Pistetulo

**Pistetulo** eli **skalaaritulo** on matematiikassa vektoreille määritelty lasku­toimitus, jonka tulos on skalaari. Euklidisen avaruuden tapauksessa sitä nimitetään joskus myös sisätuloksi tai *projektio­tuloksi*, joka korostaa sen geometrista, vektorin projektioon liittyvää merkitystä. Vektorit voidaan ilmaista järjestetyillä luku­jonoilla, joista kummassakin on piste­tuloa muodostettaessa oltava yhtä monta lukua (ne ilmoittavat yleensä vektorin koordinaatit, kun taas vektorien piste­tulo on vain yksi luku.

Nimitys pistetulo johtuu siitä, että sen merkkinä yleensä käytetään vektorien symbolien väliin merkittyä pistettä samaan tapaan kuin pistettä lukujen välissäkin käytetään (vinoristin ohella) kertomerkkinä. Täten vektorien **a** ja **b** piste­tuloa merkitään **a**&sdot;**b**. Toisinaan kuitenkin käytetään myös merkintää (**a**,**b**). Pistetulon toinen nimi *skalaari­tulo* taas korostaa sitä, että tuloksena on skalaari. Kolmi­ulotteisessa avaruudessa vektoreille on pistetulon lisäksi määritelty toinenkin tulo, ristitulo, jonka tulos on pseudovektori ja jolle käytetään merkintää **a** × **b**. Ulottuvuuksien luku­määrästä riippumatta pistetulo liittyy suoraan vektorien välisen kulman kosiniin.

## Määritelmä

Pistetulo voidaan määritellä kahdella tavalla: algebrallisesti tai geometrisesti. Geometrinen määritelmä perustuu kulman ja etäisyyden käsitteisiin, joista jälkimmäinen merkitsee myös vektorin suuruutta. Kun euklidisessa avaruudessa käytetään karteesista koordi­naatistoa, nämä määritelmät voidaan osoittaa yhtäpitäviksi.

Nykyaikaisessa analyyttisessä geometriassa avaruuden pisteet määritellään niiden karteesisten koordinaattien avulla, ja euklidinen avaruus itse samastetaan reaalisen koordinaatti­avaruuden \mathbb{R}^n kanssa. Tällaisessa lähestymistavassa pituuden ja kulman käsitteitä ei oleteta annettuina, vaan ne määritellään vasta pistetulon avulla: vektorin pituus määritellään neliöjuurena sen piste­tulosta itsensä kanssa, ja vektorien välinen kulma määritellään siten, että sen kosini on vektorien pistetulo jaettuna vektorien pituuksien tulolla. Tällöin piste­tulon algebrallisen ja geometrisen määritelmän yhtä­pitävyys on oleellinen osa euklidisen geometrian klassisen ja modernin, analyyttiseen geometriaan perustuvan muotoilun yhtä­pitävyyttä.

### Algebrallinen määritelmä

Kahden vektorin  ja  pistetulo *n*-ulotteisessa avaruudessa määritellään seuraavasti:

:\mathbf{A}\cdot \mathbf{B} = \sum_{i=1}^n A_iB_i = A_1B_1 + A_2B_2 + \cdots + A_nB_n

missä \sum tarkoittaa summausta. Esimerkiksi kolmi­ulotteisessa avaruudessa vektorien  ja  pistetulo on:

:
\begin{align}
\ [1, 3, -5] \cdot [4, -2, -1] &= 1\cdot4 + 3\cdot(-2) + (-5)\cdot(-1) \\
&= 4 - 6 + 5 \\
&= 3.
\end{align}


### Geometrinen määritelmä
Euklidisessa avaruudessa vektori on geometrinen olio, jolla on sekä suuruus että suunta. Vektoria voidaan kuvata nuolella. Sen suuruus on nuolen pituus ja suunta se, mihin nuolen kärki osoittaa. Vektorin **A** pituudelle käytetään merkintää  \left\| \mathbf{A} \right\| .  Euklidisten vektorien **A** ja **B** piste­tulo määritellään seuraavasti:

:\mathbf A \cdot \mathbf B = \left\| \mathbf A \right\| \, \left\| \mathbf B \right\| \cos \theta ,
missä \theta on vektorien **A** ja **B** välinen kulma.

