open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pesäpallon B-mestaruus

Pesäpallon Suursarjan alapuolelle perustettiin 1931 ns. Valtakunnansarja (alkuperäiseltä nimeltään B-sarja). Siihen saivat osallistua kaikki seurat, jotka eivät pelanneet Suursarjassa. Myös Suursarjaseurojen 2-joukkueet olivat oikeutettuja pelaamaan B-sarjassa, mutta niillä ei ollut nousumahdollisuutta.
Sarja jaettiin alueisiin, joiden voittajat ratkaisivat ensin Idän ja lännen parhaan joukkueen, lohkojaon ollessa sama kuin Suursarjassakin. Näiden voittajat kohtasivat sitten ottelussa B-sarjan mestaruudesta. Aluksi 2 ja vuodesta 1934 lähtien 4 B-sarjan parasta joukkuetta nousi Suursarjaan. Kun vuonna 1938 perustettiin Välisarja Suursarjan ja Valtakunnansarjan väliin, siirtyi B-mestarin tittelikin Välisarjan voittajalle. Valtakunnansarja jatkui kuitenkin aina vuoteen 1940 saakka kolmantena sarjatasona, kunnes sota keskeytti laajemman sarjatoiminnan. Vuonna 1945 syntyi Valtakunnansarjan pohjalle Pesäpallon Suomensarja. Vuonna 1981 ykkössarjasta tuli toiseksi ylin sarjataso.

## Valtakunnansarjan voittajat 1931-37

* 1931 Loimaan suojeluskunta
* 1932 Helsingin Pallonlyöjät
* 1933 Salo-Uskelan suojeluskunta
* 1934 Keravan KooPee
* 1935 Hämeenlinnan Pallokerho
* 1936 Loimaan Palloilijat
* 1937 Katajanokan Haukat
* 1938 vain aluemestaruudet ratkaistiin
* 1939 vain aluemestaruudet ratkaistiin
* 1940 osa aluemestaruuksista ratkaistiin

## Välisarjan mestarit 1938-40

* 1938 Tampereen Poliisi-Urheilijat
* 1939 Riihimäen Pallonlyöjät
* 1940 Hämeenlinnan Pallokerho
* 1941 sarja jäi pelaamatta

## Suomensarjan mestarit 1945-63

* 1945 Jyväskylän Kiri
* 1946 Lahden Mailaveikot
* 1947 Tainionkosken Urheilijat
* 1948 Tampereen Pyrintö
* 1949 Katajanokan Haukat
* 1950 Riihimäen Pallonlyöjät
* 1951 Vimpelin Veto
* 1952 Myllykosken Kilpa-Veikot
* 1953 Tampereen Pyrintö
* 1954 Ilmajoen Kisailijat
* 1955 Ylihärmän Junkkarit
* 1956-62 ei pelattu lohkojen välisiä loppuotteluja.
* 1963 Outokummun Partio
* 1964-80 ei lohkojen välisiä finaaleja

## Ykkössarjan voittajat

* 1981 Vaasan Maila
* 1982 Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat
* 1983 Sotkamon Jymy
* 1984 Kankaanpään Maila
* 1985 Siilinjärven Ponnistus
* 1986 Kankaanpään Maila
* 1987 Kouvolan Pallonlyöjät
* 1988 Sotkamon Jymy
* 1989 Vimpelin Veto
* 1990 Mansen Pesäpallo
* 1991 Loimaan Palloilijat
* 1992 Muhoksen Pallo-Salamat
* 1993 Pattijoen Urheilijat
* 1994	Vaasan Maila
* 1995	Juvan Pallo
* 1996	Pattijoen Urheilijat
* 1997	Kankaanpään Maila
* 1998	Kouvolan Pallonlyöjät

* 1999	Loimaan Palloilijat
* 2000	Kinnarin Pesis
* 2001	Puijon Pesis
* 2002	Nurmon Jymy
* 2003	Nurmon Jymy
* 2004	Kouvolan Pallonlyöjät
* 2005	Imatran Pallo-Veikot
* 2006	Seinäjoen Maila-Jussit
* 2007	Kankaanpään Maila
* 2008	Ulvilan Pesä-Veikot
* 2009	Ulvilan Pesä-Veikot
* 2010  Kankaanpään Maila
* 2011  Alajärven Ankkurit
* 2012  Oulun Lippo
* 2013  Puijon Pesis
* 2014  Imatran Pallo-Veikot
* 2015  Oulun Lippo

## Lähteet

* http://www.mrasilainen.com/
* http://www.pesis.fi/kilpailutoiminta/tulospalvelu/ 
* Pesäpallon vuosikirjat
* Urheilukalenterit 1931-40
HMS London (1670)

**HMS London** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1670 vesillelaskettu 96-tykkinen toisen luokan linjalaiva, joka rakennettiin kahdesti uudelleen. Se oli palvelukSESSA koko olemassaolonsa aikana ainoastaan noin puoli vuotta. Täten alus on selkeä esimerkki ensimmäisen luokan aluksien käyttämistä pelotteena ennemmin kuin aktiivipalveluksessa olevina aluksina.

## Valmistus
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1667 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett maaliskuuhun 1668 ja sen jälkeen Jonas Shish. Se laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1670. valmistuskustannukset olivat 19&nbsp;680 puntaa.

## Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1670 ensimmäisenä päällikkönään John Tinker, joka oli tehtävässä 6. elokuuta 1670 saakka. Aluksen päällikkönä oli 12. helmikuuta 1672 alkaen Sir Edward Spragge, jolloin alus oli samalla punaisen laivueen vara-amiraalin lippulaivana. Aluksen päälliköksi tuli 25. kesäkuuta Thomas Elliot, jonka alaisuudessa alus osallistui 28. toukokuuta Solebayn taisteluun. Yorkin herttuan lippulaivan *[[HMS Saint Michael]]in* tultua toimintakyvyttömäksi herttua siirtyi alukselle ja teki siitä uuden lippulaivansa.

## Uudelleen rakentaminen vuonna 1706
Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 6. maaliskuuta 1702 Chathamin telakalta, jossa sen vastaavaksi mestariksi määrättiin Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1706.

*London* otettiin palvelukseen 12. joulukuuta 1706, jolloin aluksen päällikkönä oli William Clevland. Alus poistettiin palveluksesta 23. kesäkuuta 1707, jolloin se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin huollettavaksi 3. heinäkuuta 1718 Chathamin telakalle.

Aluksen aseistus muutettiin käsittämään 26 kpl 32 naulan puolikanuunaa, 28 kpl 18 naulan kulveriinia, 28 kpl 9 naulan puolikulveriinia ja 18 kpl 6 naulan tykkiä. Miehistöä alukselle tarvittiin 750 miestä.
 
## Uudelleen rakentaminen vuonna 1721
*Londonille* tilattiin 23. syyskuuta 1718 Chathamin telakalta korjaus, joka muutettiin 5. joulukuuta modernisoinniksi ja siten uudelleen rakentamiseksi. Aluksen vastaavana mestarina toimi Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1721.

Aluksen aseistus koostui korjaustyön päätyttyä ala- ja keskikasille sijoitetuista 56 kpl:n 42 naulan, yläkannen 28 kpl:n 12 naulan sekä puoli- ja etukansille sijoitetuista 16 kpl:n 6 naulan tykistä. Laivan miehistöksi tarvittiin 780 miestä.

## Loppupalvelus
Alusta ei otettu palvelukseen, vaan se sijoitettiin suoraan reserviin. Aluksesta tehtiin 1746 kirkkolaiva ja myytiin Amiraliteetin 29. heinäkuuta 1747 tehdyllä päätöksellä romutettavaksi. Aluksen romuttaminen päättyi lokakuussa 1747 Chathamissa.

## Lähteet
*

### Viitteet
Mediomatrikit

**Mediomatrikit** () olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallia Belgican alueella. Heidän pääkaupunkinsa oli Dividurum, nykyinen Metz. Paikannimien perusteella on päätelty, että osa mediomatrikeista on saattanut perustaa asutuskeskuksia Pohjois-Italiaan, lähelle Novaraa.

