistui vuonna 1889. Samana vuonna hän perusti Enso Träsliperi Aktiebolag (Enson Puuhiomo Oy) -osakeyhtiön, jossa hän oli enemmistöosakas. Standertskjöld keksi yritykselle nimen Enso sanan ”ensi” muunnelmana korostaakseen sitä, että kyseessä oli ensimmäinen Vuoksen vesivoimaa käyttävä yritys.

Standertskjöldin tehtaan ympärille syntyi Enson tehdasyhdyskunta. Tehtaan tuotannon kasvattamiseksi Vuoksi padottiin tehtaan kohdalla vuosina 1897 ja 1907. Tehdas valmisti kartonkia ja puumassaa ja oli vuosisadanvaihteesta alkaen yksi alansa suurimpia toimijoita Euroopassa. Vuodesta 1907 puuhiomon yhteydessä oli myös paperikone. Standertskjöld oli yhtiönsä toimitusjohtaja sekä vuosina 1889–1903 ja 1906–1911 myös hallituksen puheenjohtaja. Hän myi lopulta yhtiön ja tehtaan vuonna 1912 Aktiebolaget W. Gutzeitille.

Standertskjöld oli vapaaherrallisen Standertskjöld-suvun edustajana valtiopäivien aatelissäädyssä 1882, 1885, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli Pohjoismaiden Osake-Pankin hallintoneuvoston puheenjohtaja vuosina 1889–1891. Standertskjöld omisti Koiskalan kartanon Nastolassa vuosina 1880–1893 ja Brödtorpin kartanon Pohjassa vuosina 1912–1916. Viimeiset vuotensa hän asui sukutalossaan Helsingin Pohjoisrannassa. Hänen kotinsa oli 1920–1930-luvulla Helsingin seurapiirielämän keskus ja tunnettu ylellisistä talvijuhlistaan.

Standertskjöldin puoliso oli vuodesta 1876 hänen pikkuserkkunsa Anna Matilda Augusta Standertskjöld. Heillä oli kuusi lasta. Kenraalimajuri Harry Alfthan oli Standertskjöldin vävy. Standertskjöldin veljiä olivat kartanonomistaja Herman Standertskjöld-Nordenstam, ratsumestari Karl Henrik Johan Standertskjöld ja tilanomistaja Emil Standertskjöld, joista kaksi viimeksi mainittua olivat myös Enso-yhtiön suurosakkaita.

## Lähteet
Armas Fredman

**Armas Urho Fredman**, sukunimi vuodesta 1940 *Rauhamies,* (26. elokuuta 1888 Halikko – 25. joulukuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan studiopäällikkö, lavastaja ja kuvausapulainen.

Fredman oli kuvaajan apulaisena jo Suomi-Filmin vuonna 1920 valmistunutta ensimmäistä elokuvaa Ollin oppivuodet kuvattaessa. Hän oli kuvausapulaisena kaikkiaan 25:ssä Suomi-Filmin elokuvassa vuosina 1921-1931. Fredman oli sitten Suomi-Filmin studiopäällikkönä 1928–1935 kunnes hän siirtyi vuonna 1936 Jäger-Filmi Oy:n palvelukseen lavastajaksi. Jäger-Filmin palveluksessa hän lavasti viisi elokuvaa vuosina 1936–1940. Fredman oli myös pienten sivuosien esittäjänä ainakin 11 elokuvassa vuosina 1923–1939.

Armas Fredmanin tytär Maija-Liisa (Maisu) Fredman (myöhemmin Siiriäinen) oli 1937–1938 näyttelijänä kolmessa Jäger-Filmin elokuvassa. 

## Armas Fredmanin lavastustöitä
* Korkein voitto (1929), lavastaja Karl Fagerin apulaisena
* Tukkipojan morsian (1931)
* Olenko minä tullut haaremiin! (1932)
* Herrat täysihoidossa (1933)
* Meidän poikamme merellä (1933)
* Ne 45000 (1933), toisena lavastajana
* Pikku myyjätär (1933)
* Voi meitä! Anoppi tulee (1933)
* Siltalan pehtoori (1934)
* Mies Marseillesta (1937)
* Tukkijoella (1937)
* Elinan surma (1938), kuvaaja ja toinen lavastaja
* Simo Hurtta (1940) 

## Lähteet
Izumi (Kagoshima)

**Izumi** () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Yatsushironmeren rannikolla ja rajautuu Kumamoton prefektuurin Minamatan kaupunkiin. Kaupunki on rakentunut Izumin tasangolle. Izumissa on 53&nbsp;436 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 329,98 neliökilometriä. 

Edo-kaudella Izumin alue kuului Satsuman daimiokuntaan. Kaupunkioikeudet Izumi sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen liitettiin Nodan ja Takaonon maaseutukaupungit. Izumi on teollisuuskaupunki, jossa on muun muassa elektroniikka- ja kemianteollisuutta sekä alkoholien valmistusta. Rannikoalueiden täyttömailla viljellään riisiä, vehnää, kasviksia ja hedelmiä. Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Izumin kurkien talvehtimisalue, jossa talvehtii vuosittain loka–maaliskuussa noin 10&nbsp;000 kurkea seitsemästä eri kurkilajista.

Kaupunkia palvelevat suurnopeusjunayhteys Kyūshū Shinkansen ja Hisatsu orenji -rautatie.

## Kuvia

Tiedosto:Izumi Station east-20121228.jpg|Izumin rautatieasema
Tiedosto:Hakozakihachiman Shrine3.JPG|Hakozaki Hachiman-jinja


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Beatrice Nedberge Llano

**Beatrice Nedberge Llano** (s. 14. joulukuuta 1997 Bergen) on norjalainen moukarinheittäjä. Hän on voittanut kultaa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2016 sekä saavuttanut hopeaa alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 ja pronssia alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2017.

