open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Toisissa tiloissa

**Toisissa tiloissa** on helsinkiläinen esitystaiteen kollektiivi, jonka toimintaan kuuluvat jatkuva harjoittelu, harjoite esityksen muotona sekä muodonmuutos harjoitteen aiheena. 

Ryhmä kehittää kollektiivisia ruumiillisia harjoitteita, joiden avulla ihmiset pääsevät kontaktiin ei-inhmillisten olemis- ja kokemusmuotojen kanssa eli vierailemaan ”toisissa tiloissa”. Harjoitteita demonstroidaan ja opetetaan yleisölle säännöllisesti erilaisissa tilaisuuksissa ja työpajoissa, Salaisilla uudelleenkoulutusleireillä. Lisäksi ryhmä valmistaa harjoitteisiin pohjaten teemallisia esityskokonaisuuksia, kuten Aniara (2006), Odradek-Muunnelmia (2007) (Kiasma-teatteri), Porosafari (2010) ja Golem-muunnelmia (2011).

Ryhmä kokoaa yhteen joukon eri taiteenalojen tekijöitä, joita yhdistää halu keksiä uudenlaisia esittämisen ja olioiden välisen kohtaamisen muotoja. Ryhmä esiintyy tyypillisimmin perinteisten esitystilojen ulkopuolella, julkisissa tiloissa ja ulkona. Ryhmän koollekutsujana on Esa Kirkkopelto.

## Lähteet
Elina Pirinen

**Elina Pirinen** (s. 1981) on suomalainen ja kansainvälisesti työskentelevä koreografi-tanssija sekä barokki-indierocksäveltäjä-muusikko, pedagogi ja kuraattori. Hän valmistui tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2008. 

Pirinen opiskeli viulun ja pianonsoittoa, laulua ja teoria-aineita Kuopion konservatoriolla sekä lukuisilla mestarikursseilla, mutta jätti opinnot kesken siirtyessään Teatterikorkeakouluun monitaiteellisiin tanssijan ja koreografin opintoihin.

Pirinen palkittiin vuonna 2014 Suomen arvostelijain liiton Kritiikin Kannuksilla. Palkinto myönnettiin Pirisen komeaa lentoon lähteneestä taiteellisesta työstä sekä omaäänisestä ja väkevästä tanssiteoksesta Personal Symphonic Moment. Pirinen palkittiin vuonna 2015 arvostetulla Prix Jardin d’Europe -koreografiapalkinnolla ImPulsTanz-festivaalilla Wienissä. 

Vuonna 2022 Pirinen sai esittävien taiteiden valtionpalkinnon. Palkintoperusteluissa häntä kuvailtiin omaehtoiseksi ja säkenöiväksi tanssitaiteilijaksi, joka on luonut työryhmineen tunnistettavan, kansainväliseen kiinnostukseen nousseen omintakeisen näyttämökielen. Pirisen lähestymistapa on feministisessä, psykodynaamisessa ja seremoniallisessa ruumiillisuudessa sekä liikekielessä.

Pirisen läheisiä yhteistyötahoja Suomessa ovat Zodiak - Uuden tanssin keskus, Kiasma-teatteri ja Mad House Helsinki. Pirinen johtaa tanssileiriä Sukset Ristiin Susirajalla Nurmeksessa sekä toimii baroquerock-yhtyeensä koollekutsujana, lauluntekijänä sekä laulaja-urkurina.

Taidetyön rinnalla hän toimii eläinaktiivina.

## Koreografioita
* *Personal Symphonic Moment*, 2013
* meadow,meadow,meadow 2015
* Angel 2016
* Concerto under Waterlilies 2016
* Jupiter 2016
* Kosto I-IX 2017
* Brume de Mer 2018
* La Beauté du Coeur 2019
* The Kitten Show 2020
* Rhythm of Poison 2020
* Mortal Tropical Dances 2023
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.elinapirinen.com/
Mike Milbury

**Mike Milbury** (s. 17. kesäkuuta 1952) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, jääkiekkovalmentaja, toimitusjohtaja ja televisiokomentaattori. Pelaajaurallaan Millbury pelasi kaksitoista kautta Boston Bruinsissa vuosina 1975–1987. Kausilla 1989–1990 ja 1990–1991 hän toimi Boston Bruinsin päävalmentajana. Kaudella 1995–1996 Milbury aloitti New York Islandersin päävalmentajana. Kesken kauden hän myös korvasi Don Maloneyn seuran toimitusjohtajana. Milbury toimi New York Islandersin toimitusjohtajana kauden 2005–2006 loppuun asti. Tämän jälkeen hän toimi vielä seuran varapresidenttinä vuoden 2007 toukokuuhun asti, jolloin Milbury jätti New York Islandersin. Hänen toimitusjohtaja-aikansa muistetaan erikoisista pelaajakaupoista ja räväköistä lausunnoista. 

Milbury työskenteli NBC:n televisiokommentaattorina 14 vuotta elokuuhun 2020 asti, jolloin hänen seksistiset lausuntonsa lähetyksessä nostattivat kohun. Tammikuussa 2021 ilmoitettiin, että Milbury ei työskentele enää NBC:n kommentaattorina.

## Lähteet
URB-festivaali

**URB** on nykytaiteen museo Kiasman sekä Kiasma-teatterin järjestämä vuotuinen urbaanin taiteen festivaali Helsingissä. Festivaalin tarkoituksena on esitellä sekä kotimaista että kansainvälistä taidetta varsinkin nuorilta tekijöiltä ja sen ohjelmisto painottuu tanssi- ja esitystaiteeseen.

Festivaalia on järjestetty vuodesta 2000, jolloin URB oli osa Helsingin kulttuuripääkaupunkivuotta. URB-festivaalin alkuperäisenä tarkoituksena oli keskittyä urbaaniin tanssiin, mutta ohjelmisto on vuosien mittaan avautunut myös muille taidemuodoille. Yleistä urbaanin taiteen teemaa lukuun ottamatta festivaalilla ei ole pysyvää formaattia, vaan sen tarkoituksena on toimia kohtaamispaikkana, joka tuottaa uusia ja ajankohtaisia näkyjä nykykulttuuriin.

## Kesäduuniprojekti
Vuosina 2011–2016 osa URB-festivaalia on ollut Kesäduuniprojekti, joka on työllistänyt 1990-luvulla syntyneitä nuoria. 

### Ohjaajat
* Elina Izarra Ollikainen, teatterintekijä (2011–2016)
* Meri-Tuuli Saarnio, musiikkipedagogi (2011)
* Heli Keskikallio, tanssinopettaja (2012–2013)
* Tatu Engeström, kuvataiteilija (2013)
* Sauli Sirviö, kuvataiteilija (2014–2016)
* Sara Pathirane, kuvataiteilija (2015)
* Are Nikkinen, dramaturgi (2016)

### Teemat
* Jos olisin (2011)
* Kuvia Helsingistä (2012)
* Vallaton (2013)
* Seminääri (2014)
* Kuuluuko! (2015)
* Kultaa (2016)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* URB-festivaalin koostedokumentti vuodelta 2012
Katariina Numminen

**Katariina Numminen** (s. 1971) on suomalainen teatteriohjaaja ja dramaturgi. Hänen ohjaamiaan esityksiä ovat mm. *[[Yerma]], Coconut Disco - Afrikan ääniä, Karjalala, Opetusnäytelmä* ja *Kolme pientä sisarta*. Numminen toimii Viipurin taiteellisessa teatterissa ja Todellisuuden tutkimuskeskuksessa. Nykyisin hän toimii Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa dramaturgian ja draaman kirjoittamisen professorina.

