Viirupöllö

**Viirupöllö** (*Strix uralensis*) on suurikokoinen varsinaisiin pöllöihin kuuluva petolintu, joka asuu havu- ja sekametsissä.

## Koko ja ulkonäkö
Viirupöllön yleisväritys on harmaanruskea, ja sillä on pyrstö- ja siipisulissa pitkiä tummia raitoja. Vaaleahkolla vatsapuolella on mustia pitkittäisjuovia. Nokka on keltainen, silmät mustat, ja pöllölle tyypillisessä leveässä naamassa on vaaleita kiehkuroita. Viirupöllöllä on pitkä pyrstö ja leveät siivet. Naaras on huomattavasti koirasta suurempi. Sen pituus on 58–62&nbsp;cm, ja koiras painaa 570–800&nbsp;g, naaras 630–1&nbsp;300&nbsp;g.

Vanhin suomalainen ja samalla eurooppalainen rengastettu viirupöllö on ollut 23 vuotta 10 kuukautta 13 päivää vanha.

### Ääntely
Viirupöllökoiraan soidinääni kumea, koiramainen ”VUhu... Vuh-vuh-vuVU-hu”. Naaraan ääni on karkea rääkäisy. Pesällä viirupöllö varoittaa uhkaavasti haukkumalla. Maastopoikaset kerjäävät ruokaa käheällä pihinällä.

## Levinneisyys

Viirupöllö on levinnyt laajalti pohjoiseen Euraasiaan Tyyneltämereltä Skandinaviaan. Se on tyypillinen taigan pesimälintu. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 80&nbsp;300&nbsp;– 132&nbsp;000 paria, joista 61 prosenttia Venäjän Euroopan puoleisilla alueilla ja 21 prosenttia Romaniassa. Maailman kanta on noin nelinkertainen Euroopan kantaan verrattuna.

Suomessa viirupöllöä tavataan pääosin maan etelä- ja keskiosissa lukuun ottamatta Ahvenanmaata. Suomen pesimäkannaksi arvioitiin EU-raportointikautena 2019–2024 keskimäärin 3&nbsp;100 paria.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Viirupöllön arvo on 542 euroa.

## Elinympäristö

Viirupöllö on paikkalintu ja se pesii koloissa. Tyypillisesti se elää kuusi- ja sekametsissä. Sopivien kolopuiden määrä on tehometsätalouden aikana vaikuttanut kannan suuruuteen. Kantaa on yritetty vahvistaa paikoin keinotekoisilla linnunpöntöillä ja tulokset ovatkin olleet niin hyviä, että nykyään suurin osa viirupöllöistämme pesineekin pöntöissä.

## Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti pöntössä, luonnonkolossa tai vanhassa petolinnun pesässä. Hyvinä jyrsijävuosina muninta voi alkaa jo helmikuussa, tavallisesti maalis–huhtikuun vaihteessa. Katovuosina laji voi jättää pesinnän väliin. Munamäärä vaihtelee yhdestä kahdeksaan munaan, huippuvuosina keskimäärin 4 ja katovuosina 2. Naaras hautoo 32–34 päivää. Koiras ruokkii naarasta koko haudonta-ajan. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti, ja lähtevät pesästä vielä lentokyvyttöminä noin kuukauden ikäisinä. Ne oppivat lentämään viisiviikkoisina. Emot huolehtivat poikueesta vielä 2–3 kuukautta. Emot puolustavat poikasiaan hyvin aggressiivisesti ja voivat aiheuttaa kynsillään pahoja vammoja ihmiselle.

Viirupöllöjen pariside on elinikäinen ja avioeroja tapahtuu hyvin harvoin. Moniavioisuutta esiintyy, mutta vain äärimmäisen harvoin. Jo yksivuotiaat saattavat pesiä, mutta pääosin pesintä aloitetaan kolmen tai neljän vuoden iässä.

## Ravinto

Viirupöllön pääasiallista ravintoa ovat pikkunisäkkäät. Lintujen ja sammakoiden osuus on suurempi kuin muilla pöllöillä.  Viirupöllö saalistaa lintuja enemmän kuin mikään muu pöllö varpuspöllöä lukuun ottamatta.

## Katso myös
*Luettelo Suomessa pesivistä pöllölinnuista

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* Koskela, P. 1968: Viirupöllö ja mehiläishaukka peräkkäispesijöinä Haapavedellä. – Lintumies 4. s.&nbsp;102. SLY.
* Pietiäinen, Hannu & Kolunen, Heikki 1986: Viirupöllön iän määrittäminen. – Lintumies 2.1986 s.&nbsp;85–87. LYL.
* Sarkanen, Mauri 1990: Mopsi Viirupöllön (*Strix uralensis*) hyökkäilyn kohteena. – Lintumies 5.1990 s.&nbsp;245. LYL.
* Saurola, Pertti 1980: Yltiön mamma in memoriam eli viirupöllönaaraaseen D-21037 ja sen jälkeläisiin liittyviä muistikuvia. – Lintumies 3.1980 s.&nbsp;121–128. LYL.
* Saurola, Pertti (toim.) 1995: Suomen pöllöt. – Kirjayhtymä Oy. Porvoo. 
* Vilhunen, Lasse 1977: Viirupöllö *Strix uralensis* kanahaukan *Accipiter gentilis* saaliina. – Lintumies 1.1977 s.&nbsp;23. LYL.

## Aiheesta muualla
*