Beatrice Nedberge Llano osallistui 2019 Dohassa yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen moukarinheiton karsintaan, mutta jäi karsintaryhmässään sijalle 14 tuloksella 65,55 eikä näin selviytynyt jatkoon. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Eugenen MM-kilpailuissa 2022 ja saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa, Budapestin MM-kilpailuissa 2023, Rooman EM-kilpailuissa ja Pariisin olympialaisissa 2024 sekä Tokion MM-kilpailuissa 2025.

Hän on voittanut moukarinheitossa Norjan mestaruuden vuosina 2015–2017, 2019–2021 ja 2023–2025. Maaliskuussa 2019 hän heitti Arizonassa, Yhdysvalloissa uuden Norjan ennätyksen 71,43 m. Hän paransi ennätyksen lukemiin 72,10 Eugenessa kesäkuussa 2022 ja tulokseen 73,08 Ramonassa huhtikuussa 2025.

Beatrice Nedberge Llano on äitinsä puolelta norjalainen ja isänsä puolelta chileläinen. Hänen sisarensa Paula Nedberge Llano on kilpaillut kansallisella tasolla seiväshypyssä voittaen pronssia maan mestaruuskilpailuissa neljästi vuosina 2010–2015.

## Ennätykset
* **[[moukarinheitto]]**: 73,08 (2025) **NR**
* **[[kiekonheitto]]**: 39,73 (2015)
* **[[kuulantyöntö]]**: 13,01 (2015)

## Lähteet
Trigger (täsmennyssivu)

**Trigger** voi tarkoittaa seuraavia:
* *[[Trigger]]*, In Flamesin EP
* *[[Trigger (Chariots)|Trigger]]*, Chariotsin single
* *[[Trigger (elokuva)|Trigger]]*, vuoden 2010 kanadalainen elokuva
* *[[The Trigger]]*, Arthur C. Clarken ja Michael P. Kube-McDowellin vuoden 1999 tieteisromaani

## Muuta
* ampuma-aseen liipaisin
* trigger, rumpukoneissa käytetty toiminto
* tietokannoissa muutokseen reagoiva heräte
Raphael Wallfisch

**Raphael Wallfisch** (s. 15. kesäkuuta 1953 Lontoo) on brittiläinen sellisti.

Wallfisch on sellisti Anita Lasker-Wallfischin ja pianisti Peter Wallfischin poika. Wallfisch harjoitteli lapsena aluksi viulun- ja pianonsoittoa, mutta siirtyi sitten sellon pariin 8-vuotiaana. Hän opiskeli kotimaassaan Amaryllis Flemingin (1967–1969) ja sitten Royal Academy of Musicissa Derek Simpsonin (1970–1973) johdolla. Ulkomailla hän suoritti opintoja Amadeo Baldovinon (Italia, 1969) ja Gregor Piatigorskyn (Yhdysvallat) johdolla. Piatigorskyn johtamien opintojen aikana hän sai mahdollisuuden esiintyä useissa resitaaleissa Jascha Heifetzin rinnalla. Vuonna 1977 hän sai Firenzen kansainvälisessä Gaspar Cassadò -kilpailussa ensipalkinnon. Tämän jälkeen Wallfisch esiintyi säännöllisesti resitalistina, orkestereiden solistina ja vuodesta 1980 alkaen kahdentoista vuoden ajan duona Peter-isänsä kanssa. Hän on tehnyt opetustyötä kotimaassaan, Saksassa ja Sveitsissä.

Wallfisch aloitti vuonna 1982 levyttämisen Chandos-levymerkille. Hänen varhaisten levytystensä joukossa ovat tulkinnat Samuel Barberin sellokonsertosta ja Dmitri Šostakovitšin ensimmäisestä sellokonsertosta sekä Pjotr Tšaikovskin musiikin levytys, joka sisältää alkuperäisversion *[[Rokokoo-muunnelmat|Rokokoo-muunnelmista]]*. Wallfisch ehti noin vuosikymmenen saatossa tehdä yli 20 levytystä Chandosille. 1990-luvulla hän alkoi laajentaa levytystoimintaansa myös muille levymerkeille. Hän on 2000-luvulla levyttänyt muiden muassa Šostakovitšin kaikki selloteokset, Alexander von Zemlinskyn sellosonaatin sekä Frédéric Chopinin, Simon Laksin ja Karol Szymanowskin sellosonaatit. Wallfisch on tehnyt levytyksiä myös monista brittiläisistä sellokonsertoista. Hän on tehnyt läheistä yhteistyötä monien säveltäjien kanssa. Hänelle ovat tehneet uusia teoksia Peter Maxwell Davies, Kenneth Leighton, James MacMillan, John Metcalf, Paul Patterson, Robert Simpson, Robert Saxton, Roger Smalley, Giles Swayne, John Tavener ja Adrian Williams.

Wallfischin soittama instrumentti on Gennaro Gaglianon sello vuodelta 1760.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Heräte

**Heräte** tai **herätin** () on tietokannoissa tapahtumaan reagoiva toiminto, joka voi tehdä muun toiminnon kuten suorittaa proseduurin tai suorittaa jonkin lisätoiminnon.

Tapahtuma voi olla muun muassa uuden rivin lisääminen, rivin muuttaminen tai rivin poistaminen.
Tapahtuman sanotaan *laukaisevan* herätteen ehtojen mukaisen toiminnon yhteydessä.

Heräte voidaan suorittaa ennen varsinaisen muutoksen valmistumista (BEFORE), muutoksen jälkeen (AFTER) tai muutoksen sijaan (INSTEAD OF).