Erityisesti jos **A** ja **B** ovat kohtisuorassa, niiden välinen kulma on 90° ja
:\mathbf A \cdot \mathbf B = 0 .
Toinen ääritapaus on, että vektorit ovat samansuuntaisia. Silloin niiden välinen kulma on 0° ja
:\mathbf A \cdot \mathbf B = \left\| \mathbf A \right\| \, \left\| \mathbf B \right\| 
Tästä seuraa, että vektorin **A** pistetulo itsensä kanssa on
:\mathbf A \cdot \mathbf A = \left\| \mathbf A \right\| ^2 ,
mistä saadaan vektorin pituudelle lauseke
:  \left\| \mathbf A \right\| = \sqrt{\mathbf A \cdot \mathbf A} .

### Skalaaritulon perusominaisuuksia

Euklidisen vektorin **A** skalaariprojektio eli skalaarinen komponentti toisen euklidisen vektorin **B** suunnassa on määritelmän mukaan
: A_B = \left\| \mathbf A \right\| \cos \theta ,
missä \theta on vektorien **A** ja **B** välinen kulma.

Pistetulon geometriseen määritelmään perustuen tämä voidaan kirjoittaa myös muotoon
:A_B = \mathbf A \cdot \widehat{\mathbf B} ,
missä  \widehat{\mathbf B} = \mathbf B / \left\| \mathbf B \right\|  on **B**:n suuntainen yksikkövektori.

Pistetuloa luonnehtii näin ollen geometrisesti
: \mathbf A \cdot \mathbf B = A_B \left\| \mathbf{B} \right\| = B_A \left\| \mathbf{A} \right\| .
Tähän tapaan määriteltynä pistetulo on homogeeninen skaalattaessa jokaista muuttujaa, mikä merkitsee, että jokaiselle skalaarille \alpha pätee:
: ( \alpha \mathbf{A} ) \cdot \mathbf B = \alpha ( \mathbf A \cdot \mathbf B ) = \mathbf A \cdot ( \alpha \mathbf B ) .
Pistetulolle pätee myös osittelulaki, toisin sanoen
: \mathbf A \cdot ( \mathbf B + \mathbf C ) = \mathbf A \cdot \mathbf B + \mathbf A \cdot \mathbf C .

Näistä ominaisuuksista yhteen­vetona voidaan todeta, että pistetulo on bilineaarinen muoto. Lisäksi tämä bilineaarinen muoto on positiivinen definiittinen, mikä merkitsee, että
 \mathbf A \cdot \mathbf A 
ei ole koskaan negatiivinen, ja nolla se on jos ja vain jos  \mathbf A = \mathbf 0 .

### Määritelmien yhtäpitävyys
Jos **e**1, ..., **e***n* ovat \mathbb{r}^n:n standardikanta eli koordinaattiakselien suuntaiset yksikkövektorit, voidaan kirjoittaa:
:\begin{align}
\mathbf A &= [A_1 , \dots , A_n] = \sum_i A_i \mathbf e_i \\
\mathbf B &= [B_1 , \dots , B_n] = \sum_i B_i \mathbf e_i.
\end{align}

Vektorit **e***i* muodostavat avaruuden ortonormaalin kannan, sillä ne kaikki ovat yhden pituusyksikön pituisia ja keskenään kohtisuorassa. Koska ne ovat yksikön pituisia, on
: \mathbf e_i \cdot \mathbf e_i = 1 
ja koska ne ovat keskenään kohtisuorassa, jos i \ne j,  on
: \mathbf e_i \cdot \mathbf e_j = 0 .
Tällöin voidaan todeta, että kaikissa tapauksissa pätee:
: \mathbf e_i \cdot \mathbf e_j = \delta_ {ij} .
missä \delta_ij on Kroneckerin delta.

Geometrisen määritelmän perusteella voidaan toisaalta todeta, että jokaiselle kanta­vektorille **e***i* ja jokaiselle vektorille **A** pätee:
: \mathbf A \cdot \mathbf e_i = \left\| \mathbf A \right\| \, \left\| \mathbf e_i \right\| \cos \theta = \left\| \mathbf A \right\| \cos \theta = A_i ,
missä *A**i* on vektorin **A** komponentti yksikkö­vektorin **e***i* suunnassa.

