open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Birger-jaarli

**Birger Maununpoika** (**Birger Magnusson**; n. 1200 – 21. lokakuuta 1266) eli **Birger-jaarli**, myös **Birger Jaarli**, oli Ruotsin hallitsija. Hänestä tuli Ruotsin jaarli vuonna 1248.

## Ura
Birger Magnusson kuului mahtavaan Bjälbo-sukuun (josta käytetään myös nimitystä Folkunga-suku). Hän meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan siskon Ingeborgin kanssa vuonna 1237. Eerikin kuoltua vuonna 1250 ilman perillistä Birgerin vanhin poika Valdemar valittiin kuninkaaksi. Koska Valdemar oli tässä vaiheessa vielä lapsi, Birger hallitsi maata hänen nimissään kuolemaansa asti. Birgerillä ja Ingeborgilla oli lisäksi yhdessä seitsemän muuta lasta, mm. Maunu Ladonlukko ja Pentti (Bengt), josta tuli ensimmäinen Suomen herttua. 

Ingeborg Eerikintytär kuoli vuonna 1254. Birger meni uusiin naimisiin Tanskan leskikuningattaren Mechtildin kanssa vuonna 1261. Jaarlin kuoleman jälkeen hänen toinen poikansa Maunu kaappasi vallan Valdemarilta.

Birger-jaarli teki ruotsalaisen Eerikinkronikan mukaan Suomeen laajan sotaretken (ns. toinen ristiretki), jonka seurauksena ainakin Häme liitettiin Ruotsin valtakuntaan. Retki on ajoitettu joko vuoteen 1239 tai 1249. Saksalaisen Lyypekin kronikan mukaan Birger alisti Suomen Ruotsin herruuteen. Hämeen linnan rakennustyöt aloitettiin toisen ristiretken seurauksena. 

Birger tunnetaan Tukholman perustajana. Hän perusti kaupungin vuonna 1252. Tukholmassa Riddarholman kirkossa on jaarlia esittävä patsas, joka on pystytetty 1884.

Birger oli myös maineikas lainsäätäjä; hänen aikanaan säädettiin ns. rauhanlait (koti-, kirkko-, käräjä- ja naisrauha), sekä perintölaki (sisar peri puolet siitä mitä veli).

Birger-jaarli haudattiin omasta toivomuksestaan Varnhemin luostarin kirkkoon Länsi-Götanmaalle. Tukholman kaupungintaloa rakennettaessa Birgerin maalliset jäännökset oli tarkoitus siirtää uuteen hautaan kaupungintalon tornin juureen, mutta Varnhemin seurakunta ei suostunut tähän, ja kaupungintalon hauta jäi tyhjäksi. Birgerin hauta Varnhemissa on avattu kahdesti tieteellisiä tutkimuksia varten.

Birger oli Ruotsin viimeinen jaarli. Hänen jälkeensä jaarli-nimityksen tilalla alettiin käyttää arvonimeä herttua.

## Katso myös
* Bjälbo-suku

## Lähteet

## Kaunokirjallisuutta
* Guillou, Jan: *Arnin perintö: Romaani*. 

## Aiheesta muualla

*
Heilongjiang

**Heilongjiang** () on Kiinan pohjoisin maakunta. Sen nimi on suomeksi ”Mustan lohikäärmeen joki”, joka on Amurin kiinankielinen nimi. Heilongjiangin vanha suomalainen latinaistus on Heilungkiang. Sen kiinalainen lyhennenimi on Hei (黑).

## Historia
Maakunta on yksi kolmesta Mantšuriaan kuuluvista maakunnista. Kaksi muuta ovat Jilin ja Liaoning.

Kiina ja Neuvostoliitto kävivät 1969–1978 Ussurijoella taisteluja rajakiistojen vuoksi.

Kaivosonnettomuudessa vuonna 2009 sai surmansa yli sata ihmistä.

## Maantiede
Maakunnan rajanaapurit ovat pohjoisessa ja idässä Venäjä, etelässä Kiinan maakunta Jilin sekä lännessä Sisä-Mongolian autonominen alue. 

Venäjän vastaiset rajat kulkevat pitkin jokia, pohjoisraja pitkin Amuria ja itäraja Ussuria. Heilongjiangin alueella ovat sekä Kiinan pohjoisin että itäisin piste, joista itäisin sijaitsee Amurin ja Ussurin yhtymäkohdassa. 

Maasto on vaihtelevaa; maakunnan länsi- ja eteläosissa sekä aivan pohjoisessa on matalia vuorialueita – korkein huippu Jilinin rajalla on 1&nbsp;690&nbsp;m. Maakunnan sisäosa, samoin kuin Amurin ja Ussurin rannat, ovat matalaa ja tasaista. Siellä virtaa useita suurehkoja jokia, ja koko seutu kuuluu Amurin valuma-alueeseen. Itäosissa on myös järviä. 

Ilmasto maakunnassa on mantereinen ja subarktinen, ja se on tunnettu pitkistä kylmistä talvistaan. Tammikuun keskilämpötila Heilongjiangin eri osissa vaihtelee –31 ja –15&nbsp;°C välillä, kun taas heinäkuun keskilämpötila vaihtelee välillä 18–23&nbsp;°C. Sadetta saadaan kohtalaisesti, vuotuinen sademäärä on 500–600&nbsp;mm, joka tulee pääasiassa lyhyehkön viileän kesän aikana. 

Pääkaupunki Harbinin lisäksi muita tunnettuja kaupunkeja ovat Qiqihar, Daqing ja Heihe.

## Väestö

Heilongjiangin väkiluku oli 32,67 miljoonaa vuonna 1982, 35,22 miljoonaa vuonna 1990 ja 36,24 miljoonaa vuoden 2000 väestönlaskennassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kirjattiin 38,31 miljoonaa asukasta, joka oli 2,86 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Autonominen alue oli Kiinan 15. väkirikkain. Vuoden 2013 lopun väestöarvio oli 38,35 miljoonaa ja arvio väestötiheydestä 82,7 henkeä neliökilometrillä.

## Hallinnollinen jako

Heilongjiang on jaettu 13 prefektuuritason alueeseen: 11 prefektuuritason kaupunkiin, yhteen prefektuuriin ja Harbinin kaupunkiin joka on suoraan maakunnan hallinnon alaisuudessa.

*1. Harbinin kaupunki
*2. Qiqihar
*3. Mudanjiang
*4. Jiamusi
*5. Daqing
*6. Jixi
*7. Shuangyashan

*8. Yichun
*9. Qitaihe
*10. Hegang
*11. Heihe
*12. Suihua
*13. Daxing’anlingin (Da Hinggan Lingin) prefektuuri

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pullamössö

**Pullamössö** on arkikielen ilmaisu, joka tarkoittaa kahvin, maidon tai muun juoman sekaan hienonnettua pullaa. 

Pullamössön kutsumanimi vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Varsinais-Suomessa se on *mosoa* ja Etelä-Pohjanmaalla *pullatohnua*.

Sanaa pullamössösukupolvi on 1980-luvulta lähtien käytetty kuvaamaan nykynuorisoa, sellaista nuorta sukupolvea, joka on saanut elämässään kaiken helposti eteensä ilman suurempia ponnisteluja verrattuna aikaisempaan sukupolveen.

Kansanedustaja Teemu Keskisarja käytti eduskunnassa opiskelijoista puhuessaan lausahdusta "pullamössö vegenössö sukupolvi".

## Lähteet
Perdikkas (sotilas)

**Perdikkas** (kuoli 321 eaa.) oli makedonialainen kenraali. Hän aloitti uransa Aleksanteri Suuren armeijassa, edeten aina kuninkaalliseksi henkivartijaksi asti. Aleksanterin kuoltua Perdikkaasta tuli yksi hänen seuraajistaan eli diadokeista.

