open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Schuinshoogten taistelu

**Schuinshoogten taistelu** tai usein myös **Ingogon taistelu** käytiin 8. helmikuuta 1881 ensimmäisen buurisodan aikana buurien ja brittien välillä. Taistelu päättyi brittien tappioon.

## Tausta
Transvaalia kohti edenneet kenraalimajuri George Pomeroy-Colleyn johtamat brittijoukot oli voitettu Laing’s Nekin taistelussa 28. tammikuuta 1881. Tappionsa jälkeen Pomeroy-Colley oli jäänyt odottamaan vahvistuksia läheiselle Mount Prospectin maatilalle.

Buurit alkoivat kiertää brittien selustaan 7. helmikuuta. Tarkoitus oli katkaista maantie, jonka kautta britit saivat täydennyksiä Newcastlestä. Buurit pystyivät liikkumaan varsin vapaasti myös ympäri brittien hallitsemaa Natalia. Pomeroy-Colley päätti seuraavana päivänä johtaa itse viittä komppaniaa tietä pitkin etelään saattaen brittiläistä postivaunua. Tarkoitus oli varmistaa reitin pysyminen avoimena, sekä pelotella alueella olevia buureja. Yhteensä brittejä oli noin 300 ja mukanaan heillä oli neljä tykkiä. Buureja lienee ollut taistelun aikana korkeintaan 350.

## Taistelu
Muutamien kilometrien marssin jälkeen britit olivat Ingogo- ja Hartejokien yhtymäkohdalla kaakossa. Pomeroy-Colley jätti paikalle muutaman tykin ja sotilaita jatkaen itse edelleen eteenpäin. Jälleen muutaman kilometrin jälkeen havaittiin ratsain liikkuneita buurisotilaita. Britit tulittivat buureja muutaman kerran tykeillään näiden pelottelemiseksi tiehensä. Sen sijaan buurit ratsastivat lähemmäksi ja hevosilta hypättyään avasivat tulen brittejä vastaan. Samalla he alkoivat kiertää brittejä yrittäen saartaa heitä korkean kasvillisuuden suojassa liikkuen.

Pomerey-Cilley lähetti avunpyynnön Mount Prospectille ja noin kello 15.00 lähetettiin 1. reservikomppania paikalle, jolta odotettiin buurien hyökkäystä. Komppania menetti nopeasti miehiään buurien tarkka-ampujien tulessa. Pian 66:sta sotilaasta oli jäljellä vain 13. Buurit eivät kuitenkaan olleet tarpeeksi vahvoja vyöryttääkseen brittien asemia. Myöhemmin buurit saivat joitakin vahvistuksia, ja kello 17.00 alkoi vesisade. Taistelu muuttui sekavammaksi. Molemmat osapuolet yrittivät esimerkiksi käyttää väärin valkoisia lippuja toisen osapuolen hämäämikseksi. Molemmat osapuolet jättivät kuitenkin liput huomiotta.

## Seuraukset
Brittien tarvikkeet, kuten ruoka ja ammukset alkoivat olla lopussa. Lopulta he päättivät vesisateen turvin vetäytyä kohti Mount Prospectia. Kahdeksan miestä kaatui heidän ylittäessään nyt tulvivaa Ingogojokea. Yhteensä brittien tappiot olivat 76 kaatunutta ja 67 haavoittunutta. Buurien tappiot jäivät kahdeksaan kaatuneeseen ja kuuteen haavoittuneeseen. Haavoittuneista kaksi kuoli myöhemmin vammoihinsa.

## Lähteet
Organometalliyhdisteet

**Organometalliyhdisteet** ovat  metalliatomin sisältäviä orgaanisia yhdisteitä, joissa metalli on sitoutunut hiileen. Metalli voi olla jokin pääryhmien metalleista tai siirtymämetalli. Tyypillisiä organometalliyhdisteitä ovat esimerkiksi Grignardin reagenssit ja organolitiumyhdisteet.

Koska metallit ovat tyypillisesti elektropoditiivisempia kuin hiili, on organometalliyhdisteissä hiilellä osittainen negatiivinen varaus ja organometalliyhdisteet ovat usein hyvin reaktiivisia nukleofiileja. Organometalliyhdisteet usein reagoivat helposti ja voimakkaasti myös hapen ja kosteuden kanssa. Reaktiivisimpia ovat organoalkalimetalliyhdisteet ja vähiten reaktiivisia tinan tai lyijyn organometalliyhdisteet.

Orgonometalliyhdisteitä käytetään reagensseina ja katalyytteinä useissa orgaanisen kemian synteeseissä.

Organometalliyhdisteet ovat usein hermostolle myrkyllisiä. Ympäristömyrkkyinä organometalliyhdisteet ovat ongelmallisia, koska ne tavallaan kerääntyvät eliöihin niiden omaa rakennetta muistuttaen, kuten tetraetyylilyijy ja metyylielohopea. Yleisimmin näissä myrkyissä on elohopeaa, lyijyä, tinaa tai arseenia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Environmental bioremediation for organometallic compounds: Microbial growth and arsenic volatillization from soil and retorted shale  
*
Hyvää yötä, Herra Hakkarainen

**Hyvää yötä, Herra Hakkarainen** on vuonna 1999 julkaistu Mauri Kunnaksen kirja. Se on ensimmäinen Kunnaksen kirja, jossa Herra Hakkarainen on päähenkilönä. 

## Aiheesta muualla
* Mauri Kunnas.net
Mimmi Mustakallio

**Raija Tuula (Mimmi) Mustakallio** (20. tammikuuta 1945 Pyhäjoki – 2. syyskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen trubaduuri.

Mustakallio löydettiin 1960-luvulla hänen ilmoittautuessaan vapaaehtoisena yleisön joukosta korvaamaan sairastunutta artistia televisio-ohjelmassa. Hän teki kaksi omaa singleä, ”Varkaat, kulkurit” / ”Sydämeni on viulu” ja ”Borriquito” / ”Menina”. Hänen esittämänsä kappaleet löytyvät useilta karaoke- ja toiveiskelmäkokoelmilta sekä ovat laulukilpailujen esityskappaleina.

Mustakallion tytär on näyttelijä Minttu Mustakallio ja sisko on keihäänheittäjä Arja Mustakallio.

## Lähteet
Hubertus van Mook

Tohtori **Hubertus Johannes van Mook**  (30. toukokuuta 1894 Semarang, Alankomaiden Itä-Intia – 10. toukokuuta 1965 L’Isle-sur-la-Sorgue, Ranska) oli Alankomaiden Itä-Intian (nyk. Indonesia) virkaatekevä kenraalikuvernööri vuosina 1942–1948, mukaan lukien toisen maailmansodan aika.

Semarangissa keskisellä Jaavalla syntynyt van Mook opiskeli Leidenin yliopistossa indologiaa ja sai vaikutteita muun muassa Cornelis van Vollenhovenin etiikasta. Palattuaan Itä-Intiaan hän sai vuonna 1937 taloudellisten asioiden ylijohtajan tehtävän, jossa toimi vuoteen 1941. Siirtomavirkailijalle epätavallisesti hän oli myös aktiivinen politiikassa ja oli Volksraadin jäsen 1931 eteenpäin.

Vuonna 1941 Japanin aloittaessa hyökkäyksensä Kaakkois-Aasiaan van Mook nimitettiin varakenraalikuvernööriksi. Koska itse kenraalikuvernöörin paikka oli teknisesti täyttämättä sen haltijan Alidius Tjarda van Starkenborgh Stachouwerin ollessa japanilaisten vankina, van Mook oli Alankomaiden Itä-Intian korkein viranomainen. Hän toimitti Australiasta käsin pakolaishallitusta ja palasi vasta Japanin vuonna 1945 tapahtuneen tappion jälkeen.