## Lähteet
Emerik Lyytinen

**Wilhelm Emerik Lyytinen** (8. huhtikuuta 1865 Vesanto – 23. lokakuuta 1919) oli suomalainen opettaja ja uskonnollinen kirjailija.

Lyytisen vanhemmat olivat kanttori Johan Lyytinen ja Eeva Karhu. Hän kävi opettajaseminaarin valmistuen kansakoulunopettajaksi.

Lyytinen toimi 1906 perustetun Evankelisen nuorisoliiton pääsihteerinä.

## Teoksia
* *Jumala puhuu taivaasta : saarna Luth. Evankeliumiyhdistyksen talvijuhlassa 3 p:nä maalisk. 1908 : pikakirjoituksella muistiinpantu*.  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1908
* *Lasten saarnakirja* : ensimmäisen vuosikerran evankeliumeista toimittaneet Emerik Lyytinen ja Heino Pätiälä.  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1909
* *Savon saloilta. Piirteitä ja kuvauksia kansan hengellisestä elämästä*.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1910
* *Sapattikellot y.m. kertomuksia*. Vainajan kuoleman jälkeen julkaistu.   Helsinki 1920
* *Valittuja kertomuksia I : Kirkonmies Tanhua y.m*.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1926
* *Valittuja kertomuksia II : Vanha ja uusi usko y.m*.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1928
* *Kirkonmies Tanhua*, romaani.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1956

## Lähteet
* 
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Emerik Lyytinen
Premiere Radio Networks

**Premiere Radio Networks** on yhdysvaltalainen radioverkko, jonka kautta syndikoidaan 90 radio-ohjelmaa noin 5&nbsp;000 radioasemalle. Verkko perustettiin 1987 ja sen omistaa Clear Channel Communications.

Vuonna 1991 yritys osti mediatutkimuksia tekevän Mediabasen, joka toimittaa musiikin esitystilastoja liki 2&nbsp;000 radioasemalta Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1&nbsp;700 asiakkaalleen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Premiere Radio Networksin kotisivut
Davis Cup 2009

**Davis Cup 2009** oli 98:s miesten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Davis Cupin maailmanlohkossa pelasi 16 joukkuetta ja yli sata joukkuetta otti osaa maanosalohkoihin. Barcelonan Palau Sant Jordissa 4.–6. joulukuuta pelatussa loppuottelussa Espanja voitti Tšekin ja uusi samalla viimevuotisen voittonsa.

## Maailmanlohko

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1963

**Vuoden [[1963]] [[koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut|koripallon EM-kisat]]** järjestettiin Puolassa 4. lokakuuta–13. lokakuuta. Kisat järjestettiin 13. kerran. Kisojen mestaruuden voitti Neuvostoliitto.

## Alkulohkot
### A-lohko

### B-lohko

## Sijoitusottelut
### Sijat 13–16

### Sijat 9–12

### Sijat 5–8

### Sijat 1–4

## Aiheesta muualla
*FIBA Europe
Valtakunnansarjan kausi 1931

Pesäpallon B-mestaruus 1931 ratkaistiin aluemestareiden välisillä loppuotteluilla.

## Aluemestarit 1931

* Kaakkois-Suomi : Uuraan Urheilijat
* Lounais-Suomi: Loimaan suojeluskunta
* Kymenlaakso: Kouvolan Urheilijat
* Etelä-Suomi: Tervakosken Urheiluseura
* Etelä-Pohjanmaa: Nurmon Jymy
* Keski-Suomi: Kuopion Urheilu-Veikot
* Pohjois-Pohjanmaa: Oulun Pyrintö
* Pohjois-Karjala: Joensuun Palloseura

## Välierät

* 6.9. Kuopion Urheilu-Veikot - Joensuun Palloseura 12-21
* 6.9. Nurmon Jymy - Oulun Pyrintö 21-5
* 13.9. Tervakosken Urheiluseura - Loimaan suojeluskunta 4-5
* 13.9. Uuraan Urheilijat - Kouvolan Urheilijat 5-3

voittajat lopputurnaukseen.

## B-lopputurnaus

Pelattiin Toijalassa 27.9.31

Loimaa ja Joensuu nousivat suursarjaan 1932. Uuras pääsi keväällä karsimaan, mutta hävisi Toijalalle 1-17 ja nousu jäi haaveeksi.

## Lähteet

* http://www.mrasilainen.com/sarjat/1931/1932_ka.htm
Juhani Lindström

**Alpo Juhani Lindström** (6. kesäkuuta 1936 Helsinki – 18. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.

Lindström toimi Aarre Nojosen jälkeen Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana vuosina 1969–1975. Hän joutui eroamaan tehtävästä helmikuussa 1975 liiketoimiinsa liittyneen julkisen kohun seurauksena. Lindströmin väitettiin sekaantuneen Neuvostoliitossa hämäriin taulu- ja ikonikauppoihin. Hän oli muun muassa myynyt ystävänsä Ilja Glazunovin maalamia muotokuvia. Hän asui kirjeenvaihtajakautensa jälkeen loppuelämänsä Moskovassa.

Juhani Lindström opiskeli Helsingin yliopistossa ja Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän toimi kymmenen vuotta lehtimiehenä mm. *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomissa]]* ja Yhtyneissä Kuvalehdissä. Ulkomaantoimittajaksi radion ajankohtaistoimitukseen hän tuli 1966 ja TV1:n uutistoimitukseen 1967.

## Teoksia
* *Matkailijan Neuvostoliitto: Käsikirja Neuvostoliittoon matkustaville*. Weilin + Göös 1965
* *Hullu vuosi 1968*. Kirjoittajat Yrjö Länsipuro, Erkki Karjalainen, Juhani Lindström, Knud Möller, Pekka Peltola, Paula Porkka ja Pasi Rutanen. WSOY 1969
* *Krokotiilin kyyneleitä*. Weilin+Göös 1969 (valikoima neuvostoliittolaisen Krokodil-pilalehden piirroksia ja kaskuja)
* *Karjala tänään*. WSOY 1979
* *Zakuska: Venäläinen keittiö Jäämereltä Kaukasiaan*. Kirjoittajat Juhani Lindström, Juri Kohanov, Anita Patala. Kauppiaitten kustannus, Helsinki 1982
__NOTOC__
## Lähteet
* 
* Täällä Aarne Tanninen, Moskova
* 

### Viitteet
Luxemburgin koripallomaajoukkue

**Luxemburgin koripallomaajoukkue** edustaa Luxemburgia koripallon arvokisoissa.

## Historia
Maa on päässyt kolme kertaa Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1940–1950-luvulla.  Vuonna 1946 Luxemburg oli kisojen kahdeksas, joka on edelleen sen paras arvokisasaavutus. Vuonna 1951 maa oli kisojen viimeinen, kun se hävisi Tanskalle karsintaottelussa. Viimeisimmät EM-kisat Luxemburg pelasi vuonna 1955, jolloin maa oli kisojen viidestoista.

## Menestys arvokilpailuissa
**Olympialaiset**

* 1936: ei kansallista edustusta.
* 1948: ei osallistunut.
* 1952: ei osallistunut.
* 1956: ei läpäissyt karsintoja.
* 1960: ei osallistunut.
* 1964: ei läpäissyt karsintoja.
* 1968: ei osallistunut.
* 1972: ei osallistunut.
* 1976: ei osallistunut.
* 1980: ei läpäissyt karsintoja.
* 1984: ei osallistunut.