## Lähteet
Oblivia

**Oblivia** on monitaiteellinen ja kansainvälinen esitystaideryhmä. Oblivian jäsenet ovat Suomesta, Isosta-Britanniasta ja Islannista.

Oblivia on perustettu Helsingissä vuonna 2000. Ryhmän teoksissa muoto ja sisältö ovat yhtä; tyyliä leimaavat konseptuaalisuus, minimalismi ja komiikka. Obliviassa monitaiteellisuus näkyy tekijöiden eri taustojen esiin tuomisessa kollektiivisesti toteutetuissa luomuksissa. Oblivia kiertää useissa eri maissa. *Entertainment Island* -trilogia, joka sai ensi-iltansa Kiasma-teatterissa, on saavuttanut suuren kansainvälisen suosion ja kiertänyt yli kymmenessä maassa.

## Lähteet
Maurizio Nannucci

**Maurizio Nannucci** (s. 1939 Firenze) on italialainen nykytaiteilija. Hän asuu ja työskentelee Firenzessä ja Badenissa.

## Biografia
Nannucci on työskennellyt monipuolisesti nykytaiteen parissa 1960-luvun puolivälistä alkaen. Hän yhdistelee työssään eri taiteenlajeja kuten videoita, valokuvaa, installaatioita, ääntä, taidekirjoja sekä performanssitaidetta. Hän myös tekee taiteidenvälistä yhteistyötä eri alojen taiteilijoiden kuten runoilijoiden ja arkkitehtien kanssa. Vuonna 1967 Nannucci alkoi käyttää neonvaloja teksti- ja tilainstallaatioissaan. Nannuccin teoksissa kielellä ja väreillä on vahva asema suhteessa merkitysten muodostumiseen.  Taiteilija haluaa töidensä kautta terävöittää katsojiensa visuaalista havaintokykyä. Nannucci on valmistanut valoteoksia myös julkisiin rakennuksiin.

Nannucci on työskennellyt osana kansainvälistä Fluxus-liikettä, johon kuuluu taiteilijoita monilta eri aloilta. Nannuccin kanssa yhteistyötä ovat tehneet esimerkiksi Mario Botta, Stephan Braunfels, Massimiliano Fuksas, Nicholas Grimshaw ja Renzo Piano.

Maurizio Nannucci on osallistunut useisiin kansainvälisiin taidetapahtumiin kuten Venetsian biennaaliin, Kasselin Documentaan sekä Sao Paulon, Sydneyn, Istanbulin ja Valencian biennaaleihin. Hänen teoksiaan on ollut esillä yli 300 museossa ja galleriassa ympäri maailmaa. 

## Teokset Suomessa
Valtion taidemuseon Kiasman kokoelmiin kuuluu Nannuccin valoteos *Enemmän kuin silmä näkee* (1991). Teos koostuu sinisestä loisteputkesta, joka muodostaa tekstin "More than meets the eye".

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maurizio Nannuccin verkkosivut
Irma Optimisti

**Irma Optimisti** (oik. **Irma Anita Luhta**; os. Yliaho, s. 1952 Vaasa) on Helsingissä asuva matemaatikko, performanssitaiteilija ja kuraattori. Hän on yksi suomalaisen performanssitaiteen varhaisista uranuurtajista, jonka esitykset ovat saaneet myös kansainvälisestä huomiota. Luhta valmistui maisteriksi Oulun yliopistosta ja väitteli vuonna 1997 Vaasan yliopistossa tohtoriksi kaaosteoriasta aiheena rakenteelliset muutokset kompleksisessa systeemissä. Vuosina 1984-1999 hän työskenteli Vaasan yliopistossa tutkijana ja opettajana, ja toimi vuodesta 2001 alkaen Turun kauppakorkeakoulun matematiikan lehtorina. Irma Optimistin ironisissa ja parodisoivissa performanssiesityksissä aiheiksi nousivat usein feminismi, matematiikka ja kaaos. 

## Taiteellinen työskentely
Irma Luhta esitti ensimmäisen performanssinsa Hopeataivas vuonna 1989 Pekka Luhdan näyttelyn avajaisissa. Vuonna 1991 Luhta muutti perheineen Turkuun ja alkoi tehdä väitöskirjaa kaaosteoriasta. Toisaalta osallistuminen Helsingin Juhlaviikkojen Performanssikavalkadiin aiemmin samana vuonna vahvisti hänen identiteettiään performanssitaiteilijana. Taiteilijanimeä Irma Optimisti Luhta alkoi käyttää vuonna 1991. Irma Optimistin  tuotantoon kuuluu sekä eläviä performanssiesityksiä että videoperformansseja, ja hän on esiintynyt museoissa, gallerioissa ja festivaaleilla sekä Suomessa että ulkomailla. Irma Optimisti on toiminut myös taiteiljajärjestö MUU ry:ssä ja järjestänyt mm. Amorph!-festivaalia vuosina 1998 ja 2001.  

### Là-bas
Vuonna 1999 Irma Optimisti palasi Helsinkiin ja perusti poikansa Lauri Luhdan kanssa työhuoneelleen Helsingin Kaapelitehtaalla Là-bas-tilan ja on järjestänyt kansainvälistä elävän ja kokeellisen taiteen tapahtumaa Là-bas vuodesta 2020 alkaen. Tapahtumia on järjestetty myös muualla kuin Kaapelitehtaalla. Tilan ympärille muodostui löyhä ryhmä taiteen eri alojen toimijoita, jotka järjestivät ensimmäisen Là-bas-biennaalin vuonna 2010 Kiasmassa. Vuonna 2012 Là-bas järjestettiin Kiasmassa ja vuonna 2014 Helsingin taidehallilla.

## Palkinnot ja tunnustukset
* Taiteen valtionpalkinto 2013.
* Turun kauppakorkeakoulun vuoden opettaja -palkinto 2013.
* Suomen Taideyhdistyksen tunnustuspalkinto elämäntyöstä 2012.

## Yksityiselämä
Irma Optimistin aviopuoliso on taiteilija ja kriitikko Pekka Luhta (s.1954). Myös heidän poikansa Lauri Luhta (s. 1980) on taiteilija.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ylen Elävä arkisto: Kaaosmatemaatikko Irma Optimisti teki pakastebroilerista kukkopillin
* Irma Optimisti Ylioppilaslehdessä
* Là-bas  
* Irma Optimisti Ylen Strada-ohjelmassa 2014.
* Pekka Luhta, *Tuolla, alhaalla* (ntamo 2010).
Aune Kallinen

**Aune Kallinen** (s. 1975) on suomalainen, Raaseporissa asuva teatteriohjaaja ja esitystaiteilija. 

Kallinen toimii Teatterikorkeakoulussa yhteisen opetuksen keskuksen johtajana ja esittävien taiteiden professorina, opetusalanaan nykyteatteri. Koulutukseltaan hän on Teatteritaiteen maisteri (TeM) ja opiskellut Teatterikorkeakoulussa vuosina 1996–2000 ohjaajantyön koulutusohjelmassa. Hän toimi Ylioppilasteatterin taiteellisena johtajana vuosina 2001–2004 yhdessä ohjaaja Minna Harjuniemen kanssa. Heidät palkittiin Vuoden Kiila -kulttuuripalkinnolla vuonna 2004. Kallinen on toiminut myös Esa Kirkkopellon johtamassa Toisissa tiloissa -taiteilijakollektiivissa ja opettanut teatterikoulussa Mosambikissa. 