Aleksanterin kuoltua armeija valitsi hänet vähäjärkisen Filippos III:n ja silloin vielä syntymättömän Aleksanteri IV:n  holhoojaksi. Aleksanterin muut kenraalit vastustivat Perdikkasta, kun hän yritti saada koko Aleksanterin luoman valtakunnan omaan valtaansa. Vuonna 322 eaa. alkoi Perdikkaan ja hänen vastustajien välillä ensimmäinen diadokkisota.

Perdikkas kuoli vuonna 321 eaa., kun hän epäonnistui yrityksessään hyökätä Ptolemaios I:tä vastaan Egyptissä. Hänen armeijansa kapinoi ja lopulta hänen upseerinsa murhasivat hänet.
Antigonos I

**Antigonos I Monofthalmos** (*Yksisilmäinen*) (noin 382–301 eaa.) oli makedonialainen sotapäällikkö. Hän palveli Aleksanteri Suuren armeijassa, ja hänet nimitettiin Fryygian satraapiksi vuonna 333 eaa. Aleksanterin kuoltua Antigonos nimitettiin Vähän-Aasian sotilaskomentajaksi. Antigonoksen asema parani muutamassa vuodessa niin, että muut Aleksanterin seuraajat liittoutuivat häntä vastaan. Vuonna 311 solmittu rauha paransi hänen asemiaan muihin nähden. 

Vuonna 306 Antigonos julistautui kuninkaaksi poikansa Demetrioksen kanssa. Lysimakhos, Kassandros, Ptolemaios ja Seleukos seurasivat perässä. Nämä neljä kukistivatkin Antigonoksen vuonna 301 Ipsoksen taistelussa.

Demetrioksesta tuli myöhemmin Makedonian kuningas, ja Antigonidien hallitsijasuku hallitsi Makedoniaa siihen asti kun Rooma valtasi sen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kassandros

**Kassandros** (noin 350–297 eaa.), oli Makedonian kuningas vuosina 302–297 eaa. Hän oli Makedonian hallitsijan Antipatroksen poika.
Qing-dynastian keisarit

Tämä on **luettelo [[Kiina]]n [[mantšu]]laisen eli [[Qing-dynastia]]n ([[1644]]-[[1911]]) keisareista**. Kaksi ensimmäistä hallitsivat vain Mantšuriaa, loput olivat Kiinan keisareita.

Kiinan keisareilla on useita eri yhteyksissä käytettyjä nimiä. Qing-dynastian keisareista käytetään tavallisimmin heidän valitsemiaan aikakausinimiä (Nian Hao), joiden eteen usein lisätään dynastian nimi *Qing*.  Dynastian viimeinen keisari, Qing Xuantong tunnetaan kuitenkin paremmin syntymänimellään Pu Yi.
 

Tapahtumat sivulla Qing-dynastia.
557

## Tapahtumia
*Pohjoinen Zhou-dynastia alkoi Pohjois-Kiinassa.
*Chen-dynastia syrjäytti Liang-dynastian Etelä-Kiinassa.

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
556

## Tapahtumia
*Läntinen Wei-dynastia päättyi Kiinassa.
*pyhä Romanos Melodos kirjoitti Akatistoshymnin Konstantinopolissa

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
550

## Tapahtumia
*Itäinen Wei-dynastia päättyi ja Pohjoinen Qi-dynastia alkoi Kiinassa.
*Gootit valloittavat Totilan johdolla Rooman pitkän piirityksen jälkeen.

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
* Germanus, itäroomalainen sotapäällikkö
589

## Tapahtumia
* Chen-dynastia kaatui Kiinassa. Se oli viimeinen Eteläisistä dynastioista ja tämän jälkeen Sui-dynastia hallitsi koko maata.

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
618

## Tapahtumia

* Kiinassa Tang-dynastia syrjäytti Sui-dynastian

## Syntyneitä

* 

## Kuolleita

* 8. marraskuuta: Deusdedit, paavi
581

## Tapahtumia
* Pohjoinen Zhou-dynastia kaatui Kiinassa ja Sui-dynastia yhdisti maan uudelleen.
* Isorokko saapuu luultavasti ensi kerran Eurooppaan

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*Gogo, Austrasian major domus.
420

## Tapahtumia
* Song-dynastia syrjäytti Jin-dynastian Kiinassa.
*Theoderik I (hallitsi vuosina 420–451) valittiin visigoottien kuninkaaksi Vallian kuoltua.

## Syntyneitä
* Eurik, visigoottien kuningas
## Kuolleita
*

*Visigoottien kuningas Vallia (hallitsi 415–420)
317

## Tapahtumia
* Kiinassa Jin-dynastian hovi perusti Itäisen Jin-dynastian paettuaan etelään.
* Rooman keisari Konstantinus Suuri antoi pojilleen Crispukselle ja Konstantinus II:lle caesarin arvonimet. 

## Syntyneitä
* Rooman itäosien keisari Constantius II

## Kuolleita
* Rooman keisari Valens
316

## Tapahtumia
* Kiinassa Jin-dynastian hovi joutui pakenemaan etelään, jossa se perusti Itäisen Jin-dynastian.
## Syntyneitä
* Konstantinus II

## Kuolleita
*
280

## Tapahtumia
* Wu-kuningaskunta, viimeinen Kiinan Kolmesta kuningaskunnasta, kaatui, ja maa oli lopulta taas yhtenäinen Jin-dynastian alaisuudessa.
## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
Pohjansirkku

**Pohjansirkku** (*Schoeniclus rusticus*) on varpuslintu, joka kuuluu sirkkujen heimoon.

## Koko ja ulkonäkö
Kooltaan ja muodoltaan tyypillinen sirkku. Kupeilla punaruskeaa viirutusta. Koiraalla pää voimakkaan mustavalkokuvioitu ja selkä punaruskea. Naaras ja nuori huomattavasti himmeämpiä, pajusirkkumaisia, mutta kupeiden viirutus punaruskeaa ja päänkuviot korostuneemmat.

## Levinneisyys

Pohjansirkku pesii taigavyöhykkeellä Siperiassa ja siitä itään aina Tyynellemerelle saakka. Laji talvehtii Etelä- ja Keski-Aasiassa. Lajia on esiintynyt myös Länsi-Alaskassa ja Kaliforniasta etelään.

Pohjansirkun Euroopan kannaksi on arvioitu 417&#8239;000&nbsp;– 819&#8239;000 paria. Maailman kannan on arvioitu olevan noin viisinkertainen Euroopan kantaan verrattuna.

Pohjansirkun maailmanlaajuisen kannan kehityssuunta on epäselvä. Aiemmin pohjansirkun uskottiin taantuvan nopeasti, mutta tuoreemmat seurannat osoittavat alueellisesti vaihtelevia trendejä. Suomessa, jossa pesii 37 prosenttia Euroopan kannasta, kehitys on vuosina 2007–2018 vaihdellut lievästä laskusta huomattavaan kasvuun. Venäjän Euroopan puoleisella alueella, joka kattaa yli puolet Euroopan kannasta, on havaittu 20–29 prosentin lasku vuosina 2006–2019. Maailman&shy;laajuisen kehityksen arviointia vaikeuttaa seurannan puute suurelta osalta pesimäaluetta. Nykyisten tietojen perusteella lajin maailman kanta on voinut viimeisen kymmenen vuoden aikana pysyä lähes ennallaan tai pienentyä enintään noin 1–23 prosenttia. Epävarmuuden vuoksi tulevaa kehitystä ei ole voitu arvioida.

Suomessa pohjansirkku on yleisimmillään Oulun läänin ja Metsä-Lapin alueilla, etelässä sitä on suurten suoalueiden reunoilla. Vuosina 2019–2024 Suomen pesimäkannaksi arvioitiin keskimäärin 510&#8239;000 paria.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Pohjansirkun arvo on 407 euroa.

## Elinympäristö
Pohjansirkku pesii rämeiköissä ja soiden reunojen vaikeakulkuisissa tiheissä kitukasvuisissa metsissä.

## Lisääntyminen

Pohjansirkku tekee pesänsä maahan. Hyvinä kesinä se voi kasvattaa kaksikin poikuetta.

