open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kurkimäki (Helsinki)

**Kurkimäki** () on Mellunkylän kaupunginosan osa-alue. Itä-Helsingissä Kehä I:n pohjoispuolella sijaitsevalla alueella asui vuoden 2024 lopussa 2&nbsp;858 asukasta. Kaupunkirakenteen osalta Kurkimäki kytkeytyy saumattomasti alueen pohjoispuolella sijaitsevaan Kontulaan ja länsipuolella olevaan Kivikkoon. Kurkimäki on rakennettu 1980-luvulla Myllypuron ja Kontulan väliin. Kurkimäessä on hyvin säilynyt linnoitus, joka on osa venäläisten rakentamaa linnoitusketjua ennen ensimmäistä maailmansotaa.

Kurkimäen asukkaista 36,8 prosenttia oli ulkomaalaistaustaisia vuoden 2020 lopussa.

## Palveluista

Kurkimäen palvelut (koulu, terveyskeskus, kirjasto) nivoutuvat yhteen välittömässä naapurissa olevien kaupunginosien kanssa. Myllypuron, Kontulan ja Kivikon lisäksi palveluja haetaan Vesalasta tai Itäkeskuksesta.

Kurkimäen omalla osa-alueella sijaitsee muun muassa korttelitalo, viisi päiväkotia, leikkipuisto ja muutama pizzeria.

Lähistöllä oleviin liikuntamahdollisuuksiin lukeutuvat muun muassa Myllypuron urheiluhallit (esimerkiksi Liikuntamylly), Kontulan uimahalli ja Kivikon kehittyvän liikuntapuiston palvelut sekä valaistu ulkoilulenkki (3,6&nbsp;km). Etelään Kehä I:n ali pääsee muutaman jalankulun ja pyöräilyn alikulun kautta.

## Työpaikat

Kurkimäki tarjoaa työpaikan noin 400 hengelle. Suuri osa työpaikoista löytyy Kontulantien molemmille puolille sijoittuvista toimitila- ja teollisuuslaitoksista. Myös palvelusektori on merkittävä työllistäjä.

## Liikenneyhteydet

Kurkimäki sijaitsee Helsingin metron liityntäliikennealueella. Sekä Myllypuron metroasema että Kontulan metroasema ovat lyhyehkön kävely- tai linja-automatkan päässä.

* Helsingin metro, Kontulan metroasema
* Helsingin metro, Myllypuron metroasema
* 54 (Itäkeskus (M) - Pitäjänmäki)
* 57 (Kontula (M) - Munkkiniemi)
* 92 (Itäkeskus (M) - Myllypuro (M) - Alakiventie)
* 92N (yölinja Rautatientori - Myllypuro - Kivikko - Kontula (Keinutie)) 
* 94A (Kotikonnuntie - Kontula (M) - Kivikko - Kontula (M) - Kotikonnuntie)
* 94B (Kontula (M) - Kivikko - Kontula (M))
* 94N (yölinja Rautatientori - Kivikko - Kontulankaari)
* 506 (Myllypuro (M) - Viikki - Pasila - Ruskeasuo)
* 554 (Itäkeskus (M) - Malmi - Siltamäki - Tapaninkylä)
* 560 (Rastila - Kontula (M) - Malmi - Myyrmäki)
* 561 (Itäkeskus (M) - Malmi - Lentoaseman tekninen alue)
* 805 (Itäkeskus (M) - Vartioharju - Mellunmäki (M) - Myllypuro (M) - Myllypadontie)
* 812 (Mellunmäki (M) - Vesala - Kontula (M) - Kurkimäki - Porttitie - Myllypuro (M) - Myllypadontie)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kurkimäen kaupunginosan sivusto
* Helsinki alueittain (2005). Mellunkylän peruspiiri - tilastoja yms
* Kontulan alueen sivusto
* Kurkimäen Albumit auki
Pöytävuori

**Pöytävuori** eli **mesa** on eroosion synnyttämä laakea, yleensä jyrkkärinteinen ympäristöään korkeampi kohta.

Pöytävuoret syntyvät, kun vaakasuuntaan kerrostuneet kalliot ensin liikkuvat tektonisen toiminnan takia ja sitten eroosio kuluttaa kovia kivilajeja ympäröivät pehmeämmät kivilajit pois.

Etelä-Amerikassa pöytävuoria kutsutaan nimellä tepui. Niiden laella on eriytynyt omia kasvi- ja eläinlajejaan, koska ne ovat olleet niin pitkään eristyksissä vuorten alla levittäytyvästä sademetsästä.

Roraima, Kukenan ja Auyantepui ovat näitä eteläamerikkalaisia tepuita. Muita tunnettuja pöytävuoria ovat Pöytävuori Etelä-Afrikassa Kapkaupungin lähellä, Debre Damo Etiopiassa, Mount Conner Australiassa ja Brown Bluff Etelämanterella. Herðubreið Islannissa on vulkaaninen tulivuori (tuya), joten sen syntytapa poikkeaa muista pöytävuorista.

Pieneksi ja kapeaksi kulunutta pöytävuorta kutsutaan butteksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Dali

**Dali** tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:

* Dalí-nimisiä henkilöitä:
** Gala Dali (1894–1982), Salvador Dalin puoliso
** Kenza Dali (s. 1991), ranskalainen jalkapalloilija
** Salvador Dali (1904–1989), espanjalainen surrealistinen taidemaalari
** Dali Meller (s. 1991), suomalainen jalkapalloilija

* Dali paikannimenä:
** Dali, kaupunki Yunnanin maakunnassa Kiinassa
** Dali, prefektuuri Yunnanin maakunnassa Kiinassa
** Dali, piirikunta Weinanin prefektuuritason kaupungissa Shaanxin maakunnassa Kiinassa
** Dalin kuningaskunta, Yunnanin alueella 937–1253 hallinnut kuningaskunta
** Dáli, kylä Kyproksella
** Al Dali, maakunta Jemenissä
** Al-Dali, kaupunki Jemenissä

* 2919 Dali, päävyöhykkeen asteroidi
* Dali, japanilainen yhtye
* Dali, perunalajike
* Tetre-Museu Dali, Salvador Dalin perustama museo Figueresissä, Espanjassa
* Danish Audiophile Loudspeaker Industries, DALI, kaiutinvalmistaja
* Digital Addressable Lighting Interface, DALI, saksalaisten valmistajien ja instituutioiden lanseeraama, standardissa IEC 60929 määritelty protokolla valaistuksen ohjaukseen.
John Reilly

**John Reilly** on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:

* John Reilly (1926–1969), irlantilainen laulaja
* John Reilly (1858–1937), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
* John Reilly (1934–2021), yhdysvaltalainen näyttelijä
* John C. Reilly (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
* John Reilly (1836–1904), yhdysvaltalainen poliitikko
Rašid Ali al-Kailani

**Rašid Ali al-Kailani** (**Tašīd ‘Alī al-Gailānī**, myös **Gīlānī tai Kailānī**: رشيد علي الكيلاني&lrm;) (1892 Bagdad, Irak, Osmanien valtakunta – 28. elokuuta 1965 Beirut) oli irakilainen juristi ja poliitikko, joka toimi Irakin pääministerinä 1933, 1940–1941 ja 1941. Hän oli yksi arabimaailman suosituimmista poliitikoista. Hän pyrki tuomaan Irakin akselivaltojen piiriin toisen maailmansodan aikana.

Kailani kuului sunnilaiseen perheeseen ja oli sukua Irakin ensimmäiselle pääministerille Abdulrahman al-Haidari al-Kailanille. Hän opiskeli lakia ja aloitti uransa politiikassa 1924 oikeusministerinä Yasin al-Hašimin hallituksessa. Hän toimi sisäministerinä 1925–1928 ja pääministerinä 1933.