Kallinen on kirjoittanut artikkelin teatterin uudesta poliittisuudesta *Nykyteatterikirja - 2000-luvun alun uusi skene* -teokseen (toim. Annukka Ruuskanen LIKE 2011), jossa hän pohtii oman työskentelynsä periaatteita. Hän on problematisoinut töissään eturyhmäpolitiikaksi typistyvää yhteiskunnallista taidetta, valtaa sekä viihdettä. Hän haluaa töissään näyttää sen, että erilaiset poliittiset totuudet voivat elää yhtä aikaa. Henkilökohtaisuus ei tarkoita hänelle itseilmaisua tai halua paljastaa itsestään jotain. Henkilökohtainen on hänelle töissään arvokasta koska se on myös yleistä ja poliittisesti tunnustettua. Hän on pyrkinyt etenkin Yhteiskunnallista liikettä -trilogiassa luomaan yhteisen, moniäänisen, ennalta määrittelemättömän näyttämön yhdessä yleisön kanssa. Esitystä on kuvailtu nykypäivän Joseph Beuysin tyyliseksi.

Aune Kallinen on tehnyt yhteistyötä muun muassa ohjaaja Minna Harjuniemen, kuvataiteilija Teemu Mäen, kuvataiteilija Jaana Kokon, muusikko Laura Murtomaan, koreografi Jenni Koistisen ja dramaturgi Tuomas Timosen kanssa.

## Taiteellinen työskentely

* *Macondo* (2000) Ylioppilasteatteri, ohjaus ja käsikirjoitus,
* *Muotitalo* ( politics and performance ) (2004) Ylioppilasteatteri, ohjaus,
* *Tyttöjen ilta* (2005) Ateneum-sali ohjaus (yhdessä Tuomas Timosen kanssa)
* *Kuolevainen* 2006-2007 videotyö Teemu Mäen kanssa,
* *Juhlat* (2009) Suvilahden Tiivistämö (yhdessä Laura Murtomaan, Teemu Mäen ja Jaana Kokon kanssa),
* *Yhteiskunnallista liikettä -trilogia* (2006-2012) Kiasma-teatteri
* *Runar ja Kyllikki – koomiseksi uudistettu tragedia* (2010) Rovaniemen teatteri, ohjaus
* *Sädekehistä- täydellisen politiikka* (2015) Kiasma-teatteri
## Lähteet
Dan Perjovschi

**Dan Perjovschi** (s. 1961 Sibiu) on romanialainen kuvataiteilija, pilapiirtäjä ja kolumnisti. Perjovschi on tullut tunnetuksi piirustusinstallaatioistaan, jotka kommentoivat politiikan ja taidemaailman ajankohtaisia aiheita.

Perjovschi opiskeli taidemaalariksi, mutta Nicolae Ceaușescun diktatuurin luhistuminen ja poliittiset muutokset rohkaisivat Perjovschia kohti poliittisempaa taidetta ja karikatyyrejä. Hän on työskennellyt romanialaisen *[[Revista 22]]* -lehden pilapiirtäjänä ja kolumnistina vuodesta 1991 alkaen.

Perjovschi piirtää installaationsa suoraan näyttelytilan seinään, lattiaan tai ikkunaan. Installaatioiden teemat vaihtelevat yleismaailmallisista ongelmista makrotason kysymyksiin. Usein toistuvia aiheita ovat muun muassa rahatalous, Euroopan unioni, globalisaatio, uskonto sekä idän ja lännen suhteet. Keskeinen osa Perjovschin työskentelyä on paikallisen kulttuurin ja ympäristön havainnointi ja niistä ammentaminen. Taiteilija kerää ja hahmottelee jatkuvasti uusia kuva-aiheita luonnoskirjaansa, joka kulkee mukana kaikkialle. Perjovschin kuvakielen juju on monimutkaisten asioiden pelkistämisessä. Hänen töissään on myös paljon huumoria, ironiaa ja satiiria.

Vuonna 1999 Perjovschi edusti Romaniaa Venetsian biennaalissa. Lattiaan toteutettu romanialaista identiteettiä ja Eurooppa-suhdetta pohtiva teos oli symbolisesti biennaalikävijöiden tallottavana. Viimeisen kymmenen vuoden aikana Perjovschin installaatioita on ollut esillä lukuisissa taidemuseoissa ympäri maailman, kuten Pariisin Pompidou-keskuksessa, Lontoon Tate Modernissa, New Yorkin Museum of Modern Artissa ja Tukholman Moderna Museet'ssa. Perjovschin ensiesiintyminen Suomessa on Nykytaiteen museo Kiasmassa keväällä 2013.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Taiteilijan kotisivu 

kuva:Dan Perjovschi Kiasma working with Unframed exhibition..JPG|Dan Perjovschi rakentamassa Kiasman Irti kehyksistä -näyttelyä vuonna 2013.
kuva:Dan Perjovschi - Kiasma wikimaraton 2013 2.JPG|Dan Perjovschi puhumassa Kiasman wikimaratonissa vuonna 2013.
Collegium Musicum Turku

**Collegium Musicum Turku** (CMT, ent. Kampus sinfonietta) on Turun yliopiston piirissä toimiva sinfoniaorkesteri, jonka soittajista suurin osa opiskelee turkulaisissa korkeakouluissa. Vuoden 2013 alusta lähtien orkesterin kapellimestarina ja taiteellisena johtajana on toiminut Satu Simola. Keväällä 2019 orkesteri voitti 1. palkinnon European Music Festival for Young People -orkesterikisoissa Belgian Neerpeltissä.

## Historia

Orkesteri perustettiin alun perin vuonna 1927 ja sen toiminta jatkui aina 1990-luvun alkupuolelle asti. Uusi opiskelijaorkesteri Turun yliopistolle syntyi vuonna 2004, kun kapellimestari Markus Yli-Jokipii perusti Kampus sinfonietan. Vuoden 2012 alusta Kampus sinfonietta otti käyttöönsä vanhan emo-orkesterinsa nimen ja jatkaa näin Turun yliopiston orkesteriperinteitä nimellä Collegium Musicum Turku.

CMT:n kapellimestareina ovat vuosien 1927-2012 aikana toimineet mm. Rudolf Nienstedt, Juhani Numminen, Ilari Lehtinen, Osmo Vänskä sekä Markus Yli-Jokipii, joka johti orkesteria vuosina 2004-2012. Vuosina 2008-2010 orkesterin nimikkosäveltäjänä toimi Lauri Mäntysaari. Orkesterin solisteina ovat viime vuosina esiintyneet mm. sopraanot Kaisa Ranta, Mia Heikkinen ja Pia Pajala, urkurit Markku Hietaharju ja Marko Hakanpää, klarinetisti Henna Jämsä sekä alttoviulisti Riikka Repo.

## Ohjelmisto ja kokoonpano

CMT esiintyy erilaisissa kokoonpanoissa jousikvartetista aina sinfoniaorkesteriin saakka. Sen ohjelmistoon kuuluu useita klassis-romanttisen orkesterimusiikin perusteoksia, kuten Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin ja Jean Sibeliuksen sinfonioita. Orkesteri soittaa myös kevyttä musiikkia, ja sen viime vuosina järjestämät Swing & Dance -tanssiaiset ovat olleet suosittuja tapahtumia.

Orkesterin taustaorganisaatio on Collegium Musicum Turku ry, joka on Turun yliopiston ylioppilaskunnan alajärjestö.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Collegium Musicum Turku
Finnish Open (darts)

**Finnish Open** on vuodesta 1981 lähtien Suomessa järjestetty darts-kilpailu. Sen järjestäjänä toimii Suomen Dartsliitto ja se on merkittävin suomalainen darts-kilpailu. Finnish Openin voittaja saa paikan World Masters -kilpailuun.

