open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pederastia

**Pederastia** (kr. παιδεραστία < παῖς 'lapsi' + ἐραστής 'rakastaja') tarkoittaa ensisijaisesti antiikin Kreikan kulttuurissa esiintynyttä aikuisen miehen ja nuorukaisen välistä seksuaalissävytteistä suhdetta. Perinteinen aikuistumisriitti oli teini-ikään tulleen nuoren antaminen isän valitseman miehen kasvatettavaksi. Kasvatukseen sisältyi urheilua ja opintoja. Lisäksi pojan ja kasvattajan suhteeseen sisältyi eroottista homoseksuaalisuutta, jolla poikaa opetettiin ymmärtämään rakkauden ja huomioon ottamisen merkitys, ja näin hänestä oletettiin kehittyvän vastuuntuntoinen aikuinen. Poika tavallaan asetettiin naisen asemaan, jotta hän oppisi kohtelemaan naisia oikein. Myöhemmin pederastialla tarkoitettiin yleensä vain homoseksuaalisuutta, mutta se oli laajalle levinnyt väärinkäsitys.

Aikuisella iällä nuorukaisen odotettiin menevän naimisiin perheen hyväksymän tai valitseman naisen kanssa, eikä aikuisten miesten välistä homoseksuaalisuutta välttämättä katsottu hyvällä. Kreikkalaisen kasvatuksen ääripäitä olivat ateenalaisten sivistyneenä ja hienostuneena pitämät tavat ja spartalaisten äärimmäiseen itsekuriin perustuva poikien kasvatus sotureiksi. Spartalaisten pederastiasta ei ole arkeologisia todisteita; sen sijaan Ateenasta ja muista kreikan kaupunkivaltioista niitä on löytynyt runsaasti.

## Katso myös
*Homoseksuaalisuus antiikin Kreikassa
*Efebofilia
*Pedofilia

## Kirjallisuutta
* Dover, Kenneth J.: *Greek Homosexuality*. Duckworth 1978.
* Dover, Kenneth J. "Greek Homosexuality and Initiation." *Que(e)rying Religion: A Critical Anthology*. Continuum, 1997, s.&nbsp;19–38.
* Ellis, Havelock: *Studies in the Psychology of Sex*, vol. 2: Sexual Inversion. Project Gutenberg.
* Ferrari, Gloria. *Figures of Speech: Men and Maidens in Ancient Greece*. University of Chicago Press, 2002.
* Hubbard, Thomas K. *Homosexuality in Greece and Rome*. University of California Press, 2003. Verkkoversio: luvut 1–2. 
* Johnson, Marguerite – Ryan, Terry. *Sexuality in Greek and Roman Society and Literature: A Sourcebook*. Routledge, 2005.
* Lear, Andrew – Cantarella, Eva: *Images of Ancient Greek Pederasty: Boys Were Their Gods*. Routledge, 2008. 
* 
* Nussbaum, Martha: *Sex and Social Justice*. Oxford University Press, 1999.
* Percy, William A.: *Pederasty and Pedagogy in Archaic Greece*. University of Illinois Press, 1996.
* *Same-Sex Desire and Love in Greco-Roman Antiquity and in the Classical Tradition of the West*. Binghamton: Haworth, 2005.
* Sergent, Bernard: *Homosexuality in Greek Myth*. Beacon Press, 1986.
Untitled (Korn)

**Untitled** on Kornin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta 2007. Normaalissa versiossa levystä on 13 kappaletta, mutta deluxe-versio sisältää yhden enemmän (mukana on bonusraita "Sing Sorrow"). Albumi julkaistiin ilman nimeä, koska yhtyeen vokalisti Jonathan Davis halusi, että yhtyeen fanit saavat kutsua albumia millä nimellä tahansa. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti hieman yli miljoona kopiota. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.

Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla ei ole mukana rumpali David Silveriaa.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Deluxe Edition bonuskappaleet
# 
# 

### iTunesin ennakkotilaajan bonuskappale
# 

## Kokoonpano
* Jonathan Davis – laulu, kitara, säkkipilli
* James "Munky" Shaffer – kitara, mandoliini
* Reginald "Fieldy" Arvizu – basso
* Terry Bozzio – rummut ja lyömäsoittimet
* Brooks Wackerman – rummut ja lyömäsoittimet
* Zac Baird – koskettimet, urut, syntetisaattori
* Atticus Ross – tuottaja, miksaus
* The Matrix – tuottaja (lähti aikaisin ja materiaali äänitettiin uudelleen)
* Jim Monti – äänitys, tekniikka
* Frank Filipetti – äänitys, tekniikka
* Doug Trantow – tekniikka, miksaus
* Terry Date – miksaus
* Alan Moulder – miksaus
* Stephen Marcussen – masterointi
* Stewart Whitmore – digitaalinen editointi
* Leo Ross – tuottaja
* Jeffrey Kwatinetz – tuottaja
* Richard Kirk – kansitaide

### Singlet

## Arvostelut
* AllMusic: 
* Dome.fi: 
* Entertainment Weekly: B+
* Imperiumi: 9-/10
* Metacritic: 51/100
* PopMatters: 
* Rolling Stone: 
* Soundi: 

## Listasijoitukset

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Pertti Paasio

**Pertti Kullervo Paasio** (2. huhtikuuta 1939 Helsinki – 4. huhtikuuta 2020 Turku) oli suomalainen poliitikko. Paasio toimi kansanedustajana ja Harri Holkerin hallituksen ministerinä. Paasio oli SDP:n puheenjohtajana vuosina 1987–1991. Europarlamentaarikkona hän toimi vuosina 1996–1999.

Paasio valmistui valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1968. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2004. Myös Paasion isä Rafael Paasio oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puheenjohtaja. Pertti Paasion tytär Heli Paasio oli kansanedustaja vuosina 1999–2015.

## Poliittinen ura
Pertti Paasio nousi ensimmäiseltä varasijalta eduskuntaan edustaja Esko Niskasen tilalle 5. heinäkuuta 1975 mutta ei pystynyt säilyttämään paikkaansa vuoden 1979 eduskuntavaaleissa. Hän kuitenkin nousi jälleen 1. heinäkuuta 1982 edustaja Jacob Södermanin tilalle eduskuntaan, jossa hän säilytti paikkansa kunnes tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi 1996. Paasio oli ulkoasiainministeri Holkerin hallituksessa 1989–1991. Hän toimi myös Turun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2003–2006 sekä valtuuston jäsenenä vuosina 1965–1990 ja 2001–2008. Hän oli Ulkosuomalaisparlamentin puhemies ja Suomi-Seuran puheenjohtaja 1998–2010.

## Julkaisuja
*
*
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Leveysaste

**Leveysaste** ilmaisee pisteen pohjois–etelä-suuntaisen sijainnin Maan pinnalla. Sen arvo vaihtelee päiväntasaajan 0°:sta napojen 90°:een. Leveysastetta käytetään yhdessä pituusasteiden kanssa määritettäessä pisteen tarkkaa sijaintia.

## Mittaaminen
Leveysastetta (φ) mitataan astein (°) kulmamittana päiväntasaajan 0°:sta (matalat leveysasteet) napojen 90°:seen (korkeat leveysasteet). Leveyspiirin sijainnilla on absoluuttinen arvo, mutta leveysaste on arvojen vaihteluväli. Leveysaste (°) voidaan jakaa 60 minuuttiin (′) ja edelleen 60 sekuntiin (″). Nämä minuutit ja sekunnit ilmoitetaan maapallon navan puolelta, eli esim. leveyspiiri 23°&nbsp;26′&nbsp;22″&nbsp;S on kauempana päiväntasaajalta kuin leveyspiiri 23°&nbsp;00′&nbsp;00″&nbsp;S.