## Ravinto
Pohjansirkut ovat lähinnä siemensyöjiä, mutta emot ruokkivat poikasiaan myös hyönteisravinnolla.

## Nimi
Tieteellinen suvun nimi *Schoeniclus* on latinankielinen muoto kreikan sanasta *skhoiniklos*. Sanaa on käyttänyt Aristoteles tarkoittamaan pientä veden lähellä viihtyvää lintua, mutta sen tarkka kohde on tuntematon. *Skhoinos* tarkoittaa ruokoa tai kaislaa. *Lajinimi rusticus* on latinaa ja tarkoittaa maalaisuutta.

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Pohjansirkku (''Emberiza rustica'')
*ITIS: ''Emberiza rustica''
222

## Tapahtumia
* Sun Quan julistautui Kiinan keisariksi perustaen viimeisen Kolmesta kuningaskunnasta, Wu-kuningaskunnan.
* Pyhä Urbanus I nousi paaviksi.
* Rooman keisariksi nousi Elagabaluksen kuoltua tämän poika Severus Alexander.
## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
* Elagabalus, Rooman keisari
* Pyhä Calixtus I, paavi

## Lähteet
Pikkusirkku

**Pikkusirkku** (*Schoeniclus pusillus*) on pienikokoinen, Euraasian taiga&shy;vyöhykkeellä pesivä sirkkulaji. Suomessa laji esiintyy levinneisyys&shy;alueensa läntisellä reunalla ja levinneisyys painottuu Itä-Suomeen ja Lappiin. Suomessa lajin kanta on luokiteltu elinvoimai&shy;seksi.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 12–14 senttimetriä ja paino 13–19 grammaa. Pää kastanjan&shy;ruskea, päälaki musta ja sen poikki kulkee pitkittäinen kastanjan&shy;ruskea päälaen&shy;juova. Korvanpeitin&shy;höyhenillä musta kaari. Nokan harja on suora. Juhlapukuisen koiraan pään värit ovat keskimäärin kirkkaammat kuin naaraan. Vanhoilla pikku&shy;sirkuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä .

## Levinneisyys
Pikkusirkku kuuluu siperialaiseen lajistoon. Levinnyt Siperian pohjoisosiin, talvehtii Kaakkois-Aasiassa.

Euroopan pesimä&shy;kannaksi on arvioitu 2,5–3,5 miljoonaa paria, joista 99 prosenttia Venäjän puolella. Lisäksi lajia pesii Suomessa, Ruotsissa (50–430 paria) ja Norjassa (15–50 paria). Esiintyy harvoin Alaskassa useimmiten syksyisin.

Suomen hajanainen levinneisyys&shy;alue sijoittuu Pohjois-Karjalan pohjoisosista Metsä-Lappiin, mutta pesimä&shy;tiheydet ovat suurimpia itärajan tuntu&shy;massa. Pikkusirkku on ollut Suomessa 1900-luvulla pääosin huomattavasti nykyistä harvalukuisempi. Kanta alkoi kasvaa etenkin 1970-luvulta 1980-luvulle. Viime vuosina Suomen-pesimäkanta on kuitenkin voimakkaasti pienentynyt. 

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Pikkusirkun arvo on 271 euroa.

Muutto&shy;aikana hyvin harvalukuinen muualla Suomessa. Keväällä saapuu toukokuussa, syksyllä lähtee pääosin syyskuussa, mutta muutamia talvi&shy;havaintojakin tunnetaan.

## Elinympäristö
Suomessa pikkusirkkujen suosikki&shy;pesimä&shy;ympäristöjä ovat kosteat rämeet ja ojite&shy;tuille soille perustetut taimikot. Muuttoaikana erilaiset rikkaruoho&shy;kentät, ojat ja pellot ovat sille otollista ympäristöä.

## Lisääntyminen

Pesä on maassa varvikon suojassa. Munia on 4–6, ja niitä haudotaan 11–12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lento&shy;kyvyttöminä jo viikon ikäisinä, mikä on lyhimpiä varpus&shy;linnuilla todettuja pesäpoikas&shy;aikoja. Poikaset ovat lentokykyisiä vajaan 2 viikon ikäisinä. Molemmat emot kuitenkin huolehtivat niistä maastossa vielä 1–2 viikkoa. Ensimmäinen pesye kesäkuussa ja usein toinen pesye heinä&shy;kuussa.

## Ääni
Kutsuääni terävä ”tsik”, lähes täysin identtinen pohjansirkun vastaavan äänen kanssa. Laulu muistuttaa sekä paju- että peltosirkkua, esimerkiksi ”trytrytrytry svii sjy sjy tju-ti”.

## Ravinto
Hyönteiset, hämähäkit, siemenet ja muut kasvinosat.

## Lähteet

* Solonen, Tapio 1985: Suomen linnusto. – Lintutieto. Helsinki. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Luontoportti: Pikkusirkku (''Emberiza pusilla'')
*ITIS: ''Emberiza pusilla''
Keltasirkku

**Keltasirkku** (*Emberiza citrinella*) on keltainen sirkkuihin kuuluva varpuslintu.

## Koko ja ulkonäkö

Keltasirkku on 15,5–17 cm pitkä ja painaa noin 24–37 grammaa. Sen siipien kärkiväli on 23–29 cm.

Talvella koiraalla on kirkkaankeltainen pää ja vatsapuoli, ja ruskearaidallinen selkäpuoli. Sen sijaan kesällä koiraalla vain pää on keltainen, mutta muilta osin lintu on tummempi. Naaras on vaatimattomampi, ruskeampi, ja sen vatsapuolikin on raidallinen. Linnulla on siemensyöjälle tyypillinen jykevä nokka. Yläperä on punaruskea, ja tummassa pyrstössä on valkoiset reunasulat. Koiras on hieman kookkaampi. Nuori lintu ja koiras sulkasadon jälkeen muistuttavat naarasta. Keltasirkulla on sulkasato elo–syyskuussa, ja se kestää 7–8 viikkoa.

Keltasirkun ääni on korkea ”dsip”, varoittaa hyvin korkealla ”tsiiii”-äänellä. Laulu on korkea, laskeva, hento säe , jota kuulee maaliskuulta alkaen. Lennossa päästettyä ”drrp”-kutsuääntä voi erehtyä luulemaan pyrstötiaisen pärskähtelyksi.

Suomen vanhin rengastettu keltasirkku on ollut vähintään 8 vuotta, 11 kuukautta ja 23 päivää vanha.

## Levinneisyys
Koko Eurooppa ja iso osa Aasiaa on keltasirkun pesimäaluetta. Luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolella keltasirkkua tavataan lisäksi ihmisen istuttamana vieraslajina Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.

Suomessa keltasirkku pesii lähes koko maassa, vain pohjoisimmassa Lapissa se on harvinainen. Vuosina 2019–2024 Suomen pesimäkannaksi arvioitiin keskimäärin 770&nbsp;000 paria. Suomen keltasirkkukannan on arvioitu linjalaskentojen perusteella taantuneen jo pitkään. Suomen pesimäkannan arvioidaan pienentyneen 39 prosentilla vuodesta 1980 vuoteen 2024.

Kaikkein pohjoisimmat populaatiot muuttavat vähän etelämmäksi talveksi. Suomalaisista keltasirkuista osa muuttaa Ruotsiin ja muualle eteläisen Itämeren alueelle lokakuussa, ja palaa maalis–huhtikuussa.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Keltasirkun arvo on 102 euroa.

## Elinympäristö
Keltasirkun löytää varmimmin pellonreunojen puista ja pensaikoista, mutta pesiviä pareja tavataan yleisesti myös
hakkuutaimikoilla.

Muuttoaikoina keltasirkkuja tapaa pelloilla ja laitumilla, talvella viljavarastojen, latojen ja lintulautojen äärellä. Fasaanitarhoilla voi olla satapäisiä keltasirkkuparvia.

## Lisääntyminen

Keltasirkun pesä on maassa hyvässä piilossa. Naaras munii huhti-toukokuussa 3–6, keskimäärin 4,5 harmahtavaa, tummatäpläistä munaa, joita se hautoo 12–13 vuorokautta.