Finnish Openin pääsarjoina ovat miesten ja naisten 501 singelisarjat sekä miesten ja naisten parikisat. Lisäksi mukana on juniorien ja seniorien kilpailuja. 

## Miesten pääsarjan finalistit 1981–2016

## Lähteet
*Finnish Open Singles Champions and runner-ups
Petri Virtanen (taiteilija)

**Petri Heikki Virtanen** (s. 12. helmikuuta 1961 Lohja) on suomalainen taiteilija ja valokuvaaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä ”Visio” ja ”Graveyard Virtanen”. Virtanen on tehnyt musiikkia, taidevalokuvaa ja videotaidetta.

Virtanen oli mukana Kiasman kokoelmanäyttelyssä Yöjuna – surrealistisia reittejä Kiasman kokoelmiin (2003), jossa esillä ollut valokuvateos hankittiin Kiasmaan. 
Virtasella on ollut näyttely Hippolytessä 1995 ja 2000.

## Musiikki
Petri Virtanen on ennen nykyistä yhtyettään Petroleum Basea kuulunut Elastic Boredomiin, AAARGHH!iin, Purple Vomitiin, Dark Pulpiin, Succubusiin ja Aquasaurukseen.
## Lähteet
Napoleon Pink Horse

**Napoleon Pink Horse** on suomalainen taiteilijaryhmä, joka yhdistää esityksissään eri taiteenlajeja. Poikkitaiteelliset performanssit sisältävät muun muassa musiikkia, laulua, tanssia ja spoken wordia.

Ryhmän jäseniä ovat muusikko Miikka Ahlman, kirjailija Timo Heinonen, tanssija Elina Pirinen ja näyttelijä Tuukka Vasama. 
Napoleon Pink Horse oli esillä Kiasman Thank You for the Music -näyttelyn yhteydessä. Kiasma-teatterissa 24. maaliskuuta 2012 ensi-iltansa saanut esitys oli Kiasma-teatterin ja Esitystaiteen seuran tuottama.

Ryhmä pyrkii tuomaan musiikkia perinteiseen teatteriympäristöön ja ylittämään musiikkiesitysten ja teatteriesitysten välisiä rajoja lisäten performansseihin myös muiden taiteenalojen elementtejä. Tarkoituksena on yhdistää kunkin taiteilijan oman alan vahvuuksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ryhmän verkkosivut 
* Esittely esitystaiteen seuran sivuilla
Joakim Eskildsen

**Joakim Eskildsen** (s. 1971 Kööpenhamina) on tanskalainen valokuvataiteilija.

Eskildsen oli Kööpenhaminassa Rigmor Mydtskovin oppilas ja lähti vuonna 1994 Suomeen Taideteolliseen korkeakouluun opiskelemaan valokuvauskirjan tekoa Pentti Sammallahden oppiin. Eskildsen asuu Kööpenhaminan lähellä.

Vuosina 2000–2006 Eskildsen tutki yhdessä kirjailija Cia Rinteen kanssa romaneja useissa maissa (lähinnä Itä-Euroopassa), sekä muita etnisiä kansoja Intiassa, jotka ovat todennäköisesti sukua romaneille. He julkaisivat matkoistaan teoksen *The Roma Journeys*, joka kertoo romanien elämästä tekstien ja yli 200 valokuvan kautta.

## Palkinnot
* Photo-Eye Books & Print Annual Award, 2000 (Best Foreign Title, *iChickenMoon*)
* Amilcare Ponchielli Prize, 2008
* Deutscher Fotobuchpreis, 2009 (Gold, for *The Roma Journeys*)
* Prize of the Otto Pankok Foundation, 2009 (for *The Roma Journeys*)
* David Octavius Hill Medal, 2009 (by the Deutsche Fotografische Akademie)

## Teokset
* *Nordtegn / Nordic Signs.* Opus 29. Helsinki: Taideteollinen Korkeakoulu, Valokuvataiteen laitos, 1995. .  
* *Meknès* (1997)
* *Traer* (1997)
* *Blue Tide: A True Story / Maré Azul: uma história verdadeira.* Opus 33. Helsinki: Taideteollinen Korkeakoulu, Valokuvataiteen laitos, 1997. . With Cia Rinne.
* *A Voyage to iChickenMoon.* Suomen valokuvataiteen museon julkaisuja, 7. Helsinki: Suomen Valokuvataiteen Museo (Finnish Museum of Photography), 1999. . Includes CD. With Cia Rinne and Sebastian Eskildsen. "Part of Shuttle 99, a Nordic-South African cultural exchange"; "Opus 38".
* *al-Madina* (with Pentti Sammallahti and Kristoffer Albrecht, 2002)
* *The Roma Journeys.* Göttingen: Steidl, 2007. . Text: Cia Rinne. Preface: Günter Grass. 
** *Roma-rejserne.* Copenhagen: Kunsthallen Nikolaj, 2007. 
** *Die Romareisen.* Göttingen: Steidl, 2009. .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Eskildsenin kotisivut
* Helsinki School: Joakim Eskildsen
Elina Saloranta

**Elina Saloranta** (s. 1968 Helsinki) on suomalainen kuva- ja mediataitelija ja tutkija. Hän työskentelee pääasiassa liikkuvan kuvan parissa.

Saloranta on opiskellut taidetta Taideteollisessa korkeakoulussa (1988–1989), Kuvataideakatemiassa (1989–1996) sekä The School of the Art Institute of Chicago -oppilaitoksessa (1999–2002) valmistuen taiteen maisteriksi (MFA) 2001. Hän väitteli Kuvataideakatemiasta kuvataiteen tohtoriohjelmasta aiheella *Laatukuvia ja kirjallisia kokeiluja* vuonna 2017.

Vuonna 1997 Saloranta oli vapaaehtoisena Sambiassa opettamassa taidetta. Pakolaisleirillä hän kuvautti itsestään kuvasarjan, jossa hän osallistuu leirin asukkaiden arkisiin askareisiin nunnan asuun pukeutuneena. Kuvasarjan kuvia oli mukana Kiasman ARS 11 -näyttelyssä.

## Teoksia
* Ilana oli täällä tänään (1998)
* Puhdas (2002)
* Rakastavaisten vuode (2004)
* Unohtuneet sanat (2005)
* Keittiökeskusteluja (2006)
* Ei saa häiritä (2006)
* Tango Lesson (2007)
* Huone (2008)
* Kaksi huonetta ja keittiö (2010)
* Heijastuksia ikkunaruudussa (2012)
* Aamu (2013)
* Voices of Consolation (2014)
* Kuultokuvia menneisyydestä (2017)
* Kirje Elliltä (2019)
* Kirje Liisiltä (2021)
Lähde

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Mihail Clodt von Jürgensburg

Paroni **Mihail Konstantinovitš Clodt von Jürgensburg** (; 11. tammikuuta 1833 (J: 30. joulukuuta 1832) Pietari – 29. toukokuuta (J: 16. toukokuuta) 1902 Pietari) oli venäläinen realistinen maisemamaalari.

Mihail Clodt syntyi vapaaherralliseen Clodt von Jürgensburgin perheeseen. Hänen isänsä Konstantin Clodt oli Venäjän ensimmäinen puukaivertaja ja hänen setänsä Peter Clodt von Jürgensburg oli kuuluisa venäläinen kuvanveistäjä. Mihail Clodt von Jürgensburgin sisko oli Suomeen asettunut kulttuurivaikuttaja Elisabeth Järnefelt, ja hän oli näin muun muassa taidemaalari Eero Järnefeltin eno.