## Merkitseminen
Pohjoista leveyttä merkitään yleensä kirjaimella N, eteläistä kirjaimella S. Joskus eteläinen leveys annetaan negatiivisena, pohjoinen positiivisena. Esimerkiksi Suomen mantereen pohjoisin kohta Utsjoen Nuorgamissa sijaitsee leveyspiirillä 70°&nbsp;05′&nbsp;N ja eteläisin Hangon Tulliniemessä vastaavasti kohdalla 59°&nbsp;48′&nbsp;N.

## Leveysasteet muissa koordinaatistoissa
Ekliptisessä koordinaatistossa, jonka pohjana on eläinrata, määritellään ekliptinen latitudi. Galaktinen latitudi on leveysaste galaktisessa koordinaatistossa. Galaktinen 0-leveysaste seuraa Linnunradan tasoa.

## Katso myös
* Leveyspiiri

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pituusaste

**Pituusaste** ilmaisee pisteen itä–länsi-suuntaisen sijainnin Maan pinnalla. Sen arvo vaihtelee nollapituuspiirin 0°:sta sen vastakkaisen puolen 180°:een. Pituusastetta käytetään yhdessä leveysasteiden kanssa määritettäessä pisteen tarkkaa sijaintia.

## Mittaaminen
Pituuspiiri annetaan asteina (λ) välillä 0–180° läntistä tai itäistä pituutta. Yksi pituusaste (°) voidaan jakaa kuuteenkymmeneen minuuttiin (&prime;), jotka puolestaan voidaan jakaa kuuteenkymmeneen sekuntiin (&Prime;). 

## Merkitseminen
Itäistä pituutta merkitään yleensä kirjaimella E, läntistä kirjaimella W. Esimerkiksi Helsingin pituuspiiri on 24°56&prime;55&Prime; E. Joskus läntistä pituutta merkitään negatiivisilla asteilla, itäistä positiivisilla. Pituusasteen voi ilmaista myös desimaaleilla. Itäinen ja läntinen 180. pituuspiiri yhtyvät, ja päivämääräraja kulkee suurimmaksi osaksi tätä pituuspiiriä pitkin.

## Lähteet

## Katso myös
* Pituuspiiri
Uisko

**Uisko** on vanha purjeellisen ja soudettavan veneen nimitys. Se on kevytrakenteinen ja laitalautoja on useampi. Sitä voitiin vetää kannasten yli.

Uiskon varhaisin kirjallinen maininta löytyy Ruotsin vanhimmasta kirjallisesta teoksesta, 1300-luvun alussa kirjoitetusta Eerikinkronikasta, johon se on lainattu suomen kielestä. Kronikassa uiskot mainitaan karjalaisten veneinä. Myös 1500-luvun alusta löytyy kirjallinen maininta *wisko*-tyypin veneistä. Sana on lainautunut myös venäjään jostakin itämerensuomalaisesta kielestä.

## Katso myös
*Luettelo vanhoista suomalaisista laivojen nimityksistä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Jalo Kaliman artikkeli Virittäjä-lehdessä (1940) käsittelee Uskali-nimeä
Pieti

**Pieti** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* pieti, korttipelitermi
* Pieti, miehen etunimi
* Pieti, sukunimenä:
** Lauri Pieti (1898–1966), suomalainen jääkäriluutnantti
Pitkävene

**Pitkäveneellä** tarkoitetaan yleensä viikinkien pitkiä purjeellisia soutuveneitä, joita kutsutaan myös viikinkilaivoiksi. Vastaavia veneitä oli kuitenkin myös muilla merenkävijäryhmillä, esimerkiksi varhaiset kreikkalaiset pentekonter-tyyppiset alukset. Suomessa tämäntapaista venettä saatettiin kutsua uiskoksi ja runollisessa mielessä *satalaudaksi* tai *satahangaksi*.

Kapeitten ja pitkien veneiden runkonopeus on suuri. Toisaalta pitkien puisten veneiden rakenne ei ollut kovin jäykkä, ja ne taipuilivat aallokossa. Viikinkien pitkäveneet oli tarkoitettu lähinnä sotimiseen. Viikingeillä oli myös enemmän kaupankäyntiin ja kuljetukseen tehtyjä aluksia, knarreja, jotka olivat lyhyempiä ja korkeampia sekä varustettu jonkinlaisella ruumalla.

## Viikinkien pitkäveneen kehitys

Arkeologisten löytöjen perusteella voidaan hahmottaa viikinkien pitkäveneen kehitystä. Hjortspring-vene, joka on ajoitettu noin vuodelle 350 ennen ajanlaskun alkua, on yksinkertainen sotakanootti. Lähes seitsemän sataa vuotta nuorempi Nydamin vene on jo kehittyneempi mutta vielä ilman purjetta. 600-luvun aluksia on löytynyt Englannin Sutton Hoosta ja Norjan Kvalsundista. Kvalsundin veneessä oli jo kehittynyt köli, ja sen mittasuhteet vastaavat viikinkilaivoja.

## Pitkävene suomalaisessa mytologiassa
Kalevalaisessa runoudessa kerrotaan usein veneistä, jotka voidaan tulkita pitkäveneiksi. Seuraava kuvaus on Kalevalasta:
:*Jo tulevi Pohjan pursi,*
:*satahanka hakkoavi!*
:*Sata on miestä soutimilla,*
:*tuhat ilman istumassa!*

## Venehautaus
Vainajia on usein poltettu tai haudattu pitkäveneissä. Tätä kutsutaan venehautaukseksi. Kuuluisia viikinkien venehautoja ovat Tunen venehauta, Osebergin laiva ja Gokstadin laiva.

## Katso myös
*Muinaisvene
*Ruuhi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Drive-in

**Drive-in** on englanninkielinen ilmaus, jota käytetään palveluista joita voi käyttää poistumatta omasta autostaan. Erityisen suosittuja olivat 1960-luvulle asti drive-in-elokuvateatterit ja edelleen hampurilaisravintolat ym. pikaruokapaikat.

Drive-in elokuvateatteri sai patentin Yhdysvalloissa laman keskellä vuonna 1933.

Drive-in on suosittu Yhdysvalloissa, koska oma auto antaa yksityisyyttä (mm. elokuvat). Suomessa drive-in-pikaruokapaikat yleistyivät 1990-luvulla, tosin Suomen ensimmäinen drive-in-nakkikioski avattiin jo vuonna 1967 Porissa.

Maailmanlaajuisen koronaviruspandemian aikoina 2020-luvun alussa drive-in-menetelmää käytettiin virusnäytteiden ottamiseen, rokotusten antamiseen sekä äänestämiseen, esimerkkinä Suomen kuntavaalien 2021 ennakkoäänestyksessä käytetyt ulkoäänestyspaikat.

Suomessa toimi 1960–1980-luvuilla useita autopankkeja. Niissä pankkikonttorin palveluita sai autosta käsin. Yhdysvalloissa ja muissa käteisrahaa ja sekkejä maksuliikenteeseen käyttävissä maissa drive-in-pankit ovat yhä yleisiä.

1900-luvun puolivälin tienoilla Yhdysvalloissa toimi myös drive-in-kirkko ja drive-in-hautaustoimisto.

## Lähteet
Novarupta

**Novarupta** on 841&nbsp;metrin korkuinen tulivuori Alaskassa, noin 450&nbsp;kilometrin päässä Anchoragesta lounaaseen. Novaruptan alue on rauhoitettu osana Katmain kansallispuistoa.

Novarupta purkautui rajusti vuonna 1912.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rajaton

**Rajaton** on kuusijäseninen a cappella -lauluyhtye, joka on perustettu vuonna 1997 Helsingissä.

Yhtyeeseen kuuluvat Essi Wuorela (sopraano), Aili Ikonen (mezzosopraano), Soila Sariola (altto), Antti Annola (tenori),  Ahti Paunu (baritoni) ja Jussi Chydenius (basso).

