Lynyrd Skynyrd

**Lynyrd Skynyrd** on yhdysvaltalainen rock-yhtye, jota pidetään yhtenä southern rock -tyylin suurimmista nimistä. Yhtyeen musiikissa on ominaista kolmen sähkökitaran aikaansaama paksuhko ja raskas soundi. Yhtye oli myös tunnettu rankasta alkoholipainotteisesta elämäntavastaan. Suosituimmillaan Skynyrd oli vuosina 1973–1977, kunnes 20. lokakuuta 1977 yhtyettä kuljettanut lentokone syöksyi pakkolaskuyrityksessä maahan. Onnettomuudessa surmansa saivat laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines sekä hänen sisarensa, taustalaulaja Cassie Gaines. Muut jäsenet ja kiertueavustajat saivat vakavia vammoja. Pitkän hiljaiselon jälkeen Lynyrd Skynyrd teki paluun laulaja Van Zantin pikkuveljen, Johnny Van Zantin johdolla 1987. Lynyrd Skynyrdin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sweet Home Alabama”, ”Free Bird”, ”Simple Man”, ”I Ain't The One”, ”Gimme Three Steps”, ”Tuesday's Gone”, ”That Smell”, ”What's Your Name”, ”Red White And Blue” ja ”Still Unbroken”.

## Yhtyeen vaiheet

### Alkuvuodet 1963–1971

Allen Collins sai ensimmäisen kitaransa vuonna 1963 ja liittyi pian The Mods -yhtyeeseen Floridan Jacksonvillessä. The Modsin muut jäsenet olivat J.R. Rice ja Larry Steele. Vuoden 1964 alussa Ronnie Van Zant liittyi toiseen paikalliseen bändiin, The Squires, jonka hän pian nimesi uudelleen Usiksi. Tuona vuonna paikallisessa *Battle of the Bands* -tapahtumassa Us esiintyi The Modsia vastaan ​​ja voitti kilpailun. Van Zant kuitenkin jätti Usin pian. Alkukesällä 1964 basisti Larry Junstrom, rumpali Bob Burns ja kitaristi Gary Rossington muodostivat trion nimeltä Me, You, and Him. Rossington liittyi mukaan viimeisenä, Burnsin pyynnöstä.
 

Myöhemmin kesällä 1964 teini-ikäiset Van Zant, Rossington ja Burns tutustuivat toisiinsa pelatessaan kilpailevissa baseball-joukkueissa. Kolmikko päätti soittaa yhdessä eräänä iltapäivänä sen jälkeen, kun Burns sai osuman Van Zantin heittämästä pallosta. He pystyttivät soittimensa Burnsin vanhempien talon autokatokseen ja soittivat The Rolling Stonesin hitin "Time Is on My Side". He päättivät heti perustaa yhtyeen. Basisti Larry Junstrom täydensi kokoonpanon. He lähestyivät pian Allen Collinsia kaksi viikkoa myöhemmin, ja hän suostui liittymään. Collins pakeni polkupyörällään ja kiipesi piiloon puuhun, nähdessään pahamaineisen Van Zantin saapumassa hänen ajotielleen. Collins vakuuttui pian, ettei Van Zantilla ollut pahat mielessään. Yhtye siirtyi harjoittelemaan Junstromin autokatoksessa, kun Burnsin vanhemmat valittivat heidän soittavan liian kovaa. Alkuun yhtye oli nimeltään My Backyard, joka vaihtui myöhemmin pariksi päiväksi Conquer the Wormiksi, sitten Noble Fiveksi, ja lopulta vuonna 1967 One Percentiksi elokuvassa nähdyn moottoripyöräjengin mukaan. Aikaisia vaikutteita olivat muun muassa Yardbirds, Eric Clapton ja The Beatles. Joulukuussa 1964 Ronnie Van Zant järjesti yhtyeen ensimmäisen keikan lankonsa joulujuhliin.

Vuonna 1968 yhtye levytti ensimmäisen singlelevynsä paikallisella levy-yhtiöllä, Shade Tree Recordsilla. Levyllä oli kaksi kappaletta, ”Michelle” ja ”Need All My Friends”. Seuraavana vuonna yhtye voitti paikallisen musiikkikilpailun ja levytti palkintorahoilla jälleen kaksi kappaletta, ”Spoonfulin” ja uudelleen jo aikaisemmin levyttämänsä ”Michellen”. Samana vuonna Van Zant halusi vaihtaa yhtyeen nimen, koska hän oli kyllästynyt yleisön pilkkaan siitä, että bändillä oli "yksi prosentti lahjakkuutta". Yhtyeen jäsenten käymän koulun, Robert E. Leen lukion, liikunnanopettaja Leonard Skinner (1933–2010) erotti toistuvien varoitusten jälkeen kitaristi Gary Rossingtonin, sillä tämä rikkoi koulun pukeutumissääntöjä kasvattamalla pitkät hiukset. Tapauksen jälkeen Skinneristä tuli yhtyeen sisällä vitsailun aihe, ja erään keikan aikana yhtye ilmoitti vaihtavansa nimekseen Leonard Skinner. Yleisöstä moni tunsi ankaruudestaan kuulun opettajan, ja osoitti suosiotaan, ja vaikka ilmoitus oli osittain tarkoitettu vitsiksi, nimi jäi. Lisähankaluuksien välttämiseksi nimeä muutettiin hieman, jolloin päädyttiin nimeen, jolla yhtye tuli tunnetuksi: Lynyrd Skynyrd. Vuosia myöhemmin yhtye muodosti ystävyyden Skinnerin kanssa ja kutsui hänet Jacksonvillen-konsertteihinsa kuuluttajaksi.