Poikaset lähtevät pesästä ollessaan vielä lentokyvyttömiä noin 12 vuorokauden ikäisinä ja oppivat lentämään muutaman päivän päästä. Emot huolehtivat poikasista vielä viikon pari. Naaras voi munia vielä toisen pesueen, jossa munia on hieman vähemmän kuin ensimmäisessä. Keltasirkku tulee sukukypsäksi yksivuotiaana.

## Ravinto
Syksyllä ja talvella keltasirkku syö siemeniä ja jyviä, lintulaudoilla se suosii kauranjyviä. Kesäaikaan ravinto koostuu enimmäkseen selkärangattomista ötököistä ja lieroista. Poikasia ruokitaan hyönteisillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*ITIS: ''Emberiza citrinella''
265

## Tapahtumia
* Jin-dynastia alkoi Wei-kuningaskunnan kukistamisella Kiinassa.
## Syntyneitä
* Rooman keisari Licinius

## Kuolleita
*
Pajusirkku

**Pajusirkku** (*Schoeniclus schoeniclus*) on sirkkujen sukuun kuuluva pieni, rannoilla elävä varpuslintu.

## Koko ja ulkonäkö
Pajusirkun pituus on 14–16&nbsp;cm ja paino 18–20&nbsp;grammaa. Koiras on naarasta kookkaampi. Koiraalla on musta pää, valkoinen kaulus ja ruskeat siivet. Naaraalta puuttuu pään mustavalkea kuviointi. Tumman pyrstön reunasulat ovat valkoiset. Lajin nokka on pienehkö, mutta kuitenkin selvästi siemensyöjän nokka. Tavallisesti pajusirkun näkee istumassa ruo’on tai pensaan latvassa, missä se esittää yksinkertaisen, jankuttavan laulunsäkeensä. Valppaana ollessaan se näpäyttelee pyrstöään sivulle. Kutsuääni on korkea ”tsiy”. Nuori lintu muistuttaa naarasta. Elo–syyskuussa tapahtuvan sulkasadon jälkeen myös vanhan koiraan puku on naarasmainen. Talven aikana pään höyhenten ruskeat kärjet kuluvat vähitellen pois, ja näkyviin tulee mustavalkea kuviointi. Nuoren ja vanhan voi sulkasadon jälkeen erottaa ainoastaan sulkien kulumisasteen perusteella.

Vanhin suomalainen rengastettu pajusirkku on ollut vähintään 8 vuotta, 5 kuukautta ja 22 päivää vanha.

## Levinneisyys
Pajusirkku pesii Euroopassa sekä Keski- ja Pohjois-Aasiassa. Suomessa laji pesii yleisenä koko maassa, ja pajusirkkupareja on noin 300&nbsp;000.

Pajusirkku on muuttolintu. Useimmat linnut talvehtivat etelässä, suomalaiset pajusirkut Keski-Euroopassa, lähinnä Italiassa ja Sveitsissä. Pieni määrä talvehtii Etelä-Suomen laajoissa ruovikoissa. Kevätmuutto tapahtuu maalis–huhtikuussa, syksyllä linnut lähtevät syys–lokakuussa sulkasadon jälkeen. Pajusirkut eivät kerää yhtä suuria rasvavarastoja kuin kerttuset, koska niiden muuttomatka on lyhyempi. Muutto tapahtuu pääasiassa öisin, ja perillä Italiassa pajusirkut ovat marras-joulukuussa.

## Elinympäristö

Pajusirkku on rantojen ja kosteikkojen pesimälintu. Se on yleinen merenlahtien ja järvien järviruohikoissa ja rantaluhdilla, järvien ja jokien pajukoissa sekä Lapin soiden vaivaiskoivikoissa. Muuttoaikoina lajia tavataan myös pelloilla ja rikkaruohostoissa.

## Lisääntyminen

Naaras rakentaa ruohonkorsista pesän tavallisesti maahan tai matalalle pensaaseen, hyvään piiloon. Muninta alkaa Etelä-Suomessa toukokuun puolivälin paikkeilla. Naaras munii tavallisesti viisi oliivinväristä, täplikästä munaa. Haudonta kestää vajaa kaksi viikkoa, ja molemmat puolisot hautovat, naaras tosin enemmän. Poikaset viipyvät pesässä pari viikkoa, ja emot huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa. Pajusirkku pesii usein kahdesti kesässä. Koiraalla saattaa olla kaksi naarasta. Sukukypsiä pajusirkut ovat yksivuotiaina.

## Ravinto
Pajusirkku syö kesällä hyönteisiä, matoja ja nilviäisiä, syksyllä ja talvella siemeniä ja jyviä. Talvella se syö erityisesti järviruo’on siemeniä. Poikasia ruokitaan selkärangattomilla ja hyönteisten toukilla.

Koska pajusirkku syö pääasiassa siemeniä, se ei ole riippuvainen hyönteisten massaesiintymisistä ja pystyy viettämään elämänsä pääosan viileissä olosuhteissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Pajusirkku (''Emberiza schoeniclus'')
*ITIS: Emberiza schoeniclus
Lapinsirkku

**Lapinsirkku** (*Calcarius lapponicus*) on pulmusiin kuuluva lintu. Sen ääni on heleä "tjyb" tai surumielinen "tjyy" sekä kova "drrt" tai "de-dek". Laulu on lyhyt kirkas säe. Lapinsirkku elää tuntureilla, jängillä ja alavilla pensasmailla koivu- ja pajuvyöhykkeessä.

## Levinneisyys
Lapinsirkku on muuttolintu, jonka pesimäalue ulottuu Skandinavian tunturialueilta arktiseen Euraasiaan. Sitä tavataan myös Alaskassa, Kanadassa, USA:n pohjoisimmissa osissa ja Grönlannin länsirannikolla.
Se talvehtii aromailla Venäjällä, Keski-Aasiassa Mustaltamereltä Pohjois-Koreaan ja Japaniin asti ulottuvalla vyöhykkeellä. Muita talvehtimisalueita ovat Tanska ja Britteinsaaret, Länsi-Euroopan pohjoiset rannikkoseudut sekä Yhdysvallat.

Suomessa lapinsirkku pesii vain pohjoisimmassa Tunturi-Lapissa. Pesimätiheydet voivat paikoitellen olla hyvin suuria. Suomen pesimäkannaksi arvioidaan 50.000–150.000 paria. Lajia nähdään muuttoaikoina myös Etelä-Suomen pelloilla. Lapinsirkku on rauhoitettu ja se arvioidaan kannaltaan elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Lapinsirkku (''Calcarius lapponicus'')
*ITIS: Calcarius lapponicus
263

## Tapahtumia
* Wei-kuningaskunta kukisti Shu Han -kuningaskunnan Kiinassa.

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
221

## Tapahtumia
* Liu Bei julistautui Kiinan keisariksi perustaen toisen Kolmesta kuningaskunnasta, Shu Han -kuningaskunnan.

## Syntyneitä
* 
## Kuolleita

## Lähteet
220

## Tapahtumia
* Cao Pi (187–226) kaappasi Han-dynastian vallan mutta ei saanut koko maata otteeseensa. Kiina jakaantui Kolmeksi kuningaskunnaksi, joista Cao Pi hallitsi Wei-kuningaskuntaa.

## Syntyneitä
* Odaenathus, Palmyran kuningas (k. 267 tai 268)

## Kuolleita
*16. maaliskuuta – Cao Cao, kiinalainen Han-dynastian aikainen kenraali ja Wei-kuningaskunnan kuningas
* Guan Yu, kiinalainen sotapäällikkö

## Lähteet
Järripeippo

**Järripeippo** (*Fringilla montifringilla*) on 14–17&nbsp;senttimetriä pitkä peipon itäinen lajipari. Järripeippoa on aiemmin kutsuttu **härkäpeipoksi**. Se on muuttolintu, joka pesii Skandinaviasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Laji talvehtii Länsi-, Etelä- ja Keski-Euroopassa sekä Etelä- ja Itä-Aasiassa. Järripeippo pesii valoisissa metsissä ja koivikoissa, ja se munii 4–6 munaa.