* 1988: ei osallistunut.
* 1992: ei osallistunut.
* 1996: ei läpäissyt karsintoja.
* 2000: ei läpäissyt karsintoja.
* 2004: ei läpäissyt karsintoja.
* 2008: ei läpäissyt karsintoja.
* 2012: ei läpäissyt karsintoja.
* 2016: ei läpäissyt karsintoja.
* 2020: ei läpäissyt karsintoja.
* 2024: ei läpäissyt karsintoja.
* 2028: 

**Maailmanmestaruuskilpailut**

* 1950: ei osallistunut.
* 1954: ei osallistunut.
* 1959: ei osallistunut.
* 1963: ei osallistunut.
* 1967: ei osallistunut.
* 1970: ei osallistunut.
* 1974: ei osallistunut.
* 1978: ei läpäissyt karsintoja.
* 1982: ei läpäissyt karsintoja.
* 1986: ei osallistunut.

* 1990: ei osallistunut.
* 1994: ei läpäissyt karsintoja.
* 1998: ei läpäissyt karsintoja.
* 2002: ei läpäissyt karsintoja.
* 2006: ei läpäissyt karsintoja.
* 2010: ei läpäissyt karsintoja.
* 2014: ei läpäissyt karsintoja.
* 2019: ei osallistunut.
* 2023: ei läpäissyt karsintoja.
* 2027: 

**Euroopan-mestaruuskilpailut**

* 1935: ei kansallista edustusta.
* 1937: ei kansallista edustusta.
* 1939: ei kansallista edustusta.
* 1946: 8.
* 1947: ei osallistunut.
* 1949: ei osallistunut.
* 1951: 17.
* 1953: ei osallistunut.
* 1955: 15.
* 1957: ei osallistunut.
* 1959: ei osallistunut.
* 1961: ei osallistunut.
* 1963: ei osallistunut.
* 1965: ei läpäissyt karsintoja.
* 1967: ei läpäissyt karsintoja.
* 1969: ei osallistunut.
* 1971: ei osallistunut.
* 1973: ei osallistunut.
* 1975: ei läpäissyt karsintoja.
* 1977: ei läpäissyt karsintoja.
* 1979: ei läpäissyt karsintoja.
* 1981: ei osallistunut.

* 1983: ei osallistunut.
* 1985: ei läpäissyt karsintoja.
* 1987: ei läpäissyt karsintoja.
* 1989: ei osallistunut.
* 1991: ei osallistunut.
* 1993: ei läpäissyt karsintoja.
* 1995: ei läpäissyt karsintoja.
* 1997: ei läpäissyt karsintoja.
* 1999: ei läpäissyt karsintoja.
* 2001: ei läpäissyt karsintoja.
* 2003: ei läpäissyt karsintoja.
* 2005: B-sarjan karsinnoissa.
* 2007: B-sarjan karsinnoissa.
* 2009: B-sarjan karsinnoissa.
* 2011: B-sarjan karsinnoissa.
* 2013: ei läpäissyt karsintoja.
* 2015: ei läpäissyt karsintoja.
* 2017: ei läpäissyt karsintoja.
* 2022: ei läpäissyt karsintoja.
* 2025: ei läpäissyt karsintoja.
* 2029: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*FLBB
Juha Harjula

**Juha Anton Kalervo Harjula** (20. kesäkuuta 1942 Helsinki – 12. maaliskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija. Harjula voitti Torpan Pojissa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja yhteensä viisi miesten SM-mitalia. Suomen miesten maajoukkueessa Harjula pelasi Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja vuoden 1963 EM-kilpailuissa ja voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1964.

## Elämä ja ura

Harjula edusti koko pääsarjauransa ajan Torpan Poikia. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja saavutti lisäksi SM-hopeaa vuosina 1962, 1963 ja 1964 sekä SM-pronssia vuonna 1961. Nuorten Suomen mestaruuden Harjula voitti vuonna 1961.

Harjula kuului Suomen miesten maajoukkueen kokoonpanoon Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja vuoden 1963 EM-kilpailuissa. Lisäksi hän pelasi maajoukkueessa Tokion-olympiakarsintoja ja voitti vuonna 1964 Pohjoismaiden mestaruuden. Yhteensä Harjula pelasi miesten maajoukkueessa 43 ottelussa 2,4 pisteen keskiarvolla. Lisäksi hän pelasi neljä alle 18-vuotiaiden maaottelua.

Harjula kuoli Helsingissä 77-vuotiaana 12. maaliskuuta 2020.

## Lähteet
* 
* Juha Harjula Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto
* Juha Harjula Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Juha Harjula Olympic Stats Basketball-Reference.com 
* 
* Toinen FIBA-profiili
Družba

**Družba** (, suomeksi ”Ystävyys”) on Venäjältä Eurooppaan johtavien öljyputkien verkosto. Se rakennettiin 1960-luvulla siirtämään raakaöljyä Volgan ja Uralin alueen öljyntuotantoalueelta SEV:iin kuuluneisiin Unkariin, Tšekkoslovakiaan, Puolaan ja DDR:ään.

Öljyjohto kulkee Tatarstanin Almetjevskista Samaran ja Brjanskin kautta Valko-Venäjän Mazyriin, jossa se jakautuu kahdeksi haaraksi. Pohjoinen haara johtaa Puolaan ja Saksaan,  eteläinen haara Ukrainaan, Slovakiaan, Tšekkiin ja Unkariin. Brjanskin alueen Unetšasta lähtee sekä sivuputki Valko-Venäjän pohjoisosiin, Latviaan ja Liettuaan. Tästä on käytössä nykyisin vain osuus Navapolatskiin Naftan-jalostamolle saakka.

Putkiston yhteispituus on 8&nbsp;900 kilometriä, josta 3&nbsp;900 sijaitsee Venäjän alueella. Pumppuasemia on 46 ja välipumppuasemia 38. Vuosittain putkiston kautta viedään Eurooppaan 66,5 miljoonaa tonnia öljyä, josta 49,8 miljoonaa tonnia kulkee pohjoisen haaran kautta.

Venäjän osuuden putkistosta omistaa koko maan öljynsiirtoputkistoista vastaava Transneft-pörssiyhtiö tytäryrityksensä (OAO MN Druzhba) kautta.

Valko-Venäjän eteläosan poikki kulkevasta öljyputken osuudesta vastaa yritys nimeltä Gomeltransneft Družba. Valko-Venäjän pohjoisosaan Navapolatskiin johtava sivuhaara on puolestaan pienemmän *Polotsktransneft Družba* -yhtiön vastuulla. 

Uuden BTS-2 öljynsiirtoputken on määrä johtaa osa tähän saakka Družban kautta virranneesta öljystä Venäjän omaan Suomenlahden vientisatamaan Ust Lugaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kartta Trasneftin öljyn siirtoputkistoista
Paul Keating

**Paul John Keating** (s. 18. tammikuuta 1944 Sydney) oli Australian pääministeri 1991–1996. Hän oli myös Australian työväenpuolueen puheenjohtaja. 

Keating kasvoi Sydneyn lähiössä, lopetti koulun 14-vuotiaana ja tuli työväenpuolueen toimintaan ammattiyhdistysliikkeen kautta. Hänet valittiin parlamenttiin 25-vuotiaana.

Hän on katolilainen, ja hänellä on tausta työväenliikkeen nuorisojärjestötoiminnassa. Hän on ollut Australian parlamentin jäsen vuosina 1969–1996. 

Poliittisen uransa jälkeen Keating on menestynyt liikkeenjohdon konsulttina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Australian hallituksen virallinen elämäkertajulkaisu (englanniksi)
William Beardmore and Company

**William Beardmore and Company** oli skotlantilainen rakennus ja laivanrakennus konglomeraatti, jonka toimipaikat sijaitsivat Glasgowssa ja ympäröivällä Clydesiden alueella. Yhtiön toiminta oli aktiivisimmillaan 1890-luvun alusta 1930-luvulle ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 40000 henkeä. Yhtiön perusti ja sen omisti William Beardmore (myöhemmin Lordi Invernaim), jonka mukaan Beardmorejäätikkö on saanut nimensä.

## Historia
Yhtiön ydinalueeksi muodostui Parkhead Forge Glasgown itäreunalla. Alueen teollisuuslaitokset perusti 1837 Reoch Brothers and Company ja niiden omistajaksi tuli 1841 Robert Napier, joka valssasi ja leikkasi metallilevyjä Govanin telakalleen.