Vuoteen 1970 mennessä Lynyrd Skynyrdistä oli tullut tunnettu Jacksonvillessa. He lämmittelivät useita maankuuluja artisteja. Kaikki yhtyeen jäsenet lopettivat koulunkäynnin voidakseen paremmin keskittyä soittamiseen. Yhtye alkoi harjoitella kurinalaisesti *Hells House* -nimisellä maatilalla Jacksonvillen ulkopuolella. Samana vuonna yhtye lopetti yhteistyönsä Shade Tree Recordsin kanssa. Alkuvuonna 1970 kitaristi Allen Collins meni tyttöystävänsä Kathy Johnsin kanssa naimisiin, ja häissä soitettiin ensimmäisen kerran livenä yhtyeen myöhemmin klassikoksikin muotoutunut hitti, ”Free Bird”. Pat Armstrong ja Alan Walden aloittivat työskentelyn yhtyeen managereina. Armstrong jätti työn pian perustaakseen oman manageritoimistonsa. Walden työskenteli yhtyeen kanssa vuoteen 1974 asti, jolloin managerin työ siirtyi Peter Rudgelle.

Yhtye jatkoi keikkailua ympäri Yhdysvaltain etelävaltioita 1970-luvun alussa kehittäen blues rock -vaikutteista musiikkiansa ja julkista kuvaansa sekä kokeili studiossa äänittämistä. Lynyrd Skynyrd loi tunnusomaisen musiikkityylinsä sekoittamalla luovasti kantria, bluesia ja brittiläistä rockia. 

Tänä aikana yhtyeessä tapahtui ensimmäistä kertaa kokoonpanomuutoksia. Junstrom lähti ja hänen tilallensa tuli basisti Greg T. Walker. Tuolloin Rickey Medlocke liittyi toiseksi rumpaliksi Burnsin ohelle. Medlocke oli varttunut Lynyrd Skynyrdin perustajajäsenten kanssa, ja hänen isoisänsä Shorty Medlocke inspiroi "The Ballad of Curtis Loewin" sanoituksia. Burns jätti yhtyeen hetkeksi Medlocken ollessa mukana. Kun Medlocke ja Walker lähtivät keskittyäkseen omaan Blackfoot -yhtyeeseensä, Burns tuli takaisin. Joidenkin lähteiden mukaan Burns soitti yhtyeessä koko ajan vuoteen 1974 asti.

### Huippuvuodet 1972–1977

Vuonna 1972 Lynyrd Skynyrdiin liittyivät ensin basisti Leon Wilkeson ja pian roudarina toiminut Billy Powell liittyi kosketinsoittajaksi. Yhtye tutustui Blood, Sweat & Tearsin muusikkoon, lauluntekijä ja tuottaja Al Kooperiin, joka oli käynyt heidän konsertissaan Atlantassa. Kooper valitsi yhtyeen Sounds of the South -levy-yhtiölleen, jota MCA Records jakeli ja tuki, ja tuotti heidän ensimmäisen albuminsa. Wilkeson ilmoitti yllättäen olevansa liian nuori kiertämään soittamassa sekä vieroksuvansa julkisuutta ja jätti yhtyeen. Hänen tilalleen yhtyeeseen liittyi Strawberry Alarm Clock -kitaristi Ed King, joka soitti Wilkesonin valmiiksi sovittamat basso-osuudet. King osallistui myös laulunkirjoitukseen ja soitti kitaraa albumilla. King ei laulaja Van Zantin mukaan osannut lainkaan soittaa bassoa ja pyysi tätä vaihtamaan kitaraan, jotta kappaleiden lukuisat kitararaidat olisi helpompi soittaa konserteissa. Wilkeson palasi yhtyeeseen Van Zantin pyynnöstä sen levytettyä ensimmäisen albuminsa. Elokuussa 1973 Lynyrd Skynyrd julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa, nimeltään *[[Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd]]*, joka myi kultaa. Albumilla oli mukana voimaballadiksi kehittynyt "Free Bird", josta tuli maankuulu Yhdysvalloissa ja yksi yhtyeen suurimmista hiteistä. Saman vuoden marraskuussa yhtye soitti lämmittelijänä The Whon Quadrophenia-kiertueella, jonka ansiosta yhtyeen fanikunta kasvoi nopeasti.

Vuonna 1974 Lynyrd Skynyrd julkaisi toisen albuminsa nimeltään *[[Second Helping]]*, myyden jälleen kultaa. King, Collins ja Rossington tekivät kaikki yhteistyötä Van Zantin kanssa laulunkirjoittamisessa. Albumi kasvatti jälleen yhtyeen suosiota. Albumilla oli yhtyeen maailmanmaineeseen saattanut kappale ”Sweet Home Alabama”. Kappale oli humoristinen vastine Neil Youngin kappaleelle ”Southern Man”, joka kuvaa etelävaltioiden asukkaita punaniskoiksi. Young ja Van Zant eivät olleet keskenään kilpailijoita, vaan toistensa musiikin ihailijoita ja hyviä ystäviä. Young kirjoitti Lynyrd Skynyrdille kappaleen "Powderfinger", mutta he eivät koskaan äänittäneet sitä. Huippuvuosina suurin osa yhtyeen levyistä myi yli miljoona kappaletta, mutta "Sweet Home Alabama" oli ainoa single, joka ylsi myyntilistoilla kymmenen parhaan joukkoon.