Välittömästi toisen maailmansodan jälkeen van Mookilla ei ollut käytössään kuin oma poliittinen osaamisensa, koska Alankomailla ei ollut antaa hänelle joukko-osastoja Itä-Intiaan. Kun Sukarno ja Muhammad Hatta julistivat 17. syyskuuta 1945 Indonesian itsenäiseksi, van Mook yritti neuvotella Indonesian pääministerin Sutan Sjahririn ja muiden maltillisten kansallismielisten kanssa. Hänen tavoitteenaan oli muodostaa Alankomaiden Itä-Intiaan federaatio, jossa Indonesia olisi vain yksi osa suurempaa valtiota.

Vuosien 1946 ja 1948 välillä van Mook järjesti useita konferensseja, joissa federaation mahdolliset johtohenkilöt kohtasivat. Useilla näistä oli kuitenkin omia henkilökohtaisia agendojaan, minkä lisäksi Alankomaiden asevoimien upseerit ja maan hallitus epäilivät hänen suunnitelmiensa toimivuutta.

Heinäkuussa 1947 Alankomailla oli Itä-Intiassa riittävän vahva sotilaallinen edustus siihen, että van Mook määräsi toteutettavaksi niin sanotun ”ensimmäisen poliisitoimenpiteen”. Hänen mukaansa Indonesian tasavaltaa kannattavien rivit olivat täynnä rikollisia elementtejä, jotka pyrkivät estämään todellisten poliittisten johtajien vallankäytön ja näin aiheuttivat Jaavan ja Sumatran saarten kaoottiset olot. Tämä päätös teki hänestä ennen pitkää huomattavan epäsuositun.

25. lokakuuta 1948 van Mook vapautettiin tehtävästään Itä-Intian varakenraalikuvernöörinä. Joulukuussa samana vuonna alkoi ”toinen poliisitoimenpide”, jossa luovuttiin neuvotteluyrityksistä Indonesian tasavallan johdon kanssa ja sen sijaan otettiin nämä vangeiksi. Van Mook siirtyi pettyneenä pois Itä-Intian ja koko Alankomaiden palveluksesta ja otti vastaan tehtävän Yhdistyneissä kansakunnissa. Hän kuoli Ranskassa vuonna 1965.

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Sukkula

**Sukkula** eli syöstävä on Nykysuomen sanakirjan määritelmän mukaan ”kudonnassa käytetty soukkaa venettä muistuttava, tav. puinen väline, jonka sisällä on käämi ja jota viskelemällä kudelanka pujotetaan kangaspuiden loimiin avautuvaan viriöön.” Sukkulan leimallisesti edestakainen liike on ollut mallina sille, että sanaa *sukkula* on ryhdytty käyttämään myös tyypillisesti edestakaiseen liikenteeseen tarkoitetuista kulkuneuvoista (esimerkiksi avaruussukkula ja sukkulajuna).

Samoin ompelukoneessa sukkulaksi nimitetään osaa, joka solmii alalangan ylälangan kanssa. Yleinen ratkaisu on alapuolan ympärillä pyörivä "rotary hook".

## Katso myös
*John Kay ja lentävä sukkula
Arja Mustakallio

**Arja Liisa (Sabra) Mustakallio** (myöh. **Virolainen**, s. 4. kesäkuuta 1946 Pyhäjoki) on suomalainen keihäänheittäjä.

Mustakallio osallistui Ateenan EM-kisoihin 1969, jossa sijoittui kymmenenneksi tuloksella 40,80. Hän heitti Suomen ennätyksen 57,24 metriä Ruotsi-maaottelussa 1974. Kalevan kisoissa hän voitti kolme Suomen mestaruutta:

* 1969 tuloksella 51,62 m
* 1975 tuloksella 52,40 m
* 1976 tuloksella 54,48 m

Muita saavutuksia:

* 1974 Raahen Vesan ennätys  57,24 m
* 1976 Pihtiputaan keihäskarnevaalit  53,26 m
* 12.07.1975 Lüdenscheid, neljäs 54,08 m

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Mittanauha

**Mittanauha** on kankainen, muovinen tai metallinen nauha, jossa on pituusmittamerkkejä. Etenkin rakennustöissä käytettävissä metallisissa mittanauhoissa on usein sekä metri- että tuuma-asteikko. Nauhan taipuisuuden johdosta mittanauhalla voidaan mitata myös kaarevia muotoja, ja se on myös helposti kuljetettavissa. Mittanauha riittää mittauksiin noin millimetrin tarkkuudella.

Ompelutöihin tarkoitettu mittanauha on yleensä tehty taipuisasta vahakankaasta tai muovista. Rakennustöissä käytetään metallista **rullamittaa**, joka pysyy jäykkänä mitan ollessa vedettynä auki, mutta taipuu kelalle säilytystä varten. Metallinen mittanauha on usein päällystetty lakalla, muovilla tai lasikuidulla. Mittanauhan päässä on usein metallikulma, joka liikkuu oman paksuutensa verran vedettäessä ja työnnettäessä, jolloin tarkkuus säilyy mitatessa sekä sisä- että ulkomittoja.

Mittanauha on edelleen yksi tärkeimmistä työkaluista, vaikka sitä ovat osin korvaamassa muun muassa laseriin perustuvat sähköiset mittausmenetelmät.

Vanha timpurin mittanauha on yleensä tehty kankaasta ja kotelo on nahkaa. Tällaisia käytettiin esimerkiksi puun mittaamiseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ford Excursion

**Ford Excursion** on Fordin suurin SUV-malli. Excursion on rakennettu Ford F250 Super Duty -kuorma-auton pohjalle. Moottorivalikoimassa ovat 5,4 litran (V8) ja 6,8 litran (V10) bensiinimoottorit sekä 6 litran Dieselmoottori (V8). Vuoteen 2003 asti oli tuotannossa myös 7,3 litran V8-dieselmoottori. 

Varsinkin ympäristöjärjestöt ovat arvostelleet Excursionia paljon. Sen valmistus päättyi syksyllä 2005. Syynä olivat Super Dutyjen kasvanut tuotantotarve ja auton kehnot myyntiluvut. Eniten Excursionin myyntiä söi öljyn ja siten fossiilipolttoaineiden kasvanut hinta, joka teki Excursionin ajamisen varsin kalliiksi, sillä auto kuluttaa bensiini-V8:lla varustettuna kaupunkiajossa 24l/100km. V10-moottorin kulutus on vieläkin suurempi.

## Moottorit
Moottorivalikoimassa on 5,4 litran (V8) ja 6,8 litran (V10) bensakoneet sekä 6 litran diesel (V8). Vuoteen 2003 asti oli tuotannossa myös 7,3 litran V8-dieselmoottori.

## Mitat
*Pituus: 5 751 mm
*Leveys: 2 029 mm
*Korkeus: 2 024 mm
*Akseliväli: 3 482 mm
*Omamassa: 3 261 kg

## Aiheesta muualla
Ford Expedition

**Ford Expedition** on Fordin SUV-malli, joka kilpailee Amerikassa Chevrolet Tahoen, Chevrolet Suburbanin, Nissan Armadan ja Toyota Sequoian kanssa. Kooltaan se asettuu Fordin Explorerin ja Excursionin väliin.

## Ensimmäinen sukupolvi (1997–2002)

Expeditionin ensimmäinen sukupolvi rakennettiin hyvin suositun Ford F-150 -kuorma-auton pohjalle. Se korvasi Ford Broncon ja tarkoitus on kilpailla yhä vain suosiotaan lisäävien suurten SUV:ien luokassa varsinkin Chevroletin Suburbania vastaan.

Moottorivalikoimassa tarjolla oli:
* 4,6 litran V8, 215 hv (160 kW) (1997–1999)
* 4,6 litran V8, 240 hv (179 kW) (1999–2002) 
* 5,4 litran V8, 230 hv (172 kW) (1997–1998) 
* 5,4 litran V8, 230 hp (172 kW) (1997–1998) 

Expeditionista on johdettu mm. ylellinen Lincoln Navigator.

## Toinen sukupolvi (2003–2006)

Toinen sukupolvi on tehty Fordin U-pohjalevylle. Samaa pohajalevyä käyttävät mm. Lincoln Navigator (uusi versio). Muotoilu on aikaisempaa kulmikkaampi.