Yhtye ei ole keskittynyt tiettyyn musiikkityyliin, vaan esitykset ja levytykset vaihtelevat popista ja jazzista hengellisiin lauluihin. Yhtye konsertoi ympäri maailmaa niin yksin kuin sinfoniaorkesterien solistinakin.

Keväällä 2005 *Kevät*-albumi pysyi 11 viikkoa Suomen virallisella listalla ollen parhaimmillaan sijalla 3. *Kevät*-albumin myynti saavutti kultalevyn rajan (15&nbsp;000&nbsp;kpl) kuukauden kuluessa levyn julkaisusta. Vuoden 2005 marraskuun loppuun mennessä Rajattoman levyjä oli myyty yli 100&nbsp;000 kappaletta. Rajattoman myydyin albumi on *Joulu*, joka ylitti tuplaplatinaan oikeuttavan 60&nbsp;000 levyn rajan marraskuussa 2007.

## Jäsenet
* Jussi Chydenius (basso) (1997–)
* Ahti Paunu (baritoni) (1997–)
* Essi Wuorela (sopraano) (1997–)
* Soila Sariola (altto) (1999–)
* Aili Ikonen (mezzosopraano) (2017–)
* Antti Annola (tenori) (2023–)

### Entiset jäsenet
* Sanna Akkanen (altto) (1997–1998)
* Antti Lehtimaja (tenori) (1997–1998)
* Virpi Moskari (mezzosopraano) (1997–2017)
* Tuuli Ikonen (altto) (2013–2014) (Soilan tuuraaja)
* Nina Tapio (sopraano) (2001–2002, 2010) (Essin tuuraaja)
* Jukka Nylund (tenori) (2015) (Hannun tuuraaja)
* Hannu Lepola (tenori) (1998-2023)

Yhtyettä olivat perustamassa Wuorelan, Moskarin, Paunun ja Chydeniuksen lisäksi Sanna Akkanen ja Antti Lehtimaja, jotka jäivät toiminnasta pois seuraavana vuonna. Vuosina 2001–2002 ja 2010 Nina Tapio on tuurannut Wuorelaa tämän sairauslomien takia. Vuosina 2013–2014 opintovapaalla ja äitiyslomalla ollutta Soila Sariolaa tuurasivat Tuuli Ikonen ja Saima Hyökki. Syksyllä 2014 Hannu Lepolan sapattivapaan aikana häntä tuurasi Jukka Nylund.

## Julkaisut
### Albumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Rajaton, Jaakko Kuusisto ja Pekka Kuusisto: 
* 
* 
* 
* 

### DVD:t
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Rajattoman kotisivut
*
*
Tikki

**Tikki** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* tikki, ompelupisto kankaiden yhteydessä
* tikki, haavan sulkeva ommel
* tikki, yksi kierros tikkipeleissä
* Tikki, järvi Savitaipaleella
Kiinantiikeri

**Kiinantiikeri** eli **amoyntiikeri** (*Panthera tigris amoyensis*) on tiikerin alalaji ja ruumiinrakenteeltaan kaikkein lähimpänä alkutiikeriä.

Lajia ei ole tavattu luonnossa 1970-luvun jälkeen, joten vuonna 2018 arvioitiin, että se saattaa olla kuollut sukupuuttoon.

## Tuntomerkit

Kiinantiikerillä on tummahko, pitkä turkki ja tiheät, leveät juovat. Häntä on varsin tylppä.

## Uhanalaisuus

Kiinantiikeri on äärimmäisen uhanalainen ja tulee mitä ilmeisimmin kuolemaan pian sukupuuttoon. Vuonna 2008 arvioitiin että jäljellä oli enää vain noin 20 yksilöä, vaikkakin tarkkaa laskentaa on vaikea tehdä lajin piilottelevan luonteen takia. Tarhattuna eli tuolloin seitsemisenkymmentä yksilöä.

## Lähteet
Tigris

**Tigris** on itäisempi kahdesta suuresta joesta, Tigris ja Eufrat, joista Kaksoisvirtainmaa eli Mesopotamia on saanut nimensä. Tigris on noin 1&nbsp;900 kilometriä pitkä. Irakin pääkaupunki Bagdad sijaitsee Tigriksen länsirannalla. Historiallisesti tärkeät Niniven, Ktesifonin ja Seleukeian kaupungit ovat myös sijainneet sen varrella.  Myös Saddam Husseinin kotikaupunki Tikrit sijaitsee joen varrella ja on saanut nimensä sen mukaan.

Tigrisin lähteet ovat Taurusvuoristossa Turkissa Elazığin kaupungin lounaispuolella. Sillä on monia pieniä sivujokia, joiden yhteinen valuma-alue kattaa suuren osan Turkin itäosaa. Se muodostaa osan Turkin ja Syyrian välisestä rajasta, ja Khābūrjoki yhtyy siihen lähellä Irakin rajaa. Mosulin lähellä jokilaaksosta on tehty tekojärvi. Joki saapuu alluviaalitasangolle lähellä Samarraa. Bagdadin lähistöllä joen molemmin puolin on rakennettu tulvavallit.

Joen uoma tasangolla on muuttunut monia kertoja, sekä luonnollisesti että ihmisen toimien takia. Noin 200&nbsp;km Bagdadista alavirtaan on laaja riisinviljely- ja suoalue, jota monet Tigrisin sivuhaarat kastelevat. Suoalueelta alkaa Shatt al-Arab -joki, johon myös Eufrat laskee. Shatt al-Arab on osa Iranin ja Irakin välistä rajaa, ja Irakin ainoa yhteys merelle.

Ennen nykyaikaisten patojen rakentamista Tigrisin keskimääräiseksi virtaamaksi arvioitiin 1&nbsp;340 kuutiometriä sekunnissa. Se kuljetti tonnin kiintoainesta sekunnissa. Nykyisin 90&nbsp;% vedestä ja kiintoaineesta, joka ohittaa Bagdadin, ei koskaan päädy mereen, vaan haihtuu tai käytetään kasteluun ja imeytyy suoalueille.

Tigrisiin on rakennettu useita patoja sekä sähköntuotantoa että kasteluveden säännöstelyä varten. Turkin puolella on Kralkizin (rakennettu 1985–1997), Batmanin (1986–1999), Diclen (1986–1997) ja Ilısun padot. Irakin puolella on useita patoja, josta suurin on Mosulissa. Muut Irakin puolen padot ovat Kutissa (rakennettu 1939) ja Samarrassa (1954).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Belitung

**Belitung** (aiemmin myös **Billiton**) on saari Indonesiassa. Se kuului Etelä-Sumatran provinssiin ennen kuin se vuonna 2000 muodosti yhdessä Bangkan ja muutamien pienempien saarten kanssa oman Bangka-Belitungin provinssinsa. Belitung sijaitsee Sumatran saaresta hieman itään.

Belitungin pinta-ala on noin 4800 neliökilometriä Länsirannikolla sijaitseva Tanjungpandan on saaren tärkein kaupunki, jossa sijaitsevat satama ja lentokenttä. Saaren rannikot ovat hiekkaisia ja soisia. Suurin osa maasta sijaitsee alle 40 metrin korkeudella merenpinnasta.

Belitung oli Ison-Britannian hallussa vuodesta 1812 lähtien, mutta se luovutti alueen Alankomaille vuonna 1824. Sieltä löydettiin merkittäviä tinaesiintymiä 1851.  Saarella on yhteensä noin 260 000 asukasta.

## Lähteet
Leriben alue

**Leribe** on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Sen pinta-ala on 2 828 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku noin 331&nbsp;117 (2011).  

Leriben pääkaupunki on Hlotse, josta käytetään joskus myös nimitystä *Leribe*. Leriben naapurialueet ovat Butha-Buthe, Berea, Mokhotlong ja Thaba-Tseka. Sillä on yhteistä rajaa myös Etelä-Afrikan tasavallan kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Madura

**Madura** on saari Indonesiassa. Se sijaitsee hieman Jaavasta koilliseen. Saaren erottaa Surabayan kaupungista vain kapea salmi.