## Aiheesta muualla
* CREATE TRIGGER PostgreSQL:ssä 
* Oraclen dokumentaatiossa
Kajas

**Kajas** tarkoittaa ainakin seuraavia:

* kajavan murteellinen nimitys
* sukunimi, joka on ollut käytössä ainakin seuraavilla:
*: Mauri Kajas (1894&ndash;1976), suomalainen kirjailija
*: Mila Kajas-Virtanen, o.s. Kajas (s. 1972), suomalainen taitoluistelija
Mikko Perkola

**Mikko Perkola** (s. 1977) on suomalainen gambisti, laulaja ja säveltäjä. Hän opiskeli alttoviulun ja viola da gamban soittamista Sibelius-Akatemiassa ja Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen opettajinaan toimivat Arvo Haasma, Markku Luolajan-Mikkola ja Wieland Kuijken.

Runous on vaikuttanut vahvasti Perkolan musiikkiin. Hän on säveltänyt kappaleita muiden muassa Tommy Tabermannin, Aila Meriluodon ja Arto Mellerin runoihin. Hän on esiintynyt UMO Jazz Orchestran kanssa. Hän on myös osallistunut kokeellisiin ja poikkitaiteellisiin hankkeisiin; hän on esimerkiksi työskennellyt multimedian parissa ja esiintynyt solistina sähköistetyllä viola da gamballa. Hänen uraansa on kuulunut kiertäminen vanhusten hoivalaitoksissa, vankiloissa ja vastaanottokeskuksissa tekemässä esiintymisiä, joiden yhteydessä on myös annettu kuulijoille mahdollisuus esityksiin osallistumiseen. Perkola on pyrkinyt haastamaan klassisen musiikin piirissä ilmenevää elitismiä. Hän on toiminut Hiljaisuus-festivaalin taiteellisena johtajana.

Perkola on Suomalaisen barokkiorkesterin gambisti, mutta on keskittynyt pääasiassa toimintaan sen ulkopuolella. Tämä johtuu hänen mukaansa sekä viola da gambaa vaativan orkesteriohjelmiston vähäisyydestä että hänen keskittymisestään uuteen ja kokeelliseen taiteeseen. Perkola on soittanut myös muiden muassa Phantasm-kokoonpanossa, Concerto Palatinossa, Norsk Barokkorkesterissa ja Reykjavíkin kamariorkesterissa. Hän on pitänyt resitaaleja Wieland Kuijkenin, Laurence Dreyfusin, Topi Lehtipuun, Hans-Ola Ericssonin, Anna Lindalin ja Markku Luolajan-Mikkolan kanssa. Perkola on levyttänyt Naxos-levymerkille Aapo Häkkisen kanssa Johann Sebastian Bachin sekä François Couperinin ja Alba Recordsille Jean-Philippe Rameaun teosten tulkintoja.

Perkola on toiminut laulajana ja säveltäjänä Tekijä tuntematon -yhtyeessä. Hän on voittanut Äänisädepalkinnon vuonna 2017 näytelmästä Licking Things.

## Lähteet
Marin (sukunimi)

**Marin** tai **Marín** on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

*Biagio Marin (1891–1985), italialainen runoilija
*Carlos Marín (1968–2021), espanjalainen laulaja
*Carlos Aguilera Marín (s. 1969), espanjalainen jalkapalloilija
*Carolina Marín (s. 1993), espanjalainen sulkapalloilija ja olympiavoittaja
*Cheech Marin (s. 1946), yhdysvaltalainen näyttelijä
*Fidel León Cadavid Marin (s. 1951), kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa
*Joel Marin (s. 1994), suomalainen koulusurmaaja
*José Marín (s. 1950), espanjalainen kävelijä
*Luca Marin (s. 1986), italialainen uimari
*Luciano Marin (1931–2019), italialainen näyttelijä
*Luis Marín (s. 1974), costaricalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
*Luis Marín Barahona (s. 1983), chileläinen jalkapallomaalivahti
*Maguy Marin (s. 1951), ranskalainen tanssija ja koreografi
*Manuel Marín (1949–2017), espanjalainen poliitikko ja juristi
*Marco Marin (s. 1963), italialainen miekkailija ja olympiavoittaja
*Marius Marin (s. 1998), romanialainen jalkapalloilija
*Marko Marin (s. 1989), saksalainen jalkapalloilija
*Melvi Marin, bolivialainen karateka
*Nicolas Marin (s. 1980), ranskalainen jalkapalloilija
*Răzvan Marin (s. 1996), romanialainen jalkapalloilija
*Risto-Matti Marin (s. 1976), suomalainen pianisti
*Sanna Marin (s. 1985), suomalainen poliitikko, SDP:n kansanedustaja ja ministeri, Suomen pääministeri 2019–2023
*Sergi Juste Marin (s. 1992), espanjalainen jalkapalloilija.
Hannes Kuokkanen

**Hannes Kuokkanen** (15. maaliskuuta 1895 Jyväskylä – 30. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen peruukkimestari ja elokuva-alan naamioitsija.