William Beardmore tuli 1860 osakkaaksi yritykseen ja hänen mukanaan toimintaan liittyivät hänen veljensä ja poikansa William Jr, josta tuli myöhemmin ainoa osakas sekä William Beardmore and Companyn perustaja 1886. Tehdasalue oli 1896 25 eekkeriä ja se oli Skotlannin suurin terästehdas. Tehdas oli erikoistunut teräksen valssaukseen ja levyjen tuottamiseen Clyden telakkateollisuudelle. Myöhemmin tehdas valmisti tykkejä ja niiden torneja, kuten 15 tuuman laivatykkejä BL Mk I. 
 
### Laivanrakennus
Bearmore otti haltuunsa 1900 Robert Napierin telakan Govanissa. Samana vuonna Beardmore aloitti telakan rakentamisen Dalmuiriin, josta tuli aikansa modernein telakka. Telakan ensimmäisenä tilauksena valmistui 1906 ''HMS Agamemnon''. Muita merkittäviä laivastontilauksia olivat taistelulaivat ''HMS Conqueror'', ''HMS Benbow'' ja ''HMS Ramillies''. Beardmorelta valmistui 1917 maailman ensimmäinen täydellä lentokannella varustettu lentotukialus ''HMS Argus''.

Beardmore laajensi tuotantoa Dalmuirissa niin, että lopulta siihen kuuluivat myös aseet ja muu varustus. Suurimmillaan alue työllisti 13000 henkeä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen tilausten supistuminen oli vakava isku alueelle ja telakka jouduttiin sulkemaan 1930. Osa alueen teollisuudesta ja rakennuksista liitettiin ROF Dalmuiriin ja lisäksi osaa alueesta käytettiin kaapelilaivojen tukikohtana.

## Veturiteollisuus
Beardmore pyrki 1920-luvulla rautatieteollisuuteen valmistamalla vetureita. Se valmisti kaksikymmentä 4-6-0 veturia Great Eastern Railways yhtiölle. Lisäksi yhtiö valmisti 1921-1922 90 kappaletta Prince of Wales -luokan vetureita London and North Western Railway -yhtiölle (LNWR). LNWR yhtiön seuraajalle London, Midland and Scottish Railways -yhtiölle valmistettiin 1924 yksi esittelyveturi.

Kaiken kaikkiaan yhtiön vetureiden valmistus oli vaatimatonta verrattuna kilpailijoiden tuotantoon.

## Ilmailuteollisuus

Yhtiö aloitti Sopwith Pup -lentokoneen lisenssivalmistuksen Dalmuirin tehtailla ensimmäisen maailmansodan aikana. Se valmisti myöhemmin Sopwith Pupista laivastoversion Beardmore W.B. III:n, joka oli itse suunniteltu. Yhtiö toimitti sata W.B. III -konetta laivaston ilmavoimille Royal Naval Air Servicelle.

Beardmore rakensi Inchinnan Airship Constructional Stationin Inchinnaniin Renfrewshireen, missä yhtiö valmisti ilmalaivat R27, R32, R34 ja R36.
Gott strafe England

**Gott strafe England** () oli Saksan armeijan sotahuuto ja lentävä lause ensimmäisessä maailmansodassa. Iskulauseen keksi saksanjuutalainen runoilija Ernst Lissauer, joka kirjoitti myös kuuluisan propagandarunon *Haßgesang gegen England* ().

Sota-aikana jotkut saksalaiset, erityisesti sotilaat, korvasivat lauseella muut tervehdysmuodot. Siihen vastattiin toteamalla *Er strafe es!* ()

Saksalainen kuvataiteilija Helmut Herzfeld (1891–1968), joka tunnetaan fotomontaaseistaan ja saksalaisen dadaismin kehittämisestä, muutti nimensä John Heartfieldiksi vastalauseena pilkkahuudolle. Herzfeld taisteli maailmansodassa länsirintamalla.

## Lähteet
Ette te minua tunne

**Ette te minua tunne** on David Klassin kirjoittama kirja, joka kertoo 14-vuotiaasta pojasta nimeltä John. Kirjan englanninkielinen alkuteos *You don't know me* julkaistiin vuonna 2001.

## Juoni
Kirja kertoo Johnista, joka soittaa tuubaa. Hänen isäpuolensa pahoinpitelee häntä ja tekee pimeää bisnestä. John on ihastunut koulunsa Gloria nimiseen tyttöön, jonka kanssa lähteekin treffeille.
Anja Lamminpää

**Anja Marjatta Hastell** (o.s. **Lamminpää**; 18. kesäkuuta 1931 Ulvila – 14. heinäkuuta 2025) oli suomalainen koripalloilija.

Anja Hastell kuului Suomen naisten koripallomaajoukkueeseen, kun se osallistui ensimmäisen kerran EM-kilpailuihin Moskovassa 1952. Suomi voitti kisoissa ainoastaan Itä-Saksan, ja tuossa ottelussa Hastell teki eniten pisteitä (12). Hän pelasi yhteensä 5 maaottelua, joissa teki 42 pistettä.

Kotimaassaan Hastell edusti Porin Vetoa. Hän voitti seurassa yhden Suomen mestaruuden (1951) ja kolme hopeaa. lisäksi hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1951 ja kymmenen piirinmestaruutta, joista neljä TUL:n sarjoista.

Hastell oli ammatiltaan kampaaja ja hänen kotikuntansa oli Pori. Lamminpää kuoli 94-vuotiaana elokuussa 2025. Hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.

## Lähteet
*Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu 
* *Helsingin Sanomat* 26.5.1952

### Viitteet
Murrostorstai

**Murrostorstai** oli Eduskuntatalon edustalla 4. marraskuuta 1993 järjestetty työttömien suurmielenosoitus. Mielenosoitukseen osallistui pitkälti yli 10&nbsp;000 ihmistä. Vaikka mielenosoitukseen oli saapunut Suomen oloissa poikkeuksellisen paljon väkeä, oli tilaisuuden järjestänyt työttömien valtakunnallinen yhteistyöjärjestö odottanut paikalle vieläkin enemmän. Mielenosoituksen henki oli aggressiivinen.

Vuonna 1996 järjestettiin kakkosmurrostorstai, mutta siihen aikaan työttömyys alkoi Suomessa jo hellittää, eikä mielenosoitus kerännyt yhtä suuria ihmisjoukkoja kuin ensimmäinen murrostorstai.

Kaksi ensimmäistä murrostorstaita olivat työttömien mielenosoituksia. Osallistujat olivat ympäri Suomea saapuneita ihmisiä, jotka olivat laman seurauksena jääneet työttömäksi.

Kolmas murrostorstai järjestettiin Helsingissä 30. huhtikuuta 2009. Kuten edeltäjänsä, sekin pyrki politisoimaan lamasta selviämistä ja sen vaikutusta yksilöön. Järjestäjinä toimi laaja yhteenliittymä opiskelijoita, talonvaltaajia, vasemmistonuoria ja muita yhteiskunnallisia liikkeitä. Murrostorstain 2009 viestinä oli, että kapitalistit pitää saada taantuman maksajiksi. Mielenosoituksen järjestäjät julistivat muun muassa, että heidän elvytyspakettinsa on hyvin yksinkertainen: rahat pois rikkailta, rahat pois pörsseiltä, rahat pois pankeilta. Murrostorstai 2009 kulkueen aikana tapahtui yksittäisiä järjestyshäiriöitä kuten pulloja heittelyä ja töhrimistä. Murrostorstain mielenosoituksen 2009 osallistui noin tuhat henkeä.

## Lähteet
Dagmar Overbye

**Dagmar Johanne Amilie Overbye** (23. huhtikuuta 1883 – 6. toukokuuta 1929) oli tanskalainen sarjamurhaaja, joka surmasi vuosina 1913–1920 useita lapsia.

