Cane corso

**Cane corso** () on Italiasta kotoisin oleva voimakasrakenteinen vanha työkoirarotu. Rotu polveutuu aina Rooman valtakunnan ajoilta asti, mutta sai virallisen hyväksynnän FCI:ltä vasta vuonna 1996.

Rotu ei ihan yltänyt vuonna 2025 sadan suosituimman koirarodun joukkoon Suomessa. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin sata cane corsoa.

## Ulkonäkö

Cane corso on keskikokoinen tai suuri, voimakas ja roteva koira. Sen runko on korkeuttaan hieman pidempi. Säkäkorkeus on uroksilla 64–68 cm, nartuilla 60–64 cm. Kahden sentin poikkeama kumpaankin suuntaan sallitaan. Lihakset ovat vahvat. Kokoonsa nähden rotu on hyvin ketterä ja nopea reagoimaan. Cane corsolla on tyypillinen suuri molossikoiran pää, jossa kallon ja kuonon linjat poikkeavat hieman toisistaan. Korvat ovat kolmionmuotoiset ja riippuvat. Joissakin maissa korvat ja häntä saatetaan typistää, mutta esimerkiksi Suomessa typistäminen on kiellettyä.

Cane corson karva on lyhyttä, tiivistä ja siinä on varsinkin talvella selvä pohjavilla. Väri voi olla esimerkiksi brindle (*tigrato*) eri sävyissään (musta, harmaa eli *grigio tigrato*, maksanruskea), fawn/kellanruskea (*fulvo*) eri sävyissään (*fulvo chiaro* eli vaaleankeltainen, *rosso cervo* eli saksanhirvenpunainen, *fulvo scuro* eli tummankeltainen, *grano scuro*' eli tumma vehnänvärinen, toiselta nimeltään *frumentino*), harmaa (*grigio*) eri sävyissään (lyijynharmaa eli *grigio piombo*, liuskeenharmaa eli *grigio ardesia*, vaaleanharmaa eli *grigio chiaro*) tai musta (*nero*). Joissain maissa harmaata kutsutaan siniseksi ja harmaabrindleä sinibrindleksi, mutta alkuperäisessä italiankielisessä rotumääritelmässä puhutaan nimenomaan harmaasta ja harmaabrindlestä - kuten myös Suomen Kennelliiton virallisessa suomenkielisessä rotumääritelmässä. Brindleillä ja kellanruskeilla koirilla tulee olla joko musta tai harmaa maski, joka ei saa yltää silmien yläpuolelle. Pieni valkoinen merkki rinnassa, varpaiden kärjissä sekä kuonon selässä sallitaan. Silmien värin tulee olla turkin väriin sointuva.


Kuva:Cane corso głowa profil 493o.jpg|fawn mustalla maskilla
Kuva:Romeo body profile 092604.JPG|frumentino harmaalla maskilla
Kuva:CaneCorso (21).jpg|harmaa
Kuva:Italian Corso Dog black male 2.jpg|musta
Kuva:Italian Corso Dog red brindle male.jpg|ruskeabrindle
Kuva:Italian Corso Dog grey brindle male 1.jpg|harmaabrindle
Kuva:Italian Corso Dog black brindle male.jpg|mustabrindle


## Luonne ja käyttäytyminen
Cane corso on älykäs, aktiivinen koira. Sillä on melko voimakas vahti- ja suojeluvietti, ja rodun käyttöominaisuudet ovatkin säilyneet hyvin. Omalle perheelleen se on luotettava, uskollinen kumppani, joka rakastaa toimintaa ja huomiota. Se leimautuu omistajaansa voimakkaasti, ja se tulee totuttaa pennusta alkaen vieraisiin ihmisiin ja eläimiin. Se suhtautuu usein vieraisiin ihmisiin varautuneesti tai välinpitämättömästi. Cane corso vaatii ehdottomasti selkeästi ja johdonmukaisesti toteutetun, perusteellisen tapa- ja tottelevaisuuskoulutuksen.