Hän oppi piirtämään Pietarin Kaivosinstituutissa, sitten Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1851–1858. Saatuaan kultamitalin hänelle myönnettiin kolmivuotinen apuraha maalauksen opiskeluun Ranskassa, Sveitsissä ja Italiassa, mutta hän palasi matkoiltaan vuoden kuluttua. Hän valitti, etteivät ulkomaalaiset maisemat inspiroineet häntä ja että ranskalainen ja italialainen maalauskoulukunta on venäläistä huonolaatuisempaa. Palaamisensa jälkeen Clodt sai luvan käyttää loput apurahoistaan Venäjällä matkusteluun. 

Vuonna 1863 Clodt sai tunnustusta teoksestaan *Iso tie syksyllä*. Jopa korkeammat ylistykset hän sai teoksestaan *Kynnöksellä* (1872) ja *Metsätie puolenpäivän aikaan* (1878). Tarkkailijat ylistivät hänen omistautumistaan venäläiselle maisemalle, yksityiskohtien huomioimiselle ja hänen teostensa stereoskooppisuutta. Toisaalta suosittu taidekriitikko Vladimir Stasov näki monissa Clodtin teoksissa pikkumaista naturalismia ja "orjallista todellisuuden seuraamista". Esimerkkinä tällaisesta teoksesta hän piti teosta *Lehmät juomassa* (1879). Niin omistautumisellaan venäläiselle maisemalle ja pikkumaisessa naturalismissaan Clodt oli todennäköisesti Ivan Šiškinin edeltäjä. 

Mihail Clodt oli Vaeltajien perustajajäsen, mutta Vaeltajat eivät pitäneet häntä yhtenä omistaan. Se johtui osittain Clodtin terävästä kritiikistä ja erityisesti sen vuoksi, että hän piti professuurinsa Keisarillisessa taideakatemiassa (1871–1886). Kritisoituaan erityisen terävästi Arhip Kuindžia Clodt pakotettiin katkaisemaan välinsä Vaeltajiin. Pian hän vetäytyi myös Taideakatemiasta.

Clodt ei maalannut mitään arvokasta 1870-luvun jälkeen. Puoliksi sokea ja taloudellisesti murtunut taiteilija kuoli vuonna 1902.

## Teoksia

Image:Klodt HighwayInAutimn.jpg|Iso tie syksyllä, 1863
Image:Klodt na pashne1.jpg|Pellolla, 1872
Image:KlodtM VechernVidVDerevHAB.jpg|Iltanäkymä kylästä. Orjolin kuvernementti, 1874
Image:Klodt lesnaya dal v polden.jpg|Metsätie puolenpäivän aikaan, 1878
Image:Clodt Michail Constantinovich The Cows at Watering.jpg|Lehmät juomassa, 1879
Image:KlodtM VolgaPodSimbirskIRK.jpg|Volga Simbirskin lähellä, 1881


## Aiheesta muualla
IC-98

__NOTOC__

**IC-98** on vuonna 1998 perustettu turkulainen taiteilijaryhmä, jonka taidetta on luonnehdittu käsitetaiteeksi. Ryhmän muodostavat Patrik Söderlund (s. 1974) ja Visa Suonpää (s. 1968).

Kotisivuillaan ryhmä kertoo tähtäävänsä vapaan ajattelun ihanteeseen. Se on kiinnostunut tapahtumista, joita ei ole järjestetty, asioiden mielikuvituksellisista yhteyksistä ja historian läsnäolosta arjessa. Tärkeitä asioita IC-98:n taiteessa ovat myös ruumiin politiikka, sosiaaliset rakenteet ja arkkitehtoniset rakennelmat, seurannan mekanismit ja tavat paeta niitä. Piirrokset, animaatiot ja kirjat, jotka ovat ryhmän tavallisimpia mediumeja, ovat monitulkintaisia yhdistelmiä erilaisista tiedon lähteistä. Ne ovat "näyttämöitä, eläviä tauluja; teatteri, jossa maailma IC-98:n mukaan esitetään."

Vuonna 2009 IC-98 sai Kuvataiteen valtionpalkinnon sekä voitti Turku biennaalin. Valtion kuvataidetoimikunnan palkintoperusteluissa kuvattiin ryhmän yhdistävän filosofisen ajattelun, tutkivan asenteen ja kuvataiteellisen ilmaisun. IC-98 on toteuttanut teoksiaan esimerkiksi kirjoina, animaatioina ja installaatioina.

Söderlund ja Suonpää tapasivat opiskellessaan kulttuurihistoriaa Turun yliopistossa, ja alun perin ryhmän tarkoitus oli tuoda akateeminen kirjoittaminen julkiseen tilaan. Ryhmän alkuperäinen nimi oli Iconoclast ja siihen kuului kolmantena jäsenenä Juha Vitikainen.

Lokakuussa 2013 IC-98 nimettiin Ars Fennica -ehdokkaaksi. He voittivat lopulta yleisöäänestyksen.

Tammikuussa 2014 IC-98 valittiin Suomen edustajaksi Venetsian biennaaliin 2015.

Joulukuussa 2015 IC-98:n projekti *[[Khronoksen talo]]* valittiin raumalaisen Lönnströmin taidemuseon ensimmäiseksi nykytaiteen projektiksi.

## Venetsian biennaali 2015
IC-98 edusti Suomea Alvar Aalto -paviljongissa Venetsian biennaalissa 2015 installaatiollaan *Tunnit, ajat, iäisyydet*. Teos tutkii ihmisen jälkeistä aikaa ja yhdistelee piirrosanimaatiota, ääntä ja materiaalisia elementtejä. Teos on itsenäinen osa taiteilijaduon *Abendland*-teossarjaa. Äänimaiseman sävelsi Max Savikangas. Näyttelyn kuratoi Framen ohjelmapäällikkö Taru Elfving.

## Khronoksen talo

Lönnströmin taidemuseo ja IC-98 toteuttavat yhteistyössä *Khronoksen talo* -projektin vuosina 2016–2017. *Khronoksen talo* on asumaton kiinteistö, joka on ympäröity portittomalla aidalla ja jätetty ajan jumala Khoronoksen asunnoksi. Aika tekee kiinteistöllä tehtävänsä. IC-98 pyrkii takaamaan kiinteistön koskemattomuuden virallisilla luvilla ja sopimuksilla. Tavoitteena on perustaa suojelualue, ihmisistä vapaa ei-kenenkään maa. *Khronoksen talo* on yhdistelmä ihmisen rappeutuvaa kulttuuriperintöä sekä kuolevaa ja uudelleen kasvavaa luontoa.

*Khronoksen talo* sijaitsee Pöytyällä Varsinais-Suomessa. IC-98 löysi sopivan kiinteistön syksyllä 2016 ja lahjoitti sen Pöytyän kunnalle. 

## Palkinnot ja tunnustukset
*Raimo Utriaisen taidesäätiö, tunnustusapuraha (2008)
*Turku Biennaalin palkinto (2009)
*Kuvataiteen valtionpalkinto (2009)
*Vuoden 2011 Kaunein kirja, kunniamaininta
*Grönqvistska Stiftelsen, stipendi 2013

## Lähteet
Pedro Morales

**Pedro Andrés Morales Flores** (s. 25. toukokuuta 1985 Hualpén, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Hän edustaa kanadalaista Vancouver Whitecapsia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

## Seurajoukkueura
Morales siirtyi vuonna 2007 kasvattajaseurastaan Club Deportivo Huachipatosta Universidad de Chileen. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kesällä 2007 hieman ennen kevätkauden (Clausura) alkua. Hän teki kevätkauden aikana yhteensä 13 maalia ja oli näin sarjan toiseksi paras maalintekijä.