Hän sai kuolemantuomion 3. maaliskuuta 1921 hän sai kuolemantuomion yhdeksästä murhasta, mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Uhreja on väitetty olleen vielä enemmän, yhdeksän ja kahdenkymmenenviiden väliltä. Yksi Overbyen surmaamista lapsista oli hänen omansa.

Overbye työskenteli lastenkasvatuksen parissa. Uhrinsa hän kuristi, hukutti tai poltti kaakeliuunissa. Hän tuhkasi, hautasi ja kätki ruumiita ullakolle. Hän kuoli vankeudessa 46-vuotiaana.

## Aiheesta muualla
* Kvinfo NYT: Dagmar Overby (1887–1929)
Pahkala (Himanka)

**Pahkala** on noin 250 asukkaan kylä Kalajoen kaupungissa, entisen Himangan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla, noin 10&nbsp;kilometriä Himangan kirkonkylältä itään, kohti Rautiota. Pahkalan postinumero oli aiemmin 68130 Pahkala, mutta nykyisin se kuuluu Himangan kirkonkylän kanssa samaan postinumeroalueeseen 68100 Himanka.

Maa- ja metsätalous ja yritystoiminta ovat suurimmat työllistäjät kylällä. Pahkalasta käydään töissä Himangan kirkonkylän ja Kalajoen lisäksi lähikaupungeissa Kannuksessa ja Kokkolassa.

Kylällä oli oma ala-aste, jota kävivät myös naapurikylien kuten Pöntiön oppilaat. Kylän lävitse virtaa Himanganjoki.

## Etäisyydet

* Himanka kk. 10&nbsp;km
* Kalajoki 23&nbsp;km
* Kannus 33&nbsp;km (myös lähin rautatieasema)
* Kokkola 50&nbsp;km

## Lähteet

* Pahkala-Pernu kyläyhdistys 

## Aiheesta muualla

* Pahkala-Pernu kyläyhdistyksen internetsivut
M/S Polarlys

**M/S Polarlys** on Norjan Hurtigruten-reitillä, Kirkkoniemestä Bergeniin liikennöivä laiva. Sen omistaa Hurtigruten Group ASA -varustamo ja se on rakennettu vuonna 1996. Laiva on 123 metriä pitkä ja 19,5 metriä leveä. Aluksen nopeus on 18 solmua ja bruttovetoisuus 11&nbsp;341. Aluksella on seitsemän kantta, sen matkustajakapasiteetti on 737 henkeä, ja vuodepaikkoja on 479. Laivassa on tilaa 35 autolle.

## Rakentaminen
Alus tilattiin 14. kesäkuuta 1994 Ulstein Verftiltä Ulsteinvikistä Norjasta. Sen köli laskettiin 23. tammikuuta 1995 telakkanumerolla 223 ja alus laskettiin vesille 4. marraskuuta. Alus valmistui 18. maaliskuuta 1996 ja se luovutettiin Troms Fylkes Dampskibsselskap A/S:lle 23. maaliskuuta ja sen kastoi Ann-Kirstin Olsen.

## Liikennöintihistoria
Alus aloitti liikennöinnin Bergenin ja Kirkenesin välillä 17. huhtikuuta 1996. Se rekisteröitiin Narvikiin Hurtigruten Group ASA:lle maaliskuussa 2006.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Suomen Davis Cup -joukkue

**Suomen Davis Cup -joukkue** edustaa Suomea Davis Cupissa. Se toimii Suomen Tennisliiton alaisuudessa. Suomi osallistui Davis Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja on osallistunut 78 vuonna (mukaan lukien 2023). Sinä aikana Suomi on pelannut 139 maaottelua, voittanut niistä 56 ja hävinnyt 77. Suomi eteni Davis Cupin finaaliturnaukseen (aiemmin maailmanlohko) ensimmäisen kerran vuonna 2023. Sitä ennen Suomi oli kolmesti (vuosina 1990, 1999 ja 2002) karsinut maailmanlohkon paikasta, sekä sittemmin uudistuneessa formaatissa ollut finaaliturnauksen karsinnassa mukana myös vuonna 2022. Syyskuussa 2023 julkaistulla Davis Cupin rankinglistalla Suomi oli sijalla 14.

## Historia

Ensimmäisen Davis Cup -maaottelunsa Suomi pelasi 4.–6. toukokuuta 1928 Jugoslaviaa vastaan. Zagrebissa pelatussa maaottelussa Suomi voitti Jugoslavian otteluin 4–1.

Suomi karsi ensimmäisen kerran maailmanlohkon paikasta vuonna 1990 maaottelussa Ruotsia vastaan. Ruotsi voitti kuitenkin kaikki viisi ottelua. Vuonna 1999 Suomi pelasi maailmanlohkon karsinnoissa Italiaa vastaan. Perjantain kaksinpeleissä Jarkko Nieminen hävisi Andrea Gaudenzille, mutta Ville Liukko voitti Davide Sanguinetin. Lauantain nelinpelin voittivat Tuomas Ketola ja Ville Liukko. Sunnuntain ensimmäisessä kaksinpelissä Ville Liukko oli jo yhden erävoiton päässä maailmanlohkon paikasta. Hän joutui kuitenkin taipumaan Andrea Gaudenzille lukemin 3–6, 7–6(5), 6–2, 1–6, 3–6. Viimeisessä kaksinpelissä Tuomas Ketola hävisi Davide Sanguinetille neljässä erässä. Kolmannen kerran Suomi karsi maailmanlohkon paikasta vuonna 2002 Alankomaita vastaan. Suomi hävisi karsintamaaottelun otteluin 1–4.

Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin finaaliturnauksen lohkovaiheeseen Kroatian Splitiin. Suomi eteni sieltä Malagassa pelattavaan kahdeksan parhaan maan finaaliturnaukseen.

## Joukkueessa pelanneet

Suomen joukkueessa on pelannut yhteensä 54 eri pelaajaa. Eniten otteluita (90 ottelua) on pelannut Jarkko Nieminen. Hänellä on myös eniten kaksinpelin (48 voittoa) ja nelinpelin (15 voittoa) voittoja. Niemisellä on myös eniten esiintymisiä Davis Cupissa (18).

### Tilastoja
Vahvennetut pelaajat ovat edelleen aktiivisia pelaajia.

**Eniten otteluita kaksinpelissä**

**Eniten voittoja kaksinpelissä**

**Eniten otteluita nelinpelissä**

**Eniten voittoja nelinpelissä**

## Nykyinen joukkue
Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin finaaliturnauksen lohkovaiheeseen Kroatian Spitiin. Suomi eteni sieltä kahdeksan parhaan joukkoon Espanjan Málagaan, jossa se voitti ensimmäisessä ottelussaan neljännesvälierässä ykkössijoitetun Kanadan otteluin 2–1 ja eteni välieriin, jossa joukkue kohtasi Australian 24. marraskuuta 2023. Välierässä Australiaa vastaan Suomi hävisi ottelun 2–0. 

### Vuoden 2023 Davis Cupissa pelaavat
Lähde:

* Harri Heliövaara
* Patrik Niklas-Salminen
* Emil Ruusuvuori
* Eero Vasa
* Otto Virtanen
* Jarkko Nieminen (kapteeni)

## Lähteet
Viktor Vinogradov

**Viktor Vladimirovitš Vinogradov** (; 12. tammikuuta 1895 (J: 31. joulukuuta 1894) Zaraisk – 4. lokakuuta 1969 Moskova) oli venäläinen kielen ja kirjallisuuden tutkija.

Viktor Vinogradov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Pietarin historiallis-kielitieteellisestä instituutista sekä arkeologisesta instituutista vuonna 1917. Vuosina 1920–1929 Vinogradov toimi Leningradin yliopiston ja vuosina 1930–1969 Moskovan yliopiston professorina (venäjän kielen laitoksen johtaja vuodesta 1945) sekä vuosina 1950–1954 Neuvostoliiton tiedeakatemian kielitieteen instituutin ja vuosina 1958–1968 venäjän kielen instituutin johtajana. Vuosina 1950–1963 hän oli tiedeakatemian kirjallisuuden ja kielen osaston akateeminen sihteeri ja vuosina 1952–1969 kielitieteellisen *[[Voprosy jazykoznanija]]* -lehden päätoimittaja. Vuonna 1968 hänet nimitettiin tiedeakatemian venäjän kirjallisuuden instituutin osastonjohtajaksi.