Moottorivalikoima:
* 4,6 litran V8, 232 hv (173 kW)(2003–2005)
* 5,4 litran V8, 260 hv (194 kW)(2003–2005)
* 5,4 litran 32-venttiilinen V8, 300 hv (223 kW) (2005–2006)

## Kolmas sukupolvi (2006–2017)

## Neljäs sukupolvi (2017–)

## Aiheesta muualla
Guineanlahti

**Guineanlahti** on laaja Atlantin valtameren lahti Afrikan länsirannikolla Liberiassa sijaitsevan Cape Palmasin ja Gabonissa sijaitsevan Cap Lopezin välissä.

Niger-joen suisto erottaa Guineanlahden erillisiksi Bonnyn- ja Benininlahdeksi.

Rantavaltioita edellä mainittujen lisäksi lännestä etelää kohti ovat Norsunluurannikko, Ghana, Togo, Nigeria, Kamerun ja Päiväntasaajan Guinea.

Guineanlahteen virtaavat Nigerin lisäksi Volta ja Ogooué. Suurimmat saaret, Bioko, São Tomé ja Príncipe, kuuluvat tuliperäiseen ”Kamerunin-linjaan” (). Saarista viimeisinä mainitut muodostavat São Tomé ja Príncipen saarivaltion. Kamerunin-linjaan kuuluva Annobónin saari jää lahden etelärajan ulkopuolelle.

Guineanlahden pohjoisrannikko tunnetaan historiallisesti nimellä Ylä-Guinea, itärannikko nimellä Ala-Guinea. Eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat jakoivat Ylä-Guinean rannikon varhain neljään osaan, jotka saivat lännestä itään lueteltuina nimet Pippurirannikko, Norsunluurannikko, Kultarannikko ja Orjarannikko. Näistä nimistä Norsunluurannikko on nykyisinkin käytössä alueella sijaitsevan valtion nimenä. Kultarannikko tunnetaan nykyään maana nimellä Ghana.

2000-luvulla merirosvous on lisääntynyt nopeasti Guineanlahdella. Vuonna 2011 hyökkäyksiä sattui 64, kun vuosikymmen aiemmin niitä ei ollut yhtään. Merirosvous on vaikuttanut etenkin Beniniin, jonka Cotonoun sataman liikenne on laskenut 70 %.

## Tärkeimmät satamat
*Norsunluurannikon Abidjan
**suuri kahvin, kaakaon ja puun viejä
*Ghanan Sekondi-Takoradi
**kaakaon ja mangaanin vientiä
*Beninin Cotonou
**palmuöljyn vientiä
*Nigerian Lagos Ogajoen suussa olevilla saarilla
**runsasta kaakaon, puuvillan, maapähkinöiden ja öljypalmutuotteiden vientiä
*Kamerunin Douala
**kahvin, kaakaon, banaanin ja puutavaran vientiä
*Gabonin Libreville

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Christer Nuutinen

**Christer Nuutinen** (s. 1971 Södertälje, Ruotsi) on suomalainen erotyöntekijä, lyhytterapeutti ja taiteilija, joka toimii myös kuvittajana, käsikirjoittajana ja taiteen eri alueilla. Hänet tunnetaan muun muassa *[[Kramppeja & nyrjähdyksiä]]* -sarjan (kirj. Pauli Kallio) piirtäjänä ja *[[Rumba (lehti)|Rumbassa]]* ilmestyneen ''Doolbylandin'' tekijänä. Nuutinen on myös säveltänyt musiikkia televisioon ja mediataideteoksiin, Laura Neuvosen animaatioelokuviin ''Kutoja'' ja *Möbleeraaja* sekä Kai Lappalaisen animaatioelokuvaan *Blop*.

Nuutisen tärkeimmät sarjakuvajulkaisut ja osanotot kokoelmateoksiin:

*2010   *Kramppeja ja nyrjähdyksiä nuorten naisten maailmassa* / Arktinen Banaani
*2006	*Luonnonhistoriaa* / Asemakustannus 
*2005	*Runopoika numero yksi / Kootut teokset 1989–2005* / Suuri Kurpitsa
*2004	*Laikku 04* / Asema
*2001	*Sarjakuvapäivät* / Suuri Kurpitsa
*2000	*Kolmas Muusa* / Suuri Kurpitsa
*2000	*Kramppeja & nyrjähdyksiä II-III* (uusittu painos)/ Jalava
*1997	*Kramppeja & nyrjähdyksiä 3* / Jalava
*1995	*Olmi 3* / Arktinen Banaani
*1995	*Pieniä tapauksia keskikokoisen ihmisen elämästä* / Suuri Kurpitsa
*1995	*Lisää Kramppeja & nyrjähdyksiä* / Jalava
*1994	*Kramppeja & nyrjähdyksiä* / Jalava, 2. painos 1999
*1993	*Sarjakuvastin 2* / Otava
*1990	*Muusa* / Ginipik Press

## Aiheesta muualla
*Rillituotanto
*Asemakustannus 
*Christer Nuutinen
Unissakävely

**Unissakävely** (*somnambulismi*) tarkoittaa kävelemistä tai muiden valvetilaan kuuluvien toimien tekemistä tietämättään unitilassa. Unissakävely kuuluu NREM-univaiheen aikaisiin poikkeaviin tapahtumiin eli parasomnioihin. Unissakävelijän silmät ovat auki, mutta hän ei ole tietoinen toimistaan.

Unissakävelijöitä on 1–15 prosenttia väestöstä, ja yleensä kävely alkaa 4–8 vuoden iässä. Unissakävely on yleistä nuoressa lapsuusiässä, ja se saattaa usein liittyä painajaisiin. Lapsista jopa neljännes saattaa kävellä unissaan, mutta kävely vähenee iän myötä niin, että aikuisista enintään pari prosenttia harrastaa yöllistä kävelyä. Lasten unissakävelyn taustalla ei yleensä ole psyykkisiä häiriöitä, mutta aikuisilla siihen voi liittyä psyykkisiä ongelmia, vaikka myös täysin terveillä aikuisilla voi väsymyksen myötä esiintyä unissakävelyä. Unissakävely ei siis ole sairaus, eikä se ole merkki mielenterveysongelmista, mutta aikuisen kannattaa kuitenkin kääntyä lääkärin puoleen, jotta mahdolliset elimelliset sairaudet voidaan sulkea pois. Unissakävely voi joskus johtua korkeasta kuumeesta. Aikuiset unissakävelijät ovat yleensä kävelleet unissaan myös lapsena. Unissakävely on usein perinnöllistä.

Unissakävelijä ei yleensä muista unissakävelyään jälkeenpäin. Jos ensikertalainen unissakävelijä herää kesken kävelynsä, hän voi ihmetellä, kun löytää itsensä sängyn sijaan jostain väärästä paikasta. On suositeltavaa, että unissakävelijä ohjataan rauhallisesti sänkyyn.

## Lähteet
Vihreä aalto

**Vihreä aalto** on liikennevalo-ohjauksessa käytettävä ajoitusmenetelmä, jossa pääväylän liikennevalot ajoitetaan siten, että liikennevirta pystyy etenemään risteyksestä toiseen pysähtelemättä. Peräkkäisissä risteyksissä vihreä valo siis syttyy ja sammuu siinä tahdissa kuin liikenne etenee. 

Vihreä aalto pitää katkaista välillä, koska sivukaduilta tulijoiden ja jalankulkijoidenkin pitää päästä ylittämään risteystä. Joskus on mahdotonta saada vihreää aaltoa toimimaan molempiin suuntiin, jos kadulla on myös kääntyvää sekä poikittaisliikennettä. Yhteen suuntaan pystytään aina tekemään vihreä aalto, mutta molempiin ajosuuntiin samaan aikaan se on mahdollinen, jos liikennevalojen kiertoaika, valoristeysten välimatka ja liikenteen ajonopeus ovat sopivat. Ajoituksessa otetaan huomioon liikennetilanne ja aalto pyritään järjestämään vilkkaimpaan kulkusuuntaan eri vuorokaudenaikoina. 

