Sammunjoki

**Sammunjoki** ja ylempänä myös **Sammaljoki** on Pirkanmaalla Sastamalassa ja hieman Punkalaitumella sekä Satakunnan Huittisissa virtaava Kokemäenjoen sivujoki, joka muodostaa 55&nbsp;kilometriä pitkästä pääuomasta 47&nbsp;kilometriä pitkän jokiosuuden. Tässä artikkelissa käsitellään sekä Sammunjokea että Sammaljokea.

## Joen nimiä
Sammunjokea kutsutaan sen yläjuoksulla Sammaljoeksi tai Illonjoeksi, ja Sammunjokea myös Nanhianjoeksi. Joen karttanimiä ovat tällä hetkellä Sammunjoki ja Sammaljoki. Tässä artikkelissa Sammunjoki on Huittisiin kuuluva uoman osuus ja Sammaljoki joen yläjuoksun osuus Sastamalan Rautaniemelle asti. Karttapaikassa Sammaljoen nimi on kirjoitettu jokiuoman viereen vielä Huittisten Nanhiansuon kohdalla, mutta tässä ei ole tietoa siitä missä joen nimi tarkalleen vaihtuu Sammunjoeksi. Sammuun on joenvartta matkaa enää kolme kilometriä, joten Sammunjokea olisi arviolta 6–7&nbsp;kilometriä joen alajuoksua. Toisaalta Sammaljoen yläjuoksulla sen latvaosuutta kutsutaan Ruoholansuonojaksi, joka on 7,4&nbsp;kilometriä pitkä ja suoraksi kaivettua ojaa. Joen alajuoksua kuuluu Huittisiin 23&nbsp;kilometriä. Joen yksittäinen mutka käy Punkalaitumen puolella Pärnänmaalla, missä joki virtaa muuten Sastamalassa. Joen yläjuoksua kuuluu Sastamalaan 32&nbsp;kilometriä.

## Joen kulku
Vaikka sivu-uomien lähteet sijaitsevat korkeallakin kallioisella metsävyöhykkeellä, sijaitsee joen pääuoma alavilla savikoilla ja siksi joki meanderoi voimakkaasti. Peltoalueita on 28&nbsp;% ja metsäalueita 68&nbsp;% valuma-alueesta. Metsävyöhykkeet erottavat peltoalueita toisistaan, jolloin pääuomaan syntyy koskia. Joessa onkin toistakymmentä koskea.

Sammaljoki alkaa Sastamalassa Rautaniemellä, jossa lännestä tuleva Murtoonmaanoja ja idästä tuleva Ruoholansuonoja yhtyvät toisiinsa. Mainitut ojat ovat aina olleet olemassa, koska ne ovat nytkin pohjoispuolella olevien järvien ja suurien soiden lähdeojia . kapeana virtaava joki laskeutuu etelään päin Rautaniemen kulmakunnan peltojen keskellä ja alkaa Myllyvuoren alla Myllykosken jälkeen meanderoida. Rautaojan yhtymäkohdan jälkeen se ohittaa puhkaisemansa Sianojankankaan harjun ja joutuu kolmen kilometrin päässä sijaitsevan Sammajoen peltoalueelle. Mutkittelevana se vastaanottaa Kravin uoman vasemmalta, ja saapuessaan kylälle, se tekee Myllykosken jälkeen S-mutkan. Joki levenee kirkonkylän jälkeen kanavamaiseksi uomaksi, jonka luontainen mutkaisuus on selvästi perattu suoraksi. Samalla, kun se tekee lyhyen metsätaipaleen, siihen yhtyy Sammakkajärven laskuoja. Ennen Illoa se virtaa laajan peltoaukean poikki ohittaen raivaamatta jääneen Salonojansuon. Täällä siihen yhtyy pohjoisesta Pikkujoki, joka on Houhanjärven laskujoki, etelästä tulevan Ruokostenojan, joka on Ruokojärven laskuoja. Sitten joki sukeltaa lyhyen metsäosuuden läpi ja Kaunistonkoskessa sijaitsevan pohjapadon yli. Metsätaival tapahtuu jyrkkärinteisessä jokilaaksossa. Tämän jälkeen joki kääntyy etelään päin ja saapuu Illoon.

