Carl Fredrik Adelcrantz

**Carl Fredrik Adelcrantz** (30. tammikuuta 1716 Tukholma, Ruotsi – 17. maaliskuuta 1796 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen arkkitehti, teatterinjohtaja ja vapaaherra. 

Hänet tunnetaan keskeisenä vaikuttajana varhaiskustavilaisessa arkkitehtuurissa sekä rokokoo tyylisistä sisustuksistaan.

## Suku ja koulutus
Hänen vanhempansa olivat hoviarkkitehti Göran Josuæ Adelcrantz ja Anna Maria Köhnmann (1681–1730). Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa vuonna 1734. Työuransa Adelcrantz aloitti isänsä toivomuksesta virkamiehenä ja toimi auskultanttina kauppakamarin tilintarkastuksessa vuodesta 1735 lähtien. Tämä oli Tukholman kaupunginarkkitehtinä joutunut poliittiseen epäsuosioon ja erotettu vuonna 1727.

Adelcrantz lähti vasta isänsä kuoltua vuonna 1739 neljäksi vuodeksi opiskelemaan taiteita ja arkkitehtuuria. Hän teki opintomatkan Helmfelt-stipendin ja perintövarojen turvin Saksan ja Alankomaiden halki Ranskaan ja Italiaan vuosina 1739–1743.

Tultuaan takaisin hän valvoi vuodesta 1741 lähtien yhdessä yli-intendentti, arkkitehti Carl Hårlemanin kanssa Nicodemus Tessin nuoremman suunnitteleman Tukholman kuninkaanlinnan rakennustöiden loppuunsaattamista. Myös hänen isänsä oli valvonut linnan rakennustöitä Tessinin kanssa.

## Ura
Seuraavina vuosina Adelcrantzin ura lähti jyrkkään nousuun. Hän oli hovimestarina kruununprinssi Adolf Fredrikin hovissa vuonna 1744 ja Ranskan kuninkaallisten spektaakkelien johtajana vuosina 1753–1771. Hän teki virallisia matkoja vuosina 1750–1751 Italiaan ja Ranskaan sekä vuonna 1753 Ranskaan, molemmat Tukholman kuninkaanlinnan rakennustöitä varten. Hän hankki Italiasta ja Ranskasta maalareita, kuvanveistäjiä ja muita taiteilijoita Tukholman kuninkaanlinnan sisustustöitä varten sekä pienoismalleja kuninkaallisten huoneiden uusiin huonekaluihin. 

Tämän matkan aikana Adelcrantz aloitti neuvottelut kuvanveistäjä Pierre Hubert L'Archevêquen palkkaamisesta linnan sisustustöihin. Adelcrantzin johdolla rakennettiin kuninkaanlinnan luoteissiipi, niin kutsuttu kansliasiipi, sekä laiturit ja rampit Lejonbackenin terassille (nykyiset ovat vuosilta 1824–1834). Linnan julkisivu valmistui vuonna 1760, sisätilat vasta 1770-luvulla. Hänen johdollaan tehdyssä sisustuksessa näkyy pääasiassa rokokoo-tyyli. Selkeä klassistisen suunnan taipumus on kuitenkin havaittavissa. Hän suunnitteli vuosina 1763-1769 kuningatar Lovisa Ulrikalle huvilinna Kiinalaisen paviljongin Drottningholmin linnan puistoon, sisustustöihin osallistui myös arkkitehti Jean Eric Rehn.

Hänen suunnittelemistaan hovin juhlamenoista ja seremonioista erityisen huomionarvoisia olivat kuningas Kustaa III:n ja Tanskan prinsessa Sofia Magdalenan häät vuonna 1766, kuningas Adolf Fredrikin hautajaiset ja hautaaminen vuonna 1772 sekä kuningas Kustaa III:n kruunajaiset vuonna 1772 ja hautajaiset vuonna 1792.