Vuoteen 1975 mennessä henkilökohtaiset ongelmat sekä raskas alkoholinkäyttö alkoivat rasittaa yhtyettä. Tammikuussa rumpali Bob Burns jätti yhtyeen romahdettuaan henkisesti Euroopan-kiertueen aikana ja hänen tilalleen valittiin Kentuckysta kotoisin ollut entinen Yhdysvaltain merijalkaväen sotilas Artimus Pyle. Bändin kolmas albumi *[[Nuthin' Fancy]]* äänitettiin 17 päivässä. Kooper ei arvostanut yhtyeen valmistautumattomuutta albumin nauhoitukseen ja albumin työstäminen oli vaikeaa. Kooperin ja yhtyeen yhteisellä sopimuksella he lopettivat yhteistyönsä, kun albumi oli saatu valmiiksi. Vaikka albumi menestyi hyvin ja myi kultaa, sen myynti oli lopulta pienempi kuin edeltäjillään. *Nuthin' Fancy* -kiertueen puolivälissä toukokuussa 1975 kitaristi Ed King jätti yhtyeen yllättävästi tapeltuaan Van Zantin kanssa. Kingin kitarateknikko ja Van Zant pidätettiin yhdessä ja he viettivät yön vankilassa. Kun kitarateknikko ei ollut töissä, King soitti seuraavan keikan vanhoilla kielillä, jotka katkeilivat ja vaikeuttivat soittoa. Keikan jälkeen Van Zant pilkkasi häntä yhtyetovereidensa edessä. King halusi lähteä ja palasi kotiinsa Los Angelesiin, uskoen Van Zantin olleen syynä hänen kitarateknikkonsa vankilaan joutumiseen. Lynyrd Skynyrd jatkoi tilapäisesti kahden kitaristin voimin.

Yhtyeen jäsenmäärä kasvoi, kun taustalaulajaryhmä The Honkettes (laulajat Leslie Hawkins, JoJo Billingsley ja Cassie Gaines), otettiin mukaan yhtyeeseen. Ulkomaillakin mainetta saanut Lynyrd Skynyrd lähti loppuvuodesta kiertueelle Isoon-Britanniaan, jossa yhtye oli erityisessä suosiossa. Mukana kiertuella oli yhtye Golden Earring.

Syyskuussa 1976 Collins ja Rossington loukkaantuivat molemmat auto-onnettomuuksissa samana viikonloppuna. Rossington loukkaantui vakavammin, mutta molemmat toipuivat nopeasti. Onnettomuus kuitenkin viivästytti seuraavan albumin äänityksiä ja pakotti yhtyeen perumaan joitain konsertteja. Rossingtonin onnettomuus inspiroi Van Zantin sanoittamaan kappaleen "That Smell", joka oli varoittava tarina huumeiden väärinkäytöstä sekä suunnattu Rossingtonille. Hän myönsi usein olleensa kappaleessa mainittu "Prince Charming", joka törmäsi autollaan tammeen humalassa ja rauhoittavien lääkkeiden vaikutuksen alaisena. Van Zantille syntyi vuonna 1976 tytär, jolloin hän päätti vakavasti muuttaa elämäntapansa ja karistaa Lynyrd Skynyrdin maineen alkoholia kuluttavina tappelijoina, jotka joutuvat jatkuvasti ongelmiin

Pian vuonna 1976 Lynyrd Skynyrd julkaisi neljännen albuminsa, *[[Gimme Back My Bullets]]in*, joka toi sille neljännen kultalevyn. Samana vuonna julkaistu yhtyeen ensimmäinen livealbumi, *[[One More From The Road]]*, jolla kolmantena kitaristina oli Cassien veli Steve Gaines. *One More From The Road* nousi yhtyeen kaikkien aikojen suosituimmaksi albumiksi myyden platinaa ja yhteensä yli miljoona levyä. Suosio Isossa-Britanniassa toi Lynyrd Skynyrdille paikan kiertueella Rolling Stonesin kanssa.

Lokakuussa 1977 julkaistiin yhtyeen kuudes albumi *[[Street Survivors]]*. Steve Gainesilla oli albumilla suuri rooli kitaristina ja lauluntekijänä. Van Zant puhui sekä yksityisesti että julkisesti Gainesin jättävän lahjakkuudellaan tulevaisuudessa muut jäsenet varjoonsa. Gainesin panoksiin sisältyi hänen duetointinsa Van Zantin kanssa "You Got That Right" -kappaleessa ja taitojensa esittelyt kappaleessa "I Know a Little", jonka hän oli kirjoittanut ennen Skynyrdiin liittymistään. Van Zant luotti Gainesin kykyihin niin vahvasti, että hyväksyi hänet laulamaan albumilla ja konsertissa kirjoittamansa "Ain't No Good Life" -kappaleen. Albumi sisälsi myös hittisinglet "What's Your Name" ja "That Smell". Yhtye lähti hieman ennen albumin ilmestymistä tähän mennessä suurimmalle kiertueelleen.