Illo sijaitsee harjanteen päällä, jonka läpi Sammaljoki virtaa lounaispuolelle. Sieltä joki juoksee Koipikosken, Heinolankosken ja Alakosken läpi pelloille, jossa siihen yhtyy kaakosta tuleva Yltäissuonoja. Joki kääntyilee Kytövuorensuon ja Suomalaisensuon välistä ja muuttuu kanavamaiseksi uomaksi, joka on perattu virtaamaan syvään uomaansa. Suoran uoman päätteeksi joka saapuu Pärnänmaalla Klupukoskelle, jossa on suvannot kosken ylä- ja alapuolella. Täällä sijaitsee Jokelan kalankasvattamo joen vieressä. Pärnänmaan ja Rantakulman välillä joki alkaa taas mutkitella voimakkaasti. Samalla se seuraa Punkalaitumen kuntarajaa ja käy kerran rajan takana ja kahdesti rajalla. Samalla jokeen yhtyvät Pahaoja ja Sopanoja etelästä päin. Ennen Rantakulmaa on joessa Pirttikoski ja suuri suvanto. Rantakulman jälkeen Sammaljokeen yhtyy etelästä Tuomioja ja sitten se sukeltaa Huittisten puolelle Arolankorpeen. Metsäosuus päättyy nopeasti virtaavaan Hakakoskeen ja sen alaiseen suvantoon. Näin on joki saapunut Rekikosken peltoalueelle. 

Sammaljoki alkaa mutkitella voimakkaasti Varasojan kohdalla. Pohjoisesta jokeen yhtyy Mustisoja ja sitten se saapuu Rekikoskeen ja sen suvantoihin. Koskella on pudotusta noin 2,3&nbsp;metriä yli 60&nbsp;metrin matkalla. Koskessa on saaren oikeassa uomassa betoninen pato, joka päästää vettä ohitseen oikealta puolelta. Joki kääntyy luodetta kohti syvässä uomassa. Siihen yhtyy Rekioja kaakosta, Viittaanniittuilla Nevanoja pohjoisesta, jonka jälkeen Sammaljoki kääntyy jyrkästi etelään Iiverinkoskelle, joka on 100–150&nbsp;metriä pitkä. Tämä metsätaival on voimakkaasti perattu ja kääntyessään länteen päin, Sammaljokeen yhtyy kaakosta Hyytinoja. Seuraavassa 150-metrisessä hitaasti virtaavassa Vääräkoskessa on alku pidemmälle koskijaksolle, jossa virtaava vesi on uurtanut laaksosta leveämmän. Koskissa pienet jokisaaret ja suvannot leventävät jokea selvästi. Pituudeltaan 1,2-kilometrinen koskijakso muodostuu ainakin neljästä koskesta, joista uittosäännön mukaan on nimet Saarikoski, Välikoski ja Räikänkoski. Saarikosken pudotus on 7,04&nbsp;metriä 350&nbsp;metrin matkalla. Pohjoisesta tuleva Langenoja ja kaakosta tuleva Aro-oja yhtyvät Sammaljokeen Räikänmaalla, jonka jälkeen joki virtaa tovin lounaaseen päin. Pyörylänvuorella jokeen yhtyy Savioja ja se tekee vuoren edessä mutkan kohti luodetta. Sammaljoki virtaa silloin Nanhiansuon vierestä ja kääntyy jyrkästi Pitkäkoskeen eli Kipahteenkoskeen. Nyt joki saapuu Lauttakylän taajama-alueelle Nanhiaan, missä sijaitsee Nanhiankoski (pituus 260 metriä ja pudotus 3,15&nbsp;metriä). Täällä pohjapadon yläpuolelle on muodostunut suvanto.

Nanhian aukealla joen kutsumanimi vaihtuu Sammunjoeksi. Joki saapuu Sammuun, missä se alittaa valtatien&nbsp;12. Valtatiehen päättyy Lauttakylän taajama-alue ja alkaa Vesiniittu, joka on laaja Kokemäenjoen lietteistä muodostunut savikkoalue. Aluksi on vaatimaton Takkulankoski. Sitten Sammunjoki virtaa peltoaukealla tehden laajoja kaaria ja yhtyy Kokemäenjokeen Sammalsaaren yläpuolella Karhiniemeä vastapäätä, 88 kilometriä Kokemäenjoen suistosta.