Vihreän aallon voivat myös saada hälytysajoneuvot joko liikenteenohjauskeskuksesta tehtävällä ohjauksella tai automaattisesti ajoneuvoihin sijoitetun radiolähettimen avulla.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Assur-Etil-Ilani

**Assur-Etil-Ilani** oli Assyrian kuningas 627–623 eaa. Hänen isänsä ja edeltäjänsä Assurbanipal kuoli 627 eaa., joidenkin historioitsijoiden mukaan tämä tosin luopui vallasta jo 630 eaa.

Assur-Etil-Ilanin valtakausi jäi lyhyeksi. Hänen veljensä Sinsharishkun julistautui vasallivaltio Babylonian kuninkaaksi, mutta babylonialaiset nousivat kapinaan ja karkottivat tämän. Sinsharishkun kaappasi sen sijaan vallan Assyriassa. Maa joutui sisällissotaan, ja Assur-Etil-Ilani kuoli taistelussa.
Maus (sarjakuva)

**Maus** () on yhdysvaltalaisen Art Spiegelmanin piirtämä kaksiosainen omaelämäkerrallinen ja tunnustuksellinen sarjakuva, joka sai vuonna 1992 Pulitzer-palkinnon.

Ensimmäinen Maus-jakso ilmestyi Spiegelmanin ja hänen vaimonsa Françoise Moulyn toimittaman avantgardistisen sarjakuvalehti RAW:n toisessa numerossa. RAW oli formaatiltaan isokokoinen lehti, mutta Spiegelman halusi julkaista Mausia pienikokoisena 20-sivuisena liitteenä lehden mukana.

Spiegelman on sanonut keksineensä, että hän voisi kertoa sukutarinansa *funny animals* -tyyliin (Funny Animals -lehdessä ilmestyi ensimmäinen Maus-tarina jo vuonna 1972), kuvitteellisen kerronnan avulla. Maus on myös piirretty suoraan julkaisukokoon, jotta muoto välittäisi vaikutelman päiväkirjan kirjoittamisesta.

Tarina etenee kahdella tasolla, toisaalta kuvataan Yhdysvalloissa elävän sarjakuvapiirtäjän ongelmallista isäsuhdetta, toisaalta isän kokemuksia 1930- ja 1940-luvuilla. Spiegelmanin isä oli puolanjuutalainen, joka selvisi hengissä keskitysleiriltä.

Sarjakuvan ensimmäinen osa sijoittuu Puolaan, ennen toista maailmansotaa ja saksalaismiehityksen aikaan. Toinen osa kuvaa lähinnä keskitysleirielämää, jonkin verran myös sodanjälkeistä Eurooppaa. Kansallisuudet esitetään eläiminä: juutalaiset ovat hiiriä, saksalaiset kissoja (ja natsit *katzeja*), puolalaiset sikoja, ranskalaiset sammakoita, britit kaloja, ruotsalaiset poroja, yhdysvaltalaiset koiria ja romanit yöperhosia.

Yhdysvalloissa Mausia on usein käytetty myös opetuksessa.

## Suomalaiset painokset
* Maus selviytyjän tarina, Porvoo 1990, WSOY, suomentanut Jukka Snell
* Maus selviytyjän tarina 2: Ja täällä vaikeudet alkoivat, Porvoo 1992, WSOY, suomentanut Jukka Snell
* Maus selviytyjän tarina (sisältää molemmat niteet), Helsinki 2003, WSOY, 

## Yhdysvaltalaiset painokset
*  Vol I (taskukirja)
*  Vol II (taskukirja)
*  taskukirjat suojakotelossa
*  taskukirja, molemmat osat yhtenä kirjana
*  kovakantinen, molemmat osat yhtenä kirjana

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*M A U S at the National Museum of American Jewish History
Williamsin oireyhtymä

**Williamsin oireyhtymän** aiheuttaa geneettinen häiriö, joka johtuu pienen palan puuttumisesta kromosomin numero 7 pitkän haaran kohdasta 11.23 (7q11.23). Oireyhtymälle on tyypillistä lievä tai keskivaikea kehitysvammaisuus, ominaiset kasvonpiirteet, sydän- ja verisuonisairaudet ja persoonallinen käyttäytyminen. Oireyhtymän kuvasi uusiseelantilainen kardiologian tohtori John C. P. Williams vuonna 1961. Sen esiintyvyys väestössä on noin 1:7 500-10&nbsp;000. Oireyhtymää sairastavat henkilöt ovat tavallisesti sosiaalisesti taitavia ja hyvin ystävällisiä ja empaattisia.
## Ilmeneminen

Williams-oireyhtymää sairastava syntyy usein laskettua aikaa myöhemmin ja siihen verraten pienipainoisena. Kehityksessä ja kasvussa voi olla viiveitä refluksitaudin, yliliikkuvien nivelten ja lihaskehityksen vuoksi. Aikuiset Williams-oireyhtymää sairastavat ovat pituudeltaan tavanomaista lyhyempiä.

Kasvoille tyypillisiä piirteitä ovat matala ja leveä otsa, luomien turvotus ja Epicantus-poimut, leveä nenänpää, leveä suu, paksut huulet ja pieni leuka.

Diabetes ja sydän- ja verisuonisairaudet ovat yleisiä oireyhtymää sairastavilla. Valtimosairauksia aiheuttaa elastaani-proteiinin valmistukseen liittyvän geenin häiriö ja elastaanin vähentynyt määrä. Myös veren korkea kalsiumpitoisuus (hyperkalsemia) voi liittyä oireyhtymään. Erilaiset tuki- ja liikuntaelinten, suoliston ja aivojen häiriöt ovat myös yleisiä.

Williams-oireyhtymää sairastavat ovat usein erityisen ystävällisiä ja iloisia käytökseltään, vaikka heillä voi olla yksittäisiä fobioita ja ahdistusta. Lievästä kehitysvammaisuudesta huolimatta kielellinen osaaminen voi olla verraten hyvää ja kattavampaa kuin muilla saman älykkyysosamäärän omaavilla henkilöillä.  Monilla heistä on musiikillisia taipumuksia. Absoluuttinen sävelkorva on yleinen (jopa 30%). Kuulon yliherkkyys on yleistä.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* The Williams Syndrome Association
* Kehitysvamma-alan verkkopalvelu
Tarkastaja Ankardo

**Ankardo** () on Benoît Sokalin luoma aikuissarjakuva, jonka päähenkilö on samanniminen yksityisetsivä. Ankardo on ankka, joka pukeutuu pitkään takkiin. Ankardon hahmo viittaa paitsi Aku Ankkaan, myös stereotyyppiseen kovaksikeitetyn dekkarin etsivään. Seikkailut sijoittuvat eläinmaailmaan, joka varhaisissa albumeissa on tarkemmin selittämättä olemassa ihmisten maailman rinnalla ja myöhemmissä itsenäisesti. 

Sarjakuvan muita hahmoja on muun muassa *Rasputin*, joka on venäläinen kollikissa.

## Albumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* *L'affaire belge* (2005) (Ei julkaistu suomeksi)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* *Vihreäsilmäinen kuolema* **(**La mort aux yeux verts 2016*)* Piirrokset: Pascal Regnauld. Teksti: Benoît ja Hugo Sokal. Suom. Juhani Tolvanen. Jalava 2016.

## Aiheesta muualla
* Luettelo albumeista.
* Antti Leikas: Dekkarilla on pitkä takki ja tupakka. Kaltio 1/2008.
* Vesa Kataisto: Hoitajan veriset kädet . Kvaak.fi 3.1.2004.
* Vesa Vitikainen: Musta meri . Kvaak.fi 1.5.2005.
* Jukka Laine: Valkokaulusjuomari . Kvaak.fi 12.3.2006.
* Jukka Laine: Pedon varjo . Kvaak.fi 10.10.2007.
* Janne Viitala: Porvarisnaisen hillitön charmi. Kvaak.fi 23.11.2008.
* Janne Viitala: Kasvoton nainen. Kvaak.fi 21.11.2009.
* Jukka Laine: Ankardon ensimmäiset tutkimukset albumina ja väreissä. Kvaak.fi 24.8.2011.
* Janne Viitala: Ankardo yllättää. Kvaak.fi 24.8.2011.
* Janne Viitala: Ankkavanhus ja meri. Kvaak.fi 5.6.2014.
* Johannes Valkola: Ankkavanhus ja meri . Keskisuomalainen 8.6.2014.
* Reijo Valta: Ajankohtaista Ankardoa. Kvaak.fi 15.5.2015.
Evergrey

**Evergrey** on progressiivista metallia soittava vuonna 1996 perustettu yhtye. Yhtye on perustettu Göteborgissa, Ruotsissa. Yhtyeen ensimmäinen albumi *[[The Dark Discovery]]* julkaistiin vuonna 1998.