## Koko ja ulkonäkö
Järripeippo on 14–17&nbsp;senttimetriä pitkä. Koiraalla on kesäpuvussa musta pää, niska, hartiat, selkä ja nokka, sekä ruosteenkeltainen kurkku ja rinta. Kupeilla on mustia täpliä. Talvipuvussa koiras on himmeämmän värinen ja sen yläpuolen höyhenissä on ruosteenväriset kärjet, jolloin yläpuoli näyttää kirjavalta. Nokka on talvipuvussa keltainen mustaa nokankärkeä lukuun ottamatta. Naaraalla on tummanharmaanruskea päälaki, selkä ja niskan sivut. Pään sivut ja niskan keskiosa ovat vaaleammat. Rinta on beigensävyinen. Yläperä on molemmilla sukupuolilla kaikissa puvuissa valkoinen.

Järripeipon kutsuääniä ovat nasaali ”dzää-y” ja lyhyt ja kova ”jäk”. Varoitusääni pesäpaikalla on ohut ja kirkas ”sily, sily...”. Koiraan laulu on lyhyt ja synkkä ”rrrhyh”, joka muistuttaa hieman viherpeipon laulua.

## Levinneisyys

Järripeippoja pesii Skandinaviasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Maailman järripeippokanta on arviolta  121–192 miljoonaa yksilöä. Vuosina 2013–2018 Euroopan pesimäkannaksi arvioitiin 7–13 miljoonaa paria, joista Venäjällä 3,2–6 miljoonaa, Norjassa 1,5–2,5 miljoonaa, Ruotsissa 1,3–3 miljoonaa ja Suomessa 1,1–1,5 miljoonaa, Valko-Venäjällä n. 10, Virossa 1–10 ja Hollannissa 0–5 paria.

Suomessa järripeippo pesii lähes koko maassa, ja kanta on vahvin pohjoisessa. Etelään päin mentäessä kanta harventuu voimakkaasti. Aivan etelässä pesintöjä onkin lähinnä vain kylminä keväinä.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Järripeipon arvo on 237 euroa.

Järripeippo on muuttolintu, jonka talvehtimisalueet sijaitsevat Länsi-, Etelä- ja Keski-Euroopassa ja Etelä- ja Itä-Aasiassa. Suomalaiset järripeipot talvehtivat pääasiassa Länsi- ja Keski-Euroopassa. Suomeen ne saapuvat huhtikuulta alkaen ja lähtevät takaisin talvehtimisalueille syys-marraskuussa. Suomessa talvehtivien järripeippojen määräksi arvioidaan 1&nbsp;100 yksilöä.

Esiintyy säännöllisesti pienissä määrissä myös Alaskassa muuton aikana.

## Elintavat
Järripeippo pesii valoisissa havu- ja sekametsissä sekä tunturikoivikoissa. Tiheissä kuusikoissa se ei kuitenkaan viihdy. Pesä on puussa oksanhangassa. Muninta tapahtuu touko–kesäkuussa. Naaras munii 4–6 vihertävää tai punertavaa tummatäpläistä munaa, joita se hautoo 12 vuorokautta. Poikaset lähtevät pesästä noin 12 vuorokauden ikäisinä.

Järripeippo syö hyönteisiä ja siemeniä ja voi käydä myös ruokintapaikoilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Järripeippo (''Fringilla montifringilla'')
*ITIS: Fringilla montifringilla
Pulmunen

**Pulmunen** (*Plectrophenax nivalis*) on valkeankirjava varpuslintu.  

## Koko ja ulkonäkö

Lentävät pulmuset on helppo tunnistaa valkeista siipiläikistään. Soidinasuisella koiraalla on valkea vatsa ja musta selkä. Muut höyhenpuvut ovat selästä vaaleanpunertavia, vatsapuolelta valkoisia. Linnun pituus on noin 16–18&nbsp;cm, paino 35&nbsp;g. Euroopan vanhin rengastettu pulmunen on ollut 9 vuoden 6 kuukauden ikäinen islantilainen lintu.

## Levinneisyys

Pulmusia tavataan arktisella alueella koko pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopan kannaksi on arvioitu 1&nbsp;250&nbsp;000 – 2&nbsp;470&nbsp;000 paria, joista 81 prosenttia Grönlannissa. Suomen tuntureilla pesii 3&nbsp;000 – 7&nbsp;000 pulmusparia. Skotlannin ylämaan vuorenhuipuilla on pieni eristynyt populaatio (50–90 paria).

Pulmuset muuttavat talvehtimaan etelään, muun muassa Keski-Eurooppaan. Ne palaavat usein ensimmäisinä muuttolintuina jo helmi–maaliskuussa ja lähtevät syksyllä loka–marraskuussa.

## Elinympäristö

Pulmusen pesimisaluetta on puuton tunturiylänkö. Muuttoaikoina pelloilla ja ulkosaariston luodoilla.

## Lisääntyminen

Pulmunen pesii maakoloon. Munia on tavallisesti 5. Munat ovat vihertävänsinisiä, ruskeapilkkuisia, ja naaras hautoo noin 2 viikkoa. Toisen kaksiviikkoisen kuluttua poikaset ovat jo lentokykyisiä. 

## Ravinto

Pulmuset syövät heinänsiemeniä, viljanjyviä ja silmuja, kesällä myös hyönteisiä. Poikaset saavat pelkästään hyönteisravintoa.

## Nimi

Sukunimi *Plectrophenax* on kreikkaa ja tulee sanoista *plektron* (kukon kannus) ja *phenax* (petkuttaja). Lajinimi *nivalis* on latinaa ja tarkoittaa "lumenkaltainen" (lat. *nix* = lumi). 

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Pulmunen (''Plectrophenax nivalis'')
*ITIS: Plectrophenax nivalis
Hemppo

**Hemppo** (*Linaria cannabina*) on siemeniä syövä peippoihin kuuluva varpuslintu. Se on erikoistunut rikkaruohojen siemeniin, joita se hakee joutomailta, puistoista, pihoilta ja pellonreunoilta.

## Koko ja ulkonäkö
Hempon pituus on noin 13–14 cm ja paino noin 17 grammaa.

Juhlapukuinen koiras on rinnasta heleän punainen ja sillä on punainen otsatäplä muuten harmaassa päässä. Selkä on ruskea, maha vaalea ja siivellä valkoinen siipijuova. Naaras on harmaanruskea, mahasta vaalea, ja myös sillä on valkoinen siipijuova. Nuori lintu muistuttaa naarasta, ollen vähän viirukkaampi. Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato elo–lokakuussa, jonka jälkeen koiras muistuttaa naarasta ja nuorta lintua, kunnes höyhenten kulumisen takia saa vähitellen juhlapuvun talven aikana. Kaikissa puvuissa erottuvat valkeat pyrstön reunasulat.

Laulu on hilpeää livertelyä, jota koiras esittää jostain korkealta paikalta, esim. talon katolla, puhelinlangalla tai puun latvassa. Kutsuääni on napakka "du-duk".

Vanhin suomalainen rengastettu hemppo on ollut vähintään 3 vuotta 3 kuukautta 17 päivää vanha.

## Levinneisyys
Lähes koko Eurooppa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta sekä Pohjois-Afrikka ja Lähi-itä. Suomessa pesii 10&nbsp;000–20&nbsp;000 paria Oulu–Joensuu-linjan eteläpuolella. Runsain se on Etelä-Suomen viljelyalueilla.

Pääosa suomalaisista hempoista muuttaa elo-lokakuussa Keski-Eurooppaan, mistä ne palaavat maalis–huhtikuussa. Talvehtimaan jää vaihteleva määrä hemppoja rikkaruohostoihin.