Saaren pinta-ala on noin 4&nbsp;250 neliökilometriä ja asukasluku noin 3&nbsp;525&nbsp;000 (v. 2005). Madura kuuluu Itä-Jaavan provinssiin. Yleisin Maduralla puhuttava kieli on maduran kieli, jota puhutaan myös monilla Maduran lähistöllä sijaitsevilla saarilla. Maduralla on neljä aluetta, jotka ovat Bangkalan, Sampang, Pamekasan ja Sumenep.

Maduran ilmasto, kasvisto ja eläimistö muistuttavat Itä-Jaavan vastaavia, mutta maaperä on pääosin kuiva ja hedelmätön. Tärkeitä tuotteita ovat kapokki, kopra ja kookosöljy, sekä luoteisosan metsistä saatava tiikki. Madurassa on suuri kalastuslaivasto ja joitakin öljylähteitä.

Madura on kuuluisa härkäkilpailustaan, jossa ratsastaja, yleensä nuori poika, ratsastaa yksinkertaisella kahden härän vetämällä kärryllä 100&nbsp;m pitkän radan 10–15&nbsp;sekunnissa. Kilpailuja järjestetään useissa kaupungeissa elo-syyskuussa vuosittain ja loppukilpailu pidetään Pamekasansassa syys-lokakuun vaihteessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*www.eastjava.com Maduran historiaa
Ukonvaaja

**Ukonvaaja** tarkoittaa kivikauden kiviesinettä, kuten kivikirvestä tai kivitalttaa, joka on otettu myöhemmin taikaesineeksi. Ukonvaajaksi kutsutaan myös fulguriittia, maahan osuneen salamaniskun jälkeä, jossa hiekka on lasittunut putkimaiseksi muodostumaksi.

Ukonvaajan muita nimityksiä olivat esimerkiksi *vuolin*, *vasama*, *ukonnaula*, *ukonkiila*, *ukonnalkki*, *ukonkirves*. Ukonkirveillä tarkoitetaan tosin myös ukonkirves-koruja. Tuohikirje 292:ssa on ukonvaajasta mahdollisesti käytetty nimitystä *jumalan nuoli*.

Kiviesineitä ja fulguriitteja löytyi maasta varsinkin sateen jälkeen. Ukonvaajojen uskottiin iskeytyneen maahan salamaniskun yhteydessä, sillä luonnollista selitystä niiden syntyyn ei tiedetty. Ehkä suomalaisten muinaisuskon jumala Ukko oli ampunut tai heittänyt ne maahan. Yliluonnollisen alkuperänsä vuoksi ukonvaajojen uskottiin suojaavan ukkosen iskuilta tai omaavan muitakin taikavoimia. Nykypäiviin säilyneen uskomuksen mukaan salama ei iske kahta kertaa samaan paikkaan.

Vielä 1800-luvulla joidenkin talojen perustuksiin on laitettu ukonvaaja suojaamaan taloa salaman iskuilta ja tulipaloilta. Tällainen kivikautinen esine on löydetty myös Mikael Agricolan taloksi oletetun talon perustuksista. Myös viljavakkaan tai rahakirstuun on voitu laittaa ukonvaaja tuomaan vaurautta. 

Kaulan kasvaimia ja kyhmyjä on yritetty hoitaa painelemalla niitä ukonvaajoilla. Samalla on lausuttu loitsu, jossa on kutsuttu Kuuterneitoa tekemään puihin pahkoja.

Suomen kansallismuseon kokoelmissa on suomensukuisilta manseilta peräisin oleva puukko, jota kokoelmassa nimitetään "ukonvaajaksi". Se on valmistettu ennen vuotta 1906.

## Lähteet
Maduran kieli

**Madura** on austronesialainen kieli. Sen äidinkielisiä puhujia on noin 6&nbsp;770&nbsp;900, ja määrä on vähenemään päin. He elävät pääosin Indonesiassa Maduran saarella ja sen lähistöllä. Monet maduraa äidinkielenään puhuvista osaavat myös indonesiaa. Maduran kielellä on useita murteita. Kieltä kirjoitettiin aiemmin jaavalaisella kirjoitusjärjestelmällä, mutta nykyään käytetään useimmiten latinalaisia aakkosia.

## Lähteet
Flores

**Flores** on saari Indonesiassa. Se kuuluu Pienten Sundasaarten ryhmään. Flores sijaitsee Sumbawasta ja Komodosta itään sekä Lomblenista ja Alor-saarista länteen. Floresin eteläpuolella on Sumba ja pohjoispuolella Sulawesi.

Floresin pinta-ala on 15&nbsp;175&nbsp;km² ja väkiluku noin 1&nbsp;500&nbsp;000. Suurin kaupunki on Maumere. Vaikka Indonesian pääuskonto on islam, suurin osa (noin 91 %) Floresin asukkaista on roomalaiskatolilaisia kristittyjä.

Hallinnollisesti saari on osa Nusa Tenggara Timurin provinssia. Kielellisesti Flores ei ole yhtenäinen, vaan saarella puhutaan monia kieliä, jotka kaikki kuuluvat austronesialaiseen kielikuntaan. Pääkielet ovat ngadha, nage, keo, ende ja lio.

Flores on useimpien muiden Pienten Sundasaarten tapaan tuliperäinen ja siellä sijaitsee useita aktiivisia tulivuoria, tärkeimpinä Keli Mutu, Egon, Ilimuda, Leroboleng ja Lewotobi. Näistä Keli Mutun kraatterissa on kolme vulkaanista järveä, jotka vaihtavat väriään epäsäännöllisin väliajoin ja muodostavat tärkeän matkailukohteen saarelle. Saarta ympäröivät koralliriutat kärsivät pahoin vuonna 1992 saarelle iskeneestä tsunamista. Riutat ovat tuhoutuneet myös paikallisten kalastajien yleisesti käyttämien räjähteiden ja myrkyllisten kemikaalien takia. Indonesialaisessa koralliriuttojen kunnostusohjelmassa (*Coremap*) tehdyn selvityksen mukaan jopa 75 prosenttia riutoista on vaurioutunut joko maanjäristysten tai kalastusräjäytysten ja -kemikaalien takia.

Maailman suurin elävä matelijalaji, komodonvaraani, esiintyy Komodon lisäksi myös Floresilla. Saarella kotoperäinen laji on floresin jättiläisrotta (*Papagomys armandvillei*). Vuonna 2003 Floresilta löydettiin jäänteitä tieteelle aiemmin tuntemattomasta ihmislajista, floresinihmisestä (*Homo floresiensis*), jonka arvioidaan kuolleen sukupuuttoon aikaisintaan 12&nbsp;000 vuotta sitten. Jotkut tutkijat ovat pitäneet löydöksiä vain mikrokefaliaa sairastaneen nykyihmisen jäännöksinä, mutta viimeaikaiset tutkimukset tukevat näkemystä, jonka mukaan floresinihminen olisi oma erillinen ihmislajinsa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Quthing (alue)

**Quthing** on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Sen pinta-ala on 2&nbsp;916 neliökilometriä ja siellä on arviolta 129&nbsp;533 asukasta (vuonna 2011). Myös alueen pääkaupunki on nimeltään Quthing. 

Alue sijaitsee Lesothon eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Mohale’s Hoekin ja Qacha’s Nekin alueisiin sekä etelässä Etelä-Afrikan tasavaltaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Alueen esittely Lesothon matkailusivuilla
Ainur

**Ainur** (yksikössä **ainu**) ovat kuvitteellisia hahmoja J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa. Ainur eli ”Pyhät” ovat luojajumala Ilúvatarin luomia henkiolentoja, jotka saivat alkunsa ennen Ardaa.