Evergreyn sanoitukset käsittelevät ihmisen tuskaa ja ahdistusta. *[[Solitude, Dominance, Tragedy]]* -albumin kantava teema on yksinäisyys. Laulaja-kitaristi Tom S. Englund sai inspiraation *[[In Search of Truth]]* -albumin aihepiiriin luettuaan Whitley Strieberin Ufosieppauskokemuksensa pohjalta kirjoittaman kirjan *Communion*. Vuonna 2003 ilmestynyt *[[Recreation Day]]* puolestaan kertoo elämän uudelleenrakentamisesta suuren menetyksen tai trauman jälkeen. Vuoden 2004 *[[The Inner Circle]]* -albumin sanoitukset käsittelevät uskontoa ja lasten hyväksikäyttöä.

Toukokuussa 2010 yhtye ilmoitti, että Jari Kainulainen, Jonas Ekdahl sekä Henrik Danhage eroavat bändistä yhteisymmärryksessä jäljelle jääneiden jäsenien kanssa. Tilalle tulivat Marcus Jidell, Johan Niemann sekä Hannes Van Dahl.

Yhtye esiintyi keväällä 2022 Suomessa kolmella keikalla.

## Jäsenet
* Tom S. Englund – laulu, kitara (1995–)
* Henrik Danhage – kitara, taustalaulu (2000–2010, 2014–)
* Rikard Zander – koskettimet, taustalaulu (2002–)
* Jonas Ekdahl – rummut (2003–2010, 2014–)
* Johan Niemann – basso, taustalaulu (2010–)

### Entiset jäsenet
* Dan Bronell – kitara (1996–2000)
* Patrick Carlsson – rummut (1996–2003)
* Will Chandra – koskettimet (1996–1998)
* Michael Håkansson – basso (1999–2006)
* Sven Karlsson – koskettimet (1999–2001)
* Fredrik Larsson – basso (2007)
* Daniel Nöjd – basso, laulu (1996–1999)
* Christian Rehn – koskettimet (2001–2002)
* Jari Kainulainen – basso (2007–2010)
* Hannes Van Dahl – rummut (2010–2013)
* Marcus Jidell – kitara, taustalaulu (2010–2013)

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Kokoelma-albumit
* 

### Livealbumit
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Evergreyn virallinen sivusto
Asterix

**Asterix** on ranskalaisten käsikirjoittaja René Goscinnyn (1926–1977) ja piirtäjä-käsikirjoittaja Albert Uderzon (1927–2020) luoman *[[Asterix seikkailee]]* &#8209;sarjakuvan päähenkilö.

Asterix on pienikokoinen ja älykäs gallialainen soturi, joka ystävänsä Obelixin kanssa seikkailee – Rooman valtakunnan hallitsijan Julius Caesarin hallituskaudella – noin vuonna 50 ennen ajanlaskun alkua. Asterix omistaa siivellisen kypärän, joka vaihtaa siipien asentoa omistajan mielialan mukaan. Asterixin kotikylä on Gallian viimeinen maa-alue, jota Rooma ei ole valloittanut. Asterix saa itselleen yli-inhimilliset voimat juomalla tietäjä Akvavitixin tekemää taikajuomaa, jota hän kuljettaa mukanaan pienessä pullossa. Hänellä on myös varusteinaan miekka, jota hän tosin käyttää hyvin harvoin. Asterixin ja Obelixin lempipuuhiin kuuluu roomalaisten löylyttäminen sekä villisikojen metsästys.

Obelix on Asterixin aisapari, apurihahmo, jonka Uderzo keksi sen jälkeen, kun Goscinny vaati tekemään päähenkilöstä pienikokoisen. Uderzo olisi itse halunnut Asterixin olevan päinvastainen; suuri ja vahva soturi, joten Obelixin liittäminen mukaan tarinoihin oli eräänlainen kompromissi.

Asterix kumppaneineen ilmestyi ensimmäisen kerran 29. lokakuuta 1959, jolloin sarjaa alettiin julkaista ranskalaisessa *[[Pilote]]*-lehdessä. Käsikirjoittajana toimi René Goscinny ja piirtäjänä Albert Uderzo. Goscinnyn kuoltua vuonna 1977 Uderzo jatkoi sarjan tekemistä yksin vuoteen 2009 asti. Vuonna 2012 julkistettiin Uderzon valitsemat uudet tekijät, käsikirjoittaja Jean-Yves Ferri ja kuvittaja Didier Conrad. Heidän ensimmäinen Asterix-albuminsa *[[Asterix ja piktit]]* julkaistiin vuonna 2013.

Asterix on esiintynyt myös kahdeksassa piirroselokuvassa, neljässä näytellyssä elokuvassa ja yhdessä televisioelokuvassa. Sarjakuvan pohjalta on lisäksi julkaistu muun muassa useita video- ja lautapelejä, kuva- ja pelikirjoja sekä lukuisia oheistuotteita. Asterix-teemainen huvipuisto Parc Astérix avattiin Ranskan Plaillyssä vuonna 1989.

## Lähteet
* Asterixin viralliset sivut 
* Asterixin viralliset sivut 

### Viitteet
Sin-šar-iškun

**Sin-šar-iškun** oli Assyrian viimeinen varsinainen kuningas 623–612 eaa. Hän oli Assurbanipalin poika ja Assur-Etil-Ilanin veli.

Sin-šar-iškunin aikana Assyrian suurvalta koki loppunsa. Meedialaiset ja babylonialaiset hävittivät Assurin ja piirittivät pääkaupunki Niniven. Taistelun tai antautumisen asemesta Sin-šar-iškun poltti valtavan kuninkaanpalatsinsa ja sen mukana itsensä, vaimonsa, lapsensa ja orjansa. Ninive hävitettiin maan tasalle 612 eaa. Kolmen vuoden kuluttua tästä koko Assyrian valtio oli kadonnut maailmankartalta. 

## Lähteet
Akvavitix

**Akvavitix** () on hahmo Asterix-sarjakuvassa, Asterixin kotikylän tietäjä eli druidi. Akvavitix on ainoa, joka osaa valmistaa yli-inhimilliset voimat antavaa taikajuomaa. Juoman tunnetuin osa-aines on misteli, joka pitää aina leikata kultaisella sirpillä. Koska juoma on ratkaiseva voima taistelussa roomalaisia vastaan, nämä ovat kerran (jos toisenkin, ehkä) napanneet tietäjän. Akvavitix osaa valmistaa myös eräitä muita ihmejuomia. Hän osallistuu säännöllisesti tietäjien kokoontumiseen Carnotumin metsässä (toisissa suomennoksissa Karnuuttien metsä) ja on useasti voittanut siellä parhaan tietäjän palkinnon.

Asterixin ystävä Obelix putosi pienenä taikajuomapataan, minkä seurauksena juoma vaikuttaa hänessä pysyvästi.

Akvavitix on mukana jo sarjan ensimmäisessä albumissa *[[Asterix gallialainen]]*. Nimi Akvavitix perustuu luultavasti latinankieliseen ilmaisuun "aqua vitis" eli "voiman vesi".

## Lähteet
Äänisen aallot

**Äänisen aallot** on George de Godzinskyn säveltämä ja Kerttu Mustosen sanoittama suomalainen valssi jatkosodan vuosilta. 