Soveltamalla geometrisesti määritellyn pistetulon osittelulakia saadaan
: \mathbf A \cdot \mathbf B = \mathbf A \cdot \sum_i B_i \mathbf e_i = \sum_i B_i ( \mathbf A \cdot \mathbf e_i ) = \sum_i B_i A_i ,
mikä on täsmälleen sama kuin pistetulon algebrallinen määritelmä.  Kahden vektorin geometrinen pistetulo on siis aina
yhtä suuri kuin niiden algebrallinen pistetulo.

## Laskusääntöjä
Jos **a**, **b** ja **c** ovat reaalikertoimisia vektoreita ja *r* skalaari, vektorien pistetulolla on seuraavat ominaisuudet.

# **[[Vaihdantalaki|Vaihdannaisuus]]:**
#:  \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} = \mathbf{b} \cdot \mathbf{a} ,
#: seuraa suoraan määritelmästä (\theta on vektorien **a** ja **b** välinen kulma).
#:  \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} = \left\| \mathbf{a} \right\| \left\| \mathbf{b} \right\| \cos \theta = \left\| \mathbf{b} \right\| \left\| \mathbf{a} \right\| \cos \theta = \mathbf{b} \cdot \mathbf{a} .
# **[[Osittelulaki]]** vektorien yhteenlaskun suhteen:
#:  \mathbf{a} \cdot (\mathbf{b} + \mathbf{c}) = \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} + \mathbf{a} \cdot \mathbf{c} .
# **[[Bilineaarisuus]]**:
#:  \mathbf{a} \cdot ( r \mathbf{b} + \mathbf{c} ) = r ( \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} ) + ( \mathbf{a} \cdot \mathbf{c} ) .
# **Skalaarilla kertominen:**
#:  ( c_1 \mathbf{a} ) \cdot ( c_2 \mathbf{b} ) = c_1 c_2 ( \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} ) .
# **[[Ortogonaalisuus]]:**
#: Vektorit **a** ja **b**, jotka eivät ole nollavektoreita, ovat kohtisuorassa, jos ja vain jos .
# **[[Tulosääntö]]:
#: Jos **a** ja **b** ovat [[funktio]]ita, niiden tulon [[derivaatta]], jonka merkkinä käytetään pilkkua ('), on .

Sen sijaan piste­tulolle ei ole olemassa [[liitäntälaki]]a. Tämä seuraa jo siitä, ettei skalaarin (**a &sdot; b**) ja vektorin (**c**) tai vektorin (**a**) ja skalaarin (**b' &sdot; c**) piste­tulo ole edes määritelty. Edellä mainittua skalaarilla kertomis­sääntöä sanotaan kuitenkin toisinaan "skalaarin ja pistetulon liitäntä­laiksi", tai sanotaan, että "pistetulo on liitännäinen skalaarilla kertomisen suhteen, koska ''c'' (**a** &sdot; **b**) = (''c'' **a**) &sdot; **b** = **a** &sdot; (''c'' **b**).

Myöskään [[supistaminen|supistussääntö]] ei päde. Tavallisille luvuillehan pätee, että jos ''ab''&nbsp;=&nbsp;''ac'', on aina myös ''b''&nbsp;=&nbsp;''c'', ellei ''a'' ole nolla. Näin ei kuitenkaan ole vektorien pistetulon laita, sillä jos  ja <math>a \ne 0</math>, tästä seuraa osittelu­lain mukaan, että : tämä edellyttää vain, että ''a'' on kohti­suorassa vektoria **b**&nbsp;&minus;&nbsp;**c** vastaan, mutta vektorin **b**&nbsp;&minus;&nbsp;**c** ei tarvitse olla [[nollavektori]], joten **b** ei välttämättä ole yhtä suuri kuin **c**.

===Kosinilauseen todistus pistetulon avulla===


Oletetaan kaksi vektoria, **a** ja **b**, joiden välinen kulma <math>\theta</math>, kuten oheisessa kuvassa. Niiden avulla voidaan muodostaa [[kolmio]], jonka kolmantena sivuna on vektori . 
Tämän kolmannen sivun pistetulo itsensä kanssa on:

:<math>\mathbf{c} \cdot \mathbf{c}  = ( \mathbf{a} - \mathbf{b}) \cdot ( \mathbf{a} - \mathbf{b} )</math>
:<math> =  \mathbf{a} \cdot \mathbf{a} - \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} - \mathbf{b} \cdot \mathbf{a} + \mathbf{b} \cdot \mathbf{b} </math>
:<math> = a^2 - \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} - \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} + b^2 </math>
:<math> = a^2 - 2 \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} + b^2</math>

Näin ollen on:
:<math> c^2 = a^2 + b^2 - 2 a b \cos \theta</math>,

mikä tulos tunnetaan [[kosinilause]]ena.