Kailani ja Hašimi olivat kansallismielisiä ja vastustivat brittien sekaantumista maan asioihin. He hylkäsivät Nuri al-Sa’idin solmiman Britannian ja Irakin sopimuksen ja perustivat oman kansallisen veljeyden puolueensa. Kailani tuki arabinationalistina akselivaltoja, toivoen niiden takaavan arabien yhtenäisyyden.

Kailani nimitettiin uudelleen pääministeriksi 1940. Kuningas Ghazi oli juuri kuollut ja maa oli alaikäisen kuningas Faisal II:n ja sijaishallitsija emiiri Abdulilahin alaisuudessa. Kailani kieltäytyi sallimasta brittijoukkojen kuljetuksia maan läpi rintamalle. Sisäministeri Naji Šaukat tapasi Saksan Turkin lähettilään Franz von Papenin Istanbulissa. Saksalle luvattiin Irakin luonnonvarojen hyödyntäminen vastineeksi arabimaiden itsenäisyyden tukemisesta.

Kun Italia liittyi sotaan Saksan puolelle, Irak säilytti suhteet maahan, mikä raivostutti britit. Brittien voitot Pohjois-Afrikassa italialaisia vastaan vähensivät Kailanin kansansuosiota. Hänet pakotettiin eroamaan tammikuussa 1941.

Kailani kehitteli suunnitelman Abdulilahin murhasta ja vallankaappauksesta. Hänen taustavaikuttajinaan olivat "neljä everstiä", jotka olivat lyhyin väliajoin olleet vallassa kulissien takana vuodesta 1937. 4. huhtikuuta 1941 Kailani järjesti kaappauksen kahdeksan viikkoa aiemmin omansa korvannutta Taha Hāshimin hallitusta vastaan.

Britit kieltäytyivät tunnustamasta uutta hallitusta ja 29. huhtikuuta Irakin tykistö pommitti Kuninkaallisen ilmavoimien tukikohtaa Habbaniyyassa, jonka jälkeen brittijoukot valtasivat Basran. Winston Churchill määräsi kenraali Archibald Wavellin valtaamaan takaisin Habbaniyyan tukikohdan ja sen jälkeen Bagdadin. Kuukauden mittainen sota päättyi brittien hyväksi. Kailani pakeni hyökkäyksen edellä Saksaan, jossa hän tapasi Adolf Hitlerin ja edelleen Egyptiin ja Saudi-Arabiaan.

Kailani palasi Irakiin vasta vuoden 1958 vallankumouksen jälkeen jossa syrjäytettiin hašimidien monarkia ja yritti joulukuussa nostattaa kapinaa pääministeri Abdulkarim Qasimin hallitusta vastaan. Kun kapina epäonnistui ja Kailani tuomittiin kuolemaan. Hänet kuitenkin armahdettiin vuonna 1961 ja hän palasi maanpakoon Beirutiin, jossa kuoli 1965.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Luxembourgin puisto

**Luxembourgin puisto** (, tuttavallisemmin *Luco*) on suuri puisto Pariisissa, Ranskassa.

Luxembourgin puisto sijaitsee Pariisin 6. kaupunginosassa, ja sen kokonaispinta-ala on 25,72 hehtaaria. Siitä julkista puistoa on 21,75 hehtaaria. Puiston alueella on Luxembourgin palatsi, jossa Ranskan senaatti kokoontuu.

Puistossa on paljon patsaita ja veistoksia. Siellä voi myös pelata esimerkiksi tennistä ja koripalloa. Lapset uittavat leikkiveneitä pienessä lammikossa. Puiston vieressä ovat kaivosalan korkeakoulu ja Odéon-teatteri. Puiston aukioloajat vaihtelevat: se avataan kello 7.30–8.15 ja suljetaan 16.45–21.45.

Maria de’ Medici tuli Ranskan sijaishallitsija hänen miehensä Henrik IV:n kuoltua. Maria piti Louvrea riittämättömänä ja halusi oman asuinpaikan. Hän hankki 1612 Petit Luxembourgin, joka oli aikanaan melko yksinkertainen kaupunkitalo. Maria rakennutti 1620-luvulla Luxembourgin palatsin Firenzen Palazzo Pittin mallin mukaan.

Puistoa on kuvannut Albert Edelfelt maalauksessaan *[[Pariisin Luxembourgin puistossa|Luxembourgin puistossa]]*.

## Aiheesta muualla
Abdulilah

**Abdulilah** ( **’Abdu-l-ilāh**; myös **Abdul Illah** tai **Abdullah-Ilah**) (s. 1913, Ta’if, Arabia, k. 14. heinäkuuta 1958 Bagdad) oli Irakin kuninkaan Ghazin serkku ja lanko sekä Irakin sijaishallitsija 1939–1952, kunnes kuningas Faisal II tuli täysi-ikäiseksi. Hän oli myös Irakin kruununperijä vuodesta 1943.

Abdulilah oli Hijazin hašimidikuningas Ali ibn Husainin poika, jonka Abdulaziz karkotti. Hän sai vallan maassa kuningas Ghazin kuoltua auto-onnettomuudessa ja kolmivuotiaan Faisal II:n noustua valtaistuimelle. Entinen pääministeri Rašid Ali al-Kailani johti saksalaismielistä vallankaappausta toisen maailmansodan aikana, mutta brittijoukot valtasivat maan ja syrjäyttivät hänet toukokuussa 1941.

Faisal II tuli täysi-ikäiseksi 1953, mutta Abdulilahin vaikutusvalta maan politiikkaan jatkui. Hän oli kuninkaan läheinen avustaja ja länsimaismielinen. Hänet ja kuningasperhe surmattiin vallankaappauksessa 14. heinäkuuta 1958, joka päätti Irakin monarkian.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Laajaverkko

**Laajaverkko** eli WAN () eli suuralueverkko on tiedonsiirtoverkko, joka peittää laajoja maantieteellisiä alueita. Nämä verkot ovat suurempia kuin kaupunkiverkot tai pienemmät. Laajaverkko yhdistää lähiverkot sekä kaupunkiverkot yhdeksi suureksi verkoksi, ääritapauksena Internet. 

Koska kaupunkiverkossa ja hyvin usein lähiverkossa käytetään jo hyvin nopeita verkkoyhteyksiä, joudutaan laajaverkossa käyttämään hieman erilaisia ratkaisuja. Yksi tapa saada lähiverkon tai kaupunkiverkon koko kaistan tarve tyydytettyä on laittaa useita rinnakkaisia linjoja suorittamaan tehtävää. Liikenteen määrää voidaan myös rajoittaa IP-osoite- tai IP-aluekohtaisesti.

## Käytettyjä tekniikoita
*ATM
*High Performance Parallel Interface - eli tuttavallisemmin HIPPI.

## Katso myös
*Henkilökohtainen verkko
*Lähiverkkotopologiat

## Aiheesta muualla

* WAN (wide area network)
Albert II

**Albert II** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* Albert II (s. 1934), belgialaisten kuningas vuosina 1993–2013
* Albert II (s. 1958), Monacon ruhtinas vuodesta 2005 lähtien.

## Katso myös
* Albrekt II
Samut Prakan (provinssi)

**Samut Prakanin provinssi** () on yksi Thaimaan provinsseista (*changwat*). Se sijaitsee maan keskiosassa Bangkokin metropolialueella. Naapuriprovinsseja ovat Bangkok lännessä ja pohjoisessa sekä Chachoengsao idässä. Provinssin pinta-ala on 1&nbsp;004,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2&nbsp;089&nbsp;200 asukasta (vuonna 2017).

## Maantiede
Samut Prakan sijaitsee Chao Phraya -joen suulla Siaminlahden kupeessa. Tämän vuoksi provinssia joskus kutsutaan nimellä *Pak Nam* (ปากน้ำ) eli ’joen suu’. Provinssin joen länsipuolinen osa koostuu suurimmaksi osaksi riisipelloista, katkarapukasvattamoista ja mangrovepuumetsistä, kun taas itäpuoli koostuu kaupunkikeskuksesta, sisältäen teollisuusalueita. Samut Prakan on osa Bangkokin suurkaupunkia, kaupungistuminen kummallakin puolella provinssin rajaa on identtistä. Provinssilla on noin 47,2 kilometriä rantaviivaa.