Jyväskylän Kuokkalasta kotoisin ollut Hannes Kuokkanen meni 1911 parturioppiin Heikki Ollilaisen parturiliikkeeseen Jyväskylään ja valmistui 1914 parturiksi ja peruukkimestariksi. Hän toimi sitten neljän vuoden ajan Ollilaisen apulaisena. Vuonna 1921 Kuokkanen perusti oman peruukkiliikkeen nimellä *H. Kuokkasen Peruukkiliike* Uuteenkaupunkiin ja opiskeli myös omin päin maskeeraamista. Kuokkanen siirsi liikkeensä vuonna 1926 Helsinkiin Suomen Kansallisteatterin pyynnöstä ja muutti sinne myös itse perheineen. Liike toimii edelleen osoitteessa Itäinen Teatterikuja 5 lähellä Kansallisteatteria. Kansallisteatterissa Kuokkanen vastasi peruukkien ja viiksien teosta sekä maskeerauksesta iltaisin, omaa liikettään hän hoiti päivällä. Hannes Kuokkanen oli Suomen Kansallisteatterin peruukkimestarina 1926–1974. Hän teki opintomatkoja Saksaan 1920- ja 1930-luvuilla sekä myös Wieniin ja Prahaan. Kuokkasen liike on tehnyt peruukkeja sekä teatteri- että yksityiskäyttöön. Liike valmisti myös omia maskeerausvärejä 1950-luvulle saakka kunnes siirtyi myymään teollisesti valmistettuja maskeeraustuotteita. 

Elokuva-alalla Hannes Kuokkanen aloitti 1927 ja toimi naamioitsijana kymmenessä mykkäelokuvassa vuosina 1927–1930. Äänielokuvaan siirtymisen jälkeen Kuokkanen oli naamioitsijana vuosina 1931–1942 21:ssä sekä Suomi-Filmin että Suomen Filmiteollisuuden elokuvassa. Tämän lisäksi Kuokkanen teki peruukit kahdeksaan elokuvaan vuosien 1929 ja 1952 välillä ja oli 1931 avustajana elokuvassa Rovastin häämatkat ja  1955 pienessä cameoroolissa elokuvassa Pastori Jussilainen.

Hannes Kuokkasen nuorempi veli oli naamioitsija Aarne Kuokkanen (1904–1982).
__NOTOC__
## Elokuvia joissa Hannes Kuokkanen oli naamioitsijana
* Muurmanin pakolaiset (1927)
* Nuori luotsi (1928)
* Meidän poikamme (1929) 
* Korkein voitto (1929)
* Kajastus (1930)
* Tukkipojan morsian (1931)
* Siltalan pehtoori (1934)
* Pohjalaisia (1936)
* Ja alla oli tulinen järvi (1937)
* Markan tähden (1938)
* Helmikuun manifesti (1939)
* Onni pyörii (1942)
* Rantasuon raatajat (1942) 

## Elokuvia joihin Hannes Kuokkanen teki peruukit
* Mustat silmät (1929)
* Mustalaishurmaaja (1929)
* Juha (1937)
* Prinsessa Ruusunen (1949)
* Valkoinen peura (1952)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* H. Kuokkasen Peruukkiliike Oy:n kotisivut
* Mistä runoilijat laulavat ja parturit elävät, Suomen Kuvalehti, 21.04.1934, nro 17, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toshikazu Yamanishi

**Toshikazu Yamanishi** (, s. 15. helmikuuta 1996) on japanilainen kävelyn olympiamitalisti, kaksinkertainen maailmanmestari ja maailmanennätyksen haltija.

Yamanishi voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden 10&nbsp;000&nbsp;metrin ratakävelyssä Donetskissa 2013 ajalla 41.53,80. Hän voitti Taipein universiadeissa 2017 kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.27.30. Hän kuului kävelyn MM-joukkuekilpailussa 2018 kultaa voittaneeseen Japanin joukkueeseen 20 kilometrin kävelyssä. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Saman vuoden Jakartan Aasian kisoissa hän saavutti hopeaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.22.10.

Yamanishi voitti kävelyn Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 kultaa 20 kilometrilä ajalla 1.17.15. Hän voitti saman matkan maailmanmestaruuden Dohassa ajalla 1.26.34. Hän saavutti 20 kilometrin kävelyssä pronssia vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa. Hän voitti kävelyn MM-joukkuekilpailuissa 20 kilometrin henkilökohtaisen kilpailun ja sai joukkuehopeaa 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti 20 kilometrillä kultaa ajalla 1.19.07. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli 20 kilometrillä 24:s.

Yamanishi käveli 20 kilometrin maailmanennätyksen 1.16.10 Kobessa 16. helmikuuta 2025. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän oli samalla matkalla 28:s.

## Henkilökohtaiset ennätykset
### Ulkoradat

**ME** = maailmanennätys
**AR** = maanosan (Aasian) ennätys
 
## Lähteet
Hagia Sofian riimukirjoitukset

**Hagia Sofian riimukirjoitukset** ovat tuhat vuotta vanhoja, aikanaan Konstantinopolin keisarihovin varjagikaartissa palvelleiden viikinkien piirtokirjoituksia Hagia Sofian silloisessa kirkossa, nykyisessä Istanbulissa. 

Ensimmäisen Hagia Sofian riimukirjoituksen löysi vuonna 1964 professori Alfred Westerholm. Teksti on rakennuksen eteläisen gallerian ylimmän huoneen balustradissa. Tekstistä voi lukea ainoastaan kirjaimet *alftan*, jonka on tulkittu tarkoittavan skandiaavista etunimeä Halvdan. Vuonna 1975 tutkija Folke Högberg löysi toisen tekstikatkelman, jonka tulkinnasta on kaksi eri mielipidettä. Jos teksti tulkitaan kirjaimiksi *ari:k*, se voisi olla katkelma sanasta *are*, joka tarkoittaa *teki nämä riimut*. Löytäjä Högberg teki myöhemmin toisen tulkinnan: sana olisi *Árni*, joka viittaisi etunimeen *[[Arne]]*.
## Lähteet
Jean-Guihen Queyras

**Jean-Guihen Queyras** (s. 1967 Montreal, Quebec) on ranskalainen sellisti.

Queyras asui lapsena Kanadassa ja Algeriassa, mutta muutti perheineen Ranskaan, jossa aloitti varhaiset musiikkiopintonsa. Hän opiskeli myöhemmin Freiburgin musiikkiyliopistossa ja Mannes College of Musicissa. Hänet palkittiin Paulon sellokilpailussa vuonna 1991. Hän sai vuonna 2002 Toronton kansainvälisen Glenn Gould -palkinnon, jonka hänelle antoivat Pierre Boulez ja Glenn Gould Foundation. Queyrasista tuli säännöllinen Boulez'n johtaman Ensemble InterContemporainin soittaja. Tämän kokemuksen myötä hänellä kehittyi suuri kiinnostus uuden ja avantgardistisen musiikin soittamiseen. Hän kuitenkin saavutti mainetta myös Bachin sellosarjojen esittäjänä. Hän on esittänyt säännöllisesti sellolle tehtyä konsertto-ohjelmistoa.