## Elinympäristö
Hemppo on kulttuurilintu. Se viihtyy pihoilla, puistoissa, varastoalueilla ja peltojen laitamilla.

## Lisääntyminen

Tiivis korsipesä katajassa, tiheässä pensaassa tai puupinossa.
Munii huhtikuussa 4–6 sinertävää munaa, mahdollinen toinen pesye kesä-elokuussa. Naaras hautoo 12–14 vrk, ja poikaset lähtevät pesästä pariviikkoisina.

## Ravinto
Hempon pääasiallista ravintoa ovat rikkakasvien siemenet ja vähässä määrin hyönteiset.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Hemppo viikon luontoäänenä
*LuontoPortti: Hemppo (''Carduelis cannabina'')
*ITIS: Carduelis cannabina
Vuorihemppo

**Vuorihemppo** (*Linaria flavirostris*) on hemppojen sukuun ja peippojen heimoon kuuluva lintu, jolla on 11 alalajia.

## Koko ja ulkonäkö
Höyhenpeite on pääosin ruskea ja tummaraitainen, koiraalla niskasta punertava. Vatsapuoli on valkea ja siinä on mustia raitoja, rinnassa selvä rusehtava sävy. Nokka on kesällä harmaa, talvella keltainen. Lintu on 14&nbsp;cm pitkä.  Kutsuääni on selkeä nasaali ja urpiaismainen ”dvyit”, laulussa on nopeita trillejä ja piipityksiä.

## Levinneisyys
Vuorihemppo pesii Pohjois-Euroopassa ja Keski-Aasiassa. Osa vuorihempoista muuttaa talveksi etelämmäs tai rannikoille. Pesii erittäin harvinaisena pesimälintuna Tunturi-Lapissa, tavataan muualla Suomessa lähinnä talvisin ja loppusyksystä. Suomessa pesivän kannan on arvioitu olevan 2–20 paria. Euroopan pesimä&shy;kannaksi on arvioitu 79&nbsp;800&nbsp;– 274&nbsp;000 paria, joista 63 prosenttia Turkissa. Maailman kannan on arvioitu olevan noin kymmen&shy;kertainen Euroopan kantaan verrattuna.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Vuorihempon arvo on 5&nbsp;322 euroa.

## Elinympäristö
Avoin nummimaisema on vuorihempon tyypillistä elinaluetta. Muuttoaikoina ja talvisin se elää rikkaruohokentillä, jättömailla ja muilla alueilla joilla matalaa kasvustoa ja talventörröttäjiä.

## Lisääntyminen

Vuorihemppo tekee pesänsä pensaaseen ja laskee sinne 4–7 munaa.

## Ravinto
Vuorihemppo on siemensyöjä. Syö muun muassa takiaisen, pujon ja muiden talventörröttäjien siemeniä.

## Nimi
*Linaria*  (lat.) tarkoittaa "pellavankutojaa". Lajinimi *flavirostris*  sisältää latinan sanat  *flavus,* "keltainen" *ja rostris, -nokkainen.* 

## Lähteet

* 

### Viitteet
25

## Tapahtumia
* Han-dynastian valta palautettiin Kiinassa ja syntyi Itäinen Han-dynastia (25–220).
* Guang Wudi nousi Han-dynastian keisariksi.
## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
* Lucius Domitius Ahenobarbus

## Lähteet
24

## Tapahtumia
* Läntinen Han-dynastia päättyi Kiinassa.
* Yuri nousi Korean kuningaskunnan, Sillan, hallitsijaksi.

## Syntyneitä

## Kuolleita
* Strabon, kreikkalainen maantieteilijä, historioitsija ja filosofi
Kirjosiipikäpylintu

**Kirjosiipikäpylintu** (*Loxia leucoptera*) on peippoihin kuuluva varpuslintu, jota tavataan havumetsävyöhykkeellä Pohjois-Amerikassa, Alaskassa ja Aasiassa Siperian länsirajoja myöten.

## Koko ja ulkonäkö
Laji muistuttaa peippoa ja muita käpylintuja. Se on tanakka ja tukevanokkainen lintu. Aikuisen koiraan vartalo on punainen, vähemmän oranssi kuin muilla käpylinnuilla. Naaras ja nuoret yksilöt ovat vihertävän keltaisia. Siivet ja pyrstö ovat tummanharmaat, ja niissä on selvärajainen valkoinen kuvio, joka auttaa erottamaan kirjosiipikäpylinnun muista käpylinnuista. Myös pikkukäpylinnun siivellä voi olla valkeat juovat, mutta ne ovat selvästi kapeammat.

Kirjosiipikäpylintu on pituudeltaan 15–18&nbsp;cm ja sen siipien kärkiväli on 26&nbsp;cm. Nokan korkeus on nokan tyvestä mitattuna 9–11&nbsp;mm. Aikuinen yksilö painaa noin 30 grammaa.

Huuto *”khiip, khiip”* on korkeampi ja ponnettomampi kuin pikkukäpylinnulla. Toinen tyypillinen ääni on lelutorvea muistuttava tööttäys. Laulu on nopeampaa kuin muilla käpylinnuilla, ja muistuttaa eräiden pienten peippolintujen laulua (kanarialintu, vihervarpunen).

## Levinneisyys
Kirjosiipikäpylintu on levinnyt sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan havumetsävyöhykkeelle. Euroopassa levinneisyys on hyvin itäinen. Suomessa pesintä painottuu Kainuun ja Metsä-Lapin väliselle alueelle, mutta alueet ja kannan koko vaihtelevat vuosittain kuusen siemensadon ja idästä tulevien vaellusten mukaan. Varhaiset vaellukset, jotka voivat alkaa jo toukokuun lopulla, vaikeuttavat kannan arviointia.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Kirjosiipikäpylinnun arvo on 203 euroa.

## Elinympäristö
Kirjosiipikäpylinnun tyypillistä elinympäristöä ovat havumetsät.

## Lisääntyminen

Pesintä alkaa ilmeisesti hieman myöhemmin kuin muilla käpylinnuilla, maalis–huhtikuussa, ja sitä voi tapahtua aina syyskuulle asti. Pesä on yleensä kuusessa 5–10&nbsp;m:n korkeudella ja rakenteeltaan samanlainen kuin muillakin käpylinnuilla. Munia on yleensä kolme tai neljä, joskus viisi.

## Ravinto
Lajin pääasiallista ravintoa ovat havupuiden siemenet, Siperiassa etenkin lehtikuusi, Amerikassa hemlokki. Ajoittain maistuvat myös pihlajanmarjat. Kesällä kirjosiipikäpylintu syö runsaasti hyönteisiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Kirjosiipikäpylintu (''Loxia leucoptera'')
*ITIS: Loxia leucoptera
Taviokuurna

**Taviokuurna** (*Pinicola enucleator*) on varpuslintulaji. Sitä tavataan Etelä-Suomessa vaellusmatkoilla, kun pohjoisesta loppuvat pihlajanmarjat.

## Koko ja ulkonäkö
Taviokuurna on 19–22 senttimetriä pitkä, ja sillä on vahva ja tanakka ruumis. Sen kaula on lyhyt mutta pyrstö pitkä. Nokka on lyhyt ja voimakas, ja ylänokan kärki on alaspäin taipunut. Vanha koiras on väriltään pääosaksi vadelmanpunainen, mutta seassa on vaaleanharmaata. Selkä ja pyrstön yläpuoli ovat tummalaikkuiset. Naaras ja nuori koiras ovat väriltään harmaankellanoransseja. Taviokuurnalla on kaikissa puvuissa siivillä kaksi valkoista juovaa.

## Levinneisyys
Taviokuurna pesii pohjoisilla alueilla: Lapissa, Alaskassa, Kanadassa ja Siperiassa. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 127&nbsp;000&nbsp;– 224&nbsp;000 paria, joista 91 prosenttia Venäjällä ja 6 prosenttia Suomessa. Ruotsin pesimäkannaksi on arvioitu 2&nbsp;500&nbsp;– 7&nbsp;500 paria ja Norjan 500&nbsp;– 1&nbsp;000 paria. Suomen pesimäkannaksi vuosina 2013–2018 arvioitiin 4&nbsp;300&nbsp;– 15&nbsp;300 paria. Suomen kannan on arvioitu pysyneen suunnilleen samansuuruisena pitkän aikaa, mutta voimakkaat vuosien väliset kannanvaihtelut ovat tavallisia liikkuvaa elämää viettävälle lajille.