## Historia
Provinssi on perustettu Ayutthayan kuningaskunnan aikakaudella, jolloin hallinnollinen keskus sijaitsi Prapadaengissa. Provinssi oli portti mereltä Siamiin ja oli turvattu linnoituksin, vallihaudoin ja muurein. Kuningas Rama II alkoi rakentaa uutta keskusta Samut Prakaniin vuonna 1819, kun hänen edeltäjänsä kuningas Taksin oli hylännyt kaupungin linnoittamisen. Yhteensä kuusi linnoitusta rakennettiin kummallekin puolelle Chao Phraya -jokea, ja joella sijaitsevalle saarelle pystytettiin pagodi Phra Samut Chedi. Alkuperäisistä kuudesta linnoituksesta pystyssä ovat vain Phi Sua Samut ja Phra Chulachomklao. 

## Symbolit
Maakuntaleimassa on kuva Phra Samut Chedi -temppelistä, joka on alueen tärkein buddhalainen temppeli.

Maakuntapuu on *[[Thespesia populnea]]*.

## Aluejako
Provinssi on jaettu viiteen piiriin (*[[amphoe]]*) ja yhteen pienempään piiriin (*king amphoe*). Piirit on jaettu 50 kunnaksi (*[[tambon]]*) ja 396 kyläksi. Provinssi on jaettu seitsemään äänestyspiiriin.

## Nähtävyydet

Samut Prakanin provinssin alueella on useita suosittuja turistinähtävyyksiä. Amphoe Samut Prakanin Ancient City () Bang Pu Maissa on Thaimaa pienoiskoossa. Alueella on pienoismallit tärkeimmistä thaimaalaisista rakennuksista Thaimaan kartan mukaisesti sijoitettuina. 

Amphoe Samut Prakanin tambol Tai Banissa sijaitseva Crocodile Farm () on Thaimaan suurin krokotiilipuisto. Krokotiilien lisäksi nähtävillä on muitakin eläimiä. 

Viimeisin nähtävyys on amphoe Samut Prakanin tambol Samrong Nuassa sijaitseva Erawanin museo (), jonka 43,60 metriä korkea kolmipäinen elefanttipatsas on Samut Prakanin huomattavin maamerkki.

Amphoe Phra Samut Chedissä on merkittävä buddhalainen temppeli Wat Phra Samut Chedi, joka on rakennettu vuosina 1827–1828 Rama II:n hallituskaudella. Temppeli sijaitsee Chao Phraya -joen saarella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Thaimaan turistiviranomaisten provinssin sivut
*paknam.com - Sriwittayapaknam koulun ylläpitämät
Vuoristo-Badahšanin autonominen alue

**Vuoristo-Badahšanin autonominen alue** () on hallinnollinen alue Tadžikistanin itäosassa Pamirin vuoristossa Keski-Aasiassa. Se kattaa valtion itäosan ja rajoittuu pohjoisessa Kirgisiaan, idässä Kiinaan ja etelässä Afganistaniin. Alueen pääkaupunki on Horog. Laajempi Badahšanin alue jatkuu Afganistanin puolelle Badahšanin maakuntana.

Vuoristo-Badahšanin alueen pinta-ala on 64&nbsp;200 neliökilometriä ja se käsittää noin 45 prosenttia Tadžikistanin pinta-alasta. Alueella sijaitsevat Pamirin ja Keski-Aasian korkeimmat vuoret Pik Lenina (entinen *Kaufmann*) (7&nbsp;134&nbsp;m), Qullai Ismoili Somonī (entinen *Pik Kommunizma*, ennen sitä *Pik Stalina*, 7&nbsp;495&nbsp;m) ja Džengiš Tšokusu (*Pobeda*) (7&nbsp;439&nbsp;m). 

Asukkaita alueella oli vuoden 2016 arvion mukaan 217&nbsp;400, joka on noin kolme prosenttia Tadžikistanin koko väkiluvusta. Väestöstä suurin osa on tadžikkeja, mutta alueella asuu myös pieni kirgiisivähemmistö, joka on keskittynyt Murghabin kaupungin ympäristöön alueen itäosaan. Alueella harjoitetaan lampaiden, vuohien ja jakkien hoitoa. Alueen vuorisen maaston vuoksi alueella on heikot liikenneyhteydet. Alueen liikenteellinen keskus on Horog, josta lähtevät kaikki alueen kolme tietä; yksi maan pääkaupunkiin Dušanbeen, yksi Kirgisian puolelle Ošiin ja yksi Kiinan puolelle Taškurganiin. Näistäkin Kiinan puolelle johtava on hyvin huonossa kunnossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Zebroidi

**Zebroidi** eli **sebroidi** () on seepran ja jonkin muun hevoseläimen, lähinnä hevosen tai aasin risteytys. Kuten hevosen ja aasin risteytykset eli muulit ja muuliaasit, zebroidit ovat yleensä steriilejä eli eivät voi saada jälkeläisiä. Seepravanhemmaltaan ne perivät raitoja yleensä koko ruumiin alueelle, mutta vain osittain raidalliset yksilöt eivät ole poikkeuksellisia.

Seepra-hevosristeytys on nimeltään zorse tai se voi tarkoittaa pelkästään eläintä, jonka emä on hevonen ja isä on seepra. Seepra-hevosristeytys jos emä on seepra ja isä hevonen, jälkeläinen on zebrinny tai hebra.

Seepra-poniristeytys zony tai zetland.

Zonkey ja zedonk ovat seepran ja aasin jälkeläisiä. Termillä voidaan tarkoittaa joko aasin ja seepran risteymiä kumminkin päin tai vain ainoastaan risteymiä, joissa emä on aasi ja isä on seepra. Zebret on risteymä, jossa emä on seepra ja isä on aasi. 


Tiedosto:Hebra.jpg|Osittain raidallinen zorse.
Tiedosto:Zorse2.jpg|Ruskea-mustaraidallinen zorse.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Zorse

**Zorse** tarkoitetaan yleensä kaikkia risteymiä, jotka tapahtuvat hevosen ja seepran välillä. Se voi tarkoittaa myös pelkästään eläintä, jonka emä on hevonen ja isä on seepra. Zorset kuuluvat näin ollen sebroideihin, jotka ovat ja seeprojen ja muiden hevoseläinten risteytyksiä. Niillä on hevosen koko ja muoto, mutta vartalo on kokonaan tai osittain raidallinen. Kuten muutkin hevoseläinten väliset risteytykset, zorset ovat lähes aina steriilejä.

Kiinnostus tällaista risteytystä kohtaan heräsi ensimmäisen kerran 1800-luvun lopulla, jolloin siitä toivottiin uutta apua armeijalle. Zorset ovatkin aaseja voimakkaampia ja älykkäämpiä sekä kesytettynä helpompia hallita. Brittiarmeija käytti niitä Intiassa.

Viime aikoina zorsesta on tullut etenkin Yhdysvalloissa sirkuseläin, koska se on nopea ja hyvä hyppäämään. Sen selkään on kuitenkin vaikea kavuta ja satulaa on vaikeaa saada pysymään paikoillaan.

Seepra-hevosristeytys jos emä on seepra ja isä hevonen, jälkeläinen on zebrinny tai hebra.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Xoruğ

**Xoruğ** () on Tadžikistaniin kuuluvan Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen pääkaupunki. Se sijaitsee Pamirin länsiosassa Ğundjoen varrella 527 kilometriä Dušanbesta kaakkoon. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 30&nbsp;772 asukasta.

Xoruğ sijaitsee 2&nbsp;200 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen pinta-ala on 22,1 neliökilometriä. Kaupunki rajoittuu lännessä Pandžjokeen ja Afganistaniin ja muissa ilmansuunnissa Šuğnonin ja Roštqal’an piireihin. Ğundin ja sen sivujoen Šohdaran kapeita laaksoja reunustavat 4&nbsp;200–4&nbsp;500 metriä korkeat vuoret.