Rotumääritelmän mukaan cane corso on monipuolinen vahti- ja käyttökoira. Cane corso on ennen kaikkea työkoira ja Suomen palveluskoiraliitto on myöntänyt sille oikeudet kilpailla palveluskoiralajeissa. Kouluttamisessa on tärkeää löytää sopiva motivointikeino, esimerkiksi ruoka. Rotu sopii myös moniin koiraharrastuslajeihin, kuten jäljestykseen. Cane corso kiintyy perheeseensä voimakkaasti ja oppii nopeasti, mutta se on myös itsenäinen.

## Alkuperä

Cane corso polveutuu muinaisen Rooman valtakunnan aikaisista sota- ja taistelukoirista. Roomalaisissa molosseissa tunnistetaan kaksi tyyppiä: raskaampi muoto, joka tunnetaan nykyään napolinmastiffina sekä kevyempi ja ketterämpi muoto, jonka ajatellaan olevan cane corson kantamuoto. Rotuun on mahdollisesti risteytetty myös jotakin suurikokoista ajokoirarotua, sillä cane corso on mastiffityyppiseksi koiraksi hyvin nopea. Rooman valtakunnan tuhon jälkeen cane corsoja käytettiin monenlaisissa tehtävissä Etelä-Italian alueella. Cane corsoa käytettiin muun muassa omaisuuden ja karjan vartiointiin sekä suurriistan, kuten villisian metsästykseen.

Rodun elvytystyöhön ryhdyttiin Italiassa 1970-luvulla. Italian kennelliitto ENCI tunnusti rodun vuonna 1994, kansainvälinen kennelliitto FCI kaksi vuotta myöhemmin.

Tutkimuksen mukaan yhdysvaltalaiset cane corsot ovat geneettisesti lähempänä napolinmastiffeja, rottweilereita ja muita mastiffeja kuin italialaiset cane corsot, jotka muodostavat oman kehityslinjansa.

## Terveys
Cane corson merkittävimmät terveysongelmat ovat lonkkaniveldysplasia, kyynärniveldysplasia, osteokondroosi, polven eturistisiteen repeämät, spondyloosi ja muutamat silmäsairaudet.

Luuston sairauksista yksi huolestuttavimmista on lonkkaniveldysplasia. Vain noin 45 %:lla cane corsoista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A tai B), kun taas kohtalaista tai vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy jopa 30 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D tai E). Eriasteista kyynärniveldysplasiaa esiintyy jopa 30 %:lla rodun edustajista.

Selkäsairauksista huolestuttavin on spondyloosi, eli luupiikkien ja siltojen muodostuminen nikamien välille. Sitä esiintyy jopa 30 %:lla rodun edustajista. Cane corson PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärkuvauslausunto ja selkälausunto.

Osteokondroosi on rustonalaisen luutumisen paikallinen häiriö, jota esiintyy erityisesti massiivisilla roduilla. Cane corsolla osteokondroosia esiintyy erityisesti kinnernivelessä. Eturistisidevaurio taas on yksi yleisimmistä koirien tuki- ja liikuntaelinsairauksista. Eturistisiteen katketessa polvinivel löystyy, ja reisiluu pääsee liukumaan sääriluun nivelpinnalla taaksepäin. Polviniveleen kehittyy nopeasti tulehdusreaktio ja nivelrikko, josta aiheutuu koiralle kipua ja ontumista. Cane corsolla eturistisidevauriot ovat melko yleisiä.

Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy ylimääräisiä ripsiä (distichiasis) sekä silmäluomen kiertymistä sisään ja ulospäin (entropion ja ektropion).

Cane corsot ovat keskimääräistä rotukoiraa vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Cane corson jälkeläisen luku on vain 0,13. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

## Katso myös
*Napolinmastiffi
*Rottweiler
*Mastiffi
*Cane da presa

## Lähteet
*Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
*Cane Corso Club Finland ry – vuodesta 2005 asti toiminut Cane Corso -yhdistys, rotujärjestön jäsen ja virallinen rotukerho.
*Jalostuksen tavoiteohjelma (Suomen Kennelliitto, pdf)

### Viitteet

## Aiheesta muualla