Nurmijärvi (järvi)

**Nurmijärvi** eli entinen **Kirkkojärvi**  on kuivatettu järvi Nurmijärvellä. Sen pohjoisrannalla sijaitsi Nurmijärven kirkonkylä. Nurmijärvi oli nykyisen Luhtajoen läpivirtausjärvi, joskin sen yläpuolista jokea kutsuttiin Kyläjoeksi ja alapuolista jokea Ylisjoeksi.. Kuivatetun järven peltoaukeaa kutsutaan edelleen karttanimellä ”Nurmijärvi”.

## Historiaa
Vuonna 1540 oli Nurmijärven kirkonkylässä 20 maataloa. Kirkonkylä jakautui kolmeksi maakirjakyläksi: Pukkila, Kirstapakka ja Iivari. Maatalot, joilla oli järvioikeutta, niittivät veneistään tai vedessä kahlaten vesiheinää eli ruokoa sirpeillä, kokosivat sitä suoviksi ja kuljettivat heinän talvella navettoihinsa. Myös Nurmijärven seurakunnalla oli vesioikeutta ja se huutokauppasi niitto-oikeuksia halukkaille. Kyläläisen mielessä alkoi kehittyä suunnitelma kuivattaa Kuhajärven tapaan tämäkin järvi. Katselmusajaksi oli sovittu 24. elokuuta 1897 ja siitä laadittiin katselmuskirja. Kuivattaminen vaikutti mahdottomalta ja jos järvenlasku olisi toteutettu, tulisi se asianosaisten mielestä liian kalliiksi. Päädyttiin ainoastaan ruoppaamaan Kyläjokea ja Luhtajokea. Ruoppaaminen jäi suorittamatta ja 2. päivänä joulukuuta 1908 päätettiin hakea valtiolta avustusta. Maailmantilanteen myrskyisyydestä johtuen, asiaan päästiin vasta kymmenen vuotta myöhemmin. Rajamäen viinatehtaan jätevedet samensivat järven vettä ja siitä katosivat ensimmäisenä arvokalat. Järvi oli alkanut kasvaa umpeen, jolloin kala-apajat hupenivat vaikka sen rehuntuotto oli edelleen hyvä. Kyösti Kallion johtaman maatalousministeriön 12.  tammikuuta 1922 tekemä avustuspäätös toimi lähtölaukauksena. Samana kesänä alettiin alajuoksulla suorittamaan perkaustöitä ja muun muassa Kuhakoski perattiin taas. Nyt purettiin myös vesimyllyjen patorakenteet ja alkoi sähkölaitoksen menetyksien korvauksista riita. Maanviljelyspiiri mittasi vuonna 1923 järven syvyydeksi 80–90 senttimetriä.  Järvenlasku onnistui ja pienentyneen järven rannoilta jaettiin järvenlaskuyhtiön osakkaille vesijättömaata vuosina 1929 ja 1930.

Työ oli kuitenkin kesken, sillä järven vedenpintaa oli laskettu ainoastaan puoli metriä , ja uusi järven kuivattamiseen tähtäävä kokous järjestettiin 4. huhtikuuta 1938. Sen toteuttamisen esteeksi muodostui toinen maailmansota, johon Suomi ajautui mukaan. Kuivatushanketta suunniteltiin toistamiseen vuonna 1941, mutta se pääsi käyntiin vasta vuonna 1945 sotien päätyttyä. Karjaisten evakkojen asuttamiseksi tarvittiin lisää peltomaata, joten valtion kiinnostus hankkeeseen oli suuri. Nurmijärvellekin saapui karjalaisia Viipurin ympäristöstä 27 eri kylästä. Järvenlasku sai rahoituspäätöksen tammikuussa 1945. Tehtävä onnistui siten, että Kyläjoen uomaa käännettiin pois järvestä ja se siirrettiin seuraamaan järven pohjoisrantaa. Siellä se yhdistettiin Luhtajokeen, jolloin vedet laskivat pois käymättä Nurmijärvessä. Järven pohjan ojat johdettiin kanavan lähelle, josta vesi pumppaamalla nostettiin kanavaan. Kaksi pumppaamoa valmistui vuonna 1946 ja niiden teho oli 900 ja 450 litraa vettä sekunnissa. Vesijättömaa jaettiin osakkaille vuonna 1952, mutta sen maa oli vielä märkää. Sen työstäminen viljelymaaksi vei vielä vuosia. Vuonna 1955 viljeltiin järvenpohjalla ensimmäisen kerran kauraa.

Kaarlo Eemeli Kivirikko (1870–1947) väitteli 21. toukokuuta 1898 Nurmijärven pieneliöistä tohtoriksi. Väitöskirjan otsikko on ”Das Thierleben im Nurmijärvi-See”. Väitöskirjassa luetellaan kaikkiaan 460 eläinlajia, joista 30 oli silloin eläintieteelle uusia lajeja. Tutkimuksessa lueteltiin myös järven kalasto: ahven, kiiski, hauki, made, lahna, sorva, särki, lahnasärki sekä ”porho”, joka oli pasurin paikallinen nimitys. Kivirikko seurasi myös lintuja, ja hän piti Nurmijärveä, paitsi kalarikkaana niin myös, linturikkaana järvenä. Talvella järvenjäällä leikittiin esimerkiksi napakelkalla. Vuonna 1899 järjestettiin pitäjän ensimmäiset hiihtokilpailut. 

Järven palauttamisesta tehtiin 1980-luvulla Tampereen teknillisessä korkeakoulussa tutkimus. Vaihtoehtoina olivat osittainen palauttaminen (5 tai 12 hehtaaria) tai palauttaminen kokonaan.

## Huomautukset

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Härö, Erkki 1985: Nurmijärven kulttuurimaisema. Nurmijärvi. 
* Tommila, Päiviö 1958: Nurmijärven pitäjän historia 1. Vammala.
* Tommila, Päiviö 1959: Nurmijärven pitäjän historia 2. Vammala.