Seudun ilmasto on mantereinen. Talvet ovat kylmiä ja kesät kuivia ja kuumia. Keskilämpötila on tammikuussa –7 ja heinäkuussa 22 astetta. Vuotuinen sademäärä on 263 millimetriä.

Xoruğista tuli Vuoristo-Badahšanin hallinnollinen keskus vuonna 1925 ja kaupunki vuonna 1932. Sen asukkaista lähes kaikki ovat virallisesti tadžikkeja. Suurin osa puhuu šugnia, ja kirjakielenä toimii tadžikki. Vallitseva uskonto on ismailismi.

Kaupunkiin johtaa Dušanbesta Xobu Rubotin solan (527 kilometriä) tai Kūlobin ja Qal’ai Xumbin kautta (610 kilometriä) kulkeva maantie, joka jatkuu Murğobin kautta Kirgisian Ošiin tai Kiinaan. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee Pandžin yli Afganistaniin johtava silta. Xoruğissa on myös lentoasema.

Kaupungin pääelinkeinot ovat teollisuus ja palvelut. Tärkeimmät yritykset ovat elintarvikeyhtiö Pandž ja Xoruğin vesivoimalaitos. Muut teollisuusyritykset tuottavat rakennustarvikkeita, korukiviä, mehuja, meijerituotteita, vaatteita, kenkiä ja lääkkeitä. Lähinnä omaan tarpeeseen viljellään perunaa, vihanneksia ja hedelmiä sekä harjoitetaan karjanhoitoa. Tärkeä merkitys on myös pienyrittäjyydellä. Piilotyöttömyys on korkea, ja noin viidesosa työvoimasta työskentelee muualla siirtotyöläisinä (vuonna 2014).

Kaupungissa toimii Xoruğin yliopisto, lääketieteellinen oppilaitos ja kaksi ammattikoulua. Kulttuurilaitoksia ovat musiikki- ja taidekoulut, kulttuuritalot, kirjastot ja teatteri. Terveyspalveluihin kuuluvat kaupungin terveyskeskus ja aluesairaala.

Matkailijoita houkuttelevat alueen kuvaukselliset maisemat, luonto, vuorikiipeilymahdollisuudet ja vanhojen linnoitusten kaltaiset historialliset kohteet. Kaupungin omista nähtävyyksistä huomattavimmat ovat historiallinen museo ja Pamirin kasvitieteellinen puutarha. Xoruğ on yksi Tadžikistanin matkailukohteista, ja siellä on melko runsaasti nykyaikaisia majoitus- ja muita palveluja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sweet 75

**Sweet 75** oli yhdysvaltalainen rock-yhtye. Yhtyeen perusti grunge-yhtye Nirvanan entinen basisti Krist Novoselic Nirvanan hajoamisen jälkeen vuonna 1995. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2000.

## Historia
Sweet 75 sai alkunsa Novoselicin syntymäpäiväjuhlilla, missä hän tapasi laulaja Yva Las Vegasin joka oli hankittu juhliin esiintyjäksi. Las Vegasin laulua kuultuaan Novoselic suunnitteli aluksi tuottavansa Las Vegasille levyn, mutta paremmin tutustuttuaan kaksikko päättikin perustaa yhtyeen. Yhtyeessä Yva Las Vegas soitti laulamisen lisäksi bassoa. Novoselic soitti kitaraa, ja rumpalina toimi aluksi Bill Rieflin ja myöhemmin Adam Wade. Yhtyeen ensimmäinen kappale oli nimeltään *Oral Health*. Vuonna 1995 yhtye äänitti ensimmäisen levynsä, mutta sen julkaiseminen kesti erinäisistä viivytyksistä johtuen melkein kaksi vuotta. Tämä vähensi suuresti yleisön mielenkiintoa yhtyettä kohtaan.

Vuonna 1997 DGC Records viimein julkaisi yhtyeen debyyttilevyn *Sweet 75*. Levyltä julkaistiin myös yksi single *Lay Me Down*. Levy menestyi kaupallisesti huonosti, johtuen osittain siitä että levyn julkaisua viivyteltiin ja näin suuren yleisön mielenkiinto yhtyettä kohtaan väheni huomattavasti. Myös levyarvostelijat ja kriitikot antoivat levylle melko huonoja arvosteluita.

Yhtyeen heikosta menestyksestä johtuen Novoselic laittoi Sweet 75:n tauolle, ja liittyi No WTO Comboon yhdessä mm. Kim Thayilin kanssa.

Vuonna 2000 Novoselic ja Las Vegas palasivat yhteen jatkaakseen Sweet 75:n toimintaa. He tekivätkin muutamia kappaleita yhdessä, mutta päättivät kuitenkin lopulta erota vedoten musiikillisiin erimielisyyksiin.

## Jäsenet

*Krist Novoselic, kitara
*Yva Las Vegas, basso ja laulu
*Adam Wade, rummut
*Bill Rieflin, rummut levyllä *Sweet 75*
 
## Diskografia
### Studiolevyt

***Sweet 75 ([[1997]])**
#Fetch
#Lay Me Down
#Bite My Hand
#Red Dress
#La Vida
#Six Years
#Take Another Stab
#Poor Kitty
#Ode To Dolly
#Dogs
#Cantos De Pilon
#Nothing
#Japan Trees
#Oral Health

Kokonaispituus 49:26.

### Singlet

***Lay Me Down**
#Lay Me Down
#La Vida
#Soap Zone

## Katso myös

*Eyes Adrift

## Lähteet
* 

*
Pepino

**Pepino** (*Solanum muricatum*) on kotoisin Perusta. Se on ainavihanta, noin metrin mittainen pensas.

Pepino on espanjaa ja tarkoittaa ”kurkkua”. Hedelmä muistuttaa suuresti melonia, vaikka se kuuluu samaan sukuun tomaatin ja perunan (*Solanum tuberosum*) kanssa. Pepino kasvaa Andien rinteiden välisissä laaksoissa 1,7–2,5 km korkeuksissa. Kerätään 30–90 cm korkeasta pensaasta. Kukat valkoisia, purppuranpilkullisia, purppuraisia ja syvän sinisiä. Hedelmä on pyöreä tai munanmuotoinen. Ohut kuori kermanvärinen, jossa lilanvärisiä raitoja. Hedelmäliha keltaista, mehukasta ja pehmeää. Maku on päärynän ja melonin sekoitus, makea ja hapoton.

## Huonekasvina
Pepino voidaan kasvattaa Suomessa huonekasviksi. Kaupasta ostetut hedelmät ovat usein niin pitkälle jalostettuja, että niistä puuttuvat siemenet. Jos onnistuu saamaan siemeniä käsiinsä, kylvetään tuoreet siemenet maalis-huhtikuussa kylvömultaan, mutta ei kovin syvälle. Kosteudesta on hyvä pitää huolta peittelemällä ruukku muovipussilla. Kylvös sijoitetaan valoisaan ja lämpimään paikkaan.

4–8 cm korkuiset taimet siirretään omiin ruukkuihinsa huonekasvimultaan, johon on sekoitettu kevytsoraa tai hiekkaa. Latvaversoa typistetään koko kasvukauden ajan. Pintamultaan sekoitetaan lannoitetta, kuten lehmänlantaa, tai kastellaan eläinperäisillä nestemäisillä kasvilannoitteilla. Pepino kasvaa kesällä isoksi kasvihuoneessa ja kukkii upeasti mutta viihtyy myös ikkunalaudalla. Se voidaan myös sijoittaa erittäin suojaisaan kasvimaahan. Saattaa tuottaa hedelmää jo ensimmäisenä vuonna.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Puutarha.net: Pepino (''Solanum muricatum'')
Fermaatti

**Fermaatti** eli **pidäke** (puhekielessä ”häränsilmä”) on nuotinnuksessa käytettävä symboli, joka merkitsee, että sen kohdalla oleva nuotti on tarkoitus pitää soimassa pidempään kuin mitä nuotin kestoksi on merkitty. Tarkka pidennyksen pituus on esittäjän päätettävissä.