## Ainurin alkuperä
Silmarillioniin sisältyvä luomiskertomus *Ainulindalë* alkaa seuraavasti (suomennos Kersti Juva):

Jokaiselle ainulle annettiin se osa Ilúvatarin mieltä josta hän oli tullut. Poikkeus oli Melkor, mahtavin *ainu*, jolla oli osuus kaikkien muiden lahjoista. Ilúvatar opetti heille musiikin taidetta, kunnes toi heidät yhteen tekemään Ainurin Soiton, suuren laulun, joka pohjautui Ilúvatarin antamiin sävelaiheisiin. Soiton pohjalta Ilúvatar loi näyn ja siitä syntyi oikea Maailma.

## Ainur ja maailma
Ainurin Soiton kautta Ilúvatar loi näyn Maailmasta; hän näytti sen ainurille ja selitti heille suurimman osan sen luonnosta ja kohtalosta – jotta ainurilla olisi paljon tietoa Maailmasta. Sitten Ilúvatar teki maailmasta oikean. Melkor ja moni muu mahtava ainu halusi mennä sinne ja muuttaa sen sopivaksi Ilúvatarin Lapsien, (haltioiden ja ihmisten) tuloa varten.

Ardaan laskeutuivat viisitoista voimakkainta ainua. Neljästätoista suuresta ainusta tuli *[[valar]]*, tai Ardan Voimat. Viidestoista, Melkor, valitsi toisen tien ja hänestä tuli ensimmäinen Musta Ruhtinas. Moni heikompi ainu auttoi valaria ja heistä tuli *[[maiar]]*. Ne ainur, jotka menivät Maailmaan sen alussa, eivät pääsisi sieltä enää pois, kunnes se tuhoutuu.

## Melianin suku
Kun moni ainu meni Maailmaan, heidän mukanaan tuli maia Melian. Ainoana ainuna hän nai yhden Ilúvatarin Lapsista, Doriathin kuninkaan Elu Thingolin. Heidän perillisissään virtasi siis osittain ainurin veri, ja se jatkui ja jatkui läpi monen sukupolven, ja Sormuksen Sodassakin se oli mukana. Elrond oli Melianin lapsen lapsen lapsenlapsi, ja myös Aragorn oli hänen perillisensä Elrosin kautta ja monen monen sukupolven läpi.
Keltainen lehdistö

**Keltainen lehdistö** eli **sensaatiolehdistö** tai **juorulehdistö** (varsinkin muissa kielissä usein **tabloidi-** tai **bulevardilehdistö**) on lehdistö (tai laajemmassa merkityksessä mikä tahansa media), jonka jutut ovat värikkäitä, sensaatiohakuisia, juoruja sisältäviä ja jotka eivät juuri sisällä tutkivaa journalismia. 

Suosittuja juttujen aiheita ovat muun muassa julkisuuden henkilöiden yksityiselämää ja ihmissuhteita koskevat juorut. Näitä tietoja keltainen lehdistö saa usein salaiselta tietolähteeltä, jollaisia sanotaan syväkurkuiksi. Maailmalla keltaisen lehdistön suosikkihenkilöt ovat usein kuninkaallisia, Suomessa missejä, laulajia, urheilijoita tai poliitikkoja. Keltaisessa lehdistössä esiintyy runsaasti niin kutsuttuja turhia julkkiksia. Keltaisen lehdistön palveluksessa työskentelee toimittajien lisäksi paparazzikuvaajia.

Suomessa keltaista lehdistöä edustavat juoruihin keskittyvät aikakauslehdet, kuten ''Seiska'' ja ''Hymy''. Väitöskirjan iltapäivälehdistä kirjoittanut mediatutkija Pasi Kivioja määrittelee suomalaiset iltapäivälehdet vakavien-populaarien lehtien kategoriaan, koska suomalaisissa iltapäivälehdissä on voimakkaampi uutisellinen painotus verrattuna esimerkiksi moniin brittitabloideihin.

Lähimpiä ulkomaisia verrokkeja suomalaisille iltapäivälehdille ovat pohjoismaiset iltapäivälehdet, kuten Ruotsin *[[Aftonbladet]]* ja *[[Expressen]]* sekä Norjan *[[Verdens Gang]]* eli *VG* ja *[[Dagbladet (norjalainen lehti)|Dagbladet]]*. Paperisessa maailmassa lehtien erottelu oli Kiviojan mukaan vielä helppoa, mutta verkossa iltapäivälehdet ja muut suomalaiset päivälehdet tuottavat jo hyvin samankaltaista sisältöä toistensa kanssa.

Ulkomaisia keltaisen lehdistön edustajia ovat esimerkiksi brittiläiset *[[Daily Mail]]* ja *[[The Sun]]*. 

## Termin alkuperä

Nimitys ”keltainen lehdistö” tulee Richard F. Outcaultin sarjakuvasta *[[The Yellow Kid]]* (”Keltainen poika”), jota pidetään usein maailman ensimmäisenä sarjakuvana. Sen tarkoitus oli lisätä sanomalehden levikkiä. Sarjakuva ilmestyi 1800–1900-lukujen taitteessa kahdessa yhdysvaltalaisessa sanomalehdessä, Joseph Pulitzerin *[[New York World]]issä* ja William Randolph Hearstin *[[New York Morning Journal]]issa*, joita pidetään nykyaikaisen sensaatiolehdistön ensimmäisinä edustajina.

## Katso myös
*Lööppi
*Kolmossivun tyttö

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Uutisnälkä. Miten eräät amerikkalaiset lehdet "tarjoilevat" sensatiouutisia ja miten hädän tullen niitä vieläpä tekaisevatkin, Suomen Kuvalehti, 09.01.1932, nro 2, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Angband (Keski-Maa)

**Angband** on kuvitteellinen linnoitus J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Silmarillion]]*. Angband (sindariksi ”rautavankila”) oli Melkorin linnoitus, joka rakennettiin ennen Auringon Ensimmäistä Aikaa Beleriandista pohjoiseen, Rautavuorille. Melkor rakensi sen, koska pelkäsi Valarin hyökkäystä, ja jätti sen Sauronin komentoon. *Valar* onnistuivat kuitenkin kaappaamaan Melkorin (silloin kutsuttu nimellä Morgoth) ja tuhosivat tämän toisen linnoituksen, Utumnon. Oltuaan kolme Aikaa vankina hän palasi vapauduttuaan  Keski-maahan ja otti Angbandin komentoonsa nostaen Thangorodrimin tulivuoren linnoituksen suojaksi. Hän asui siellä ennen Ensimmäistä Aikaa, ja hänet heitettiin Tyhjyyteen Vihan sodan lopuksi.

Kirjoissa taistelua kutsutaan "Thangorodrimin murtamiseksi".
Beren

**Beren** on J. R. R. Tolkienin kirjoittamassa *[[Silmarillion]]issa* yksi ensimmäisen ajan ihmisten suurista sankareista. Hän rakastuu haltianeito Lúthieniin ja saa Thingolilta tehtäväkseen hakea silmarilin Morgothin rautakruunusta.

## Tarina

Beren oli Barahirin ja Emeldirin poika. Hän oli ihminen Bëorin Huoneesta, Dorthonionista, ja suurin sankari ja seikkailija Ensimmäisellä Ajalla. Nuori Beren eli isänsä ja kymmenen uskollisen seuraajan kanssa Dorthonionin ylämailla, ja he osoittivat poikkeuksellista urheutta taistellessaan suurta vihollista Morgothia, Angbandin Mustaa Kuningasta, vastaan. Dorthonionin Lainsuojattomien tuhon jälkeen Sauron ja Draugluin pakottivat Berenin pois synnyinmaastaan. Tämä matkusti Doriathiin, missä hän tapasi ja rakastui haltianeito Lúthieniin, Sindarin prinsessaan ja Thingolin ja Melianin tyttäreen. 