Vuonna 1750 hänestä tuli hovi-intendentti eli vastaamaan hovin seremonioista, juhlista ja hoviteatterista sekä hovin taidekokoelmista ja vuonna 1757 Ruotsin julkista rakentamista valvovan Yli-intendentinviraston johtaja eli yli-intendentti yhdessä palatsi-arkkitehti, kreivi Carl Johan Cronstedtin (1709–1779) rinnalle vuoteen 1767 saakka ja sen jälkeen yksin aina vuoteen 1795 asti. Vuonna 1766 hänet korotettiin yhdessä nuoremman veljensä hovioikeuden neuvos Emanuel Adelcrantzin (1721–1810) kanssa vapaaherraksi, jonka kuningas Kustaa III vahvisti vasta vuonna 1777.

Vuonna 1735 perustettu Kuninkaallinen piirustusakatemia muutettiin Adelcrantzin johtamana maalaus- ja kuvanveistoakatemiaksi vuonna 1768. Hänen ponnistelujensa ansiosta sai asianmukaisen aseman ja organisoidun opetussuunnitelman. Hän toimi Kuninkaallisen maalaus- ja kuvanveistoakatemian presidenttinä vuosina 1767–1795. Ritarikunnan hallituksen jäsenenä vuosina 1770–1778, yleisen palovakuutusrahaston hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1782 ja valtionvelkaviraston täysivaltainen edustajana vuodesta 1789. Hän erosi kaikista viroistaan vuonna 1795.

Adelcrantzin merkittävimpiä luomuksia ovat Kustaa III:n Drottningholmin linnateatteri (1766), kuningatar Lovisa Ulrikan syntymäpäivälahja Kiinalainen paviljonki (1769), Aadolf Fredrikin kirkko (1774) ja Kuninkaallinen ooppera (1782), joka purettiin vuonna 1891 nykyisen oopperan tieltä. Ensimmäinen luonnos laadittiin vuonna 1755, ja sen pohjana oli kuningas Kustaa III:n itse laatima suunnitelma. Vuonna 1777 hyväksyttiin lopulliset rakennuspiirustukset, ja rakennus rakennettiin vuosina 1777–1782. Ranskalaiset esikuvat olivat vallitsevia sekä pohjaratkaisun että ulkoarkkitehtuurin suhteen. Oopperan julkisivu pilasteineen ja tiukan rytminsä ansiosta on Adelcrantzin teoksista klassisin.

Suomeen hän on myös suunnitellut rokokootyylisen Vaasan hovioikeuden talon (1786), joka muutettiin Vaasan palon jälkeen Mustasaaren kirkoksi.

## Perintö
C. F. Adelcrantzin sisarenpoika ja oppilas oli Carl Fredrik Sundvall. Hänen oppilaansa oli myös arkkitehti Erik Palmstedt. Adelcrantz oli paitsi erinomainen taiteilija myös erinomainen organisaattori. Hän oli yksi aikansa parhaimmin koulutetuista ja älykkäimmistä miehistä ja yhdisti nämä ominaisuudet harvinaiseen epäitsekkyyteen ja uhrautumishalukkuuteen. Jälkimmäinen johti hänet jopa siihen pisteeseen, että hänen oma taloutensa oli täysin raunioina. Hänen täytyi myydä kaikki omaisuutensa ja hän oli täysin köyhtynyt kuollessaan.

Carl Fredrik Adelcrantz kuoli Tukholmassa 80-vuotiaana naimattomana ja ilman miespuolisia jälkeläisiä maaliskuussa 1796, joten Adelcrantz-suku sammui häneen, koska veljen tyttäret olivat naimattomia ja ainoa poika kuoli jo ennen setäänsä. Hänet haudattiin Katariinan kirkkoon Tukholmaan.

## Lähteet
*Svenskt biografiskt handlexikon – 2. Adelcrantz, Carl Fredrik
*Jyväskylän yliopiston taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos – Uusklassismi 

## Aiheesta muualla