Jotkut modernit säveltäjät ovat laajentaneet symbolin käyttöä niin, että sillä voitaisiin ilmaista toivottua pidennystä likimäärin. Muita kuin tavallista fermaattia käytetään kuitenkin harvoin.
Gustav Leonhardt

**Gustav Leonhardt** (30. toukokuuta 1928 's-Graveland, Alankomaat – 16. tammikuuta 2012 Amsterdam) oli alankomaalainen cembalisti, urkuri, kapellimestari ja pedagogi. Hänen ohjelmistonsa oli laaja-alainen ja kattoi musiikkiteoksia 1500-luvulta Wolfgang Amadeus Mozartin aikoihin. 

Vuosina 1947–1950 Leonhardt suoritti urkujen ja cembalon soiton opintoja Schola Cantorumissa Baselissa. Vuonna 1952 häneltä ilmestyi tutkielma *The Art of Fugue: Bach’s Last Harpsichord Work*, jossa Johann Sebastian Bachin *Fuugan taidon* osoitettiin olevan klaveeriteos.

Leonhardtin perustama Leonhardt Consort aloitti toimintansa 1955. Hän ja Nikolaus Harnoncourt levyttivät kaikki Bachin kirkkokantaatit vuosina 1971–1990. Leonhardtia arvostetaan ja hänet tunnetaan varsinkin Girolamo Frescobaldin, Johann Jacob Frobergerin ja Louis Couperinin sävellysten esittäjänä.

Leonhardt oli Amsterdamin konservatorion cembalonsoiton professorin virassa 1954–1988 ja toimi Harvardin yliopistossa vierailevana professorina 1969–1970. Wienin musiikkiakatemian cembaloprofessorina hän työskenteli 1952–1955. Leonhardt oli urkurina Amsterdamin Waalse Kerkissä 1954–1980 ja Nieuwe Kerkissä alkaen vuodesta 1980.

Leonhardt sai kunniatohtorin arvonimiä monista yliopistoista. Hänelle myönnettiin Erasmus-palkinto 1980. 

Leonhardt näytteli Johann Sebastian Bachia Jean-Marie Straubin ohjaamassa elokuvassa *[[Anna Magdalena Bachin kronikka]]*, joka valmistui 1967.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Gustav Leonhardtin muistokirjoitus ''Helsingin Sanomissa''.
Orsayn taidemuseo

**Orsayn taidemuseo** tai **Musée d’Orsay** on taidemuseo Pariisissa Ranskassa. Sen kokoelmiin kuuluu pääasiassa ranskalaista taidetta vuosilta 1848–1914.

Museo sijaitsee Seinejoen eteläisellä rannalla Pariisin seitsemännessä kaupunginosassa (arrondissement). Rakennus valmistui vuonna 1900 alun perin rautatieasemaksi, jonka suunnitteli Victor Laloux. Tällöin se tunnettiin nimellä Gare d’Orsay. Sinne johtanut rautatie kulki Pariisin keskustassa useita kilometrejä tunnelissa Seinen eteläpuolisten rantakatujen alla, ja nyttemmin se on muutettu osaksi RER-esikaupunkiradan linjaa C. Alkuperäinen asema suljettiin jo vuonna 1939, mutta sen vieressä on nykyisin RER-linjan asema nimeltä Musée d’Orsay.

Kauan suljettuna ollut asema avattiin museona joulukuussa 1986 italialaisen arkkitehti Gae Aulentin suunnittelemana. Muut pariisilaiset taidemuseot, kuten Louvre, Musée du Jeu de Paume ja Pompidou-keskus, siirsivät sinne kokoelmiaan.

Museolla on ainutlaatuinen kokoelma ranskalaista impressionismia. Siellä voi nähdä muun muassa Édouard Manet’n, Claude Monet’n, Paul Cézannen, Edgar Degas’n, Gustave Courbet’n, Pierre-Auguste Renoirin, Auguste Rodinin ja Vincent van Goghin taideteoksia.

Postikorttimyynnin perusteella museon suosituin teos on Pierre-Auguste Renoirin *[[Tanssiaiset Moulin de la Galettessa|Bal du moulin de la Galette]]* vuodelta 1876 ja toiseksi suosituin Gustave Courbet’n *[[Maailman alkuperä]]* vuodelta 1866.

## Maalauksia Musée d’Orsayn kokoelmissa

Kuva:Les Joueurs de cartes, par Paul Cézanne.jpg|Paul Cézanne, *Les Joueurs de cartes* (5. versio), n. 1894–1895.
Kuva:Paul Cézanne 179.jpg|Paul Cézanne, *Omenoita ja appelsiineja*, noin 1899.
Kuva:Origin-of-the-World.jpg|Gustave Courbet, *[[Maailman alkuperä]]*, 1866.
Kuva:Edgar_Germain_Hilaire_Degas_012.jpg|Edgar Degas, *[[Absintti (maalaus)|Absintti]]* (*L’absinthe*), 1876.
Kuva:Tableau_Louis_Pasteur.jpg|Albert Edelfelt, *[[Louis Pasteurin muotokuva]]*, 1885.
Kuva:Gauguin_portrait_1889.JPG|Paul Gauguin, *Omakuva ja keltainen Kristus*, 1889.
Kuva:SelbstPortrait_VG2.jpg|Vincent van Gogh, *Omakuva*, 1889.
Kuva:Édouard Manet - Le Déjeuner sur l'herbe, 1863.jpg|Édouard Manet, *[[Aamiainen ruohikolla]]*, 1863.
Kuva:Edouard Manet - Berthe Morisot With a Bouquet of Violets - Google Art Project.jpg|Édouard Manet, *Berthe Morisot’n muotokuva*, 1872.
Kuva:Claude Monet 032.jpg|Claude Monet, *Le portail, soleil matinal (Harmonie bleue)*, 1893.
Kuva:Renoir_-_Portrait_of_Alphonsine_Fournaise.JPG|Pierre-Auguste Renoir, *Alphonsine Fournaisen muotokuva*, 1879.
Kuva:Pierre-Auguste Renoir, Le Moulin de la Galette.jpg|Pierre-Auguste Renoir, *[[Tanssiaiset Moulin de la Galettessa]]*, 1876.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Virallinen sivu  
*Insecula: Virtuaalinen vierailu Musée d’Orsayssa
Daşoguz

**Daşoguz** on kaupunki ja Daşoguzin maakunnan hallinnollinen keskus Turkmenistanissa. Se sijaitsee samannimisellä keidasalueella lähellä Uzbekistanin rajaa 560 kilometriä maan pääkaupungista Aşgabatista pohjoiseen. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 201&nbsp;142 asukasta.

## Historia
Daşoguz (vuoteen 1999 saakka Daşhowuz) on saanut alkunsa Hivan kaanin Muhammad Rahim I:n vuonna 1816 rakennuttamasta linnoituksesta. 1800-luvun lopussa kaupungissa oli karavaaniseralji, kuusi moskeijaa ja madrasa. Vuodesta 1873 lähtien se oli osa Venäjän alaista Hivan protektoraattia, ja vuosina 1920–1924 se kuului Horezmin kansantasavaltaan.

Kaupungista tuli toisen maailmansodan jälkeen huomattava teollisuus- ja liikennekeskus. Tärkeä merkitys oli varsinkin sen kautta kulkevalla Türkmenabatin ja Qońıratin välisellä rautatiellä, joka valmistui vuonna 1957 ja avautui Beineun kautta Euroopan-puoleiselle Venäjälle vuonna 1972. Daşoguz (Daşhowuz, venäjäksi Tašauz) oli samannimisen hallintoalueen keskus vuosina 1939–1963 ja uudelleen vuodesta 1970.