==Lagrangen kaava==

Vektorien piste- ja ristitulon yhdistää toisiinsa seuraava **Lagrangen kaava**:
:<math> \mathbf{a} \times ( \mathbf{b} \times \mathbf{c} ) = \mathbf{b} ( \mathbf{a} \cdot \mathbf{c} ) - \mathbf{c} ( \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} ) ,</math>

mille voidaan käyttää muistisääntöä "BAC miinus CAB", kunhan muistetaan, mille vektoreille pistetulo muodostetaan. Tämän kaavan avulla vektoreilla suoritettavia lasku­toimituksia voidaan yksin­kertaistaa varsinkin [[fysiikka|fysiikassa]].

==Sovelluksia fysiikassa==
[[Fysiikka|Fysiikassa]] pistetulo on skalaari myös fysikaalisessa merkityksessä. Se on käytetystä koordinaatti­järjestelmästä riippumaton fysikaalinen [[suure]], jolla on lukuarvo ja [[mittayksikkö|yksikkö]]. Esimerkkejä fysikaalisista suureista, joiden arvo voidaan laskea vektori­suureiden pistetulona, ovat muun muassa seuraavat:
* Voiman tekemä [[Työ (fysiikka)|mekaaninen työ]] on kappaleeseen vaikuttavan [[voima (fysiikka)|voiman]] ja kappaleen kulkeman matkan pistetulo.
* [[Magneettivuo]] tietyn pinnan läpi on [[magneettivuon tiheys|magneettivuon tiheyden]] ja [[pinta-ala]]vektorin pistetulo, kun pinta-ala käsitetään vektoriksi, joka on kohti­suorassa pintaa vastaan.

==Yleistyksiä==
===Kompleksivektorit===
Sovellettuina vektoreihin, joiden komponentit ovat [[kompleksiluku]]ja, edellä esitetyt pistetulon määritelmät antaisivat sille varsin erilaisia ominaisuuksia. Esimerkiksi vektorin pistetulo itsensä kanssa voisi olla mikä tahansa kompleksi­luku, ja se voisi myös olla nolla, vaikka kyseessä ei olisikaan [[nollavektori]]; sellaisia vektoreita sanotaan [[isotrooppinen kvardaattinen neliömuoto|isotrooppisiksi]]; tällä taas olisi pituuden ja kulman käsitteisiin liittyviä seurauksia.  On kuitenkin mahdollista määritellä kompleksi­vektoreillekin pistetulo siten, että se on ominaisuuksiltaan lähempänä reaali­vektoreiden pistetuloa ja että sillä esimerkiksi on aina positiivis-definiittinen normi. Tällöin pistetulo määritellään seuraavasti:
:<math> \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} = \sum{a_i \overline{b_i}} ,</math>
missä <span style="text-decoration: overline">''b<sub>i</sub>''</span> on ''b<sub>i</sub>'':n 
[[kompleksikonjugaatti]].

Näin määriteltynä jokaisen vektorin pistetulo itsensä kanssa on ei-negatiivinen [[reaaliluku]], ja se on nolla vain, jos kyseessä on nollavektori. Näin määritellyllä kompleksi­vektorien piste­tulolla ei kuitenkaan ole reaali­vektorien pistetulon symmetria­ominaisuuksia eikä se ole bilineaarinen. Sen sijaan se on [[seskvilineaarinen]]: se on [[konjugaattilineaarinen]], mutta ei lineaarinen ''b'':n suhteen. Se ei myöskään symmetrinen, sillä
:<math> \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} = \overline{\mathbf{b} \cdot \mathbf{a}} .</math>
Kompleksivektorien välinen kulma määritellään tällöin seuraavasti:
:<math> \cos \theta = \frac{\operatorname{Re} ( \mathbf{a} \cdot \mathbf{b} )}{ \left\| \mathbf{a} \right\| \, \left\| \mathbf{b} \right\| } .</math>

Tämäntyyppinen skalaaritulo on kaikesta huolimatta käyttö­kelpoinen, ja se johtaa [[hermiittinen muoto|hermiittisen muodon]] ja yleisen [[sisätuloavaruus|sisätulo­avaruuden]] käsitteisiin.