### Lentoturma 1977
20. lokakuuta 1977 Lynyrd Skynyrdiä kiertueella Etelä-Carolinan Greenvillestä Louisianan osavaltionyliopistoon (LSU) kuljettanut Convair 240 -lentokone syöksyi polttoaineen loputtua soiseen metsään Mississippin Gillsburgissa. Lentokone oli vanha ja huonokuntoinen. Maahansyöksyssä kuolivat yhtyeen laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines ja hänen siskonsa, taustalaulaja Cassie Gaines, sekä molemmat lentäjät ja yhtyeen kiertuemanageri Dean Kilpatrick. Muut yhtyeen jäsenet (Rossington, Collins, Wilkeson, Powell, Pyle ja Hawkins) saivat vakavia vammoja. Wilkeson vammautui vakavimmin. Rumpali Artimus Pyle pystyi kuitenkin kävelemään ja lähti kahden yhtyeen roudarin kanssa hakemaan apua läheiseltä maatilalta. Maatilan omistaja ei ollut kuullut onnettomuudesta ja nähdessään konetta etsimään tulleen helikopterin ja kolme taloaan lähestyvää rähjäistä miestä hän luuli miehiä vankikarkureiksi ja käski vaimoaan lukitsemaan ovet ja haki talosta haulikon. Miesten lähestyessä hän ampui varoituslaukauksen ilmaan. Toinen roudareista, Kenneth Peden Jr., huusi haulikollaan uhkailevalle maanviljelijälle ja kertoi lento-onnettomuudesta, jolloin tilanne laukesi. Sitkeän huhun mukaan viljelijä olisi ampunut rumpali Pyleä olkapäähän, mutta näin ei todellisuudessa tapahtunut. Yhtyeen jäsenet ja muut koneen matkustajat kuljetettiin lähialueen sairaalaan mitä erilaisimmilla ajoneuvoilla ambulanssien vähyyden vuoksi .

Taustalaulaja JoJo Billinglesy ei ollut onnettomuuskoneessa, sillä pelkäsi lentämistä ja oli jopa nähnyt etukäteen painajaisen lento-onnettomuudesta.

Onnettomuuden syyksi selvisi tutkimuksissa tekninen vika oikeanpuoleisessa moottorissa ja lentäjien virhearviointi polttoaineen määrästä. Lentäjät olivat laskeneet väärin tankatun polttoaineen määrän lähtöasemalla Floridan Lakelandissa ja luulleet polttoainetta olevan enemmän kuin sitä todellisuudessa oli. Kun tämän lisäksi moottorissa ilmennyttä teknistä vikaa jouduttiin kompensoimaan tavallista suuremmalla polttoaineen kulutuksella, olivat onnettomuuden ainekset kasassa. Lentäjät huomasivat polttoaineen vähyyden liian myöhään, ja matkalla varalaskukentälle McCombiin Mississippiin kone sakkasi ja syöksyi maahan.

Yhtyeen vastajulkaistu albumi *Street Survivors* myi lentoturman jälkeen nopeasti platinaa. Levyn kansikuva kuitenkin vaihdettiin nopeasti onnettomuuden jälkeen, sillä alkuperäisessä kansikuvassa yhtyeen jäsenet seisovat keskellä liekkimerta. Varsinkin onnettomuussa kuollut Steve Gaines näytti katoavan liekkeihin. Tämän katsottiin olevan sopimatonta, ja uudessa kuvassa yhtye seisoo liekkimeren sijaan mustaa taustaa vasten. Albumi kuitenkin julkaistiin myöhemmin uudelleen alkuperäisellä kannella.

### Välivuodet 1977–1987
Lentoturman jälkeen Lynyrd Skynyrd hajosi, ja eloon jääneet jäsenet toipuivat hitaasti sekä fyysisistä että henkisistä vammoistaan. Kaikki kuitenkin jatkoivat soittamista riittävästi toivuttuaan. Tammikuussa 1979 Rossington, Collins, Powell ja Pyle kokoontuivat esittämään "Free Birdin" instrumentaalina Charlie Danielsin Volunteer Jamissa. Läsnä olivat myös Leon Wilkeson, joka ei voinut soittaa vaan kävi edelleen fysioterapiassa pahasti murtuneen vasemman kätensä vuoksi, sekä Van Zantin leski Judy Van Zant, Gainesin leski Teresa Gaines, JoJo Billinglesy ja Leslie Hawkins.

Kitaristit Gary Rossington ja Allen Collins perustivat The Rossington-Collins Bandin vuonna 1980, johon myös Wilkeson ja Powell liittyivät. Pylen oli määrä liittyä, mutta loukkaannuttuaan moottoripyöräonnettomuudessa hän antoi paikkansa toiselle rumpalille. Vuonna 1982 Pyle perusti Artimus Pyle Bandin, jonka kanssa JoJo Billingsley ja Leslie Hawkins esiintyivät ajoittain.. The Rossington-Collins Band levytti kaksi albumia: *[[Anytime, Anyplace, Anywhere]]* vuonna 1980 ja *[[This Is The Way]]* vuonna 1981. He halusivat välttää vertailuja Van Zantiin ja väärinkäsityksiä, että olisivat Lynyrd Skynyrdin seuraaja. Rossington ja Collins valitsivat naislaulaja Dale Krantzin keulahahmoksi. Viittauksena menneisyyteen he esittivät kuitenkin aina encorena instrumentaaliversion "Free Birdistä". 