River Sammaljoki.JPG|Sammaljoki Sammaljoen kylässä
Sammunjoki Nanhiankoski 02.jpg|Nanhiankoski alaosa Huittisissa
Sammunjoki Nanhiankoski 03.jpg|Nanhiankosken yläosa
Sammunjoki.jpg|Sammun sillalta kuvattuna Kylä-Juuselan siltaa kohti, Huittinen
Sammunjoki 01.jpg|Sammun sillalta kuvattuna länteenpäin alajuoksulle


## Kosket
Sammun- ja Sammaljoen uomaa on perattu peltomaiden kuivattamiseksi, tulvien ehkäisemiseksi ja uiton jouduttamiseksi. Siksi koskien luonne on muuttunut. Joen uittosääntö vahvistettiin viimeksi vesistötoimikunnan 18.&nbsp;syyskuuta&nbsp;1954 antaman päätöksen mukaan. Vuonna 1980 Vesihallituksen julkaisemassa Koski-inventoinnissa on tiedot yhdeksästä Sammunjoessa sijaitsevasta koskesta. Ne ovat alajuoksulta päin lueteltuna (suluissa kosken valuma-alue, pudotus, pituus ja leveys) Nanhiankoski&nbsp;(230&nbsp;km², 3,6&nbsp;m, 180&nbsp;m,&nbsp;–), Kipahteenkoski eli Pitkäkoski&nbsp;(230&nbsp;km², 0,8&nbsp;m, 200&nbsp;m,&nbsp;–), Saarikoski&nbsp;(190&nbsp;km², 7,0&nbsp;m, 350&nbsp;m,&nbsp;–), Rekikoski&nbsp;(175&nbsp;km², 2,3&nbsp;m, 70&nbsp;m,&nbsp;–), Kankaankoski&nbsp;(169&nbsp;km², 1,8&nbsp;m, 80&nbsp;m,&nbsp;–), Kaunistonkoski&nbsp;(125&nbsp;km², 3,3&nbsp;m, 370&nbsp;m, 5&nbsp;m), Klupukoski&nbsp;(120&nbsp;km², 1,5&nbsp;m,&nbsp;–,&nbsp;–), Härkälänkoski&nbsp;(80&nbsp;km², 1,0&nbsp;m, 50&nbsp;m, 1,5&nbsp;m), ja Jokelanmylly, jonka sijaintia ei inventoinnissa määritetty. Koskien keskivirtaamaksi on inventoinnissa ilmoitettu joko 1,4 tai 1,0 kuutiometriä sekunnissa. Inventoinnista löytyy seuraavat merkinnät. Kaunistonkoskessa toimi 1933 käynnistynyt voimalaitos ja sahalaitos. Myös Nanhiankoskessa toimi sahalaitos vuosina 1930–1948. Saarikoskessa, Kankaankoskessa ja Jokelanmyllyssä on merkintä vesimyllystä, jonka rakentamisvuosi on tuntematon. Klupukosken myllyn perustamisvuosi on 1869. Patomerkintöjä esiintyy Kaunistonkoskessa, Härkälänkoskessa, Nanhiankoskessa ja Rekikoskessa.

Uittosäännössä on lueteltu uittoa varten peratut kosket: Rekikoski, Iiverinkoski, Saarikoski, Välikoski, Räikänkoski, Jonkkalankoski, Jokisen kari ja Nanhiankoski. Myös koskien väliin jääneitä pienempiä saheja ja karikkoja on perattu uiton tarpeita
varten. Perkauksia on tehty myös peltomaiden kuivattamiseksi. Viittaanniittujen kuivattaminen tehtiin perkaamalla Iiverinkoski ja sen alapuolisen uoman vuonna 1925 ja toisen kerran vuoden 1958 jälkeen. Rantarivon peltoauletta kuivattiin perkaamalla Pitkäkoski eli Kipahteenkoski ensimmäisen kerran 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa ja toisen kerran 1970-luvulla, jolloin kohteena oli myös uomaa pari kolme kilometriä koskesta ylävirtaan päin. Saarikoski, Välikoski ja Räikänkoski on perattu vuonna 1944. Joen yläjuoksua on perattu vastaavista syistä vuosina 1997–2001.