Aloite ”Äänisen aaltojen” sanoittamiseksi ja säveltämiseksi tuli Suomen armeijan päämajoitusmestarilta, kenraaliluutnantti A. F. Airolta. Monet tuon ajan suositut valssisävelmät olivat alkuaan venäläisiä, kuten Maks Kjussin ”Amurin aallot”, Itämeren laivaston kapellimestari G. Dobrianskin ”Elämää juoksuhaudoissa” tai Ilja Šatrovin Mantšurian kukkuloilla. Airo piti tätä ongelmallisena ja halusi tilalle jotain suomalaista.

George de Godzinsky sävelsi valssin Äänisjärven rannalla, mistä se sai nimensä. Kerttu Mustosen kirjoittamat sanat heijastelevat Suur-Suomi-ideologiaa ja kuvaavat suomalaiset Itä-Karjalan vapauttajina.

Alun perin valssin levytti Georg Malmstén Saksassa helmikuussa 1942 31 muun kappaleen kanssa. 
Myöhemmin ”Äänisen aaltoja” ovat levyttäneet mm. Reijo Taipale, Joensuun Mieslaulajat, Solistiyhtye Suomi, Espoon Mieslaulajat, Korsuorkesteri, Jaakko Ryhänen ja Eino Grön, harmonikalla mm. Kalle Palonen ja Veikon Hanurikvartetti.

## Aiheesta muualla
* Äänisen aallot. Pauli Kruhse, Histdoc.
Tuonelan virta

**Tuonelan virta** eli **Tuonen joki** erottaa suomalaisessa mytologiassa Tuonelan elävien maailmasta. Vainajien on ylitettävä vaarallinen virta päästäkseen kuolleiden maahan Tuonelaan. Virta on joko verkkaisesti virtaava synkkä joki tai raivoisa ”palava” koski, jättiläismäinen pyörre eli Kinahmi. Rauhallinen tuonen joki esiintyy muun muassa Kalevalassa. 

Vainajat vie verkkaisesti virtaavan joen yli Tuonen tytti lautallaan. Elävätkin saattavat pyrkiä kyytiin, uskotellen olevansa oikeasti kuolleita. Joesta voi myös päästä läpi uimalla, esimerkiksi muuttumalla vesieläimeksi. Tiellä voi kuitenkin olla rautaverkkoja, ja Tuonelassa on vartijoita. Manalla käynti onkin erittäin uskaliasta, sillä kerrotaan, että sinne menneitä on paljon, mutta ei paljon palanneita.

Virrassa ui Tuonen joutsen. Lemminkäinen kuolee, ja hänet syöstään virtaan, kun hän aikoo tappaa linnun. Lemminkäisen äiti kuitenkin noukkii poikansa vedestä ja saa herätettyä hänet eloon.

Jos virta on koski, siinä voivat virrata teräaseet: miesten miekat, urhojen tapparat ja naisten neulat. Sinne joutuneiden kerrotaan myös palavan. Kosken läpi pitää ilmeisesti kahlata, jos on tehnyt pahaa eläessään. Koski on sama kuin Rutjan (eli Ruijan) koski, jäämereen oletettu valtava pyörre, jonka sai kenties aikaan maailmanpylvään pyörintä akselinsa ympäri. 

Myös skandinaavisessa mytologiassa teräaseita vilisevä virta tulee vastaan matkalla kuolleiden maahan. Koskea on verrattu myös skandinaavisen mytologian ginnungagapiin, kaoottiseen alkutilaan, jossa yhtyvät tuli ja jää.

Samankaltaisia virtoja esiintyy myös muissa mytologioissa; vertaa esimerkiksi kreikkalaisen mytologian Styksiin ja Akheroniin.

## Lähteet
* Martti Haavio: *Väinämöinen* (1950)
* E. N. Setälä: *Sammon arvoitus* (1932)
Klepsydra

**Klepsydra** () voi viitata seuraaviin:

* klepsydra eli vesikello
* Klepsydra, lähdekaivo Ateenan Akropoliin luoteisrinteessä
Twilightning

**Twilightning** oli vuosina 1998–2009 toiminut imatralainen metalliyhtye, jonka tyyli vaihtelee ensimmäisen levyn power metalista myöhempien julkaisujen melodiseen hard rockiin.

## Historia

Twilightning julkaisi ensimmäisen demonsa *Change of Scepter* vuonna 1999 kokoonpanolla Tommi Sartanen (laulu, kitara), Ville Wallenius (kitara), Jussi Kainulainen (basso), Mikko Naukkarinen (kosketinsoittimet) ja Juha Leskinen (rummut). Tätä seurasivat *Affection Seeker* vuonna 2000 ja *Return to Innocence* vuonna 2001, joista jälkimmäisellä kuultiin myös uutta laulajaa Heikki Pöyhiää. Viimeiseltä demolta päätyi kaksi kappaletta myös debyyttialbumi *[[Delirium Veil]]ille*, joka julkaistiin vuonna 2003 Spinefarmin kautta.

Toisen, enemmän hard rock -vaikutteisen albuminsa *[[Plague-House Puppet Show|Plague-House Puppet Show’n]]* Twilightning julkaisi vuonna 2004. Tammikuussa 2006 ilmestyi minialbumi *[[Bedlam (EP)|Bedlam]]*, joka jäi kosketinsoittaja Naukkarisen viimeiseksi yhtyeessä. Twilightningin kolmas albumi *[[Swinelords]]* julkaistiin maaliskuussa 2007.

Yhtye ilmoitti toimintansa lopettamisesta heinäkuussa 2009.

## Kokoonpano
* Heikki Pöyhiä – laulu (2001–2009)
* Tommi Sartanen – kitara (1998–2009)
* Ville Wallenius – kitara (1998–2009)
* Jussi Kainulainen – basso (1998–2009)
* Mikko Naukkarinen – koskettimet (1999–2006)
* Juha Leskinen – rummut (1998–2009)

## Julkaisut

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Twilightningin sivusto  
* Twilightning levy-yhtiö Spinefarmin sivustolla 
* 
* 
*
Másfél

**Másfél** on unkarilainen, instrumentaalista progressiivista rockia soittava yhtye, joka yhdistelee musiikissaan punkkia, jazzia, heavy metalia ja teknoa. Yhtye perustettiin 1991. Levyjen lisäksi bändi on tehnyt musiikkia tietokonepeleihin ja elokuviin.

## Nykyiset jäsenet
* Attila Bácsi (kitara)
* Barnabás (kitara)
* Péter Sabák (basso)
* Zoltán Ujj (rummut vuodesta 1998)
* Levente Lukács (saksofoni)

Bändissä aikaisemmin soittaneita:

* János Hegedüs (basso)
* Tamás Kalocsai (rummut vuoteen 1998)
* Eszter Salamon (sello)

## Diskografia
* Mese/Tale (1993, kasettijulkaisu)
* Kínai Nátha/Chinese flu (1994)
* Viperagarzon/Viperflat (1996)
* Villamos/Tram (1997, audio & data CD)
* Katasztrófamámor/Flush of catastrophe (1998, audio & data CD)
* Angyaltojás/Angel's egg (2000, audio & data CD)
* Rádióbarátnõ/Radiogirlfriendly (2000, remix)
* Moni (2001, remix)
* Ballast (2003, live)
* En Garde! (2005)

## Aiheesta muualla
* Bändin virallinen kotisivu 
* Másfél: Varjú -musiikkivideo
Corratec

**Corratec** on saksalainen polkupyöriä valmistava yritys. Suomessa Corretecin pyöriä maahantuo ja jälleenmyy Suomen Polkupyörätukku. 

## Aiheesta muualla
* Yrityksen sivusto
Vetehinen (taruolento)

**Vetehinen** on vedenhaltija suomalaisessa mytologiassa ja kansanperinteessä. 

## Käsityksiä vetehisestä
Yleensä vetehinen käsitetään pahaksi olennoksi, toisinaan taas hyväksi. Vetehinen oli luultavasti veden väkeä. Vetehinen saattoi olla hukkuneen sielu, joka pyrki houkuttelemaan eläviä hukkumaan. Se saattoi nousta maallekin ja tulla houkuttelemaan maan asukkaita veteen. Näissä suhteissa vetehinen muistuttaa näkkiä ja saattaa Suomessa olla vierasperäisen näkki-hahmon kotoinen edeltäjä.