Syksyllä 1980 Allen Collinsin vaimo kuoli yllättäen ja surun seurauksena hän sairastui päihdeongelmaan. Rossingtonille ja Collinsille tuli kiistaa heidän kummankin ihastuttuaan Dale Krantziin. Lopulta Rossington ja Krantz menivät naimisiin toukokuussa 1982. Rossington lähti Krantzin kanssa ja perusti vaimonsa kanssa yhtyeen yhtyeen Rossington. Yhtye esiintyi vielä Lynyrd Skynyrdin *Tribute Tourin* lämmittelijänä vuosina 1987 ja 1988.

Rossington-Collins Bandin hajottua Collins perusti oman yhtyeen, Allen Collins Bandin 1983.

Vuonna 1978 julkaistiin kokoelma-albumi *[[Skynyrd's First and Last]]*, joka sisälsi Lynyrd Skynyrdin julkaisemattomia kappaleita vuosilta 1970–1972. Seuraavana vuonna julkaistiin toinen kokoelma-albumi, *[[Gold and Platinum]]*. Saman vuoden joulukuussa julkaistiin Lynyrd Skynyrdin kolmas kokoelma-albumi, *[[Best of the Rest]]*.

Tammikuussa 1986 Allen Collins joutui auto-onnettomuuteen ajaessaan tyttöystävänsä kanssa uudella Ford Thunderbirdillään lähellä kotikaupunkiaan, Floridan Jacksonvilleä. Collins oli humalassa ja menetti auton hallinnan. Collins halvaantui vyötäröstä alaspäin ja hänen tyttöystävänsä kuoli.

Powell soitti koskettimia kristillisessä rock-yhtyeessä Vision ja kertoi usein julkisuudessa, kuinka tuli uskoon 1980-luvulla.

1987 julkaistiin Lynyrd Skynyrdin neljäs kokoelma-albumi, *[[Legend (Lynyrd Skynyrdin albumi)|Legend]]*, jolla oli yhtyeen keskeneräisiä ja julkaisemattomia kappaleita. Osa kappaleista viimeisteltiin julkaisukuntoon vuonna 1987.

### Paluu 1987–1995

Vuonna 1987, kymmenen vuotta tuhoisan lento-onnettomuuden jälkeen, Lynyrd Skynyrdin jäljellä olevat jäsenet lukuun ottamatta auto-onnettomuudessa halvaantunutta kitaristi Allen Collinsia palasivat yhteen. Collins valitsi lavasijaisekseen Randall Hallin Allen Collins Bandista. Collins lähti mukaan kiertueelle tittelinään *arrangement consult* ja kiertuevideolla Collins vilahtaa muutaman kerran pyörätuolissa puhumassa yleisölle. Collins vältti vankilaan joutumisen tyttöystävänsä kuolemantuottamuksesta siten, että hänet työnnettiin jokaisessa konsertissa lavalle selittämään yleisölle, miksi ei voinut enää esiintyä. Kitaraa soittivat Gary Rossington ja yhtyeessä 1970-luvulla kitaraa soittanut Ed King. Leon Wilkeson soitti bassoa, Billy Powell palasi koskettimien ääreen ja Artimus Pyle rumpuihin. Taustalaulajiksi otettiin kitaristi Gary Rossingtonin vaimo Dale Krantz Rossington ja laulaja Carol Chase. Uuden Lynyrd Skynyrdin laulaja oli edesmenneen Ronnie Van Zantin pikkuveli, Johnny Van Zant. Yhtyeen ensiesiintyminen onnettomuuden jälkeen oli Charlie Daniel's Volunteer Jam:ssä, jonka jälkeen yhtye lähti kiertueelle juhlistamaan paluutaan.

Lynyrd Skynyrdin paluun oli tarkoitus olla kertaluonteinen kunnianosoitus alkuperäiselle kokoonpanolle. Paluukiertueella äänitettyjä live-kappaleita julkaistiin vuonna 1988 albumilla *[[Southern By Grace of God]]*. Yhtye päättikin jatkaa kiertueen jälkeen, joka aiheutti oikeudellisia ongelmia jäsenillä. Van Zantin ja Gainesin lesket haastoivat muut oikeuteen pian lento-onnettomuuden jälkeen tehdyn sopimuksen rikkomisesta. Sopimuksen mukaan jäljelle jääneet jäsenet eivät saaneet hyödyntää Lynyrd Skynyrdin nimeä voiton tuottamiseksi. Asia sovittiin sopimuksella, jonka mukaan Van Zantin ja Gainesin lesket saavat lähes 30 prosenttia yhtyeen kiertuetuloista. Se edustaa summia, jotka heidän miehensä olisivat ansainneet. Sopimukseen kuului ehto, jonka mukaan Lynyrd Skynyrdin kiertueilla yhtyeen tulee sisältää Rossington ja vähintään kaksi muuta 1970-luvulta alkaen mukana ollutta jäsentä, joihin lukeutuivat Wilkeson, Powell, King ja Pyle.

Allen Collins kuoli vuonna 1990 auto-onnettomuudesta johtuneen halvaantumisen jälkiseurauksena keuhkokuumeeseen.