Alajuoksun koskista voidaan kertoa tarkempaa tietoa, mutta se on ristiriidassa edellä esitettyjen tietojen kanssa. Nahiankoski eli Alakoski on 260&nbsp;metriä pitkä ja sen pudotus on 3,15&nbsp;metriä. Koski on perkauksista huolimatta varsin kivikkoinen molemmilla puolilla sitä ylittävää siltaa. Kivet näkyvät kuivalla kaudella, mutta on veden peitossa esimerkiksi syksyisin. Kosken alaosassa on pato, jonka yläpuolelle muodostuu suvanto. Koski jatkuu padon alla kivisenä ja haarautuu lopussa kolmeksi suuhaaraksi ja päättyy suvantoon. Kipahteen- eli Pitkäkoski sijaitsee maantiesillasta alaspäin Aholan ja Jokelan talojen välisellä osuudella. Koski on perkauksissa muuttunut vuolaaksi uomaksi. Räikänmaan koskijakso on 1,2&nbsp;kilometriä pitkä. Vesi virtaa siinä vuolaasti ja siitä voi havaita neljä koskimaista osuutta. Koskijaksolle sijoittuu Saarikoski, Välikoski ja Räikänkoski. Koskien välit ovat kuitenkin hävinneet perkauksissa. Uomasta voidaan kuitenkin erottaa (talojen mukaan nimeten) Ala-Räikän koski (100&nbsp;metriä), Yli-Räikän alempi koski (130 metriä), Yli-Räikän ylempi koski (120–130&nbsp;metriä) ja Saarikoski (pudotusta 7,04&nbsp;metriä ja pituutta 450–500&nbsp;metriä, sillan kohdalla). Näiden yläpuolella sijaitsevat Vääräkoski (150 metriä pitkä), perusteellisesti perattu Iiverinkoski (100–150 metriä), Rekikoski (pudotus 2,31&nbsp;metriä ja pituutta 60&nbsp;metriä) ja kivikkoinen Hakakoski. Iiverinkosken ylittää niskan kohdalla silta.

Vuoden 2006 kunnostusselvityksessä seuraaville koskille ehdotettiin kunnostamista: Nanhiankoski (myös kalatie), Ala-Räikän koski, Saarikoski, Vääräkoski, Rekikoski ja Hakakoski. Kunnostussuunnitelma onkin laadittu vuonna 2011 seuraaville koskille: Sammun pohjapato, Nanhiankoski, Ala-Räikän- ja Yli-Räikänkoski, Saarikoski, Vääräkoski, Rekikoski, Hakakoski, Pirttikoski ja Klupukoski.

## Hydrologiaa
Sammunjoen alajuoksulla on sen keskivirtaamaksi&nbsp;(MQ) arvioitu 3,41&nbsp;kuutiometriä sekunnissa&nbsp;(m³/s) tai 3,0&nbsp;m³/s , keskialivirtaamaksi&nbsp;(MNQ) 0,1&nbsp;m³/s ja keskiylivirtaamaksi&nbsp;(MHQ) 29,0&nbsp;m³/s . Pienimmäksi virtaamaksi&nbsp;(NQ) on arvioitu 0,11&nbsp;m³/s tai alle  ja suurimmaksi&nbsp;(HQ) 45,8&nbsp;m³/s (myös HQ20 46&nbsp;m³/s ). Joen virtaamat voivat vaihdella suurestikin, mutta tulvat ovat yleensä lyhytkestoisia.

## Luontoarvoja
### Vedenlaatu
Jokeen ei kohdistu mainittavaa pistekuormitusta, mutta siihen vaikuttaa laaja hajakuormitus. Joki virtaa tehokkaasti viljeltyjen peltomaiden läpi, joista tulee pinta-valuntana ravinteita. Sastamalan puolella on yksittäinen kalankasvattamo ja turvetuotantoa on esimerkiksi Nahiansuolla, Viittassuolla ja Hakasuolla. Sammunjoelle on luontaista, että vedenlaatu vaihtelee suuresti virtauksien mukaan. Sen vesi on kuitenkin aina sameaa ja ravinteikasta, mutta happitilanne ja veden happamuustaso säilyy yleensä hyvänä. Seuraavat arvot on mitattu Huittisissa Sammunjoen alajuoksulta kolmesta eri kohdasta. Vedenlaatua on tutkittu esimerkiksi vuosina 1999–2003, jolloin sameus oli keskimäärin 62&nbsp;FNU (vaihteluvälillä 11–180&nbsp;FNU), happamuustaso pH&nbsp;6,2–7,3, happikylläisyys keskimäärin 84&nbsp;% (vaihtelulla 73&nbsp;%–90&nbsp;%), vedenväri kolmella keskiarvolla 160–250&nbsp;mg&nbsp;Pt/l (vaihtelulla 80–600&nbsp;mg&nbsp;Pt/l), kokonaisfosforipitoisuus kolmella keskiarvolla 64–103&nbsp;mikrogrammaa litrassa vettä (vaihtelulla 46–260&nbsp;μg/l) ja kokonaistyppipitoisuus kolmella keskiarvolla 990–1&nbsp;930&nbsp;μg/l (vaihtelulla 660–6&nbsp;300&nbsp;μg/l).