Vinogradov on tutkinut nykyvenäjän morfologiaa, sananmuodostusta, syntaksia, sanastoa, venäjän kielen historiaa, historiallista leksikologiaa, yleistä kielitiedettä, venäläisen kielitieteen historiaa sekä venäläistä kirjallisuutta. Hänen pääteoksiaan ovat venäjän kieliopin yleisesitykset *Sovremennyi russki jazyk* (1938), *Russki jazyk. Grammatitšeskoje utšenije o slove* (1947) ja *Osnovnyje voprosy sintaksisa preloženija* (1955). Venäjän kirjakielen historiaa käsittelee *Otšerki po istorii russkogo literaturnogo jazyka XVII–XIX vekov* (1934). Kirjallisuudentutkimusta edustavat klassikkokirjailijoiden kielen ja tyylin tutkimukset *Jazyk Puškina* (1935), *Jazyk Gogolja* (1936), *Stil Puškina* (1941), *Stil prozy Lermontova* (1941). Stilistiikan ja poetiikan teoriaa käsittelee *Stilistika. Teorija poetitšeskoi retši. Poetika* (1963). Vinogradov osallistui myös Dmitri Ušakovin sanakirjan, venäjän kielen neliosaisen ja 17-osaisen akateemisen sanakirjan toimittamiseen sekä johti Aleksandr Puškinin kielen sanakirjan laatimista.

Vinogradov valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1946. Hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Bolšaja sovetskaja entsiklopedija: Viktor Vinogradov 
* Entsiklopedija ”Krugosvet”: Viktor Vinogradov 
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Viktor Vinogradov
Peter Lundin

**Peter Kenneth Bostrøm Lundin** (s. 1972) on neljä ihmistä kahdessa eri maassa tappanut tanskalainen. Hän muutti lapsena perheineen Yhdysvaltoihin.

Lundin kuristi äitinsä Annan 7. huhtikuuta 1991 Pohjois-Carolinassa ja hautasi tämän ruumiin isänsä Olen avustuksella hiekkarannalle Cape Hatterasilla. Ruumis löydettiin kuukausien kuluttua, ja Lundin tuomittiin viidentoista vuoden vankeuteen. Isä sai kaksi vuotta vankeutta.

Lundinia haastateltiin Tanskan televisioon vankeutensa aikana 1994. Vuonna 1999 hän vapautui amerikkalaisesta vankilasta ja joutui karkotettuna palaamaan synnyinmaahansa. Hän muutti vaimonsa kanssa Måløviin, mutta parin suhde päättyi Lundinin väkivaltaisuuteen. Lundin tapasi toisen naisen, Marianne Pedersenin. Tällä kertaa suhde päättyi siihen, että Lundin tappoi naisen ja tämän kaksi poikaa. Hän paloitteli uhriensa ruumiit. 

Lundin väitti aluksi, että Pedersen oli itse tappanut omat lapsensa. Lundin kertoi lyöneensä Pedersenin sitten hengiltä ja paloitelleensa ruumiit. Lundinin kertomus kuitenkin muuttui; lopulta hän myönsi syyllistyneensä kolmeen murhaan. Hänet tuomittiin vuonna 2001 elinkautiseen vankeuteen. Paloiteltuja ruumiita ei koskaan ole löydetty, vaan tieto ruumiiden paloittelemisesta pohjautuu muihin todisteisiin. Lundin oli käyttänyt siinä kulmahiomakonetta ja kirvestä. Rikospaikka oli huonosti siistitty. 

Lundin on sekä Yhdysvalloissa että Tanskassa vangittuna ollessaan saanut useita naisystäviä. Yhdysvalloissa istuessaan Lundin meni naimisiin Tina-nimisen naisen kanssa. Vuonna 2008 Lundin meni Tanskassa vankilassa istuessaan uusiin naimisiin, mutta avioero tuli pian, koska Lundin oli ollut vielä häiden aikaan suhteessa toiseen naiseen. 

Vuonna 2000 useat vangit hyökkäsivät Lundinin kimppuun. Lundin nosti syytteen *[[Dagbladet Information]]in* kirjoituksesta, jossa häntä nimitettiin muun muassa psykopaatiksi. Toimittaja kuitenkin vapautettiin syytteistä. Marraskuussa 2008 Pia Kjærsgaard nimitti Lundinia televisiossa tunteettomaksi. Lundin vaati 100&nbsp;000:n kruunun korvauksia. 

Lundin on ottanut käyttöön nimen Bjarne Skounborg. Hän on herättänyt Tanskassa runsaasti kielteisiä tunteita; Facebook-ryhmä, joka vaatii, että Lundinia ei koskaan vapauteta, on saanut yli 36&nbsp;000 jäsentä.

## Lähteet
Marcus Annius Verus

**Marcus Annius Verus** (1. – 2. vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja keisari Marcus Aureliuksen isänisä.

Veruksen isä, Annius Verus oli kotoisin Ucubista, Etelä-Hispaniasta ja noussut urallaan senaattoriksi ja preettoriksi asti. Nuorempi Verus oli puolestaan sukunsa ensimmäinen patriisi, johon hänet korotettiin keisari Vespasianuksen ja Tituksen kaudella. Hän toimi konsulina kolmesti, mikä oli suuri kunnia, vuosina 97, 121 ja 126 ja oli Rooman kaupunginprefektinä keisari Hadrianuksen aikana.

*Marcus Annius Libo, vuoden 128 konsuli
*Annia Galeria Faustina, eli Faustina vanhempi, Rooman keisari Antoninus Piuksen vaimo
*Marcus Annius Verus, Rooman keisari Marcus Aureliuksen isä

Jälkimmäinen kuitenkin kuoli hänen poikansa Marcus Annius Catilius Severuksen, eli Marcus Aureliuksen, ollessa vielä nuori, joten Verus adoptoi tämän ja huolehti hänestä. Myöhemmin Marcus Aurelius kirjoitti edesmenneestä isoisästään erittäin lempeään sävyyn.

## Lähteet
* 
*
*

### Viitteet
Jääpallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913

**Jääpallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913** järjestettiin Davosissa, Sveitsissä. Kilpailuihin osallistui kahdeksan maata: Alankomaat, Belgia, Englanti, Italia, Itävalta, Ranska, Saksa ja Sveitsi. Euroopan-mestaruuden voitti Englanti. Vuoden 1913 Euroopan-mestaruuskilpailut oli ensimmäinen jääpallon maajoukkueiden arvoturnaus. Euroopan-mestaruuskilpailuja ei ole järjestetty uudelleen sen jälkeen. Kilpailua juhlistettiin 101 vuotta myöhemmin, jolloin Davosissa järjestettiin epävirallinen Euroopan-mestaruusturnaus.

Seuraavissa jääpallon arvokilpailuissa, Oslon talviolympialaisissa 1952, ei enää yksikään Euroopan-mestaruuskisoihin osallistuneista maista ollut edustettuna.

Turnauksen koko olemassaolo on sittemmin kyseenalaistettu, koska tuloksia tai tietoja ei ole löytynyt. Turnauksen voittajaksi on myös ehdotettu Saksaa.

## Katso myös

 - onko kyse tästä turnauksesta?

## Lähteet
*Suomen Jääpalloliitto – Historia 
*Bandytipset – Bandy World Map
*http://www.kuzbassbandyclub.ru/mainnews/archive/2502--lr-

### Viitteet
Rekolanmäen koulu

**Rekolanmäen koulu** on vuonna 2004 perustettu, Vantaan Koivukylän suuralueen Asolan kaupunginosassa sijaitseva noin 420 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Erityisopetusta annetaan luokka-asteilla 1–7 kehitysvammaisille.