Vuonna 1991 julkaistiin *[[Lynyrd Skynyrd 1991]]*, yhtyeen ensimmäinen uusi albumi 14 vuoteen. Levy saavutti menestystä ja osoitti, ettei Lynyrd Skynyrd ollut palannut yhteen vain soittaakseen vanhoja kappaleitaan. Albumilla olivat muun muassa kappaleet "Smokestack Lightning", "Keeping The Faith", "Southern Women" ja "Pure and Simple". Yhtyeeseen oli liittynyt toinen rumpali Kurt Custer, joka jäi pian ainoaksi, sillä Artimus Pyle jätti yhtyeen riitojen jälkeen. Vuonna 1993 julkaistiin albumi *[[The Last Rebel]]*. Kesällä sairaudesta kärsinyt basisti Leon Wilkeson ei päässyt yhtyeen kanssa keikoille, ja häntä tuurasi loppuvuoden ajan kitaristi Rossingtonin yhtyeen, Rossingtonin, basisti Tim Lindsey. Randall Hallille tuli taloudellisia erimielisyyksiä muiden jäsenten kanssa, ja hänen tilalleen liittyi kitaristi Mike Estes. Vuonna 1994 Owen Hale korvasi rumpali Kurt Custerin.

Lynyrd Skynyrd julkaisi ensimmäisen kokonaan akustisen albuminsa, *[[Endangered Species]]in* vuonna 1994.  Myöhemmin vuonna 1995 sai ensi-iltansa yhtyeestä kertova elokuva, ''Freebird ... The Movie''. Elokuvan pääsisältö oli yhtyeen Englannissa kuvattu konsertti vuodelta 1976. 

### Jäsenvaihdokset ja -kuolemat (1996–2019)

Vuonna 1996 kitaristi Ed Kingin sydänvaivat pahenivat ja hän joutui jättämään yhtyeen. King tarvitsi elinsiirron ja hänen piti vain pitää taukoa, mutta yhtye ei päästänyt Kingiä liittymään takaisin hänen toivuttuaan. Kun myös Mike Estes jätti Lynyrd Skynyrdiin, yhtyeeseen otettiin mukaan kitaristit Hughie Thomasson Outlawsista ja Rickey Medlocke Blackfootista, joka oli 1971–1972 soittanut yhtyeessä rumpuja. Kitaristikolmikko Rossington, Thomasson ja Medlocke pysyikin yhtyeen eturivissä vuoteen 2005. Yhtye vieraili ensimmäisen kerran Suomessa Järvenpään Puistobluesissa kesäkuussa 1996.

Vuonna 1997 yhtyeen lentoturmasta tuli kuluneeksi 20 vuotta ja yhtye julkaisi albumin *[[Twenty]]* (=20) ja lähti maailmankiertueelle. Kiertue ulottui myös Suomeen Hartwall Areenalle.

Laulaja Johnny Van Zant teki vuonna 1998 veljensä Donnie Van Zantin kanssa levyn *[[Brother to Brother]]*. Lynyrd Skynyrd julkaisi livealbumin *[[Lyve From Steeltown]]* ja rumpali Owen Halen tilalle tuli aluksi Kenny Aronoff sekä pian pysyvä rumpali Michael Cartellone. Seuraavana vuonna 1999 julkaistiin albumi *[[Edge of Forever]]* ja kokoelmalevy *[[The Best of Lynyrd Skynyrd]]*. Vaikka yhtyeen paluun jälkeen julkaisemien albumien määrä kasvoi, yhtye soitti konserteissaan enimmäkseen 1970-luvun materiaalia.

Lynyrd Skynyrd päätti toisen vuosituhannen kiertueella ZZ Topin kanssa, joskin ZZ Top vetäytyi kiertueelta kesken, jättäen väliin mmuun muassa Suomen Oulun konsertin.

Vuonna 2000 julkaistiin uutta ja vanhaa (1970- ja 1990-lukujen) materiaalia sisältänyt kokoelma *[[Then And Now]]* ja yhtye lähti Euroopan kiertueelle. Jouluna julkaistiin vielä joulualbumi *[[Christmas Time Again]]*. Seuraavana vuonna 2001 yhtye kiersi Pohjois-Amerikkaa Deep Purplen ja Ted Nugentin kanssa. Yhtyeen basisti Leon Wilkeson kuoli 27. heinäkuuta 2001 hotellihuoneeseen lähellä Floridan Jacksonvilleä. Kuolinsyynä olivat pitkään jatkuneet keuhko- ja maksasairaudet. Wilkesonin tilalle bassoa soittamaan otettiin Ean Evans, yhtyeen pitkäaikainen ystävä. Evans oli tuurannut sairastellutta Wilkesonia aiemminkin. Vuonna 2002 julkaistiin kokoelma-albumi *[[Turn It Up]]*.

Vuonna 2003 Lynyrd Skynyrd joutui pitämään lyhyen tauon Gary Rossingtonin sairastuttua sydänvaivoihin. Rossingtonin tilan parannuttua yhtye juhlisti 30-vuotispäiviään ja julkaisi albumin *[[Vicious Cycle]]*. 2004 julkaistiin livealbumi *[[Lynyrd Skynyrd LYVE]]*. *Vicious Cycle* menestyi parhaiten muihin paluun jälkeisiin albumeihin verrattuna, ja kappale "Red, White and Blue" nousi pienimuotoiseksi hitiksi Yhdysvalloissa. Yhtye julkaisi myös tupla-albumin **, jolla oli kappaleita alkuperäisestä kokoonpanosta nykypäivään, sekä konsertti-DVD:n *[[Lynyrd Skynyrd Lyve: The Vicious Cycle Tour]]*.

Vuoden 2005 alussa Thomasson lähti Lynyrd Skynyrdistä ja palasi oman yhtyeensä The Outlawsin pariin. Hän silti osallistui vielä Lynyrd Skynyrdin kappaleiden kirjoittamiseen ja vuoden 2009 albumilla *[[God & Guns]]* on useita Thomassonin kanssa kirjoitettuja kappaleita. Thomasson kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Brooksvillessa, Floridassa 9. syyskuuta 2007.