11. kesäkuuta 2008 Morales teki viisivuotisen sopimuksen kroatialaisen Dinamo Zagrebin kanssa. Hän sai toisella kaudellaan lisää vastuuta ja nousi joukkueen avauskokoonpanoon.

Tammikuussa 2013 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella espanjalaisseura Málagaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pedro Moralesin tilastot National Football Teams -sivustolla
Harri Pälviranta

**Harri Pälviranta** (s. 27. heinäkuuta 1971 Tampere) on suomalainen valokuvataiteilija, joka tarkastelee dokumentaarissa teoksissaan väkivaltaa ja maskuliinisuutta. Pälviranta on käsitellyt kuvissaan muun muassa pahoinpideltyjä ihmisiä, kouluampumisia ja asekulttuuria. Pälvirannan erityiskiinnostus on dokumentarismi, jota hän pohtii paitsi teoksissaan myös väitöskirjassaan.

## Elämä ja ura
Pälviranta valmistui valokuvaajaksi Turun taideakatemiasta vuonna 2000 ja filosofian maisteriksi Turun yliopiston mediatutkimuksen oppiaineesta vuonna 2005. Vuonna 2012 hän väitteli taiteen tohtoriksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta.

Pälvirannan mielestä väkivallan ja yhteiskunnallisten aiheiden käsittely taiteen keinoin on tärkeää, koska eräs taiteen tarkoituksista on katsoa tavallisuutta – ja väkivalta on jotain, joka on läsnä arjessamme päivittäin. Pälvirannan mielestä kuvataiteenkin tulisi käsitellä yhteiskunnallisia asioita ja osallistua hyvästä elämästä käytävään keskusteluun samalla tavalla kuin mitä teatterissa ja kirjallisuudessa tehdään. Pälvirannan mukaan yksi väkivaltaa kuvaavan taiteen tehtävistä on eettisten kysymysten pohtiminen. 

Vuonna 2012 Pälviranta teki väitöskirjan väkivaltaa kuvaavan dokumentaarisen taiteen vastaanotosta. Väitöskirjassa katsojien kokemuksia ja tulkintoja selvitettiin kyselylomakkein ja haastatteluin. Tutkimuksessa käy ilmi, että kuvat herättävät katsojissa tunteita ahdistuksesta ja inhosta sääliin ja myötätuntoon. Kuvat kuitenkin vetävät samaan aikaan houkuttelevina vaikka ne koetaan samalla luotaantyöntäviksi. Tutkimuksessa katsojat pohtivat myös väkivallan kuvaamisen hyväksyttävyyttä. Pälvirannan väitöskirja *Toden tuntua galleriassa* palkittiin vuoden 2012 kauneimpana tietokirjana.

Pälvirannan teokset ovat herättäneet kiinnostusta myös kansainvälisessä lehdistössä. Vuonna 2007 hänen *Hakatut*-sarjansa palkittiin PhotoEspana-festivaaleilla Descubrimientos-palkinnolla. Pälvirannan teoksia on ollut esillä yli sadassa näyttelyssä yli kahdessakymmenessä maassa ja hänen teoksistaan on useissa suomalaissa taidekokoelmissa.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Harri Pälvirannan verkkosivut
*
Arhip Kuindži

**Arhip Ivanovitš Kuindži** (; ; 27. tammikuuta (J: 16. tammikuuta) 1841 tai 1842 Mariupol – 24. heinäkuuta (J: 11. heinäkuuta) 1910 Pietari) oli venäläinen maisemamaalari.

Arhip Kuindži syntyi tammikuussa 1841 Mariupolissa nykyisessä Ukrainassa, mutta vietti nuoruutensa Taganrogissa. Hän kasvoi köyhässä perheessä, ja hänen isänsä oli kreikkalainen suutari Ivan Hristoforovitš Kuindži. Arhip menetti vanhempansa kuuden vuoden iässä, joten hänen täytyi itse hankkia elantonsa työskentelemällä kirkonrakennustöissä, laiduntamalla kotieläimiä ja työskentelemällä kauppiaan apulaisena. Viiden vuoden ajan 1860–1865 Arhip Kuindži työskenteli Isakovitšin valokuvastudion retusoijana Taganrogissa. Kuindži yritti perustaa oman valokuvastudion, mutta se ei menestynyt. Tämän jälkeen Kuindži muutti Pietariin.
Hän opiskeli maalaamista etupäässä itsenäisesti Keisarillisessa taideakatemiassa vuodesta 1868 alkaen (täysjäsen 1893 alkaen). Hän oli yksi Vaeltajien perustajista vuonna 1870. Hänen varhaisimmissa töissään voidaan nähdä Ivan Aivazovskin vaikutusta.

Vuonna 1872 taiteilija jätti akatemian ja alkoi toimia itsenäisesti. Maalaus *Valamon saarella* oli ensimmäinen Pavel Tretjakovin taiteilijalta hankkima teos. Vuonna 1873 Kuindži asetti näytteille teoksensa *Lumi*, josta hän sai pronssimetallin Lontoon Kansainvälisessä taidenäyttelyssä vuonna 1874. 1870-luvun puolivälissä Kuindži teki lukuisia maalauksia, joiden maisema-aihe oli suunniteltu konkreettiseksi sosiaaliseksi mielleyhtymäksi Vaeltajien hengessä (*Unohdettu kylä*, 1874, Tretjakovin galleria).

Kypsällä kaudellaan Kuindži tavoitteli ilmaisuvoimaisinta luonnontilaisen valaistuksen siirtämistä kankaalle. Hän käytti silmämääräistä sommitelmaa luoden panoraamamaisia näkymiä. Valoefektejä ja voimakkaita värejä pääasiallisina sävyinä käyttämällä hän loi illuusion valaistuksesta (*Ilta Ukrainassa*, 1876; *Koivulehto*, 1879; *Ukonilman jälkeen*, 1879; kaikki Tretjakovin Galleriassa – *Yö Dneprillä*, 1880, Venäläinen museo). Hänen myöhäisiä töitään leimaa värien käytön koristeelliset efektit.

Kuindži luennoi Keisarillisessa taideakatemiassa professorina vuodesta 1892 alkaen ja johtavana maisemamaalauksen professorina vuodesta 1894. Hänet erotettiin vuonna 1897 hänen tuettuaan protestoivia opiskelijoita. Hänen oppilaidensa joukossa olivat muun muassa Arkadi Rylov, Nikolai Roerich, Konstantin Bogajevski sekä muita.

Arhip Kuindži kuoli Pietarissa vuonna 1910. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle.

## Teoksia

File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 008.jpg|*[[Laatokka]]* (1873)
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 005.jpg|*Koivulehto* (1879)
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 001.jpg|*[[Dnepr]] aamulla* 1881
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 006.jpg|*Yö Dneprillä*(1882)
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 004.jpg|*Pilvet*, 1882
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 002.jpg|*[[Elbrus]]*, 1890–1895
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 007.jpg|*Ilta Ukrainassa* (1878–1901)
File:Archip Iwanowitsch Kuindshi 003.jpg|*Kuunvalo metsässä, talvi* 1898–1908


## Aiheesta muualla

*
Tranebergs Idrottsplats

**Tranebergs Idrottsplats** oli vuonna 1911 käyttöön otettu jalkapallostadion, joka sijaitsi Tukholmassa Tranebergin kaupunginosassa. Djurgårdens IF:n rakentama stadion toimi seuran kotikenttänä vuoteen 1935, jolloin alueen vuokrasopimus päättyi ja seura siirtyi nykyiselle kotiareenalleen Tukholman olympiastadionille.