Erään kansantarinan mukaan vetehinen ahdisteli järvellä kalamiehiä. Se seurasi venettä pitkään ja tarttui lopulta kiinni sen laitaan, jolloin veneessä olleet miehet iskivät kirveellä vetehisen käden irti. Vetehinen lupasi jättää ihmiset rauhaan, jos saisi kätensä takaisin. Niin tapahtui, eikä vetehinen sen jälkeen ole noussut syvyyksistä ihmisiä häiritsemään.

Vetehinen ei kuitenkaan aina ole paha. Eräissä loitsuperinteissä vetehiseen vedotaan paremman kalansaaliin toivossa, ja häntä kutsutaan Karjalan kala-Jumalaksi. Ihmisten kerrotaan myös saaneen kiinni vetehisen lehmiä, erityisen hyviä lypsylehmiä.

Erään käsityksen mukaan vetehinen on merenneidon miespuolinen vastine. Tällöin vetehinen kuvataan komeana ja lihaksikkaana miehenä, jolla alkaa navan alapuolelta pyrstö. Pyrstö on leveämpi kuin merenneidolla.

## Vastaavia hahmoja muissa mytologioissa
Vetehishevonen on muun muassa irlantilaisilla, skoteilla ja ruotsalaisilla ihmisiä syvyyksiin houkutteleva hevonen. 

Vodjanoi () on slaavilaisen kansanperinteen miespuolinen veden henki, joka voi esiintyä hyvin monenlaisissa hahmoissa. Hänen sanotaan asuvan vedenpyörteessä tai vedenalaisessa palatsissa, joka on täynnä uponneista laivoista peräisin olevia aarteita. Vodjanoin sanotaan esiintyvän vanhan miehen hahmossa, jolla on vihertävä, lian peittämä parta. Hänen uskotaan aiheuttavan hukkumisia: hukkuneet hän vie veden alle palvelijoikseen. Kalastajilla on ollut tapana uhrata vodjanoille tupakkaa hyvän kalaonnen saadakseen. Vodjanoita voi lepytellä myös uhraamalla hänelle voita tai ensimmäisen saaliiksi saadun kalan. Vodjanoi on mylläreiden, mehiläistenkasvattajien ja kalastajien suojelushenki.

## Katso myös
* Ahti
* Iku-Turso eli Tursas
* Vesihiisi
*Vetehinen (sukellusvene)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Idefix

**Idefix** () on René Goscinnyn ja Albert Uderzon luoma pieni koira, joka seikkailee Asterix-sarjakuvassa ja omassa lastenkirjasarjassaan. Se on Obelixin lemmikki. Idefixillä on usein tärkeä rooli Asterixin ja Obelixin seikkailuissa ja se pelastaa tarpeen mukaan, esimerkiksi johdattamalla sankarit pois Kheopsin pyramidin salakäytävistä tai löytämällä jonkun hajuaistinsa avulla.

Idefix esiintyy ensimmäisen kerran taustahahmona albumissa *[[Asterix lyö vetoa]]*, joka on Asterix-sarjan viides albumi. Asterixin ja Obelixin oleskellessa Parisiumissa Idefix löytää heidät lihakaupan luota ja seuraa heitä heidän kiertäessään koko Gallian ympäri. Vasta aivan tarinan lopussa Obelix huomaa sen. Sankareita seuraavan koiran lisääminen tarinaan oli piirtäjä Uderzon idea eikä sitä mainita Goscinnyn alkuperäisessä käsikirjoituksessa. Goscinnyn täydentämässä käsikirjoituksessa Asterixin oli tarkoitus lopussa silittää koiraa, mutta Uderzo vaihtoikin tilalle Obelixin, josta näin tuli Idefixin omistaja. Tarinan valmistumisen jälkeen Asterixia julkaissut *[[Pilote]]*-lehti järjesti lukijakilpailun koiran nimestä ja neljän nuoren lukijan muodostama raati valitsi voittajaksi nimiehdotuksen *Idéfix*. Ranskan kielessä *idée fixe* voisi tarkoittaa ”määrättyä ajatusta” tai pakkomiellettä.

Idefix rakastaa puita ja ulvoo aina jos näkee niitä kohdeltavan huonosti. Asterix-animaatioissa Idefixin rooli on usein suurempi kuin sarjakuvissa ja sille on voitu kirjoittaa omia kohtauksia tai sivujuonia.

Neliosaisen Idefix -kirjasarjan julkaisi Suomessa vuonna 1973 Sanoma Oy. Ranskankieliset alkuteokset ilmestyivät edellisenä vuonna. Idefix-sarjan suomensi Outi Walli.

## Idefix-kirjat

### Idefix, Asterixin ja Obelixin lemmikki
Teksti: René Goscinny – Kuvitus: Albert Uderzo
* *Idéfix fait du sport* (1973)
* *Idéfix et la petite fille* (1973)
* *Idéfix au cirque* (1973)
* *Une folle poursuite* (1973)
* *[[Idefix saa ystävän]]* (*Idéfix se fait un ami*, 1973)
* *[[Villisianmetsästys]]* (*La chasse au sanglier*, 1973)
* *[[Rajuilma (lastenkirja)|Rajuilma]]* (*L'orage*, 1973)
* *[[Hyvin ansaittu herkkupala]]* (*Un gouter bien merité*, 1973)
* *[[Idefix ja vauva]]* (*Idefix et le bébé*, 1973)
* *[[Idefix ja hassu pikku kala]]* (*Idéfix et le poisson clown*, 1974)
* *[[Idefixin syntymäpäivä]]* (*L'anniversaire d'Idéfix*, 1974)
* *[[Idefix kelkkailee]]* (*Idéfix à la neige*, 1974)
* *Idéfix magicien* (1974)
* *Idéfix et le perroquet* (1974)
### Idefix
Teksti ja kuvitus: Albert Uderzo
* *[[Idefix ja kotkanpoikanen]]* (*Idefix et le vilain petit aiglon*, 1983)
* *[[Idefix ja Ahmattikotka]]* (*Idefix et la grande fringale*, 1983)

## Lähteet
Kim Basinger

**Kimila Ann ”Kim” Basinger** (s. 8. joulukuuta 1953 Athens, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja entinen malli. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa *[[9½ viikkoa]]* (1986), *[[Batman (vuoden 1989 elokuva)|Batman]]* (1989) ja *[[L.A. Confidential]]* (1997), josta hän sai parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon. 	

Basingerin vanhemmat olivat viihdealalla. Hän voitti kauneuskilpailun 18-vuotiaana ja lähti New Yorkiin malliksi. Hän halusi kuitenkin esiintymään, ja otti jo nuorena tanssi- ja laulutunteja. New Yorkissa hän opiskeli näyttelemistä ja äänenkäyttöä. Vuonna 1976 Basinger muutti Los Angelesiin ryhtyäkseen näyttelijäksi.

Alkuvuosinaan Los Angelesissa Basinger esiintyi televisiosarjoissa. Vuonna 1983 hän pääsi kunnon elokuvaosiin vastanäyttelijöinään kuuluisuuksia kuten Sean Connery ja Burt Reynolds.

Basinger oli naimisissa Alec Baldwinin kanssa 1993–2002. Heillä on yksi tytär. Basinger on ollut naimisissa myös Ron Snyder-Brittonin kanssa 1980–1988.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Alta

**Alta** voi tarkoittaa seuraavia:

## Paikkoja
### Norjassa
* Alta, suom. *Alattio*, kunta Finnmarkin läänissä Norjassa
* Alta, suom. *Alattio*, Alattion kunnan keskustaajama
* Alta-joki, suom. *Alattionjoki*, joki Pohjois-Norjassa

### Yhdysvalloissa
* Alta, kaupunki Iowassa
* Alta, kunta Utahissa
* Alta, kunnallishallinnoton alue Illinois’ssa
* Alta, kunnallishallinnoton alue Kaliforniassa
* Alta, kunnallishallinnoton alue Wyomingissa

## Muita merkityksiä
* Alta Car and Engineering Company, brittiläinen autourheilutalli
* Alta-luokka, Norjan laivaston miinanraivaajaluokka
* KNM Alta (M314), Norjan laivaston Alta-luokan miinanraivaaja.