===Sisätulo===

[[Sisätulo]] on pistetulon yleistys abstarkteihin [[vektoriavaruus|vektori­avaruuksiin]], joiden kerroin­kuntana
on joko [[reaaliluku]]jen (<math>\mathbb{R}</math>) tai [[kompleksiluku]]jen [[kunta (matematiikka)|kunta]] (<math>\mathbb{C}</math>). Sisätulolle käytetään yleensä merkintää <math> \left\langle \mathbf{a} \, , \mathbf{b} \right\rangle </math>.

Kun kerroinkuntana ovat kompleksiluvut, kahden vektorin sisätulo on yleensä kompleksiluku, ja sisätulo on [[seskvilineaarinen]], ei bilineaarinen. Sisätuloavaruus on [[normitettu vektoriavaruus]], ja vektorin sisätulo
itsensä kanssa on positiivis-definiittinen.

===Funktioiden sisätulo===
Sisätulo on määritelty vektoreille, joilla on äärellinen määrä komponentteja. Koska vektorit voidaan esittää lukujonoina, voidaan ''n''-vektori käsittää myös [[diskreetti funktio|diskreetiksi funktioksi]], joka on määritelty joukossa <math>{k \in N | 1 <= k <= n}</math>, jolloin ''u''<sub>''i''</sub> eli vektorin ''i'':s komponentti on funktion arvo argumentin arvolla ''i''.

Tämä käsite voidaan yleistää [[jatkuva funktio|jatkuville funktiolle]]. Samoin kuin vektorien sisätulo lasketaan
vastaavien komponenttien tulojen summana, funktion sisätulo määritellään integraalina jonkin [[väli]]n ''a'' < ''x'' ''b''
yli, jolle välille käytetään myös merkintää [''a'',''b'']:

:<math> \left\langle u , v \right\rangle = \int_a^b u(x) v(x) d x </math>

Tämä voidaan edelleen yleistää [[kompleksianalyysi|kompleksifunktioille]] <math>\psi(x)</math> ja <math>\chi(x)</math> samaan tapaan kuin kompleksivektorien sisätulo edellä määriteltiin. Tällöin saadaan:

:<math> \left\langle \psi , \chi \right\rangle = \int_a^b \psi(x) \overline{\chi(x)} d x .</math>

===Painofunktio===
Sisätuloilla voi olla [[painofunktio]], toisin sanoen funktio, joka painottaa sisätulon jokaista termiä jollakin arvolla.

===Dyadit ja matriisit===

[[Matriisi|Matriiseilla]] sisätuloa vastaa [[Frobeniuksen sisätulo]], joka on analoginen vektorien sisätulon kanssa.
Kahden matriisin Frobeniuksen sisätulo on määritelty edellyttäen, että kummassakin on yhtä monta riviä ja yhtä monta saraketta. Tällöin matriisien **A** ja **B*' sisätulo on niiden vastaavien komponenttien tulojen summa:

:<math> \mathbf{A} : \mathbf{B} = \sum_i \sum_j A_{ij} \overline{B_{ij}} = \mathrm{tr} ( \mathbf{B}^\mathrm{H} \mathbf{A} ) = \mathrm{tr} ( \mathbf{A} \mathbf{B}^\mathrm{H} ) .</math>
:<math> \mathbf{A} : \mathbf{B} = \sum_i \sum_j A_{ij} B_{ij} = \mathrm{tr} ( \mathbf{B}^\mathrm{T} \mathbf{A} ) = \mathrm{tr} ( \mathbf{A} \mathbf{B}^\mathrm{T} ) = \mathrm{tr} ( \mathbf{A}^\mathrm{T} \mathbf{B} ) = \mathrm{tr} ( \mathbf{B} \mathbf{A}^\mathrm{T} ) .</math> (reaalikertoimisille matriiseille)

Samaan tapaan myös [[Dyadi|dyadeille]] on määritelty sisätulo ja "kaksinkertainen" sisätulo.

===Tensorit===
Kahden [[tensori]]<nowiki/>n sisätulo, joista toinen on astetta *n* ja toinen astetta *m*, on asteen *n*&nbsp;+&nbsp;*m''&nbsp;&minus;&nbsp;2 tensori.

## Katso myös
* Cauchyn–Schwarzin epäyhtälö
* Ristitulo

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* 
* 
*