Tranebergs IP:llä pelattiin vuonna 1912 kolme Tukholman olympialaisten jalkapallo-ottelua; Suomi–Italia, Suomi–Venäjä sekä Itävalta–Norja. Usean kilometrin päässä kaupungin keskustasta sijainneella kentällä pelatut ottelut eivät muodostuneet suureksi menestykseksi, jokaista kamppailua seurasi vain muutamia satoja katsojia.

Nykyään Tranebergin kentän alue on pääosin puistona. Sen laidalle on myös rakennettu asuintaloja.

## Lähteet
Kondan piiri

**Kondan piiri** () on Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan lounaisosassa, Venäjällä sijaitseva paikallishallinnon ylemmän tason alue. Kunnallispiiri on saanut nimensä Obin vesistöön kuuluvan Irtyšin sivujoki Kondasta, jonka varrella piiri sijaitsee. Alue on historiallisesti ollut mansien maata. Sittemmin muun muassa neuvostovalta ja piirikunnasta löytyneet öljykentät ovat aiheuttaneet muuttoliikkettä ja merkittävää väestönkasvua piirissä, jolloin alkuperäisasukkaiden suhteellinen osuus on vähentynyt.

Kunnallispiirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 34&nbsp;494 henkeä. Piirin hallinnollinen keskus on Mežduretšenski, joka on 11&nbsp;058 asukkaan (2010) kaupunkityyppinen taajama. Se sijaitsee linnuntietä noin 233 kilometriä piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijskista lounaaseen. Maantieteellisesti Kondan kunnallispiirin sisälle sijoittuu Urain kaupunkipiiri (39&nbsp;457 as. 2010), joka on erillinen paikallishallinnon ylemmän tason alueensa.

## Piirin kaupunki- ja maalaiskunnat
Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla tasolla Kondan kunnallispiiri jakautuu viiteen kaupunkikuntaan (gorodskoje poselenije) ja viiteen maalaiskuntaan (selskoje poselenije). Mikäli kaupunkikuntien väestö asui kuntakeskuksena toimivassa kaupunkityyppisessä taajamassa, heidät katsotaan kaupunkilaisiksi. Kahden kaupunkikunnan väestöstä osa asui kuitenkin maaseudulla. Heidät katsotaan maaseutuväestöksi maalaiskuntien asukkaiden tapaan. Kondan piirin kunnat ovat vuoden 2010 väestönlaskennan asukaslukuineen: 
* Kondinskojen kaupunkikunta (Кондинское), 3&nbsp;676 asukasta, joista 60 maaseutuväestöä.
* Kuminskin kaupunkikunta (Куминский), 3&nbsp;116 asukasta
* Lugovoin kaupunkikunta (Луговой), 1&nbsp;756 asukasta
* Mežduretšenskin kaupunkikunta (Междуреченский), 11&nbsp;058 asukasta
* Mortkan kaupunkikunta (Мортка), 4&nbsp;845 asukasta, joista 1&nbsp;047 maaseutuväestöä.
* Boltšaryn maalaiskunta (Болчары), 2&nbsp;266 asukasta
* Leušin maalaiskunta (Леуши), 2&nbsp;896 asukasta
* Mulymjan maalaiskunta (Мулымья), 2&nbsp;884 asukasta
* Polovinka maalaiskunta (Половинка), 1&nbsp;350 asukasta
* Šugurin maalaiskunta (Шугур), 647 asukasta

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kondan piirin sivusto  (admkonda.ru)
* Kondan piiri Hanti-Mansian sivustolla   (admhmao.ru)
* Kondinski munitsialnyi raion   (msu-ugra.ru)
* Piiriin liittyviä web-saitteja  (s-konda.ru)
* Istorija i rasselenije   (admhmao.ru)
Degerby (täsmennyssivu)

**Degerby** voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:

Suomessa:
*Degerby, entinen Suomen kunta
*Degerby, kylä Inkoossa, entisen Degerbyn kunnan kirkonkylä
*Degerby, kylä Föglössä, kunnan keskuspaikka
*Degerby, kylä entisen Karjaan kaupungin alueella Raaseporissa
*Degerby, kylä Paraisilla
**Degerby*, Loviisan kaupungin nimi vuosina 1745–1752 

Ruotsissa:
*Degerby, pientaajama Ekerön kunnassa
Sovetskin piiri (Hanti-Mansia)

**Sovetskin piiri** () on Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan länsiosassa, Venäjällä sijaitseva paikallishallinnon ylemmän tason alue. 

Kunnallispiirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 48&nbsp;059 henkeä. Piirin hallinnollinen keskus on Sovetskin kaupunki (26&nbsp;495) henkeä (vuonna 2010); yli puolet piirin väestöstä asui tässä kaupungissa. Se sijaitsee linnuntietä 296 kilometriä piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijskista länteen. Maantieteellisesti Sovetskin piirin sisälle sijoittuu Jugorskin kaupunkipiiri (34&nbsp;067 as. 2010), joka on erillinen paikallishallinnon ylemmän tason alueensa.

Piirikeskukseen on maantie- ja rautatieyhteys. Sillä on myös oma lentoasema, joka palvelee myös Jugorskin kaupunkia.

## Piirin kaupunki- ja maalaiskunnat
Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla tasolla Sovetskin kunnallispiiri jakautuu seitsemään kaupunkikuntaan (gorodskoje poselenije) ja yhteen maalaiskuntaan (selskoje poselenije). Kaupunkikuntien keskuksena on joko kaupunki (Sovetski) tai kaupunkityyppinen taajama. Piirin kunnat ovat vuoden 2010 väestönlaskennan asukaslukuineen: 
* Agirišin kaupunkikunta (Агириш), 2&nbsp;856 asukasta
* Pionerskin kaupunkikunta (Пионерский), 5&nbsp;390  asukasta
* Kommunistitšeskin kaupunkikunta (Коммунистический), 2&nbsp;423 asukasta
* Malinovskin kaupunkikunta (Малиновский), 3&nbsp;700 asukasta, joista 2&nbsp;755 Malinovskin kaupunkityyppisessä taajamassa ja loput 945 maaseudulla.
* Sovetskin kaupunkikunta (Советский), 26&nbsp;495 asukasta
* Tajožnyin kaupunkikunta (Таёжный), 2&nbsp;370 asukasta
* Zelenoborskin kaupunkikunta (Зеленоборск), 2&nbsp;379 asukasta
* Aljabjevskin maalaiskunta (Алябьевский), 2&nbsp;446 asukasta

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sovetskin piirin sivusto   (admsov.com)
* Sovetskin piiri Hanti-Mansian sivustolla   (admhmao.ru)
* Sovetski munitsialnyi raion   (msu-ugra.ru)
* Istorija i rasselenije   (admhmao.ru)
Adobe InCopy

**Adobe InCopy** on Adobe Systemsin kehittämä ammatillinen tekstinkäsittelyohjelma. Se on integroitu Adobe InDesigniin, mutta siitä huolimatta InCopya myydään myös erikseen. Tätä työpöytäjulkaisuohjelmaa käytetään pääasiallisesti sanoma- ja aikakauslehtien julkaisemiseen ja sitä käyttävät lähinnä toimittajat.

InCopy antaa käyttäjän kirjoittaa, muokata ja suunnitella (tyyli, fontti jne.) julkaistavaa kopiota. Ohjelma sisältää standardit tekstinkäsittelyominaisuudet kuten "oikeinkirjoituksen tarkistimen", "muokkausmerkinnät" ja "sanamäärän" jne. ja siinä on myös esikatselutila tekstin oikeinasettelua varten, antaen käyttäjän visuaalisesti selvittää jokaisen designelementin sopimaan jokaisen julkaisun asettelumuotoon.