### Kala- ja rapukanta
Rapukanta oli hyvä 1980−90-luvuilla, mutta ilmeisesti rapurutto ja joen perkaukset hävittivät ravun lähes kokonaan. Rapu on kuitenkin palanut elinvoimaisena joen faunaan ja se lienee elinvoimaisin yläjuoksulla.

Vuonna 2000 Illon kylässä toimineesta pesulasta pääsi jokeen kemikaaleja, joka tappoi kaloja noin 13&nbsp;kilometrin matkalta alavirtaan päin. Muutaman ensimmäisen kilometrin matkalla kalakanta tuhoutui lähes täydellisesti. Haitta oli kuitenkin väliaikainen, sillä vuonna 2006 julkaistiin sähkökoekalastuksen osalta hyviä tuloksia. Pyyntikohteita oli joen alajuoksulla neljässä kohteessa. Saaliiksi saatiin eniten särkeä, mutta myös jonkin verran kivennuoliaista, kivisimppua ja töröä.

Vuonna 2011 Sammunjoen yhdessätoista koskessa tutkittiin sähkökalastuksella mitä kalalajeja joessa esiintyi. Kaikissa kohteissa esiintyvät lajit olivat ahven, hauki, törö, kivisimppu ja kivennuoliainen. Muita yleisiä lajeja olivat turpa, särki, made, ahven ja salakka. Nahkiainen ja kiiski esiintyivät. Koskissa yleisimmät lajit yksilömäärien mukaan olivat kivennuoliainen ja kivisimppu.

Sammunjokea hyödyntävät seudun asukkaat, joiden kalastusonnesta on kyselty tietoja vuonna 2011. Yleisimmät kalastusvälineet ovat olleet onki, virveli, rysä ja katiska. Saalista on tullut noin 450&nbsp;kilogrammaa vuodessa. Saaliskaloja ovat olleet särki, hauki, lahna, ahven, säyne ja sulkava. Harvinaisia saaliita ovat olleet karppi, kuha, toutain, kirjolohi ja taimen.

## Sammunjoen valuma-alue

Sammunjoen valuma-alue (35.18) sijaitsee Kokemäenjoen alueen (35.1) eteläpuolella. Sen pinta-ala on 302,67&nbsp;neliökilometriä (tai 299,02&nbsp;km²&nbsp;) ja järvisyys 1,46&nbsp;%. Sammunjoki ja Sammaljoki muodostavat pääosan eli 47,4&nbsp;kilometriä  valuma-alueen pääuomasta, joka on 54,8&nbsp;kilometriä .
Sammun- ja Sammaljoella on pääasiassa vain pieniä sivu-uomia. Sivu-uomat esiintyvät taulukossa alajuoksulta alkaen peräkkäisessä järjestyksessä ja harmailla kuntarajoja merkitsevien raitojen erottelemina. Taulukossa esitetään sivu-uomien tietoja, joiden lähteet on esitetty taulukon alla, joihin on viitattu kunkin sivu-uoman kohdalla erikseen yksilöimällä kunkin tiedon lähde taulukon oikeaan sarakkeeseen. Virtavesien pituus, jonka lähteenä on Karttapaikka, on kartasta mitattu karkea arvio. Tähdellä merkitty Pikkujoen pituus on pääjärvensä laskujoen pituus, joka on vesistöviranomaisen määrittämä arvo. Sammakkajärven lasku-uoma on kartasta mitattu pituusarvo. Lihavoitu uoma on pääuoman latvaosa.