Thingol ei kuitenkaan antanut Lúthienin kättä Berenille. Hän laittoi avioliiton ehdoksi sen, että Beren toisi takaisin yhden varastetun Silmarilin Morgothin Rautakruunusta. Tehtävä vaikutti mahdottomalta, mutta Beren ja Lúthien aloittivat tehtävän Nargothrondin Finrodin ja suuren koiran, Huanin avustuksella, joista kumpikin kuoli suojellessaan Bereniä. He selviytyivät monesta vaarasta, jopa Sauronista, Morgothin voimakkaimmasta luutnantista, ja saivat Morgothin rautakruunusta yhden Silmarilin. Mutta kun he olivat pakenemassa Angbandista, suuri susi Carcharoth, jonka Morgoth itse oli kasvattanut, heräsi. Beren piteli Silmarilia, toivoen että niiden hohto saisi pedon luovuttamaan, mutta hän erehtyi. Carcharoth puraisi hänen kätensä poikki ja nielaisi sen ja myös Silmarilin, ja niin Beren sai nimen **Erchamion**, yksikäsi. Lúthienin ja Berenin pelastivat Manwën kotkat. Beren jatkoi Carcharothin jahtaamista, lopulta peto lyötiin ja Silmaril eheytyi; tehtävä onnistui, mutta Beren oli kuolettavasti loukkaantunut. 

Lúthienin rakkaus Bereniä kohtaan oli niin suuri, että hän kuoli suruunsa. Hänen sielunsa meni Mandosin Saleihin, missä hän lumosi Mandoksen täyttämään toiveensa. Molemmat, hän ja Beren herätettiin henkiin, mutta kumpikin joutuisi kokemaan ihmisten kuoleman ja sen jälkeen heidän henkensä menisivät tuntemattomaan pois Ardasta. Silti Beren ja Lúthien elivät jälleen, ja menivät Tol Galeniin, keskelle Adurant-jokea Ossiriandin saarelle. Siellä he asuivat erossa muista kuolevaisista. Beren liittyi Ensimmäisen Ajan tapahtumiin vain yhden kerran, kun hän hyökkäsi kääpiöryhmän kimppuun, jotka olivat tuhonneet Doriathin ja varastaneet Nauglamírin ja Silmarilin sen kanssa. Lúthien synnytti Berenille pojan, Diorin, Thingolin perijän. Berenin miekan nimi oli *Dagmor*.
Lúthien

**Lúthien Tinúviel** on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Silmarillion]]*. Lúthien on Keski-maan haltiakuninkaallinen. Lúthienin romanssi Berenin kanssa on kirjan keskeisimpiä tarinoita.

Lúthien oli Elu Thingolin, Doriathin kuninkaan ja kuningatar Melian-maian tytär. (Tämä tekee Lúthienista puolhaltian.) Nimi ”Lúthien” tarkoittaa lumoojatarta. ”Tinúviel” tarkoittaa satakieltä, se on nimi, jonka Beren hänelle aluksi antoi.

Lúthien rakastui Bereniin, ihmiseen Bëorin huoneesta. Heidän suhteensa oli tuhoon tuomittu alusta alkaen: Lúthien ei ollut vain Beleriandin voimakkaimman ja mahtavimman haltiakuninkaan tytär, vaan myös maian, Melianin tytär. Beren oli kuolevainen ihminen, joka taisteli Mustaa Kuningasta, Morgothia vastaan. Doriathin valtakunta oli onnistunut toistaiseksi pysyttelemään erossa sodasta eristäytymällä Melianin loitsiman maagisen esteen, Melianin Vyön, taakse.

Thingol ei halunnut, että Beren naisi hänen tyttärensä, ja asetti ehdoksi mahdottoman tehtävän: Berenin piti tuoda Thingolille yksi Morgothin rautakruunun jalokivistä. Nämä jalokivet tunnettiin Silmarileina. Haltiaruhtinas Finrod Felagund kuoli pelastaessaan Berenin hengen. Lúthien ja Beren onnistuivat pakenemaan Sauronilta ja selvittivät tehtävän Valinorin koiran, Huanin avulla, mutta heidän paetessaan kauhea susi Carcharoth puri Berenin käden irti ja nielaisi Silmarilin. He kuitenkin pelastuivat, ja Thingol myöntyi lopulta heidän liittoonsa.

Ilo jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, kun Silmarilin poltteen hulluksi tekemä Carcharoth lähestyi Doriathia. Thingol ja Beren lähtivät sitä vastaan, mutta Carcharoth haavoitti Bereniä hänen suojatessaan Thingolia. Huan surmasi Carcharothin, mutta haavoittui itsekin kuolettavasti. Myös Beren menehtyi pian sen jälkeen, kun Silmaril oli leikattu ulos ihmissuden vatsasta.

Murheissaan Lúthien kuoli suruun ja meni Mandosin Saleihin, haltioiden tuonelaan. Siellä hän onnistui suostuttelemaan Mandosin palauttamaan hänet ja Berenin eloon. Ehtona oli, että he kuolisivat ihmisten kuoleman. Tämä oli ainoa kerta, kun Mandos liikuttui säälistä.
Tämän jälkeen he asettuivat asumaan Ossiriandiin.

Lúthien ja Beren saivat pojan, Diorin, jota kutsuttiin nimellä Elúchil – Thingolin perijä. Thingol liitti silmarilin Nauglamíriin, kääpiöiden tekemään kaulakoruun, mutta ahneus sokaisi kääpiöt, ja he surmasivat Thingolin ja veivät kaulakorun. Beren hankki Nauglamírin takaisin, ja se annettiin Lúthienille. Hänen kauneutensa yhdistyi jalokiven loistoon, ja siksi Tol Galen oli kaunein paikka koskaan Valinorin itäpuolella. Lúthienin kuoleman jälkeen Nauglamír toimitettiin hänen pojalleen Diorille, mikä johti Doriathin tuhoon, kun Fëanorin pojat vaativat Silmarilia itselleen ja hyökkäsivät Doriathiin. Silmarilia he eivät kuitenkaan saaneet, vaan se päätyi Diorin tyttären, Elwingin, myötä tämän puolisolle Eärendilille. Berenin ja Lúthienin suku ei koskaan sammunut, vaan heidän jälkeläisiinsä lukeutuivat muun muassa Elrond ja Elros, ja kymmenien sukupolvien kautta myös Elendil, Isildur ja Aragorn.

Lúthien ja Berenin tarina on rinnastettavissa Aragornin ja Arwenin tarinaan kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*.
Angmar

**Angmar** oli fiktiivinen valtakunta J.R.R. Tolkienin kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*. 

## Historia

Angmar perustettiin vuonna 1300 Kolmatta Aikaa pohjoisessa Sumuvuorten lähellä, ja sen perusti Nazgûlien johtaja, joka tunnettiin sittemmin nimellä Angmarin Noitakuningas, jonka tarkoitus oli raivata tie puhtaaksi herransa Sauronin tieltä. Angmar oli naapurikuningaskuntansa Arnorin vihollinen. Angmarin pääkaupunki oli Carn Dûm (= Punainen hauta).

Pian sen jälkeen kun Angmar perustettiin, se aloitti sodan jäljellä olevaa Dúnedainin valtakuntia Arthedainia, Rhudauria ja Cardolania vastaan. Noitakuningas valloitti Rhudaurin, Arnorin heikoimman valtakunnan.

Noitakuninkaan vallan alainen Rhudaur valloitti Arthedainin vuonna 1356 Kolmatta Aikaa ja hyökkäyksessä Arthedainin kuningas Argeleb I kuoli. Kuitenkin Cardolanin armeijan avulla, Arthedain saatiin takaisin. Vuonna 1409 Kolmatta Aikaa Angmar hyökkäsi Cardolaniin, tuhoten sen. Tällä kertaa Rhudaur katosi, jättäen Arthedainin viimeiseksi Dúnedainin kuningaskunnaksi. Arthedain sinnitteli vielä toiset 500 vuotta. Vuonna 1974 Kolmatta Aikaa Angmar keräsi joukkonsa ja iski Arthedainiin. Angmar valloitti Arthedainin pääkaupungin Fornostin, tuhoten Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.

