Perfekti

**Perfekti** (vanhemmissa oppikirjoissa myös **päättymä**) on kieliopin aikamuoto, jossa menneen ajan tapahtumia tarkastellaan puhehetkestä käsin. Perfekti kuvaa menneen ajan tapahtumaa siten, että sillä on merkitystä puhehetken kannalta, ei menneeseen sijoittuvan kertomuksen tai tapahtumasarjan osana. 

## Nimityksestä
Nimitys *perfekti* (*praeteritum perfectum* ’täydellinen mennyt aika’) on peräisin latinan kieliopista, missä päättynyttä toimintaa ilmaisevalla perfekti-aikamuodolla oli työnjako imperfektin ja pluskvamperfektin kanssa. Nimitys on esimerkiksi suomen kielen kannalta ongelmallinen ja harhaanjohtava, sillä se sekoittuu helposti perfektiiviseen aspektiin eli loppuun saatettuun toimintaan. Itse asiassa suomessa ja useissa muissakin kielissä perfekti usein ilmaisee päättymätöntä tai edelleenkin jatkuvaa toimintaa.

## Perfektit maailman kielissä
Erityisesti Euroopan kielissä perfektejä on usein kehittynyt resultatiiveista eli tulosta ilmaisevista rakenteista, jotka alun perin muodostetaan joko ’olla’-apuverbin (esim. suomen ***olen''' mennyt,'' [[Saksan kieli|saksan]] ''ich '''bin''' gegangen'') tai ’omistamista’ ilmaisevan apuverbin avulla (esim. [[Ruotsin kieli|ruotsin]] ''jag '''har''' gått,'' [[Englannin kieli|englannin]] ''I '''have''' gone'' ’olen mennyt’, saksan ''ich '''habe''' gemacht'' ’olen tehnyt’). Poikkeuksena tästä on [[Indoeurooppalaiset kielet|indoeurooppalaisten kielten]] alkuperäinen, taivutuksella muodostettu perfekti, joka on säilynyt esimerkiksi klassisessa [[Kreikan kieli|kreikassa]] ja [[Sanskrit|muinaisintiassa]]. 

Perfektit saattavat edelleen kehittyä narratiivisiksi (kerronnassa käytetyiksi), yleisiksi menneen ajan muodoiksi ja lakata olemasta perfektejä. Näin on käynyt esimerkiksi [[Saksan kieli|saksan]] eteläisissä ja [[Italian kieli|italian]] pohjoisissa murteissa, [[Ranskan kieli|ranskan]] arkipuhekielessä sekä useimmissa [[Slaavilaiset kielet|slaavilaisissa kielissä]]. Esimerkiksi puhutussa saksassa perfekti (''wir '''haben''' '''uns getrennt''', und er '''ist''' bei seiner Neuen '''eingezogen*** ’me erosimme, ja hän muutti uuden naisensa luokse’) on paljolti syrjäyttänyt preteritin (*wir *'trennten uns** und er **zog** bei seiner Neuen **ein***) menneeseen aikaan viittaavan kerronnan yleisaikamuotona, tosin muodon valinta riippuu myös lauserakenteesta. Euroopan nykykielten kannalta perfekti on Jouko Lindstedtin mukaan ”merellinen kategoria”, sillä useimmat niistä Euroopan kielistä, joilla nykyään on vakaa perfektikategoria, sijaitsevat maanosan reunoilla ja rannikoilla: [[itämerensuomalaiset kielet]], [[skandinaaviset kielet]], pohjoissaksa, [[Englannin kieli|englanti]], [[Portugalin kieli|portugali]], [[Espanjan kieli|espanja]], italian eteläiset murteet, kreikka, [[Albanian kieli|albania]], [[Makedonian kieli|makedonia]] ja [[Bulgarian kieli|bulgaria]].