Vuonna 2006 Lynyrd Skynyrd valittiin arvostettuun seuraan muun muassa Elvis Presleyn, Led Zeppelinin ja Black Sabbathin rinnalle Rock and Roll Hall of Fameen. Kunniagaalassa yhtye  esiintyi erikoiskokoonpanolla: Rossingtonin, Powellin, Van Zantin, Medlocken ja Evansin kanssa lavalle nousivat Bob Burns, Artimus Pyle ja Ed King. Gaalaan osallistui myös useita edesmenneiden jäsenten omaisia.

Myöhemmin vuonna 2006 Mark "Sparky" Matejka liittyi virallisesti kolmanneksi kitaristiksi.

Kosketinsoittaja Billy Powell kuoli kotonaan Floridassa 28. tammikuuta 2009 sydänkohtaukseen. Yhtye oli juuri levyttämässä albumiaan *God & Guns*. Hänen tilalleen yhtyeeseen tuli Peter "Keys" Pisarczyk. Yhtyeen basisti Ean Evans kuoli syöpään toukokuussa 2009. Menetyksistä huolimatta yhtye aloitti Euroopan kiertueensa 20. toukokuuta Kuopiossa, seuraavana päivänä yhtye siirtyi Helsinkiin. Evansin paikan basistina otti Robert Kearns.

Powellin ja Evansin kuolemien aikaan yhtye levytti *Gods & Guns* -albumia, joka julkaistiin syksyllä 2009. *Gods & Gunsilta* pieniksi hiteiksi nousivat "Still Unbroken" ja "That Ain't My America".

Yhtye aloitti seuraavan maailmankiertueensa esiintymisellä Tampereella: Tampere Areenalla 22. helmikuuta 2010.

Elokuussa 2012 yhtye julkaisi uuden albumin *[[Last Of A Dyin Breed]]*.

Syyskuussa 2012 yhtye päätti luopua tunnusomaisen konfederaation lipun käyttämisestä lavashow'ssaan, koska he eivät halunneet tulla yhdistetyksi lipun omaksuneihin rasisteihin. Fanien vastalauseiden jälkeen he kuitenkin peruuttivat päätöksensä vedoten lipun olevan osa etelävaltioiden kulttuuria ja historiaa. Myöhemmin vuonna 2019 yhtye lopetti konfederaation lipun käytön uudestaan.

Yhtyeen alkuperäisrumpali Bob Burns kuoli 64-vuotiaana auto-onnettomuudessa huhtikuussa 2015. Hänen ajamansa auto osui puuhun ja postilaatikkoon hänen kotinsa lähellä. Yhtye kävi Suomessa 5. toukokuuta 2015 konsertoimassa Helsingin Jäähallissa. Lokakuussa 2015 Gary Rossington sai vakavan sydänkohtauksen, mutta toivuttuaan halusi jatkaa kiertämistä vastoin lääkäreiden kehotuksia. Vuodesta 2015 vuoteen 2021 yhtye joutui toisinaan peruuttamaan tai siirtämään useita konsertteja Rossingtonin sydänvaivojen takia.

Yhtyeen entinen jäsen Ed King kuoli 22. elokuuta 2018 Nashvillessa syöpään.

### Jäähyväiskiertue, uran jatkuminen ja Rossingtonin kuolema (2018–)

Lynyrd Skynyrd ilmoitti tammikuussa 2018 lähtevänsä jäähyväiskiertueelle nimeltä *Last of the Street Survivors Farewell*, joka alkoi toukokuussa 2018. Vuonna 2019 kiertue kävi Euroopassa. Yhtye oli edeltävinä vuosina joutunut peruuttamaan useita konsertteja kitaristi Gary Rossingtonin sydänvaivojen takia, eikä hänen terveytensä kestänyt enää pitkiä kiertueita. Lynyrd Skynyrdin toiminta kuitenkin jatkunee keikkailun loppumisesta huolimatta. Maailmanlaajuinen koronaviruspandemia keskeytti *Last of the Street Survivors Farewell* -kiertueen yli vuoden ajaksi. Yhtye palasi konserttilavoille kesäkuussa 2021..

Maaliskuussa 2019 Johnny Van Zant kertoi yhtyeen levyttävän vielä viimeisen albumin jäähyväiskiertueen jälkeen. Myöhemmin yhtyeeltä ilmestyi uusi single "Last of the Street Survivors". Kokonaista albumia ei ole toistaiseksi julkaistu.

Rossington joutui kesällä 2021 lopettamaan kiertämisen sydänvaivojensa pahennuttua. Häntä tuurasi kitaristi Damon Johnson. Rossington nousi lavalle vielä muutaman kerran lyhyiden vierailujen muodossa. Rossington menehtyi maaliskuussa 2023. Huhtikuussa 2023 yhtye tiedotti jatkavansa keikkailua ilman Rossingtonia. Aikaisemmin yhtyeellä on ollut sopimus, etteivät he kierrä Lynyrd Skynyrdin nimellä ilman 1970-luvun jäseniä, mutta kyseinen sopimus ei vaikuta olevan enää voimassa, koska yhtye jatkoi ilman Rossingtonia. Yhtyeen nykyiset johtohahmot ovat Johnny Van Zant ja Rickey Medlocke. 