Kaupallisesti InCopy suora kilpailija Quark CopyDeskille, joka julkaistiin vuonna 1991. 27. lokakuuta 2008 uutisoitiin että Quark tulee yhteensopimaan Adobe InDesignin sekä InCopyn kanssa.

## Lähteet
Baskervillen koira (elokuva)

**Baskervillen koira** voi viitata seuraaviin elokuviin:
**[[Baskervillen koira (vuoden 1929 elokuva)|Baskervillen koira]]*, (*Der Hund von Baskerville*), saksalainen Richard Oswaldin ohjaama vuoden 1929 elokuva
**[[Baskervillen koira (vuoden 1939 elokuva)|Baskervillen koira]]*, (*The Hound of the Baskervilles*), yhdysvaltalainen Sidney Lanfieldin ohjaama vuoden 1939 elokuva
**[[Baskervillen koira (vuoden 1959 elokuva)|Baskervillen koira]]*, (*The Hound of the Baskervilles*), brittiläinen Terence Fisherin ohjaama vuoden 1959 elokuva
**[[Baskervillen koira (vuoden 2002 elokuva)|Baskervillen koira]]*, (*The Hound of the Baskervilles*), brittiläinen David Attwoodin ohjaama vuoden 2002 elokuva
Disa

**Disa** on Ruotsissa ja Suomessa esiintyvä naisen etunimi. Nimi johtuu skandinaavisten kielten *utua* tai *usvaa* tarkoittavasta sanasta.

Piispa Olaus Magnus kertoo ''Pohjoisten kansojen historiassa'' Disan olleen kuningattaren, joka piti käräjiä Uppsalassa. Skandinaavisessa mytologiassa Disa oli taistelun jumalatar ja tarunomainen kuningatar. Saagojen Disa oli myös päähenkilönä Johannes Messeniuksen vuonna 1611 kirjoittamassa näytelmässä *Disa*.

Suomessa nimi Disa on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 425 henkilölle.

Disan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 2. helmikuuta. Ruotsissa nimipäivä on 3. helmikuuta. Aiheena nimipäivän sijoittamiseen juuri tähän ajankohtaan on ollut Uppsalassa entisaikaan helmikuun alussa pidetyt talvikäräjät, joista käytettiin nimeä *Disting*.

## Tunnettuja Disa-nimisiä

* Disa Aspegren, o.s. Lindberg (1910–1974), suomalainen kilpauimari
* Disa Håstad (s. 1940), ruotsalainen toimittaja ja tietokirjailija
* Disa Lindholm (1916–1967), suomenruotsalainen runoilija
* Disa Milanova (1893–1970), suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen leksikografi
* Disa Västberg (1891–1966), ruotsalainen poliitikko

## Nimen muita merkityksiä

* HMS Disa (1877), Ruotsin laivaston tykkivene
* 1319 Disa, päävyöhykkeen asteroidi

## Lähteet
Jacob Dahlgren

**Jacob Ivar Dahlgren** (s. 20. helmikuuta 1970 Tukholma) on ruotsalainen taiteilija. 

## Taiteellinen työskentely
Dahlgrenin tausta on maalaustaiteessa, mutta hän käyttää teoksissaan monia eri materiaaleja. Hänen teoksensa ovat usein suurikokoisia installaatioita, jotka koostuvat arkisista materiaaleista kuten tikkatauluista, henkilövaaoista, polyesterinauhoista, henkareista tai kertakäyttökahvikupeista. Yhteistä teoksille on toisto ja siitä syntyvä graafisuus. Lukuisista yksittäisistä esineistä syntyy laajoja raidallisia tai ruudullisia pintoja. Raidat toistuvat myös Dahlgrenin maalauksissa. Hän maalaa usein akryyliväreillä MDF-levylle. 

Dahlgren edusti Ruotsia vuonna 2007 pohjoismaisessa paviljongissa Venetsian biennaalissa. Vuonna 2002 hän oli ehdolla Ars Fennica -palkinnon saajaksi. 

Dahlgren on tehnyt useita julkisia taideteoksia, jotka sijaitsevat Ruotsissa.

## Opinnot
Jacob Dahlgren on opiskellut Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa Tukholmassa ja Tukholman grafiikkakoulussa. 

## Teoksia kokoelmissa
Jacob Dahlgrenin teoksia on seuraavissa kokoelmissa: Nykytaiteen museo Kiasma, Helsinki, Sara Hildénin taidemuseo, Tampere, Moderna Museet, Tukholma, Nationalmuseum, Tukholma, Vehbi Koc Vakfi, Istanbul, Daimler Collection, Berliini, Eskilstunan taidemuseo, Göteborgin taidemuseo, Norrköpingin taidemuseo, Uppsalan taidemuseo, Sundsvalls museum, Västeråsin taidemuseo, Statens Konstråd, Tukholma, British Museum, Lontoo, Euroopan keskuspankki, Frankfurt, Bonnierin kokoelma, Tukholma.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jacob Dahlgren Konstnärslexikonett Amandassa 
* Jacob Dahlgrenin kotisivut 
* Ystads kommun: Jacob Dahlgren  
* Jacob Dahlgrenin teokset Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa
Jyrki Sinkkilä

**Jyrki Sinkkilä** (s. 1962) on suomalainen arkkitehti, joka toimii maisema-arkkitehtuurin professorina Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa.

Sinkkilä kiinnostui maisema-arkkitehtuurista opiskeluaikana puutarhataiteen historian teoreettisten kysymysten kautta ja teki diplomityönsä maisema-arkkitehtuurin alalta. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi vuonna 1988. 

1990-luvulla hän toimi vasta perustetussa maisema-arkkitehtuurin koulutusohjelmassa. 2000-luvun alkupuolen Sinkkilä työskenteli korkeakoulun ulkopuolella, kunnes aloitti maisema-arkkitehtuurin professorina 2005.

## Teoksia
* Jyrki Sinkkilä: *Asuntomessujen viherrakentamisen kehittäminen*. Helsinki: Osuuskunta Asuntomessut. 1986.
* Jyrki Sinkkilä (toim.), Heta Timonen (toim.): *Pihlajamäen maisemaselvitys*. Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto. 2003. .
* Jyrki Sinkkilä (toim.), Julia Donner (toim.), Meri Mannerla-Magnusson (toim.), Niina Alapeteri (kirj.): *Unelma paremmasta maailmasta : moderni puutarha ja maisema Suomessa 1900-1970*.  Helsinki : Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu. 2016. .
* Erkki Mäkiö, Maarit Malinen, Petri Neuvonen, Jyrki Sinkkilä, Anna-Maija Tuunanen, Jukka Saarenpää: *Kerrostalot : 1940-1960*. Helsinki : Rakennustieto Oy. 2016, 2. painos. .  
* Jyrki Sinkkilä, Aapo Pihkala, Emilia Weckman: *Maiseman tekijät : näkökulmia maisema-arkkitehtuuriin*.   Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu. Arkkitehtuurin laitos, Aalto-yliopisto. 2019.  (verkkoaineisto),  (sidottu). (Teos esittelee 46 suomalaista maisema-arkkitehtiä suunnittelutöineen.)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Valomainokset, uhka vai mahdollisuus? (10.11.2014, tilaajille) (hs.fi)
*Anna Takala (14.8.2019) Tukholman esikaupungeista haettiin mallia lähiöiden virkistämiseen 1960- ja 70-luvuilla, mutta nyt iso osa tuotoksista on purettu (is.fi)