Koulussa on oma kirjasto, liikuntasali, joka toimii myös juhlasalina. Koulussa järjestetään muun muassa Suomen Punaisen Ristin järjestämä LäksyHelppi ja Reddiekids-kerho. Koulussa on joka kevät Kykymatinea, jossa koululaiset voivat halutessaan esiintyä. Koulun perinteisiin liittyvät 6. joulukuuta järjestettävät Suomen Itsenäisyyspäiväjuhlat. Juhlassa lauletaan perinteiset kappaleet ”Lippulaulu" ja ”Maamme”. Itsenäisyyspäiväjuhlaan sisältyy ruokatarjoilu ja tanssit.

Koulun eteläpuolella toimii Rekolanmäen päiväkoti (Hansinkatu 4).

Tiedosto:Rekolanmäen koulu1 - Asola - Vantaa - m.jpg|Rekolanmäen koulu alarinteen suunnalta.
Tiedosto:Rekolanmäen koulu3 - Asola - Vantaa - m.jpg|Rekolanmäen koulu koulupihalta nähtynä.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Neela

**Neela** on alun perin intialainen naisen etunimi. Nimi tuli Suomessakin käyttöön 1900-luvun loppupuolella ja on vuosituhannen vaihteen jälkeen selvästi yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu noin 1180 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2020 lähtien Neelan nimipäivä on 20. huhtikuuta.

## Tunnettuja Neeloja

* Neela Antikainen (s. 2004), suomalainen jalkapalloilija
* Neela Ramgopal (1935–2023), intialainen karnaattisen musiikin laulaja ja opettaja

## Lähteet
Lorium

**Lorium** oli antiikin aikainen kylä Etruriassa, Italiassa, Via Aurelian varrella hiukan Rooman kaupungista länteen. Rooman keisari Antoninus Pius vietti nuoruusvuotensa Loriumissa ja keisariksi tultuaan rakennutti sinne palatsin. Hän myös kuoli siellä 7. maaliskuuta 161. Myös Marcus Aurelius vietti paljon aikaa Loriumissa.

Vuosina 1823–1824 tehdyissä kaivauksissa Loriumista löytyi useita hautojen, piirtokirjoitusten ja rakennusten jäännöksiä.

## Lähteet
*  

### Viitteet
Maksim Rakov

**Maksim Rakov** (s. 7. helmikuuta 1986) on kazakstanilainen judoka.

Rakov voitti maailmanmestaruuden alle 100-kiloisten sarjassa Rotterdamissa 2009 ja sai samassa painoluokassa hopeaa Pariisissa 2011. Hän sijoittui seitsemänneksi alle 90-kiloisten sarjassa Kairon MM-kilpailuissa 2005 ja alle 100-kiloisissa Tokion MM-kilpailuissa 2010.

Rakov voitti Aasian mestaruuden vuonna 2009 alle 100-kiloisten sarjassa. Vuonna 2007 hän saavutti Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia alle 90-kiloisissa. Aasian kisoissa hän sai hopeaa 90&nbsp;kg:n sarjassa Dohassa 2006 ja 100-kiloisissa Incheonissa 2014 sekä pronssia alle 100-kiloisissa Kantonissa 2010.

## Lähteet
* Profiili JudoInside.com
Yhdystie 7715

**Yhdystie 7715** on Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa, kokonaisuudessaan entisen Lohtajan kunnan alueella kulkeva yhdystie. Tien pituus on noin 15 kilometriä. Tie palvelee lähinnä paikallista liikennettä ja yhdistää Lohtajan kyliä toisiinsa ja valtatieverkkoon. Tie on kokonaisuudessaan päällystetty.

Tien ympäristö on määritelty kulttuuriympäristön ja maiseman vaalimisen kannalta tärkeäksi alueeksi.

## Reitti

*Kokkola
**Marinkainen (vt 8 E8)
**Karhi
**Lohtaja kk.
**Jokikylä (vt 8 E8)

## Historiaa

Yhdystien 7715 osuus Marinkaisista Lohtajan kirkonkylälle (ja edelleen Ala-Viirteelle) on  historiallisen Pohjanmaan rantatien ja myöhemmin valtatien 8 vanha linjaus. 1950-luvulla valtatie 8 rakennettiin kulkemaan lähes viivasuorasti vanhan linjauksen kaakkoispuolelle.

Karhin kylässä yhdystien 7715 vieressä on Kasakkakivi. Kasakkakiven takaa kerrotaan perimätiedon mukaan Erkki Erkinpoika Anttilan ampuneen Karhin taloja ryöstelleen kasakan kesällä 1808.

Lohtajan kirkonkylän kupeessa, hautausmaan ja kappelin lähellä on tien varrella vanha mestauspaikka. Mestauspaikkaa lienee viimeksi käytetty 1796.

## Lähteet

* 
* Keski-Pohjalaisia museoita ja kulttuuriympäristöjä - Lohtaja 

### Viitteet
Rafik Halliche

**Rafik Halliche** (; s. 2. syyskuuta 1986 Alger) on algerialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaavaa Halliche edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa Qataria.

## Ura
Halliche pelasi kotimaassaan NA Hussein Deyn joukkueessa vuosina 2004-2008, jossa hän toimi myös kapteenina vuosina 2006-2008 ennen siirtymistään Portugaliin allekirjoitettuaan neljän vuoden sopimuksen Benfican kanssa. Joukkue kuitenkin lainasin hänet saman tien tammikuussa 2008 Nacionaliin.

24. elokuuta 2010 Halliche siirtyi Englannin Valioliigaan ja Fulhamiin 3-vuotisella sopimuksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Fulhamin paidassa 8. tammikuuta 2011 FA Cupin ottelussa Peterboroughta vastaan. Hän tuli ottelun toisen puoliajan lopulla vaihdosta kentälle. Kaksi viikkoa myöhemmin Halliche pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 22. tammikuuta 2011 Stoke Cityä vastaan. Cup ottelun tavoin hän tuli vaihdosta kentälle 75 minuutin jälkeen. Ottelu jäi myös Hallichen viimeiseksi kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 Halliche jäi kokonaan ilman peliaikaa edustusjoukkueessa.

Elokuussa 2012 Halliche siirtyi kahden vuoden sopimuksella portugalilaiseen Académicaan.

Heinäkuussa 2014 Halliche siirtyi Qatar SC:n riveihin vuoden sopimuksella.

## Maajoukkueura
Halliche pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian maajoukkueessa 31. toukokuuta 2008 Senegalia vastaan, tullessaan 75 minuutin kohdalla vaihdosta kentälle Antar Yahian tilalle.

### Afrikan-mestaruuskilpailut 2010
Ensimmäisen maalinsa Halliche teki vuoden 2010 Afrikan kisoissa Malia vastaan 14. tammikuuta 2010. Hän pelasi samaisessa turnauksessa ensimmäiset arvokisansa, jossa Algeria selvisi pronssiotteluun saakka, mutta hävisi sen Nigerialle 1-0. 

### MM-kisat 2010
Halliche pelasi Algerian kaikki kolme ottelua vuoden 2010 MM-kisoissa, jossa maa jäi alkulohkoon.

### MM-kisat 2014
Halliche valittiin 2014 MM-kisoihin. Hän pelasi kaikki kolme alkulohkon peliä ja teki turnauksessa yhden maalin Etelä-Koreaa vastaan. Halliche pelasi myös Saksaa vastaan neljännesvälierässä, jossa hän toimi myös maansa kapteenina. Algerian kisat päättyivät kyseiseen otteluun.