## Katso myös

* Buttigliera Alta, kaupunki Piemonten alueella Italiassa
Pavel Pestel

**Pavel Ivanovitš Pestel** (; 5. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) 1793 Moskova - 25. heinäkuuta (J: 13. heinäkuuta) 1826 Pietari) oli yksi Venäjän dekabristikapinan johtohahmoista. 

Saksalaissyntyinen Pestel kuului Etelän Salaseuraan, ja kannatti tasavaltaa.
Hän kuitenkin laati dekabristeille melko maltillisen perustuslakiehdotuksen, jossa ehdotettiin perustuslaillista monarkiaa silloisen kruununprinssi Konstantinin johdolla.

Pestel vangittiin päivää ennen kapinaa. Hänet hirtettiin myöhemmin kapinan kukistuttua yhdessä neljän muun päätekijän kanssa.

## Lähteet
Sergei Trubetskoi

**Sergei Petrovitš Trubetskoi** (; 9. syyskuuta (J: 29. elokuuta) 1790 Nižni Novgorod – 4. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1860 Moskova) oli venäläinen ruhtinas ja yksi dekabristikapinan johtohenkilöitä.

Trubetskoi valittiin dekabristikapinan johtajaksi kapinan aattona 13. joulukuuta 1825. Hän ilmeisesti pelkäsi eikä tullut Senaatintorille, minne kapinalliset kokoontuivat. Kapinan kukistuttua Trubetskoi vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Tuomio kuitenkin lievennettiin karkotukseksi Siperiaan, josta Trubetskoi palasi armahdettuna vuonna 1856.
Muskariini

**Muskariini** on väritön, hygroskooppinen, vesiliukoinen ja huoneenlämmössä kiinteä yhdiste. Muskariini esiintyy luontaisesti tietyissä sienilajeissa, kuten punakärpässienessä ja risakkaissa. Oswald Schmiedeberg eristi muskariinin punakärpässienestä ja kuvasi sen farmakologisia ominaisuuksia vuonna 1869. Muskariini oli ensimmäinen koskaan tutkittu parasympatomimeetti.

## Vaikutukset elimistössä
Muskariini on muskariinireseptorin agonistina, joka jäljittelee elimistön oman välittäjäaineen asetyylikoliinin toimintaa.

Muskariini aiheuttaa elimistössä tyypillisiä kolinergisia reaktioita. Verisuonet laajenevat, verenpaine laskee ja sydämen lyöntitiheys hidastuu. Keuhkoputket supistuvat ja limaneritys lisääntyy, mikä voi vaikeuttaa hengitystä etenkin astmaatikoilla. Muskariinireseptoriagonistit lisäävät tuntuvasti syljen eritystä. Samoin lisääntyvät hiki- ja kyynelrauhasten sekä nenänielun rauhasten, mahalaukun ja suolen limakalvojen rauhasten eritystoiminta. Muskariinilla ei ole vaikutusta keskushermostoon, koska se ei läpäise veri-aivoestettä positiivisesti varautuneen typpiatominsa vuoksi.

## Myrkytysoireet
Muskariinimyrkytyksen oireet alkavat 15–30 minuutin kuluessa sienen nauttimisesta lisääntyneellä syljenerityksellä, hikoilulla ja kyyneleiden erityksellä. Suurella annostuksella näitä oireita seuraa vatsakipu, voimakas pahoinvointi, ripuli, sumeneva näkökenttä sekä hengityksen työläys. Varsinainen myrkytystila seuraa yleensä kahden tunnin sisällä aineen nauttimisen jälkeen. Myrkytyksissä kuolemantapaukset ovat harvinaisia, mutta vakavissa tapauksissa se on mahdollista sydämen tai hengityselimistön pettäessä.

Muskariinimyrkytyksissä vasta-aineena käytetään atropiinia, joka salpaa muskariinireseptoreja eli on muskariinireseptoriantagonisti.

## Katso myös
*Muskimoli

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Muscarine 
*PubChem: Muscarine 
* Human Metabolome Database (HMDB): (2S,4R,5S)-Muscarine 
*KEGG: Muscarine 
*Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Muscarine
Riippumatto

**Riippumatto** on kankaasta tai verkosta tehty, kahden pidikkeen väliin ripustettu makuualusta. Yleisen käsityksen mukaan riippumatto on kotoisin Väli-Amerikan mayoilta suunnilleen tuhannen vuoden takaa, mutta se on keksitty myös itsenäisesti Euroopassa keskiajalla. Riippumatot ovat olleet perinteisesti suosittuja nukkumapaikkoja laivoilla, koska riippumatto liikkuu laivan liikkeen mukana eikä nukkuja pääse näin ollen putoamaan lattialle.

## Riippumatto sänkynä
Tropiikissa riippumatto on yleinen sängyn korvike, koska se on ilmavana viileämpi kuin paksu patja, koska sen ohut kangas tarjoaa huonomman asuinsijan loisille ja koska sen ripustusnarut voidaan kastella hyönteismyrkkyyn ja siten estää ryömiviä hyönteisiä kulkemasta nukkujan päälle. Hyttysverkon kanssa riippumatto suojaa nukkujan hyvin. 

Ahtaissa tiloissa on etua myös siitä, että riippumatto on helppo pakata pois siksi aikaa, kun siinä ei nukuta. Tämä on ollut erityisenä etuna sen käytössä laivoilla, joissa tilanpuute on ollut ongelma.

## Riippumatto majoitteena maastossa
Lämpimissä ilmanaloissa riippumatto toimii hyvin myös retkeilymajoitteena, ja monissa tuotteissa on yhdistetty riippumatto, sadekatos ja hyttysverkko. Viileyden lisäksi riippumaton etuna on, että se tarvitsee vain kaksi tukipistettä, kuten kaksi puuta, jolloin se toimii myös märässä tai kivikkoisessa maastossa. 

Kylmemmässä ilmanalassa riippumatto toimii huonommin, koska se on itse heikko eriste, koska siihen asetettu makuupussi tai peitto painuu nukkujan painosta kasaan ja koska siihen asetettu makuualusta pysyy kääntyilevän nukkujan alla huonosti. Riippumattoa voi eristää myös ulkopuolelta, mutta tämäntapaiset ratkaisut ovat usein kömpelöitä.

## Historia

Riippumatto on kuvattu Luttrellin psalttarissa noin vuonna 1330. Tässä keskiaikaisessa englantilaisessa käsikirjoituksessa oleva miniatyyri todistaa riippumattojen olemassaolon Euroopassa jo ennen kuin Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan.

Riippumatto levisi Aasiaan Vietnamin sodan välityksellä. Amerikkalaisilla sotilailla oli etulinjassa tapana kaivaa nukkumispotero, johon he virittivät poteron seinähirsien väliin riippumaton ollakseen irti maasta ja välttyäkseen kosketuksesta märkään maahan sekä hyönteisten ja matelijoiden hyökkäyksiltä nukkuessaan. Pohjoisvietnamilaiset omaksuivat tämän tavan, ja he valmistivat omia riippumattojaan maahan laskeutuneiden laskuvarjojen kankaasta.>

## Katso myös
*Riippukeinu
*Riipputuoli

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kauppa

**Kauppa**  voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* kauppasopimus, jolla jotakin ostetaan tai myydään

* kaupankäynti, tavaroiden ostoon ja myyntiin keskittynyt toimiala
::* vähittäiskauppa
::* tukkukauppa
::* huutokauppa
* myymälä, tavaroiden myyntiin keskittynyt yritys tai yrityksen toimipiste, esimerkiksi  päivittäistavarakauppa
::* lähikauppa, erityisesti elintarvikkeita myyvä pienehkö yritys
::* tavaratalo
::* elintarvikeliike, kutsutaan puhekielessä usein ruokamarketiksi tai ruokakaupaksi
::* market tai marketti