Queyras on esiintynyt muiden muassa Philharmonia-orkesterin, Orchestre de Parisin, n, Tokion sinfoniaorkesterin, Rotterdamin filharmonikkojen, Zürichin Tonhalle-orkesterin, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, Budapestin festivaaliorkesterin, Orchestre de la Suisse Romanden ja Alankomaiden filharmonikkojen kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Frans Brüggen, Günther Herbig, Iván Fischer, Philippe Herreweghe, Yannick Nézet-Séguin, Jiří Bělohlávek, Oliver Knussen ja Roger Norrington. Queyras on esiintynyt säännöllisesti solistina varhaiseen musiikkiin keskittyneiden Freiburger Barockorchester - ja Akademie für Alte Musik Berlin -kokoonpanojen kanssa. Hän on kamarimuusikkona tehnyt yhteistyötä Emmanuel Pahudin, Alexandre Tharaud'n, Aleksandr Melnikovin ja Isabelle Faustin kanssa. Hän on Arcanto-kvartetin jäsen ja on esiintynyt kahden zarb-spesialistin, Keyvan ja Bijan Chemiranin kanssa.

Queyras on urallaan antanut näkyvyyttä nykymusiikille yhteistyöllään sellaisten säveltäjien kuin Bruno Mantovanin, Jörg Widmannin ja Pierre Boulezin kanssa. Hän tilasi Thomas Larcherilta teoksen soolosellolle ja jousiorkesterille. Hän toimi solistina Michael Jarrellin ja Johannes Maria Staudin konserttojen kantaesityksissä.

Queyras on soittanut Gioffredo Cappan vuoden 1696 sellolla, jonka hän sai lainaksi Mécénat Musical Société Généralelta marraskuussa 2005. Hän on toiminut Freiburgin musiikkiyliopiston professorina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Ellen Sylvin

**Linda Ellen Amalia Sylvin** (myöhemmin *Walton*) (15. joulukuuta 1903 Kajaani – 20. huhtikuuta 1974 Lontoo) oli suomalainen Suomi-Filmin varhaisissa mykkäelokuvissa esiintynyt näyttelijä ja tanssija, joka muutti sittemmin Englantiin.

Kajaanilaisen suurperheen tytär Ellen Sylvin osallistui ''Filmiaitta''-lehden filmitähtikilpailuun jo 1924 mutta ei tullut vielä silloin valituksi. Oscar Lindelöf löysi kuitenkin hänet, ja hän oli Aho Soldan & C:o:n koekuvauksissa. Ensimmäisen kerran Sylvin esiintyi Oscar Tengströmin ohjaamassa elokuvassa ''Kyllä kaikki selviää'' vuonna 1926, ja pääosassa hän oli ensimmäisen kerran samana vuonna Uuno Hirvosen komediassa ''Meren ja lemmen aallot''. Sylvin aloitti sitten viisi vuotta kestäneen yhteistyön Suomi-Filmin kanssa esiintyen elokuvissa ''Muurmanin pakolaiset'' (1927), ''Nuori luotsi'' (1927), ''Tukkijoella'' (1928) ja ''Korkein voitto'' (1929). Hän oli sen jälkeen vielä pienemmissä rooleissa elokuvissa ''Kahden tanssin välillä'' (1930) ja äänielokuvassa ''Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin'' (1931), jossa hänen ääntään ei kuitenkaan kuultu. 

Ellen Sylvin meni naimisiin 1938 englantilaisen juristin Henry Bowyer Waltonin kanssa, ja he asettuivat asumaan Lontooseen. He patentoivat 1940-luvulla itse kehittelemänsä hiuskihartimen Isossa-Britanniassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Ellen Walton kuoli Lontoossa huhtikuun lopulla 1974, 70-vuotiaana.

## Ellen Sylvinin elokuvarooleja
* Kyllä kaikki selviää (1926), tuntematon sivurooli, filmi on hävinnyt
* Meren ja lemmen aallot (1926), Irja
* Muurmanin pakolaiset (1927), Saima Niva
* Nuori luotsi (1927), Maiju
* Tukkijoella (1928), Pietolan Katri
* Korkein voitto (1928), Karin Huhta
* Kahden tanssin välillä (1930), Yli-Iimin Emmi
* Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1931), konstaapeli Lehtisen tytär 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ellen Sylvin Suomen Kansallisoopperan esitystietokanta Encoressa
* Tähtikiikarista Ellen Sylvin, Filmiaitta : filmitaiteellinen aikakauslehti, 17.01.1927, nro 3, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Muurmanin pakolaiset, Filmiaitta : filmitaiteellinen aikakauslehti, 10.01.1927, nro 2, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Heikki Lunta

**Heikki Lunta** on amerikansuomalainen lumipyhimys, jota Michiganin amerikansuomalaiset juhlivat vuosittain Heikinpäivänä. Heikillä on legendan mukaan taito tuoda lumisateet tanssimalla.