== Perfekti suomessa ja sukukielissä ==

=== Itämerensuomen ja saamen ’olla’-perfektit ===

==== Yleistä ====
Suomen ja sen läheisempien sukukielten ([[Itämerensuomalaiset kielet|itämerensuomalaiset]] ja [[saamelaiskielet]]) ’olla’-verbin avulla muodostettu perfekti on eurooppalainen aluepiirre. Sen kehityksen taustalla ovat kielikontaktit sekä [[Kopula|kopulan]] eli predikatiivilauseessa käytetyn ’olla’-verbin (esim. ''minä '''olen''' ihminen'') vakiintuminen käyttöön. ’Olla’-perfektien käytössä on kieli- ja murrekohtaisia eroja, eivätkä ne kaikissa kielimuodoissa hahmotu kieliopillistuneeksi aikamuodoksi yhtä selkeästi kuin suomessa tai virossa. Esimerkiksi [[Vepsän kieli|vepsässä]] kopula voi usein jäädä pois (***lähtnud** jo amu mecha'' ’(hän on) lähtenyt jo kauan sitten metsään’), ja perfektirakenteet hahmottuvat joskus pikemminkin [[Predikatiivi|predikatiivilauseiksi]] (''jaugad **hapanuded*** ’jalat ovat heikenneet (heikot)’). [[Pohjoissaame|Pohjoissaamen]] kieliopeissa ’olla’-perfekti (esim. ''Iŋgá '''lea čuohppan''' muoraid'' ’Inga on pilkkonut puita’) kuvataan yleensä verbin aikamuotona, mutta se voidaan kuvata myös aikaa ja aspektia ilmaisevana rakenteena, joka rinnastuu esimerkiksi progressiivirakenteeseen (''Iŋgá lea čuohppamin muoraid'' ’Inga on pilkkomassa puita’).

==== Suomi ja viro ====
Suomen kielen perfekti on [[liittomuoto]], joka muodostetaan ''olla''-verbin [[Preesens|preesensmuodosta]] sekä pääverbin NUT- tai TU-[[Partisiippi|partisiipista]]. ''Olla''-verbi taipuu normaalisti kaikissa [[Persoona (kielioppi)|persoonissa]] ja [[Tapaluokka|tapaluokissa]] (esim. ''olen kertonut, olet kertonut, olette kertoneet; olisin kertonut, lienet kertonut, olkoon kertonut''), ja perfektillä on myös [[Passiivi|passiivimuoto]] ''(on kerrottu).''

Suomen perfekti kuvaa joko päättynyttä tapahtumaa, jolla on merkitystä nykyhetken kannalta (ns. jälkivaikutuksen perfekti: ''nyt minä '''olen''' '''syönyt''' tarpeeksi''), tai edelleen meneillä olevaa tapahtumaa (ns. jatkuvuuden perfekti: ''hän '''on''' '''asunut''' samassa talossa koko ikänsä'' [ja asuu edelleenkin]). Tulevaisuuteen viittaava ns. [[futuurin perfekti]] ilmaisee, että asia tapahtuu ennen tulevaisuudessa sijaitsevaa viitekohtaa (''Iltaan mennessä me '''olemme selvinneet''' tästä).'' Perfektillä ilmaistaan usein pääteltyä ''(täällä haisee – sinä '''olet''' taas '''polttanut'''!)'' tai referoitua (toiselta kuultua) asiaintilaa (''poliisin mukaan kaasu '''on syttynyt''' kipinästä''). Teksteissä perfektillä voidaan avata uusi puheenaihe ja luoda kehys seuraavaksi kuvatulle asiaintilalle: ''Eija Ahvon, Susanna Haaviston ja Jukka Linkolan monivuotinen yhteistyö '''on''' jälleen '''kantanut''' hedelmää. Lokakuussa julkistettiin Silta-niminen cd-levy.''

Samoin kuin suomessa, myös [[Viron kieli|virossa]] perfektin ''(täisminevik)'' kuvataan ilmaisevan joko puhehetken tilanteen kannalta olennaista menneisyyden tapahtumaa (''Jüri on lõpetanud ülikooli'' ’Jüri on valmistunut yliopistosta’, kun olennaista on kertoa, millainen koulutus Jürillä on) tai edelleenkin jatkuvaa toimintaa (''Jüri on töötanud õpetajana juba kakskümmend aastat'' ’Jüri on työskennellyt opettajana jo kaksikymmentä vuotta’). Myös viron perfekti voi viitata tulevaisuuteen: ''Homseks '''olen''' ma siit juba '''minema sõitnud*** ’huomiseen mennessä olen jo lähtenyt matkaan täältä’.

### Muut uralilaiset kielet
Marin kielessä ja permiläisissä kielissä esiintyy menneen ajan muotoja, jotka muodostetaan pääverbin finiittimuodosta ja ’olla’-verbistä (mahdollisesti partikkeliksi kivettyneessä muodossa), esim. marin *ludam əl'e* (”luen oli”) ’olen lukenut’, tai menneen ajan partisiippiin perustuvia muotoja (esim. komin *munömaöś* ’he ovat (kuulemma) menneet’). Näitä muotoja ei uudemmissa kieliopeissa aina nimitetä ”perfektiksi” vaan preteritiksi, ”menneen ajan muodoksi” tms. Unkarin kielessä, samoin kuin useimmissa slaavilaisissa kielissä, entisestä menneen ajan partisiippiin perustuvasta perfektistä on kehittynyt yleinen menneen ajan muoto (esim. *történ-t* ’tapahtunut’ > ’tapahtui’), jota nimitetään ”perfektiksi” vain vanhemmissa kieliopeissa.

## Lähteet