### Afrikan-mestaruuskilpailut 2019
Halliche kuului Afrikan-mestaruuden 2019 voittaneeseen joukkueeseen.

## Saavutukset
* Afrikan-mestaruuskilpailut
** Kultaa 2019
** 4. sija 2010

* DZFoot d'Or
**3. sija 2009

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Worldfootball
Terramaren kulttuuri

**Terramaren kulttuuri** oli vallihaudoin ja maavallein linnoitettuja asuinpaikkoja rakentanut pronssikautinen kulttuuri Italiassa. Se ajoitetaan vuosiin 1700–1150 eaa. Terramaren kulttuuri esiintyi pelkästään Emilia-Romagnan alueella. Ihmiset elivät metsästyksellä, karjanhoidolla ja maanviljelyllä. He asuivat puutaloissa kylissä. Kulttuuri muuttui äkisti varhaisena etruskikulttuurina pidettyyn Villanovan kulttuuriin.

Terramaren kulttuuri ajoitetaan keski- ja myöhäispronssikauteen suunnilleen aikaan 1700–1150 eaa. Etelämpänä italiassa vallitsi Apenniinien kulttuuri. Niinpä kulttuuri oli minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin aikalainen. Terramaren kulttuurin ihmisiä on väitetty mm. Tonavalta tulleiksi ja ligurialaisten sukuisiksi. Kulttuurin nimitys tulee *terra marna* -maannoksesta, joka on entistä järven pohjaa.

## Talot, kylät

Talot olivat hirsitaloja, ja saatettiin kuivalla maallakin rakentaa tolppien varaan. 60 kylää tunnetaan, lähes kaikki Emilian alueelta Pohjois-Italian Pojoen laaksosta. Keskipronssikauden kylien ala oli 1–2 ha, mutta myöhäispronssikautistan jopa 60 ha. Keskipronssikautista 2ha kylää ympäröivä alue oli yleensä 25 km² ja MBII-kaudella kylien väli saattoi olla niinkin pieni kuin 2 km. MBII-keskipronssikautisessa kylässä saattoi asua noin 250–260 asukasta. MBIII-kaudella jotkut kylät ympäröitiin vallihaudoin ja ne kasvoivat jopa 20 ha kokoisiksi.

## Hautaukset

Hautaukset olivat sekä tavallisia että polttohautauksia. Polttohautaus lienee tullut myöhäisellä kaudella.

## Terramaren kulttuurin tuho

Noin 1200–1150 eaa. Terrameren kulttuuri tuhoutui äkisti ja kylät hylättiin. Niissä oli asunut RB-myöhäispronssikaudella jopa 150&nbsp;000 – 200&nbsp;000 asukasta. Kylien autioituminen saattoi johtua nälästä. Varsinkin Emilian alue tyhjeni sadoiksi vuosiksi. Kulttuurin jälkeen tuli esi-etruskilainen proto-Villanovan kulttuuri, jossa on Terrameren tai uurnakenttäkulttuurin piirteitä. Proto-villanovalaiset hautasivat uurniin.

## Löytöpaikkoja

Muinaisia Terramaren kulttuurin kyliä.

*Santa Rosa di Poviglio
*Fondo Paviani
*Case del Lago
*Case Cocconi
*Anzola dell'Emilia

## Katso myös
* Tumuluskulttuuri
* Villanovan kulttuuri

## Aiheesta muualla

* Anzola dell'Emilia
Rossija-turnaus 1974

**Rossija-turnaus 1974**http://oldar.ru/images/publications/znachki/52.jpg  (Russian Government Cup) oli sanomalehti *[[Sovetskaja Rossija (lehti)|Rossijan]]* järjestämä jääpalloturnaus, joka pelattiin Arkangelissa 25.-27. tammikuuta 1974. Turnauksen voitti Ruotsi.

### Sarjataulukko ja ottelutulokset

## Lähteet
* Mitä Missä Milloin 1975, Urheilu, sivu 445 Otava 
* Norjan jääpallomaaottelut 1927-1999
Teddy Riner

**Teddy Riner** (s. 7. huhtikuuta 1989) on ranskalainen judoka.

Riner on voittanut maailmanmestaruuden yli 100-kiloisten sarjassa Rio de Janeirossa 2007, Rotterdamissa 2009, Tokiossa 2010, Pariisissa 2011, Rio de Janeirossa 2013, Tšeljabinskissa 2014, Astanassa 2015, Budapestissä 2017 ja Dohassa 2023 sekä avoimessa sarjassa Pariisissa 2008 ja Marrakechissa 2017. Hän on eniten maailmanmestaruuksia voittanut judoka lajin historiassa. Tokiossa 2010 hän sai lisäksi avoimessa luokassa hopeaa. Pekingin 2008 olympialaisissa hän saavutti yli 100 kilon sarjassa pronssia. Lontoon 2012, Rio de Janeiron 2016 ja Pariisin 2024 olympialaisissa hän voitti yli 100-kiloisten sarjan. Tokion olympialaisissa 2020 hän sai yli 100 kilon sarjassa pronssia. Hän oli lisäksi mukana sekajoukkuekilpailun olympiakultaa voittaneessa Ranskan joukkueessa 2020 ja 2024. Vuosina 2007, 2011, 2013, 2014 ja 2016 hän voitti Euroopan-mestaruuden yli 100-kiloisten sarjassa.

Tappio Pariisin Grand Slamissa helmikuussa 2020 japanilaiselle Kokoro Kageuralle oli Rinerin ensimmäinen tappio sitten syyskuun 2010. Hänen voittoputkensa oli 154 perättäisen ottelun mittainen.

Vuoden 2024 kesäolympialaisten avajaisissa Riner sytytti olympiatulen yhdessä pikajuoksija Marie-José Pérecin kanssa.

## Lähteet
* Profiili JudoInside.com 

### Viitteet
Maaseudun Kukkasrahasto Säätiö

**Maaseudun Kukkasrahasto Säätiö** perustettiin vuonna 1949 tukemaan suomalaisten lasten ja nuorten kasvatusta sekä ammattiin tähtäävää koulutusta. Säätiö jakaa vuosittain stipendejä, opintorahoja ja toiminta-avustuksia. Lisäksi säätiö jakaa vuosittain Vuoden kasvattaja -palkinnon.

Säätiön hallituksen nimittää Keskustanuorten hallitus. Säätiön sääntöjen mukaan sen tarkoituksena on keskustanuorten tukeminen. Tammikuusta 2014 huhtikuuhun 2015 säätiö antoi keskustanuorille yhteensä 230&nbsp;000 euroa. Vuoden 2006 presidentinvaaleissa säätiö tuki pääministeri Matti Vanhasen kampanjaa 50 000 eurolla.

Korkeimman hallinto-oikeuden linjauksen mukaan säätiö ei ole yleishyödyllinen, koska sen avustuksista yli puolet ohjautuu keskustanuorille. Säätiö ei saa julkista tukea, ei myöskään Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen tukea.

Säätiö omisti aiemmin Karto Oy:n ja Putinki Oy:n, joiden osakeomistuksen se luovutti Minela Säätiölle.

Vuonna 2020 säätiö valmisteli Nuorisosäätiön ARA-asuntojen hankkimista. Hanke ei toteutunut.  

## Lähteet
Karl Weissenberg

**Karl Weissenberg** (11. kesäkuuta 1893 – 6. huhtikuuta 1976) oli Wienissä syntynyt itävaltalainen fyysikko.

## Opinnot ja ura

Yliopisto-opintojaan hän suoritti Wienin yliopistossa, Berliinin yliopistossa ja Jenan yliopistossa pääaineenaan matematiikka, sivuaineina hänellä oli fysiikka ja kemia. Jenassa Weissenberg suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1916 ja Berliinissä hän toimi professorina.

Urallaan hän on työskennellyt matematiikan, röntgensäteilyn, kristallografian ja reologian parissa. Weissenberg aloitti kuuden vuoden kestoisen röntgenkristallografian kanssa työskentelyn vuonna 1922 liityttyään Kaiser Wilhelm -instituuttiin. Hän saavutti alalla sekä teoreettisia, että kokeellisia tuloksia. Vuonna 1933 hän muutti Britanniaan ja keskittyi siellä reologiaan. Weissenbergin ilmiö ja Weissenbergin luku ovatkin saaneet nimensä Karl Weissenbergilta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Karl Weissenberg, 80th Birthday Celebration Essays