## Elinympäristö
Taviokuurna pesii havumetsissä ja suosii vanhoja ja koskemattomia metsiä, joissa kasvaa koivua ja varvikkoa. Pesimäaikaan taviokuurna on hyvin huomaamaton ja hiljainen laji. Talvisin taviokuurnat tulevat ravinnon perässä myös taajamiin ja voivat olla täysin välittämättä ohikulkevista ihmisistä.

## Lisääntyminen

Taviokuurna tekee pesänsä yleensä kuuseen, mutta joskus myös mäntyyn, koivuun tai katajaan. Pesä sijaitsee oksanhangassa 2–4 metrin korkeudella. Naaras munii touko-kesäkuussa 3–4 munaa, joita se hautoo 13–14 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä noin 14 vuorokautta.

## Ravinto
Taviokuurna käyttää ravinnokseen siemeniä, silmuja, marjoja, hyönteisiä ja hämähäkkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Video Korkeasaaren villieläinsairaalassa hoidetun taviokuurnakoiraan vapautuksesta
Urpiainen

**Urpiainen** (*Acanthis flammea*) on pieni siemensyöjälintu, joka syksyisin ja talvisin esiintyy joskus suurissakin parvissa.

## Koko ja ulkonäkö
Urpiaisen pituus on noin 12–14&nbsp;cm ja paino 12–15 grammaa.

Urpiainen on jaettu useisiin alalajeihin. Suomessa pesii nimialalaji *flammea* ja viime vuosina myös eteläinen *cabaret*. Suomessa myös pesivä tundraurpiainen (*Acanthis hornemanni*) luetaan nykyisin urpiaisen alalajiksi.

Juhlapukuinen koiras muistuttaa hemppokoirasta, sillä on punainen rinta ja punainen otsatäplä. Urpiaisen selkä on juovikas ja maha vaaleampi. Nokka on lyhyt ja keltainen. Naaras ja nuori lintu ovat harmaanruskean kirjavia ja viiruisia, ja punaista on vain otsassa, jos siinäkään. *Cabaret* on kooltaan hieman pienempi ja puku on ruskeampi kuin *flammean*. *Hornemanni* on normaalisti hieman pieninokkaisempi, vaaleampi ja hienommin kuvioitunut. 

Laulu on vaatimatonta surinaa ja kutsuäänten toistoa, jonka koiras saattaa esittää laululennossa. Kutsuääni on samea ”dsä-dsä-dsä”, varoitusääni venytetty ”tsuii”.

Vanhin suomalainen rengastettu urpiainen on ollut 10 vuotta 6 kuukautta ja 20 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin urpiainen.

## Levinneisyys
Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoiset osat. Britteinsaarilla ja Keski-Euroopassa erilliset kannat. 
Parimäärä Suomessa 300&nbsp;000&nbsp;–&nbsp;600&nbsp;000. Pesii koko maassa, runsaimpana Lapissa.

Epäsäännöllinen vaelluslintu, joka liikkuu pitkin vuotta ravintotilanteen mukaan. Joskus runsas talvella, joskus täysin kateissa vaellettuaan etelämmäksi.

## Elinympäristö
Pensaikot, tunturikoivikot, metsänreunat ja harvapuiset metsät. Syksyllä ja talvella rikkaruohostot. Vierailee mielellään lintulaudoilla.

## Lisääntyminen
Maljamainen, höyhenin vuorattu pesä matalalla puussa tai pensaassa tai korkealla kuusessa. Naaras munii kahdesti 4–6 ruskein täplin ja juovin kirjailtua munaa. Naaras hautoo 10–12&nbsp;vrk, poikaset lähtevät pesästä 12–13&nbsp;vrk:n ikäisinä.

Carduelis flammea flammea MHNT.ZOO.2010.11.221 Luleå.jpg
Carduelis flammea cabaret MHNT.ZOO.2010.11.221 Naurois HdB Tolborough.jpg


## Ravinto
Siemenet ja hyönteiset. Lintulaudoilla murskatut auringonkukansiemenet sekä murskatut maapähkinät. Lisäksi ravinnoksi kelpaavat hirssi, kaura ja leivänmurut siinä tapauksessa, kun muuta ruokaa ei ole.

## Lähteet
Nokkavarpunen

**Nokkavarpunen** (*Coccothraustes coccothraustes*) on suurikokoinen peippolaji.

## Koko ja ulkonäkö
Nokkavarpunen on tanakka ja paksuniskainen lintu, vartalomuodoltaan muistuttaa punatulkkua. Nokka vaikuttaa suhteettoman suurelta. Omalaatuisen värinen: pää on punaruskea, niska harmaa, vatsa harmaanruskea, siivet mustat. Siipien ja pyrstön valkeat raidat erottuvat hyvin linnun lentäessä. Lentää tyypillisen syväaaltoisesti ja näyttää lennossa sukkulamaiselta valtavan nokan vuoksi. Koiras on naarasta suurempi.

*Pituus: 18–20&nbsp;cm
*Siipien kärkiväli: 32&nbsp;cm
*Paino: 40–55&nbsp;g.

Ääni on hiljaista tiksahtelua ja sirinää. Laulu koostuu näiden äänten rivittelystä ja on hyvin hiljaista. Nokkavarpunen on piileskelevä, arka lintu, joka on vaikea havaita. Lintulaudoilla se vierailee usein.

Vanhin suomalainen rengastettu nokkavarpunen on ollut 7 vuotta 11 kuukautta 13 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut 12 vuoden 7 kuukauden ikäinen saksalainen lintu.

## Levinneisyys
Nokkavarpunen pesii Euroopassa ja Aasiassa. Aasian linnut talvehtivat etelässä. Suomessa pesii vähälukuisena eteläisimmässä Suomessa, pesimäkantamme lienee noin 350 paria. Laji on runsastunut voimakkaasti 2000-luvulla, ja pesiviä pareja saattaa olla jo yli tuhat. Suomalaiset nokkavarpuset ovat pääasiassa muuttolintuja, jotka talvehtivat Keski-Euroopassa. Joitakin yksilöitä talvehtii lintulautojen turvin. Välillä talvisin nähdään jopa kymmenien yksilöiden suurparvia.

Euroopassa pesii 1,1–1,5 miljoonaa nokkavarpusparia.

## Elinympäristö
Nokkavarpunen viihtyy lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja pientaloalueilla.

## Lisääntyminen

Nokkavarpunen tekee pesän pensaaseen tai puuhun, ja siihen 4–5 munaa. Muninta tapahtuu toukokuussa, uusintapesiä on kesäkuussa. Naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä pariviikkoisina.

## Ravinto
Nokkavarpunen syö silmuja, versoja, perhosentoukkia ja paksukuorisia siemeniä, joiden kuoren se murskaa jykevällä nokallaan. Suomessa etenkin tuomen- ja kirsikanmarjat ovat sen herkkua. Talvella syö lintulautojen siementarjontaa, lähinnä auringonkukansiemeniä ja maapähkinöitä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ylimaunu, Juha, Ylimaunu, Onni & Ylipekkala, Jouni 1986: Miksi nokkavarpusen ja pähkinähakin levinneisyysalue on laajentunut? – Lintumies 2.1986 s. 98–99. LYL.
*LuontoPortti: Nokkavarpunen (''Coccothraustes coccothraustes'')
*ITIS: Coccothraustes coccothraustes
206 eaa.

## Tapahtumia
* Ilipan taistelu
* Kiinassa Qin-dynastia kaatui ja tilalle nousi Han-dynastia.
## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
221 eaa.