Heikin legenda sai alkunsa pohjoismichiganilaisen Hancockin kaupungin paikallisradiossa vuonna 1970. Paikallinen moottorikelkkakilpailu oli vaarassa peruuntua, koska lunta ei ollut. Paikallisradio WMPL:n myyntimies David Riutta kirjoitti nopeasti laulun ”Heikki Lunta Snow Dance Song”, jossa suomalainen poppamies tanssii lumitanssin ja tuo seudulle lumipeitteen. Heikki asui laulun mukaan Tapiolan takametsissä Houghton-nimisen suomalaisen maalaisyhteisön eteläpuolella. Nimen Riutta käänsi suosikkicountrylaulajansa Hank Snow’n nimestä. Kappaleesta tuli suosittu. Kun lumi myös tuli pian laulun soittamisen jälkeen, jäi Heikki Lunta -myytti elämään. Lunta tuli kertoman mukaan lopulta niin paljon, että moottorikelkkakilpailu jouduttiin siirtämään. Riutta pyydettiin myöhemmin laulamaan lauluaan jopa Kaliforniaan.

Pohjoismichiganilaiset juhlivat Heikkiä joka Heikinpäivänä 19. tammikuuta tai niihin aikoihin. Juhlallisuudet ovat laajentuneet suomalaisen kulttuurin kuukaudeksi, johon kuuluu perinneruokia ja paraateja. Heikinpäivästä tuli Yhdysvalloissa virallinen juhlapäivä vuonna 1999. Paikalliset laulavat ”Heikki Lunta Snow Dance Song” -laulua yhä toivoessaan lumisateita. Jotkut laulavat Riutan kirjoittamaa ”Heikki Lunta Go Away” -laulua toivoessaan lumisateen jo loppuvan.

## Katso myös
* Pyhä Urho
* Heikki

## Lähteet
Häiden vietto Karjalan runomailla

**Häiden vietto Karjalan runomailla** on suomalainen vuonna 1921 valmistunut pitkä kansatieteellinen dokumenttielokuva. Elokuvan tuotti Kalevalaseura. Suojärvellä kuvatussa elokuvassa esiteltiin rekonstruoituja perinteisiä rajakarjalaisia häämenoja. Elokuvan suunnittelusta vastasi kansatieteilijä, professori U. T. Sirelius ja sen ohjauksesta vastasi kansanmusiikin ja kansanrunouden asiantuntija, professori A. O. Väisänen. Elokuvan näyttelijät olivat paikallisia Suojärven ja Porajärven asukkaita. Säveltäjä Armas Launis sovitti elokuvaa varten musiikkia *Seitsemän veljestä*- ja *Kullervo*-oopperoistaan. Elokuvan yleisömenestys oli keskinkertainen, ulkomaita varten tehtiin elokuvan englanninkielisin tekstein varustettu versio nimellä ***Wedding in poetic Karjala***. 

Elokuva kuvattiin kesällä 1920 Suojärvellä, kuvausretkikuntaan kuuluivat johtajana toiminut U. T. Sirelius, kuvaajana taiteilija J. W. Mattila, folkloristiikan asiantuntijana Väinö Salminen ja kansanmusiikin sekä suorasanaisen kansanrunouden tuntijana sekä taloudenhoitajana ja elokuvan ohjaajana A. O. Väisänen. Elokuva koostuu viidestä osasta: kosinta, sulhasen kodin katsojaiset, läksiäiset, häämatka ja häät sulhasen kotona. Lopussa on vielä lyhyt kaskeamista kuvaava jakso. Häidenvietto ei vastannut suojärveläistä perinnettä vaan oli Kalevalaseuran retkikunnan tekemä rekonstruktio. Morsiamen kotia esitti suojärveläinen Bomban talo ja sulhasen kotia toinen vaatimattomampi suojärveläinen talo. Sulhasta esitti Benjamin Trofimov (myöh. Tervas) ja morsianta Lyyli Home, kanteleen soittajana elokuvassa oli Iivana Brelo. Elokuvan sisäkuvauksia varten rakennettiin hirsinen pirttirakennelma Suojärven Kuikkaniemeen. Rakennelma oli suunniteltu niin, että sisäkuvaukset voitiin tehdä luonnonvalossa, koska Suojärvellä ei tuohon aikaan vielä ollut sähkövirtaa käytettävissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mykkäelokuvasivusto : Häiden vietto Karjalan runomailla
Bloor Street

**Bloor Street** on Kanadan Ontariossa sijaitseva itä-länsi-suuntainen tie. Se toimii keskeisenä liikenneväylänä Toronton suurkaupunkialueella. Bloor Street on myös tärkeä kauppakatu, jonka kalliiden kauppojen reunustamaa katuosuutta Toronton Yorkvillen kaupunginosassa on kutsuttu nimityksellä ”Mink Mile”. Toronton metron linjan kaksi linjaus seuraa pitkälti Bloor Street -tietä. Kadulle on päätetty rakentaa pysyvät erilliset kaistat polkupyöräliikenteelle Spadina Avenuen ja Bathurst Streetin väliselle osuudelle. Bloor Street on nimetty Yorkvillen kylän perustajan Joseph Blooren mukaan.


Bloor St map.png|Bloor Street punaisella Toronton kartalla
BloorInMississauga.png|Bloor Street keltaisella Mississaugan kartalla
Pedestrians Crossing, Bloor and Yonge.jpg|Bloor Streetin ja Yonge Streetin risteys Toronton keskustassa
Bloor_Street_1930.jpg|Bloor Street 1930-luvulla


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Wesley Moraes

**Wesley Moraes Ferreira da Silva** (s. 26. marraskuuta 1996 Juiz de Fora) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän edustaa belgialaista Club Bruggea lainalla Englannin Valioliigan Aston Villasta.