## Väestö
Daşoguz on Turkmenistanin kolmanneksi suurin kaupunki. Sen asukasluku on kasvanut nopeasti toisen maailmansodan jälkeen. Vuoden 2022 väestönlaskennan tuloksia ei pidetä luotettavina.

**Asukasluvun kehitys**

Vuoden 1995 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 55,3 prosenttia oli uzbekkeja ja 32,2 prosenttia turkmeeneja. Lisäksi oli muun muassa venäläisiä, kazakkeja, tataareja ja korealaisia.

## Liikenne ja talous
Daşoguzista on maantie- ja rautatieyhteydet Aşgabatiin, Türkmenabatiin ja Uzbekistaniin. Aşgabatin ja Daşoguzin välinen rautatie valmistui vuonna 2006. Kaupungissa on myös lentoasema. 

Kaupungissa on puuvilla-, tekstiili-, elintarvike-, rakennustarvike- ja konepajateollisuutta. Sähköä tuottaa 255 megawatin lämpövoimalaitos.

## Kulttuuri ja nähtävyydet
Daşoguzissa toimii Turkmenistanin maatalouskorkeakoulu, opettajaopisto ja lääketieteellinen opisto. Kaupungissa on kulttuuripalatsi, teatteri, poliklinikka, sairaala ja 10&nbsp;000-paikkainen stadioni.

Kaupungin läpi virtaa Amudarjasta alkunsa saava Şabatin kanava. Entinen vanha kaupunki ja rautatieasema sijaitsevat sen pohjoispuolella ja uusi kaupunki eteläpuolella. Daşoguzissa toimii vuonna 2011 uuden rakennuksen saanut kotiseutumuseo. Alueen nähtävyyksistä tärkeimmät sijaitsevat sadan kilometrin päässä Köneürgençissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Türkmenabat

**Türkmenabat** on kaupunki ja Lebapin maakunnan hallinnollinen keskus Turkmenistanissa. Se sijaitsee Amudarjan vasemmalla rannalla 615 kilometriä maan pääkaupungista Aşgabatista koilliseen. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 230&nbsp;861 asukasta.

## Historia
Türkmenabatin kohdalla on sijainnut tärkeä Amudarjan ylityspaikka. Sen yhteyteen syntyi ajanlaskun alussa kaupunki, joka tunnettiin keskiajalla nimellä Amul. Mongolit hävittivät kaupungin vuonna 1221, mutta 1300-luvulla se asutettiin uudestaan ja Timuridien aikana sillä oli huomattava sotilaallinen ja taloudellinen merkitys. Nimestä Amul on peräisin myös Amudarjan nykyinen nimitys. 1400–1500-luvulla kaupungin nimeksi tuli Tšardžui (turkmeeniksi *Çarjuý*). Nimi vakiintui myöhemmin muotoon Çärjew, josta tuli virallinen vuonna 1940.

Tšardžui oli 1900-luvun vaihteessa noin 15&nbsp;000 asukkaan kauppakaupunki ja Buharan emiirikuntaan kuuluneen käskynhaltijakunnan keskus. Sen lähelle oli vuonna 1886 perustettu venäläinen Uusi Tšardžui, jonka kautta kulki Amudarjan ylittänyt Krasnowodskin ja Taškentin välinen rautatie. Amudarjan rannalla oli jokisatama. 

Vanhasta Tšardžuista tuli neuvostoaikana Komsomolin taajama, ja uusi kaupunki oli vuosina 1924–1927 nimetty Leninin mukaan. Çärjewistä kehittyi 1900-luvulla huomattava teollisuuskaupunki. Se oli vuosina 1939–1963 ja vuodesta 1970 lähtien samannimisen alueen hallinnollinen keskus. Alue nimettiin vuonna 1992 Lebapin maakunnaksi, ja kaupunki sai vuonna 1999 nimen Türkmenabat. Sen infrastruktuuriin ja teollisuuteen on Turkmenistanin itsenäistymisen jälkeen tehty suuria investointeja.

## Väestö
Türkmenabat on Aşgabatin jälkeen Turkmenistanin toiseksi suurin kaupunki. Sen asukasluku kasvoi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen. Vuoden 2022 väestönlaskennan tuloksia ei pidetä luotettavina.

**Asukasluvun kehitys**

Vuoden 1995 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 61,0 prosenttia oli turkmeeneja, 20,7 prosenttia venäläisiä ja 8,3 prosenttia uzbekkeja. Monet venäläisistä ovat sen jälkeen muuttaneet pois.

## Liikenne ja talous
Türkmenabat on tärkeä liikennekeskus, josta on maantie- ja rautatieyhteydet Maryn kautta Aşgabatiin, Kerkiin, Buharaan ja Taškentiin, Urganchiin ja Daşoguziin sekä rautateitse edelleen Qońıratin kautta Kazakstaniin ja Venäjälle. Amudarjan ylittävät vuonna 2017 valmistunut maantiesilta ja uusi rautatiesilta. Türkmenabatin uudistettu kansainvälinen lentoasema avattiin vuonna 2018.

Kaupungin suurin teollisuuslaitos on kemian tehdas, joka valmistaa superfosfaatti- ja ammoniumfosfaattilannoitteita, rikkihappoa, polyeteenikalvoa ja torjunta-aineita. Lisäksi on elintarvike-, tekstiili-, konepaja- ja rakennustarviketeollisuutta. Paikallisia erikoisuuksia ovat lakritsinvalmistus ja korutehdas.

## Kulttuuri ja nähtävyydet
Türkmenabatissa on opettajakorkeakoulu, teatteri, poliklinikka, sairaala ja 10&nbsp;000-paikkainen stadion. Sen nähtävyyksiin kuuluvat kotiseutumuseo ja muinaisen Amulin rauniot. Lähistöllä sijaitsee Amudarjan luonnonpuisto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Balkanabat

**Balkanabat** on kaupunki ja Balkanin maakunnan hallinnollinen keskus Turkmenistanissa. Se sijaitsee Ison-Balkanin etelärinteiden juurella 430 kilometriä maan pääkaupungista Aşgabatista luoteeseen. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 123&nbsp;190 ja kaupunkialueella 188&nbsp;429 asukasta.

## Historia
Paikkakunnan entinen nimi Nebitdag (”Öljyvuori”) perustuu kukkulaan, jonka luona on vuosisatojen ajan harjoitettu pienimuotoista maaöljyn tuotantoa. Teollinen öljynporaus alkoi vuonna 1931, ja vuonna 1933 öljyesiintymän lähelle perustettiin samanniminen taajama. Siitä tuli kaupunki vuonna 1946. Nebitdagista kehittyi neuvostoaikana alueen öljyteollisuuden keskus ja aavikolle rakennettu mallikaupunki, jonka asukkaat työskentelivät etupäässä kauempana sijaitsevilla öljykentillä. Kaupungista tuli Balkanin maakunnan hallinnollinen keskus vuonna 1993, ja vuonna 1999 se sai nimen Balkanabat.

Kaupunki kärsi 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa taloudellisesta ahdingosta, jonka aikana monet ammattitaitoiset työntekijät muuttivat muualle. Turkmenistanin valtio on tehnyt 1990-luvun puolivälistä lähtien suuria investointeja kaupungin infrastruktuuriin sekä öljy- ja kaasuteollisuuteen.

## Väestö
Balkanabatin kaupunkialueeseen kuuluvat Gumdagin, Hazarin, Jebelin, Oglanlyn ja Uzboýn taajamat ja kolme Jebelin alaista kylää, joissa oli yhteensä 65&nbsp;239 asukasta vuonna 2022. Taajamista suurin on yli 30&nbsp;000 asukkaan Gumdag.

Kaupungin asukasluku kasvoi nopeasti toisen maailmansodan jälkeen. Vuoden 2022 väestönlaskennan tuloksia ei pidetä luotettavina.