Vuotta myöhemmin, Gondorin Prinssi Eärnur saapui Arthedainin avuksi, mutta liian myöhään. Hänen armeijansa löi Angmarin joukot Fornostin Taistelussa, mutta Noitakuningas säilyi hengissä. Hän pakeni ja meni Mordoriin, eikä Angmaria enää ollut. Voidaan sanoa, että Noitakuningas onnistui tehtävässään osittain: hänhän onnistui tuhoamaan Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.

## Angmar peleissä
Angmar esiintyy pelissä *[[The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II - The Rise of the Witch-king]]*.
Cirith Ungol

**Cirith Ungol** on kuvitteellinen sola J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*.

Nimi Cirith Ungol on sindarinkielinen ja tarkoittaa 'hämähäkin rotkoa'; se oli sola Mordorin läntisten vuorten yli ja ainoa reitti länttä kohti.
Sitä vartioi Cirith Ungolin torni, jonka rakensivat Gondorin ihmiset Haltiain ja Ihmisten Viimeisen Liiton sodan jälkeen. Sen tarkoitus oli puolustaa Ithilienin maakuntaa Sauronin jäljellä olevien seuraajien hyökkäyksiltä ja toisaalta myös estää Sauronin palvelijoiden paluu Mordoriin. Siksi sen ikkunat oli suunnattu pohjoiseen ja kaakkoon.

Gondor hylkäsi linnoituksen noin vuonna 1636 K.A. kun Suuri Rutto tappoi suurimman osan Gondorin väestöstä. Ruton jälkeen Gondor ei enää koskaan pystynyt valloittamaan Cirith Ungolia ja pahuus palasi Mordoriin. Linnoitus toimi yhdessä vuorilinnoitus Durthangin kanssa Mordorin pohjoisessa länsiosassa, ja Hammastornien kanssa Morannonin luona.
Sormuksen Matkan aikana Frodo Reppuli ja Samvais Gamgi menivät solaan Klonkun johdolla ja suoraan jättiläishämähäkin Lukitarin pesään, joka asui siellä. Frodo joutui Lukitarin saaliiksi mutta Sam onnistui iskemään Lukitaria Piikillä niin kuolettavasti että se ryömi pesäänsä ja menehtyi sinne. Samassa örkkijoukko saapui Minas Morgulista Cirith Ungoliin, huomasivat Frodon ja veivät tämän Cirith Ungolin torniin. Siellä kaksi örkkiä, Shagrat ja Gorbag alkoivat sotimaan keskenään ja niin Sam pääsi pelastamaan isäntänsä.
Musta Portti

**Musta Portti** eli **Morannon** on paikka J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*.

Mordorin Musta Portti oli Mordorin Nazgûlien valtaama portti. Sen tarkoituksena oli estää hyökkäykset Ered Lithuin ja Ephel Duathin vuorien välisestä solasta. Etäisen menneisyyden päivinä olivat Gondorin miehet voimassaan ja kunniassaan rakentaneet sen, kun Sauron oli voitettu ja paennut, siltä varalta että hän yrittäisi palata vanhaan valtakuntaansa. Toisella puolella porttia oli Rautakita, ja sitä suojasi Durthangin linna lännessä, se suunniteltiin pitämään kaikki Mordorin pahuus sisäpuolella. Minas Ithil, Nousevan Kuun Torni ja Cirith Ungol rakennettiin samasta syystä: vartioimaan ”sisäänkäyntejä”, ettei Sauron pääsisi palaamaan maahansa.

Kuitenkin Gondorin vartio vähentyi aikojen kuluessa. Nazgûlit ja örkit palasivat Mordoriin, vallaten varustukset ja pitäen ne itsellään. Siihen aikaan nazgûlit valloittivat Minas Ithilin ja sen nimi vaihtui Minas Morguliksi, Mustan Noituuden Torniksi. Tämä kaupunki esiintyy *Taru sormusten herrasta* -elokuvatrilogiassakin ja sen kautta Sauron lähetti suuren armeijansa Osgiliathin kautta Pelennorin kentille.

Sormuksen sodan aikoihin noin 7&nbsp;000 miehestä koostuva Lännen Armeija marssi Mustalle Portille saaden Sauronin Silmän huomion pois Tuomiovuoresta, missä Frodo Reppuli oli täyttämässä tehtäväänsä eli heittämässä Valtasormusta Tuomiorotkoon. Se onnistui ja Sormus tuhoutui Tuomiovuoren tulissa, jolloin Hammastornit ja Musta Portti tuhoutuivat. Myös ihmiset, örkit ja muut Sauronin palvelijat tuhoutuivat tai antautuivat ja todistivat Aragornin kuninkuuden.
Malakantiikeri

**Malakantiikeri** on tiikerin alalajin *Panthera tigris tigris* populaatio tai oma alalajinsa, joka elää Malakan niemimaalla Kaakkois-Aasiassa.

Malakantiikeri on määritelty vuodesta 2017 alkaen tiikerin *Panthera tigris tigris* -alalajin populaatioksi eikä enää omaksi alalajikseen (*Panthera tigris jacksoni*). Ennen sen luokittelua omaksi alalajikseen sitä pidettiin samana alalajina indokiinantiikerin kanssa.

Malakantiikeri on tiikeriksi keskikokoinen. Uroksen ruumis on keskimäärin 259 senttimetriä ja naaraan 239 senttimetriä pitkä, ja uros painaa 47–129 kilogrammaa ja naaras 24–88 kilogrammaa. Malakantiikeri on hyvin samannäköinen kuin indokiinantiikeri, ja tummempi ja raidallisempi kuin intiantiikeri ja siperiantiikeri.

Malakantiikeri elää Malesian sademetsissä mutta joskus myös metsättömillä alueilla. Sen ja Etelä-Thaimaassa elävän indokiinantiikerin populaatioiden raja on liukuva.

Vuonna 2014 malakantiikereitä arvioitiin olevan luonnossa 250–340, ja laji on äärimmäisen uhanalainen. Populaatiota uhkaavat elinympäristöjen pirstaleisuus ja maatalous. Tiikeriä metsästetään Malesiassa myös ruoaksi ja lääkkeeksi.

## Lähteet
Dol Guldur

**Dol Guldur** oli fiktiivinen Sauronin  linnoitus J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*. 

Dol Gulduria kutsuttiin ennen nimellä Amon Lanc (kalju mäki), ja se oli Oropherin johtamana pohjoisesta, Mustilta vuorilta tulleiden salohaltioiden pääkaupunki. Kun Sauron valtasi Amon Lancin, Thranduil, Oropherin poika johti kansansa Metsävirran yli perustaen uuden asutuksen.

Linnoitus sijaitsi eteläisessä Synkmetsässä. Sitä kutsuttiin myös nimellä *Noituuden Mäki*.
Dol Guldurin perusti Sauron palatessaan Keski-Maahan noin vuonna 1000 Kolmatta Aikaa, ja myös hänen henkilöllisyytensä oli pitkään tuntematon. 

Synkmetsän asukkaat uskoivat siellä olevan noituuden lähteen olevan yksi *Ulairi*sta, Sormusaaveista, mutta Valkoinen Neuvosto pelkäsi pitkään, että voima Dol Guldurissa saattoi olla Sauron. Vuonna 2063 Gandalf Harmaa meni Dol Gulduriin ja Sauron, ei vielä kovin voimakkaana, pakeni itään. Vuonna 2460 Sauron palasi linnoitukseen juuri kun Sméagol oli löytänyt Valtasormuksen.
 