Wesley siirtyi kesällä 2015 kotimaastaan slovakialaiseen Trenčínin joukkueeseen, jossa hän pelasi puolen vuoden aikana 18 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Mestarien liigan karsinnassa hän teki toisessa osaottelussa Steaua Bukarestia vastaan kaksi maalia, jotka eivät kuitenkaan auttaneet hänen seuraansa jatkoon. Tammikuussa 2016 hän siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen, jossa hän pelasi 3,5 vuoden aikana 107 liigaottelua ja teki niissä 32 maalia. Hän voitti Belgian mestaruuden vuonna 2016, jolloin myös hänen entinen seuransa Trenčín voitti Slovakian mestaruuden, ja jälleen vuonna 2018. Belgian supercupin hän voitti 2018. Mestarien liigassa Wesley pelasi kahtena kautena yhteensä 11 ottelua ja teki niissä kaksi maalia, molemmat syksyllä 2018 Monacoa vastaan. Kesällä 2019 hän siirtyi englantilaisseura Aston Villaan. Hän teki ensimmäisen kauden 21 valioliigaottelussaan viisi maalia. Tammikuussa hän loukkaantui ja joutui jäämään pitkäksi aikaa syrjään kentiltä. Hän palasi kentille huhtikuun 2021 lopulla ja pelasi kauden aikana vielä kolme valioliigaottelua ja seuraavan kauden alussa yhden. Elokuussa 2021 hän palasi kauden 2021–2022 loppuun kestävällä lainasopimuksella Club Bruggeen.

Wesley pelasi Brasilian maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019, kun hän pääsi ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan vaihtopelaajana loppuminuuteiksi kentälle.

## Lähteet
Aapo Häkkinen

**Aapo Häkkinen** (s. 1976 Helsinki) on suomalainen cembalisti ja kapellimestari.

Häkkinen aloitti musiikkiopintonsa Cantores minores -poikakuorossa. Hän kiinnostui cembalonsoitosta 13-vuotiaana ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Elina Mustonen sekä urkujensoitossa Olli Porthan. Vuosina 1995–1998 hän opiskeli Bob van Asperenin johdolla Sweelinck-konservatoriossa (Amsterdam) ja vuosina 1996–2000 Pierre Hantaïn johdolla Pariisissa. Hän osallistui myös Gustav Leonhardtin mestarikursseille ja opiskeli orkesterin- ja kuoronjohtoa. Ensikonserttinsa Helsingissä hän piti vuonna 2000.

Suoritettuaan solistidiplominsa vuonna 1998 Häkkinen voitti toisen palkinnon ja VRT-palkinnon Bruggen kansainvälisessä cembalokilpailussa. Vuonna 1997 hän sai Pohjois-Saksan radion erikoispalkinnon italialaisen musiikin tulkinnoistaan. Hän on esiintynyt solistina useimmissa Euroopan maissa, Turkissa, Israelissa, Yhdysvalloissa, Meksikossa, Brasiliassa, Japanissa, Kiinassa, Etelä-Koreassa ja Vietnamissa. Hän on esiintynyt myös lukuisten orkesterien ja kuorojen johtajana. Muusikkoja, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Vivica Genaux, Reinhard Goebel, Monica Groop, Werner Güra, Pierre Hantaï, Erich Höbarth, Soile Isokoski, Topi Lehtipuu, Julia Ležneva, Riccardo Minasi, Carolyn Sampson ja Dmitri Sinkovski. Häkkinen on johtanut muiden muassa Georg Friedrich Händelin, Joseph Haydnin, Giacomo Carissimin, Giovanni Battista Pergolesin, Georg Philipp Telemannin, Giovanni Paisiellon ja Claudio Monteverdin oopperoiden esityksiä.

Häkkinen on toiminut vuodesta 2003 lähtien Helsingin Barokkiorkesterin taiteellisena johtajana.

Häkkinen sai vuonna 2018 Helsingin kaupungin Vuoden taiteilija -palkinnon. Sen perusteluihin kuului keväällä toteutettu Leopold Koželuhin *Kustaa Vaasa* -oopperan moderni ensiesitys.

Häkkinen on juontanut omaa ohjelmaansa Classic FM:ssä. Hän esiintyy säännöllisesti cembalon ohella myös uruilla, klavikordia ja fortepianoa. Hän on levyttänyt muiden muassa Girolamo Frescobaldin, William Byrdin, Joseph Haydnin, Claudio Monteverdin, Johann Sebastian Bachin, François Couperinin, Franz Xaver Richterin ja Robert Schumannin teoksia. Hän on toimittanut 1600-luvun firenzeläisen kosketinsoitinmusiikin julkaisusarjan Ut Orpheus Edizionille. Hän on opettanut Sibelius-Akatemiassa ja kansainvälisillä mestarikursseilla. Hän toimii Musiikkitalon Vanhan musiikin sarjan ja Janakkalan barokkifestivaalin taiteellisena johtajana.

## Lähteet
Villilintujen parissa

**Villilintujen parissa** on suomalainen vuonna 1927 valmistunut pitkä luontodokumenttielokuva. Elokuvan tuotti Aho, Soldan & Co jonka omistivat kirjailija Juhani Ahon pojat Heikki Aho ja Björn Soldan, he vastasivat myös elokuvan käsikirjoituksesta, kuvauksesta ja leikkauksesta. Dokumenttielokuvan rahoittajina olivat muun muassa kauppaneuvos Karl Fazer sekä Suomen Teollisuusliitto. Elokuvassa käytettiin ennsimmäisen kerran Suomessa teleobjektiivia lintujen kuvauksessa.  Elokuvan julisteet maalasi taiteilija Lennart Segerstråle ja osan valokuvista otti Gösta Saurén. Elokuva sai runsaasti kiitosta arvostelijoilta mutta sen yleisömenestys jäi vaatimattomaksi. Elokuvasta on säilynyt vain vajaita kopioita ja siitä puuttuvat Hangossa, Sandskärissä ja Suursaaressa kuvatut jaksot. 