## Tapahtumia
* Qin Shihuangdi julisti Qin-dynastian alkaneeksi ja itsensä Kiinan "ensimmäiseksi keisariksi".
## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
* Egyptin kuningatar Berenike II murhattiin.

## Lähteet
475 eaa.

## Tapahtumia
* Taistelevat läänitysvaltiot -kausi alkoi Kiinassa.

## Syntyneitä
* 

## Kuolleita
* Herakleitos, kreikkalainen filosofi
* Pythagoras, matemaatikko
476 eaa.

## Tapahtumia
* Kevättä ja syksyä -kausi päättyi Kiinassa.

## Syntyneitä
* 

## Kuolleita
* Zhou Jing, kiinalaisen Zhou-dynastian kuningas.
256 eaa.

## Tapahtumia
* Kiinan Zhou-dynastia kaatui, Itäinen Zhou-dynastia päättyi ja maa oli hajallaan.
* Rooman valtakunta lyö Eknomoksen meritaistelussa Karthagon laivaston.
## Syntyneitä
* 
## Kuolleita
*
Luotokirvinen

**Luotokirvinen** (*Anthus petrosus*) on pieni, saaristossa tavattava varpuslintu.

## Koko ja ulkonäkö
*Pituus* 15–17&nbsp;cm, *paino* n.&nbsp;25&nbsp;g.

Luotokirvinen on vihertävän-ruskehtavanharmaa, päältä tummempi ja alta vaaleapilkkuinen lintu. Voimakasrakenteinen. Nokka pitkähkö ja tumma. Pyrstön uloimmat sulat ovat vaaleanharmaat.

*Ääni* on sirahtava ”psriit”. Pesällä varoittelee inttävästi tititellen. Laulu on niittykirvismäinen säe, jossa on mukana karheampia aineksia ja on hieman lyhyempi. Koiras esittää sitä usein laululennossa.

*Käyttäytyminen* hyvin samankaltainen niittykirvisen kanssa. Muuttoaikoina voi olla pienissä parvissa.

Vanhin suomalainen rengastettu luotokirvinen on ollut 7 vuotta 1&nbsp;kuukautta 30 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen, vähintään 10 vuotta 11 kuukautta vanha luotokirvinen.

## Levinneisyys
Luotokirvinen pesii harvalukuisena Pohjois- ja Länsi-Euroopan rannikoilla. Se talvehtii Pohjanmerellä ja Britteinsaarilla. Britteinsaarilla ja Ranskassa on myös ympärivuotinen kanta. Parimäärä Suomessa: 1&nbsp;500&nbsp;–&nbsp;2&nbsp;000. Euroopan parimäärä on eri arvioiden mukaan 200&nbsp;000&nbsp;–&nbsp;1,1&nbsp;miljoonaa paria. Luotokirvinen pesii vain uloimmassa saaristovyöhykkeessä ja on merellisin kaikista Suomessa pesivistä varpuslinnuista. Muuttoaikoina voidaan tavata myös rannikolla. Kevätmuutto tapahtuu maalis–huhtikuussa, syysmuutto loka–marraskuussa. Talvihavaintoja on joitakin joulu- ja tammikuulta.

## Elinympäristö
Luotokirvinen pesii kivikkoisilla luodoilla ulkosaaristossa. Parit voivat hakea ruokaa naapurisaarista.

## Lisääntyminen

Naaras munii 4–6, tavallisesti 5, harmaata, tummatäpläistä munaa kivenkoloon kyhättyyn pesään. Pesä voi joskus olla myös heinikossa tai kallionhalkeamassa. Naaras hautoo 13–14&nbsp;vrk. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä 12–13 päivän ikäisinä. Emot sitten huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa. Pesii toisinaan kahdesti kesässä.

## Ravinto
Hyönteiset, äyriäiset, madot, nilviäiset ja siemenet. Talviaikaan erityisesti kotilot.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hario, Martti 1982: Sadekesän 1981 huono pesimätulos luotokirvisellä. – Lintumies 1.1982 s.&nbsp;38. LYL.
* Linkola, Pentti 1977: Luotokirvinen *Anthus spinoletta* Päijänteellä. – Lintumies 1.1977 s.&nbsp;26. LYL.
*LuontoPortti: Luotokirvinen (''Anthus petrosus'')
*ITIS: Anthus petrosus
Lapinkirvinen

**Lapinkirvinen** (*Anthus cervinus*) on västäräkkeihin (*Motacillidae*) kuuluva lintu (*Aves*), jota tavataan tundralla Skandinaviasta Alaskaan ulottuvalla alueella. Se talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sekä kaakkoisessa Aasiassa. Lapinkirvisen kesäpuvussa on ruosteenpunainen kurkku, ja sen selkäpuolella on selkeitä mustia täpliä. 

## Koko ja ulkonäkö
Täysikasvuisen yksilön pituus on 14–16&nbsp;cm, ja paino noin 20 grammaa. Kesäpuvussa linnun erottaa muuten samankokoisesta ja -näköisestä niittykirvisestä (*Anthus pratensis*) ruosteenpunaisesta kurkusta. Koiraalla voi punaista olla myös naamassa. Syksyllä sen erottaa niittykirvisestä parhaiten selkäpuolen värityksestä: lapinkirvisellä on selviä mustia täpliä, jotka niittykirviseltä joko puuttuvat tai ovat himmeitä, ja selän perusväri on ruskea. Naamassa selkeämmät kuviot kuin niittykirvisellä. Lapinkirvisen nokka on ohut ja koivet punertavat.

Lajin äni on tunnusomainen, korkea ja terävä ”psiii”. Lapinkirvinen varoittaa inttävästi ”jypp…”. Laulu esitetään tavallisesti laululennossa, ja se on nopea rytmikäs säe, jossa on hyvin korkeita ja surisevia ääniä.

Lapinkirvisen käyttäytyminen on enemmän metsä- kuin niittykirvisen tyyppistä. Syysmuutolla laji muodostaa pieniä parvia.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Lapinkirvinen on tundran lintu, jonka levinneisyysalue ulottuu Skandinavian pohjoisosista aina Alaskaan asti. Se suosii pienten purojen varsija, pajuja ja saroja kasvaia soita sekä palsasoita. Sitä tavataan sekä puurajan yläpuolella että tunturikoivumetsiköissä. Lapinkirvinen on tundran yleisin pesimälintu. Parimäärä Suomessa on 2&nbsp;000&nbsp;–&nbsp;5&nbsp;000.

Lapinkirvinen on muuttolintu, ja eurooppalaiset linnut talvehtivat pääosin Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa. Joitakin talvehtelemisalueita on silti myös Italian kaakkoisosassa, Turkissa ja Pohjois-Afrikassa. Itäiset populaatiot muuttavat puolestaan Kaakkois-Aasiaan, Kiinan kaakkoisosiin ja Taiwaniin.

Nimensä mukaisesti lapinkirvinen pesii Suomessa pohjoisilla tunturialueilla. Keväällä lapinkirvinen saapuu Lappiin toukokuun jälkipuoliskolla, ja on silloin harvinaisuus. Syysmuuton aikana syyskuussa on yleisempi, ja tavataan silloin koko maassa kosteilla avomailla ja pelloilla.

## Lisääntyminen

Naaras munii esiintymisalueensa pohjoisosissa kesä-heinäkuussa ja eteläosissa toukokuun lopussa. Pesä on pääosin naaraan rakentama, vaikka koiras valmistaakin pesän paikan. Pesä on heinänkorsista kyhätty ja sijaitsee tavallisesti suomättäällä. Naaras munii sinne 5–6 harmahtavaa, tummatäpläistä munaa. Niitä naaras hautoo 11–14 vuorokautta, ja molemmat emot sitten ruokkivat 12 vuorokauden ajan. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä, ja emot hoitavat niitä vielä pari viikkoa.

## Ravinto
Lajin pääsiallista ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, madot ja siemenet. Poikasia ruokitaan erityisesti sääskillä ja vaaksiaisilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Lapinkirvinen (''Anthus cervinus'')
*ITIS: Anthus cervinus