**Asukasluvun kehitys**

Vuoden 1995 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 72,2 prosenttia oli turkmeeneja ja 13,1 prosenttia venäläisiä. Lisäksi oli muun muassa lezgejä, kazakkeja, azereja, ukrainalaisia ja tataareja. Venäläiset ovat sen jälkeen muuttaneet lähes kokonaan pois.

## Liikenne ja talous
Balkanabatin kautta kulkee Aşgabatin ja Türkmenbaşyn välinen maantie ja rautatie. Kaupungissa on lentoasema.

Balkanabatissa toimii metalli-, rakennustarvike-, elintarvike- ja tekstiiliteollisuutta, jodi- ja bromitehdas, bentoniittitehdas ja posliinitehdas. Sen kautta kulkevat Türkmenbaşyyn johtavat öljyjohdot. Sähköä tuottaa maakaasulla toimiva 380 megawatin voimalaitos. Kaupungin vesihuolto perustuu Karakumin kanavasta Bereketin piirikunnassa alkavaan vesijohtoon.

## Kulttuuri ja nähtävyydet
Balkanabatissa on teatteri, museo, nykyaikainen sairaala, poliklinikka ja 10&nbsp;000-paikkainen stadion. Siellä toimii öljy-yhtiö Türkmennebitin ammattioppilaitos. Kortteleittain rakennetuista kerros- ja pientaloista koostuvat kaupunki ei ole varsinainen matkailukohde. Lähiseudun nähtävyyksiin kuuluvat keskiaikaisen Dehistanin eli Mašhad-i Misriyanin rauniot..

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Žalal-Abadin alue

**Žalal-Abadin alue** (; ) on hallinnollinen alue Kirgisian länsiosassa, Keski-Aasiassa. Se rajoittuu lounaassa ja lännessä Uzbekistaniin, pohjoisessa Talasin alueeseen, koillisessa Tšyin alueeseen, idässä Narynin alueeseen ja etelässä Ošin alueeseen.

Alueen hallintokeskuksena toimii Žalal-Abadin kaupunki (111&nbsp;100 as., 2016). Paikallishallintoa varten alue jakautuu kahdeksaan piiriin ja neljään piirien tavoin aluehallinnon alaisuudessa toimivaan kaupunkiin. Näistä kolmen yhteydessä on yhteensä neljä kaupunkityyppistä taajamaa. Lisäksi alueella on neljä piiriensä hallintokeskuksina toimivaa kaupunkia. 

Kevään 2015 katsauksen mukaan Žalal-Abadin alueella ei tuolloin ollut omaa tunnustettua lippua eikä vaakunaa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Suomen ulkoministeriön matkustusohje Kirgisaan (formin.finland.fi)
Manas (kaupunki)

**Manas** (, vuoteen 2025 saakka *Žalal-Abad*, Жалал-Абад) on Žalal-Abadin alueen pääkaupunki Kirgisian länsiosassa Keski-Aasiassa. Se sijaitsee Ferganan laakson koillispäässä Kugartin jokilaaksossa Babash Atan vuorten juurella lähellä Uzbekistanin rajaa. Kirgisian tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 117&nbsp;200 ja koko alueen väkiluvuksi 1&nbsp;190&nbsp;600 ihmistä (kirjoilla olevat 1.1.2018). 

Manas tunnetaan kivennäisvesilähteistään. Se oli myös silkkitien yhden haaran kulkureitti.

Kaupunki oli toinen merkittävä Kirgisian kaupunki Ošin ohella, jossa 10. kesäkuuta 2010 alkaneissa levottomuuksissa varsinkin uzbekkeja terrorisoitiin ja ajettiin maasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Naryn

**Naryn** () on kaupunki sekä Narynin alueen ja piirin hallinnollinen keskus Kirgisiassa. Se sijaitsee Narynjoen varrella 320 kilometriä maan pääkaupungista Biškekistä kaakkoon. Kaupungissa oli arviolta 42&nbsp;536 asukasta vuonna 2025.

Kaupunki sijaitsee Narynin keskijuoksun kapeassa laaksossa Ala-Myšyk- ja Narynvuorten pohjoisrinteiden juurella. Sen pinta-ala on 50,4 neliökilometriä. Kaupunkialue on etupäässä joen vasemman rannan tasankoa, jonka korkeus merenpinnasta on 2&nbsp;024 metriä. Seudun ilmasto on mantereinen. Keskilämpötila on tammikuussa –17,1 ja heinäkuussa 17,2 astetta. Vuotuinen sademäärä on 250–300 astetta. Kasvillisuus on kuivaa aroa. Vuorten rinteillä kasvaa kuusia ja katajia.

Narynissa oli 21&nbsp;100 asukasta vuonna 1970 ja 40&nbsp;900 vuonna 2000. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 98,5 prosenttia kaupungin asukkaista oli kirgiisejä.

Paikkakunta on saanut alkunsa Kašgarin ja Jetısun väliselle karavaanireitille 1830-luvulla rakennetusta Kokandin kaanikunnan linnoituksesta. Venäjä miehitti sen vuonna 1867. Venäläinen varuskunta jätettiin vartioimaan seuraavana vuonna rakennettua Narynjoen siltaa. Linnoituksen lähelle syntyi kauppapaikka, jossa oli 1&nbsp;500 asukasta vuonna 1913. Siitä tuli piirikunnan keskus vuonna 1918, kaupunki vuonna 1927 ja alueen pääkaupunki vuonna 1939. Kiinan rajalla sijaitsevalla alueella oli neuvostoaikana strategista merkitystä, mutta sen jälkeen kaupungin talous taantui voimakkaasti. 

Narynin kautta kulkee Biškekistä Kiinan rajalle Torugartiin johtava maantie. Uudistettu lentokenttä avattiin vuonna 2025. Kaupunki on etupäässä liikenne- ja palvelukeskus, jonka kehitystä hidastaa sen syrjäinen sijainti. Siellä on elintarvike-, rakennustarvike-, kevyttä ja puunjalostusteollisuutta. Lähistöllä sijaitsee At-Bašyn vesivoimalaitos ja Solton-Saryn kultakaivos. Taloutta kehittämään perustettiin vuonna 1993 Narynin vapaatalousalue. Alueelle on pyritty houkuttelemaan myös luonto- ja seikkailumatkailijoita.

Kaupungissa toimii vuonna 1996 perustettu Narynin yliopisto sekä lääketieteellinen opisto. Kulttuurilaitoksia ovat teatteri, kulttuurikeskus, taidegalleria ja museo.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Konrad Zuse

**Konrad Zuse** (22. kesäkuuta 1910 Berliini – 18. joulukuuta 1995 Hünfeld) oli saksalainen insinööri ja tietokonealan pioneeri. Vuosien 1936–1945 välillä hän rakensi useita tietokoneita sähkömagneettisista releistä. Hänen tietokoneensa Z4 oli vuonna 1950 maailman ensimmäinen kaupallisesti myyty tietokone ja myyntihetkellään myös manner-Euroopan ainoa toimiva tietokone. Zuse myi Z4:n ETH Zürich:lle, joka mahdollisti Zuse KG -yrityksen perustamisen.

Hänen maailman ensimmäisiin tietokoneisiin kuuluva automaattinen Z3-laskukoneensa valmistui vuonna 1941. Vuonna 1945 sota oli tuhonnut kaikki hänen edelliset mallinsa Z4-konetta lukuun ottamatta, jonka hän siirsi turvaan Baijeriin Hintersteinin kylään.

Zuse suunnitteli myös vuodesta 1943 alkaen väitöskirjaansa varten Plankalkülin, yhden ensimmäisistä korkean tason ohjelmointikielistä. Kielen kuvaus julkaistiin kuitenkin vasta 1972, eikä sitä toteutettu hänen elinaikanaan oikeassa tietokoneessa, joten sen historiallinen merkitys jäi vähäiseksi.