Elokuvan koostui kolmesta osasta. Ensimmäisessä osassa ollaan syksyllä 1926 kauppaneuvos Karl Fazerin omistamalla riistanhoitoalueella Jokioisissa. Erämaassa sijaitsevalle kaurapellolle on jätetty kuhilaita jotka houkuttelevat teeriparven ruokailemaan. Keväällä kuvatussa osassa nähdään teerien soidinmenoja. Elokuvan toisessa osassa tutustutaan huhtikuussa 1927 Karjalan kannaksella Muolaan kuuluisaan Äyräpään lintujärveen ja nähdään joutsenten lisäksi villihanhia, sinisorsia, telkkiä, nokikanoja, harmaalokkeja, töyhtöhyyppiä, kuoveja, ruskea suohaukka ja merikotka. Elokuvassa nähdään myös lintujärven alueen hoitaja Topi Tourunen ja lintuja maalaamassa oleva taiteilija Lennart Segerstråle. Elokuvan kolmannessa osassa matkataan touko-kesäkuussa 1927 Helsingistä purjeveneellä Ahvenanmaan saaristoon kauppaneuvos Karl Fazerin omistamalle Klåvskärin riistanhoitoalueelle jossa esitellään merilintuja kuten haahkoja, punajalkakiisloja eli riskilöitä, ruokkeja, selkälokkeja, kalatiiroja, raukutiiroja ja harmaalokkeja. Elokuvassa oli myös kuvia kalastajaveneiden kilpapurjehduksesta Hangossa, laulaja Helge Lindbergin omistamasta Sandskärin saaresta sekä välähdyksiä Suursaaren uimarantaelämästä.

## Aiheesta muualla
* Villilintujen parissa, Elokuva, 01.01.1928, No 1, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Villilintujen parissa-elokuva Elävä muisti-sivustolla
Rolf Martinsson

**Rolf Martinsson** (s. 1956) on ruotsalainen säveltäjä.

Martinsson opiskeli Malmön musiikkiakatemiassa ja pääsi sen sävellysprofessoriksi vuonna 2006. Hän on tyyliltään postmodernisti. Hänen teoksiaan on esitetty muiden muassa Suntory-salissa, Musikvereinissa, Carnegie Hallissa, Concertgebouwissa, Salzburgin Festspielhausissa, Konzerthaus Berlinissä ja Royal Festival Hallissa. Martinsson on Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.

Martinsson on ollut Alankomaiden filharmonikkojen, Malmön sinfoniaorkesterin ja Helsingborgin sinfoniaorkesterin nimikkosäveltäjänä. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Lisa Larssonin, Anne Sofie von Otterin, Martin Fröstin, Håkan Hardenbergerin, Alan Gilbertin, Christian Lindbergin, Edicson Ruizin, Santtu-Matias Rouvalin, Manfred Honeckin, Vasili Petrenkon, Sakari Oramon, Andrew Manzen, Andris Nelsonsin ja Neeme Järven kanssa. Martinssonin ensisijainen kustantaja on Gehrmans musikförlag. Tietyissä maissa häntä edustaa Boosey & Hawkes.

Martinsson teki kansainvälisen läpimurtonsa trumpettikonsertollaan *Bridge*, jonka hän sävelsi Håkan Hardenbergeria varten. Solisti myös levytti sen BIS-levymerkille. Useat orkesterit ovat tilanneet Martinssonilta uusia teoksia; esimerkiksi *Konsertto orkesterille* valmistui tilaustyönä Tukholman kuninkaalliselle filharmoniselle orkesterille. Martinsson on myös oopperasäveltäjä; Ruotsin kuninkaallinen ooppera tilasi häneltä teoksen *Amy*. Martinsson on saanut Christ Johnson -palkinnon.

## Lähteet
Conor Hourihane

**Conor Hourihane** (s. 2. helmikuuta 1991 Cork) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2021–2022 Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sheffield Unitedia lainassa Englannin Valioliigan Aston Villasta.

Hourihane pelasi Sunderlandin junioreissa ja siirtyi vuonna 2010 Ipswich Towniin mutta aloitti liigauransa kaudella 2011–2012 Plymouth Argylen joukkueessa neljännellä sarjatasolla Englannin kakkosliigassa. Vuonna 2014 hän siirtyi ykkösliigassa pelaavaan Barnsleyyn, joka kaudeksi 2016–2017 nousi mestaruussarjaan. Tammikuussa 2017 Hourihane siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Aston Villaan. Hän pelasi kolmen mestaruussarjakautensa aikana 126 liigaottelua ja teki niissä 25 maalia. Keväällä 2019 Aston Villa nousi Valioliigaan, jossa Hourihane teki ensimmäisen maalinsa viidennessä ottelussaan Norwich Cityä vastaan lokakuussa 2019, toisen maalinsa kahdeksannessa ottelussaan Newcastle Unitedia vastaan marraskuussa ja kolmannen maalinsa 12. ottelussaan jälleen Norwich Cityä vastaan tapaninpäivänä. Hän pelasi kauden aikana Valioliigassa 27 ottelua, joista 18 ottelua avauskokoonpanossa.

Hourihane pelasi Irlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 2017 Islantia vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki kymmenennessä maaottelussaan maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan. Heinäkuun 2020 loppuun mennessä hän on pelannut 17 maaottelua ja tehnyt niissä tuon yhden maalin.

## Lähteet