## Yhtyeen jäsenet

### Nykyiset
*Johnny Van Zant – laulu (1987–)
*Rickey Medlocke – kitara (1996–, soitti rumpuja 1971–1972)
*Mark Matejka – kitara (2006–)
*Keith Christopher – basso (2017–)
*Peter Keys – koskettimet (2009–)
*Michael Cartellone – rummut (1999–)
*Dale Krantz Rossington – taustalaulu (1987–)
*Carol Chase – taustalaulu (1987–)

### Entiset

*Ronnie Van Zant – laulu (1964–1977, alkuperäinen; k. 20. lokakuuta 1977)
*Gary Rossington – kitara (1964–2023, alkuperäinen; k. 5. maaliskuuta 2023)
*Allen Collins – kitara (1964–1977, alkuperäinen; k. 23. tammikuuta 1990)
*Larry Junstrom – basso (1964–1971, alkuperäinen; k. 6. lokakuuta 2019)
*Bob Burns – rummut (1964–1971, 1972–1974, alkuperäinen; k. 3. huhtikuuta 2015)
*Billy Powell – koskettimet (1970–2009; k. 28. tammikuuta 2009)
*Greg T. Walker – basso (1971–1972)
*Leon Wilkeson – basso (1972, 1973–2001; k. 27. heinäkuuta 2001)
*Ed King – kitara (1973–1975, 1987–1996, soitti bassoa 1972–1973; k. 22. elokuuta 2018)
*Artimus Pyle – rummut (1974–1993)
*Cassie Gaines – taustalaulu (1975–1977; k. 20. lokakuuta 1977)
*Leslie Hawkins – taustalaulu (1975–1977)
*JoJo Billingsley – taustalaulu (1975–1977; k. 24. kesäkuuta 2010)
*Steve Gaines – kitara (1976–1977; k. 20. lokakuuta 1977)
*Randall Hall – kitara (1987–1993)
*Kurt Custer – rummut (1992–1996)
*Mike Estes – kitara (1993–1996)
*Hughie Thomasson – kitara (1996–2005; k. 9. syyskuuta 2007)
*Owen Hale – rummut (1996–1999)
*Ean Evans – basso (2001–2009; k. 6. toukokuuta 2009)
*Robert Kearns – basso (2009–2012)
*Johnny Colt – basso (2012–2017)

## Diskografia

;Studioalbumit

**[[Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd]]* (1973) 
**[[Second Helping]]* (1974) 
**[[Nuthin' Fancy]]* (1975) 
**[[Gimme Back My Bullets]]* (1976)
**[[Street Survivors]]* (1977) 
**[[Lynyrd Skynyrd 1991]]* (1991)
**[[The Last Rebel]]* (1993) 
**[[Endangered Species]]* (1994) 
**[[Twenty]]* (1997)
**[[Edge of Forever]]* (1999) 
**[[Christmas Time Again]]* (2000) 
**[[Vicious Cycle]]* (2003)
**[[God & Guns]]* (2009)
**[[Last Of A Dyin Breed]]* (2012)

;Kokoelmat ja live-albumit

**[[One More From The Road]]* (1976) - live
**[[Skynyrd's First And Last]]* (1978) - vanhoja demoja 
**[[Gold & Platinum]]* (1980)
**[[Best Of The Rest]]* (1982)
**[[Legend (Lynyrd Skynyrdin albumi)|Legend]]* (1987) - julkaisemattomia demoja ja b-puolia 
**[[Southern By The Grace Of God/Lynyrd Skynyrd Tribute Tour 1987]]* (1988) - live
**[[Skynyrd's Innyrds]]* (1989)
**[[Box Set]]* (1991)
** Southern Knights - live* (1996)
**[[Old Time Greats]]* (1997)
** Skynyrd's First - The Complete Muscle Shoals Album* (1998)
**[[The Best of Lynyrd Skynyrd]]* (1998)
**[[Lyve From Steel Town]]* (1998) - live
** Collectybles* (2000)
**[[Lynyrd Skynyrd's Greatest Hits]]* (2000)
**[[Then And Now]]* (2000)
**[[Thyrty : 30th Anniversary Collection]]* (2003)
**[[Lynyrd Skynyrd LYVE]]* (2004) - live

;Singlet

*Need All My Friends (1968)
*I've Been Your Fool (1971)
*Free Bird (1973)
*Gimme Three Steps (1973)
*Don't Ask Me No Questions (1974)
*Sweet Home Alabama (1974)
*Free Bird (1975) - uudelleenjulkaisu
*Saturday Night Special (1976)
*Double Trouble (1976)
*Gimme Back My Bullets (1976)
*Free Bird (Live) (1977)
*What's Your Name (1977)
*You Got That Right (1977)
*That Smell (1978)
*Down South Jukin' (1978)
*When You Got Good Friends (1978)
*Sweet Home Alabama (2006) - uudelleenjulkaisu
*Still Unbroken (2009)
*Simple Life (2009)
*Skynyrd Nation (2010)
*That Ain't My America (2010)
*Last of a Dyin' Breed (2012)
*Last of the Street Survivors (2020)

## Katso myös
* Luettelo Lynyrd Skynyrdin kappaleista

## Lähteet

## Kirjallisuutta

*Rönkkö, Janne. *Lynyrd Skynyrd: Etelän vapaat linnut* Docendo, 2023

## Aiheesta muualla

* 
* - Lynyrd Skynyrdin viralliset kotisivut
* - Lynyrd Skynyrdin historiaa