Lähteet: 1&nbsp;= luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2&nbsp;= katsottu Karttapaikan verkkopalvelusta , 3&nbsp;= katsottu Paikkatietoikkunsta , 4&nbsp;= Paikkatietoikkunan ja Karttapaikan tietoja yhdistäen.

## Historia
Sammunjoen asutus on alkanut rauta- ja keskiajalla Nanhiaan sijoittunesta asutuskeskittymällä samaan tapaan kuin muissakin Kokemäenjoen sivu-uomien asutuskeskittymissä. Maakirjoista nähdään tilanne 1560-luvulla, jolloin Nanhian kylässä oli 17 maataloa ja Nanhian koskessa useita vesimyllyä. Sammaljoen ympäristö ja jokivarsi oli asumatonta aluetta paitsi keskijuoksulla sijainneen 6 talon Sammaljoen kylässä. Suomaita ja tulva-alueita hyödynnettiin niittyinä. Maanomistus yksityistettiin isojaossa 1700-luvun lopulla. Tällöin alkoi jokivarren suomaiden raivaaminen peltomaaksi ja torppien perustaminen. Aluksi asutus keskittyi joenvarteen, mutta myöhemmin uudet tilat syntyivät kauemmaksi joen tulvimisen takia. Illo on tyypillinen torpparien asutuskeskittymä. Vuoden 1585 myllyluettelossa on Huittisissa toiminut 12 ympärivuotista vesimyllyä ja 34 vain syksyisin ja keväisin toiminutta vesimyllyä. Vain osa näistä sijaitsi Sammunjoessa. Vuoden 1646 pitäjänkarttaan on esimerkiksi Nahiankosken saaressa toiminut yhdeksän tiiviisti rakennettua vesimyllyä. Nämä myllyt olivat toiminnassa vielä vuoden 1855 myllyluettelon mukaan.

Vaikka seutukunnalla käytettiin 1800-luvulla tuulimyllyjä viljan jauhantaan, rakennettiin Sammunjokeen myös vesirattailla pyöriviä myllyjä. Näistä on edelleen jäänteitä joen uomassa esimerkiksi Nanhiankoskessa ja Rekikoskessa.

Tulvat vaivasivat myös Huittislaisten viljelyä. Joenvarsia perattiin 1750-luvulta alkaen, suurten tulvatuhojen jälkeen, usein ja toistuvasti. 1880-luvulla saatiin päätökseen kauan suunnitellut koskien perkaukset, joilla tulvahuippuja laskettiin alemmaksi. Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa on Sampuun merkitty 17 taloa ja Nanhiin 7 taloa. Vesiniittu on nimensä mukaisesti heinäniittyä, jota ovat vaivanneet Kokemäenjoen kevättulvat. Peltomaat alkavat vasta Sammun kohdalta joen yläjuoksulle päin. Yläjuoksulla ovat joenvarret niittymaata tai metsää, joita asuttavat torpat viljellen pieniä peltomaita. Kartassa on jokeen merkitty Räikänkoskelle ja Saatikoskelle myllynpaikat, Rekikoskelle yksi, Klupukoskelle yksi ja Sammaljoen kylään yksi. Illon kohdalla on tuolloin viiden maatilan peltoaukea ja Sammaljoella kuuden tilan .

Joen virtauksille tuli käyttöä, kun puunjalostusteollisuus tarvitsi raaka-ainetta. Silloin Sammunjokea käytettiin tukinuittoon, kun takametsistä kuljetettiin puita Kokemäenjoen sahoille. Kosket perattiin kivistä vapaiksi, jotta tukit uisivat paremmin myös pienemmällä virtaamalla. Tämän vuoksi eräät kosket lakkasivat kohisemasta kokonaan ja esimerkiksi Pitkäkoski, Vääräkoski ja Iiverinkoski ovat kuin rännejä. Myöhemmät perkaukset liittyvät maatalouden peltojen kuvatukseen ja tulva-aikojen lyhentämiseen.

Vuosina 1925−26 perattiin Sammunjokea viiden kilometrin matkalta avaten neljä suurehkoa koskea ja nostamalla pääuomasta 20&nbsp;000&nbsp;kuutiometriä maata. Töihin osallistui parisenkymmentä Nahian ja Rekikosken maanviljelijää ja työt rahoitettiin lainalla ja valtionavulla.

## Huomioita

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Sammaljoki-Sammunjoki: MRO Huittinen Kiikoinen sivut 08-09, Melontareittioppaat