Vuonna 2845 Thráin II, Durinin heimon johtaja, jolla oli viimeinen kääpiöiden seitsemästä Mahtisormuksesta, vangittiin Dol Guldurin tyrmään. Vuonna 2850 Gandalf meni jälleen Dol Gulduriin ja löysi mieleltään järkkyneen ja kuolevan Thráinin, jolta Gandalf sai kartan ja avaimen annettavaksi Thorin Tammikilvelle, vaikka Thráin ei kyennyt sanomaan omaa tai poikansa nimeä ennen kuolemaansa. Gandalf vahvisti että Dol Guldurin päällikkö oli itse Sauron, joka hallitsi edelleen Mordoria Minas Morgulin kautta Sormusaaveiden avulla.

Gandalf palasi Valkoiseen Neuvostoon ja sanoi nämä sanat: ”On käynnyt niin kuin olemme pelänneet. Voima joka siellä asuu ei ole yksi *Ulairi*sta niin kuin monet ovat luulleet, se on itse Sauron.” Hän kehotti hyökkäämään Dol Gulduriin, mutta Saruman, joka oli alkanut etsiä Valtasormusta ei hyväksynyt sitä. Vuonna 2941 Saruman viimein hyväksyi hyökkäyksen, mikä tapahtui samaan aikaan kuin Ereborin matka. Tämä oli ennakoivaa suunnittelua Gandalfilta, jotta Sauron ja Smaug eivät yhdistäisi voimiaan kuten muutoin voisi tapahtua. Sauron pakeni näennäisesti Mordoriin, sillä suunnitelmansa oli nyt valmis. Dol Guldur pysyi miehitettynä Barad-dûrin luutnantin Sauronin suun johtamana.

Sormuksen sodan aikana Dol Guldurin joukot tekivät kolme hyökkäystä Lórieniin, aiheuttaen vahinkoa metsälle, mutta heidät torjuttiin Nenyan voiman avulla, jota vain Sauron olisi pystynyt uhmaamaan. Lórienin haltiat, joita johti Galadriel, tuhosivat ja puhdistivat  Dol Guldurin Sauronin tuhon jälkeen. Uudelleennimetystä Amon Lancista tuli Celebornin johtaman Itäisen Lórienin valtakunta vähäksi aikaa.
Balintiikeri

**Balintiikeri** (*Panthera tigris balica*) oli pienikokoinen tiikerin alalaji, joka eli ainoastaan Balin saarella Jaavan itäpuolella. Se katosi tiikerin alalajeista ensimmäisenä, kun urheilumetsästäjät alkoivat verottaa kantaa 1900-luvun alussa. Tiikereitä oli saarella runsaasti vielä vuonna 1917, mutta jo 1924 laji oli sukupuuton partaalla. Alalajin häviämiseen vaikutti myös metsien hakkuu, sillä vielä 1925 Balin koillisosa oli lähes koskematon. Viimeinen balintiikeri ammuttiin luultavasti vuonna 1937, mutta niitä on arveltu eläneen vielä myöhemmin. Viimeinen ja tulokseton etsintä tehtiin vuonna 1974.

## Koko ja ulkonäkö
Balintiikeri oli pienin tiikerin alalajeista. Urokset painoivat 90–100 kilogrammaa ja naaraat 65–80 kilogrammaa. Urosten pituus oli 220–230 senttimetriä ja naaraiden 190–210 senttimetriä.

## Lähteet
Lavotškin LaGG-3

**Lavotškin-Gorbunov-Gudkov LaGG-3** () oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen hävittäjälentokone. Se oli kehitetty edelleen LaGG-1 koneesta.

Vuoden 1939 alussa Neuvostoliiton johto järjesti suunnittelukilpailun, jossa pyrittiin luomaan hävittäjälentokone, jossa otetaan huomioon Espanjan sisällissodan kokemusten analyysi muun muassa Saksan Messerschmitt Bf 109 -hävittäjästä. Tuloksena oli kolme konetta: I-26, joka sai sarjatuotannossa nimen Jak-1, I-61, joka sai sarjatuotannossa nimen MiG-1 ja I-26, joka sai sarjatuotannossa nimen LaGG-1. LaGG-1:n suunnittelivat Semjon Lavotškin, V. Gorbunov ja M. Gudkov. Ensimmäinen LaGG-1:n prototyyppi I-22 lensi 30. maaliskuuta 1940. 

LaGG-1:n ongelmana oli moottoritehon puute, jota pyrittiin korjaamaan korvaamalla 1&nbsp;050 hv:n Klimov M-105P -moottori tehokkaammalla 1&nbsp;210 hv:n M-105PF -moottorilla, jolloin syntyi malli LaGG-3. Vain noin 100 Lagg-1 -konetta valmistettiin. Koneen rakennetta ja aseistusta kevennettiin. LaGG-3:ta parannettiin koko se valmistuksen ajan, mikä johti 66 eri versioon 6&nbsp;200 rakennetun koneen aikana. Ongelmat korjasi viimein uusi moottori, jolloin konetyyppi muuttui La-5:ksi

## Tekniset tiedot (LaGG-3)

### Yleiset ominaisuudet

* Tyyppi: yksipaikkainen ja -moottorinen puurakenteinen vapaastikantava alataso, jossa oli katettu ohjaamo ja sisäänvedettävä laskuteline.
* Voimalaite: Hispano-Suiza 12Y:stä kehitetty Klimov M-105 PF, joka tuotti 1&nbsp;260 hevosvoimaa.
* Kärkiväli: 9,80 m
* Pituus: 8,87 m
* Korkeus: 2,9 m
* Siipipinta-ala: 17,58 m²
* Tyhjäpaino: 2&nbsp;535 kg
* Lentopaino: 3&nbsp;445 kg

### Suorituskyky

* Huippunopeus: 447 km/h merenpinnan tasalla
* Huippunopeus: 532 km/h 4&nbsp;700 metrin korkeudessa
* Huippunopeus: 487 km/h 7&nbsp;000 metrin korkeudessa
* Matkanopeus: 400 km/h
* Nousuaika: 3 min 4 s 3&nbsp;000 metriin (16 m/s), 7 min 6 s 5&nbsp;000 metriin (3-5 km 8 m/s)
* Lakikorkeus: 9&nbsp;000 m
* Lentomatka: 650 km

### Aseistus
* Potkurinnavan läpi ampuva 20 mm tykki + 1-3 tahditettua 7,62-12,7 mm konekivääriä koneen nokalla (Suomessa tykin lisäksi yksi 12,7 mm konekivääri)

## Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat saivat jatkosodassa sotasaaliiksi useita pakkolaskun tehneitä LaGG-3- hävittäjälentokonetta, joista kolme korjattiin lentokuntoon vuosina 1942–1943. LaGG-3 oli ilmavoimien käytössä 29. tammikuuta 1945 asti. Käyttäjinä oli joulukuuhun 1944 saakka Lentolaivue 32, sen jälkeen Hävittäjälentolaivue 11. Niillä saavutettiin yksi ilmavoitto.

## Lähteet

* 

## Aiheesta muualla
* SovietWarplanes.com 
* Airwar.ru
Kaspiantiikeri

**Kaspiantiikeri** (*Panthera tigris virgata*) on tiikerin sukupuuttoon kuollut alalaji.

Kaspiantiikeri eli aikoinaan laajalla alueella Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Se eli jokien ja järvien rannoilla kasvavissa metsissä ja saalisti pääasiassa hirvieläimiä. WWF:n mukaan se kuoli sukupuuttoon 1970-luvulla.

## Ulkonäkö ja koko
Kaspiantiikerin turkin pohjaväri oli ruskeahko. Turkki oli kyljiltä ruskeampi, karva on ollut talvisin pitkää ja turkissa oli ohuehkot raidat. Niskaharjassa karva oli lyhyttä. Kaspiantiikeri oli hieman bengalintiikeriä pienempi. Urokset painoivat noin 170–240 kilogrammaa.

## Lähteet