1960-luvun loppupuolella Konrad Zuse julkaisi kirjan *Rechnender Raum* (”laskeva avaruus”, englanninkielinen käännös *Calculating Space*), jossa esitetään ensimmäistä kertaa idea, että maailmankaikkeus on valtavan tietokoneen laskema malli samaan tapaan kuin soluautomaatit. Näin Zuse loi perustan myöhemmin digitaalifysiikaksi kutsutulle teoreettisen fysiikan haaralle.

Vuonna 1964 Zuse sai Werner-von-Siemens-Ring-palkinnon Z3-tietokoneestaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ensimmäinen tietokone 75 vuotta – Zusen Z sai alkunsa keittiössä - yle.fi
* Tietokonepioneeri Konrad Zuse kehitti ensimmäisen täysin digitaalisesti ohjelmoitavan tietokoneen 1941 – 2 000 relettä saatiin vanhoista puhelimista, Tekniikan Historia 3/2017, Tekniikka & talous 2.9.2018
Seymour Cray

**Seymour Cray** (28. syyskuuta 1925 – 5. lokakuuta 1996) oli tietokoneiden suunnittelija, joka tunnetaan erityisesti supertietokoneistaan. 

Noin kolmenkymmenen vuoden ajan kaikki maailman tehokkaimman koneen titteliä kantaneet koneet olivat joko Crayn tai hänen yrityksensä Cray Researchin suunnittelemia.

Tunnetuimpia Seymour Crayn suunnittelemia koneita:
* CDC 6600 (1964) – ensimmäinen kaupallinen supertietokone
* CDC 7600 (1969)
* Cray-1 (1976)
* Cray-2 (1985)

Control Data Corporationissa toimiessaan Cray ja William Norris pyysivät General Transistor -yhtiötä kehittämään germaniumiin perustuvan transistorin, joka tuli käyttöön CDC 1604 -tietokoneeseen. Myöhemmin Cray myönsi Fairchild Semiconductorille rahoituksen transistoreille CDC 6600 -tietokonetta varten.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sosthenes

**Sosthenes** oli Makedonian hallitsija vuosina 279–277 eaa. Ennen Sosthenesta hallitsivat Ptolemaios Keraunos, joka kaatui taistelussa kelttejä vastaan. Ptolemaioksen jälkeen hallitsivat lyhyen ajan Meleagros ja Antipatros Etesias. Sosthenes valittiin kuninkaaksi sen jälkeen kun hän oli kukistanut keltit taistelussa. Hän ei kuitenkaan suostunut käyttämään kuninkaan titteliä. Hänen ansiostaan Makedonia ei vajonnut täydelliseen sekasortoon kelttien hyökkäyksen aikana. Sosthenes hallitsi kahden vuoden ajan, jonka jälkeen hän kuoli. 

## Lähteet
* 

### Viitteet
Antigonos III

**Antigonos III** oli Makedonian kuningas vuosina 229–221 eaa. Hän oli Antigonos Gonatasin veljenpoika. Demetrios II:n kuoltua Antigonoksesta tuli Demetrioksen pojan Filippos V:n holhooja. Vuonna 227 eaa. Antigonos meni naimisiin Demetrioksen vaimon Fthian kanssa ja syrjäytti nuoren Filippoksen. 

Antigonos tuki Akhaian liittoa Aitolian liittoa ja Spartaa vastaan. Antigonos kukisti Spartan Kleomenes III:n Sellasian taistelussa vuonna 222 eaa.
Transponointi

**Transponointi** tarkoittaa jonkin sävelmän muuttamista eri sävellajiin kuin mihin se on nuotitettu tai mistä se on alun perin kuultu. Intervallisuhteet säilyvät samana, joten sävelmän tunnistettavuus ei muutu, vaikka se soikin joko korkeammalta tai matalammalta taajuudelta. Sävellajien tunnelmissa on kuitenkin eroja, minkä vuoksi erityisen tarkasti tietyn sävellajin tunnelmaan perustuvaa teosta ei yleensä esitetä toisessa sävellajissa. Transponointia tarvitaan useimmiten esitettäessä musiikkia kokoonpanolla, jolle sitä ei ole alun perin tarkoitettu. Käytettävistä soittimista riippuen tarkat intervallisuhteet voivat muuttua hieman, mutta ero ei useimmiten ole merkittävä. Joitakin soittimia voi myös olla helpompi soittaa tietyistä sävellajeista, jolloin transponointia voidaan käyttää helpottamaan esittäjän teknistä suoritusta. Vapaamuotoisessa säestyksessä soittajan on hyvä osata transponoida soittonsa esimerkiksi lauletun melodian suhteen oikeaksi.

Eräs esimerkki transponoinnista on myös karaoke-laitteistojen säätö, jolla taustamusiikin korkeutta voidaan säätää laulajan äänialan mukaan. Joskus myös modulaatiota, eli harkittua toiseen sävellajiin siirtymistä saman teoksen aikana kutsutaan virheellisesti transponoinniksi.
Maununneva

**Maununneva** () on Kaarelan kaupunginosan osa-alue Helsingissä. Se sijaitsee Kehä I:n pohjoispuolella ja rajoittuu idässä Keskuspuistoon, lännessä Hämeenlinnanväylään (jonka toisella puolella sijaitsee naapurikaupunginosa Kannelmäki) ja pohjoisessa Hakuninmaahan. Alueella oli vuoden 2024 lopussa 2&nbsp;860 asukasta ja vuoden 2022 lopussa 242 työpaikkaa.

Maununneva muodostettiin Kaarelan kaupunginosan osa-alueeksi vuonna 1959. Nimen taustalla on vanha paikannimi Magnuskärr.

Maununnevalla on rintamamiestaloja 1950-luvulta, uudempia omakotitaloja sekä muutamia kerrostaloja. Kadunnimistö on osin varsin sotaisaa: Juoksuhaudantie, Mörssärinaukio, Vuorilinnakkeentie jne. Kari Hotakaisen romaani *[[Juoksuhaudantie]]* sijoittuu Maununnevalle.

Maununnevalla sijaitsee Osmo Siparin suunnittelema, vuonna 1965 valmistunut Suomalais-venäläinen koulu. Alueella on myös ala-asteen koulu (Kannelmäen peruskoulun toimipiste), päiväkoti Kalinka, Kaarelan jäähalli, Arena Centerin liikuntakeskus, yksi päivittäistavarakauppa sekä muita pikkuyrityksiä. Maununnevalla oli myös ravintola, Punaruusu, joka oli suljettuna heinäkuussa 2005 sattuneesta tulipalosta lähtien. Tulipalo varmistui tuhopoltoksi. Rakennus purettiin lopulta huhtikuussa 2008.

Maununnevalla sijaitsee myös vuonna 1991 suojeltu 1,25 hehtaarin kokoinen suoalue, jolla muun muassa kasvaa ainoana paikassa Helsingissä leväkköä. Kaupunginosan eteläisissä metsissä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia linnoituksia sekä vallihautoja vuodelta 1917.

Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Maununnevaa on yli 55 dB:n melualueella. Maununnevalla tieliikenteen melua aiheuttavat Hämeenlinnanväylä ja Kehä I.

Maununnevan läpi Kaarelantietä pitkin kulkee bussi 42 (Kamppi–Kannelmäen asema). Hämeenlinnanväylää kulkevilla busseilla on pysäkkejä Maununnevan kohdalla.

## Lähteet
* Architectural Map Guide. Helsinki-Espoo-Kauniainen-Vantaa. Finnish Association of Architects SAFA, 2000.

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Suomalais-venäläinen koulu – koulu Maununnevalla
* Kannelmäen peruskoulu, jonka yksi toimipisteistä sijaitsee Maununnevalla
* Maununnevan luonnonsuojelualue 
* Maununneva satelliitista. Maununneva sijaitsee Kehä I:n (Muurimestarintie) pohjoispuolella, Hämeenlinnanväylän itäpuolella ja rajoittuu idässä Keskuspuistoon.