open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Linssi (kasvi)

**Linssi** eli **rokkalinssi** eli **kylvövirvilä** (*Lens culinaris*, syn. *Vicia lens*) on herne­kasveihin kuuluva viljelyskasvi, jota käytetään sekä ihmis­ravinnoksi että rehuksi. Se muistuttaa paljon virnoja (*Vicia*) ja nätkelmiä (*Lathyrus*). Kasvi on yksivuotinen. Se on rentovartinen. Lehdet ovat parijakoiset, ja päissä on kärhiä. Sen tertussa on harvassa kaksi tai kolme sinisensävyistä kukkaa. Kukka muodostaa palkohedelmän, jossa on yleensä vain yksi tai kaksi siementä.

Linssi on peräisin Lähi-idästä. Nykyään sen tärkeimpiä viljely­alueita ovat Intia, Turkki ja Kanada. Euroopassa sitä on viljelty etupäässä karjanrehuna, Suomessa vaatimattomalla menestyksellä.

Kylvövirvilän siemen eli linssi on yleinen raaka-aine itämaisessa ruuassa ja erinomainen kasvisperäinen proteiinin ja ravinto­kuidun lähde. Roomalaiset laivasivat linssejä Eurooppaan Egyptistä. Välimeren alueella linsseistä on tehty löydöksiä, jotka on kyetty ajoittamaan 11 000 eaa. Linssistä tunnetuimmat ovat vihreät ja punaiset.

## Kasvin nimi
Linssin nimi on vanha. Monissa kielissä sama sana, esimerkiksi latinan *lens*, ranskan *lentille*, saksan *Linse* ja suomen *linssi*, tarkoittaa sekä kasvia että optista linssiä. Alun perin nämä sanat tarkoittavat kasvia. Kun optisia linssejä alettiin valmistaa, niistä ryhdyttiin käyttämään samaa nimeä, koska kupera linssi muistuttaa muodoltaan linssi­n siementä. Englannissa kuitenkin *lens* tarkoittaa vain optista linssiä, kun taas kasvin nimi on *lentil*.

## Käyttö

Linssi on erittäin hyvä kasvisproteiinin lähde ja onkin siksi kasvissyöjien ruokavalion yksi kulmakivistä. Siinä on noin 25 prosenttia proteiinia. Intiassa, jossa linssejä käytetään päivittäin, valmistetaan niistä dal-nimellä tunnettu linssikeitto, jota tarjoillaan riisin ja kasvisten kera.

Linssit kannattaa huuhtoa hyvin ennen keittämistä, mieluiten väljässä vedessä. Linssejä ei tarvitse liottaa, joskin liotettuina ne kypsyvät nopeammin. Vihreiden linssien keittoaika on noin puoli tuntia. Punaiset linssit kypsyvät 10–20 minuutissa. Linsseistä keitetään usein linssikeittoa, jota on parempi käyttää kastikkeen tapaan kuin syödä yksistään, sillä runsaat määrät linssejä tai muita palkokasveja sulavat heikosti ja tuottavat helposti ilmavaivoja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Linssi (rokkalinssi) (''Vicia lens'')
* Fineli: Linssi vihreä/ruskea 
* ITIS: ''Lens culinaris'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Lens culinaris'' 
* Flora of China: ''Lens culinaris'' 
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Lens culinaris
Mikael V

**Mikael&nbsp;V Kalafates** (kreikaksi *Μιχαήλ Καλαφάτης*, 1015 – 24. elokuuta 1042) oli Bysantin keisari lyhyen ajan vuosina 1041–1042. Hän oli keisari Mikael IV:n sisarenpoika.

Kun Mikael&nbsp;IV kuoli vuonna 1041, Mikael&nbsp;V:stä tuli Zoen uusi kanssahallitsija. Mikaelin valtaistuimelle nousun takana oli hänen setänsä Johannes, jonka Mikael kuitenkin pian karkotti luostariin. 18. huhtikuuta ja 19. huhtikuuta välisenä yönä hän määräsi myös Zoen karkotettavaksi. Kuullessaan tästä Konstantinopolin kansalaiset vihastuivat ja syrjäyttivät Mikaelin. Hänet sokeutettiin ja lähetettiin luostariin, missä hän kuoli 24. elokuuta 1042.

## Kirjallisuutta
* 
*
Romanos III

**Romanos III Argyros** (, 968–1034) oli Bysantin keisari 1028–1034. Hänen sukunsa nimi *Argyros* tarkoittaa hopeaa.

Ennen kuolemaansa keisari Konstantinos VIII halusi että Romanos menisi naimisiin hänen tyttärensä Zoen kanssa ja että Romanoksesta tulisi hänen seuraajaansa. Tultuaan hallitsijaksi Konstantinoksen kuoltua Romanos käytti suuria summia erilaisiin rakennussuunnitelmiin. Hän sekoitti myös valtakunnan raha-asiat yrittäessään vähentää verotusta.

Vuonna 1030 Romanos päätti kostaa muslimeille jotka olivat hyökkäilleet valtakunnan itärajan yli. Hän johti itse armeijaa Aleppoa kohti, mutta hänet yllätettiin matkalla ja hän kärsi tappion Antiokian lähistöllä. Tappio ei ollut tosin niin vakava koska kenraali Georgios Maniakes sai vallattua Edessan ja vihollisen laivasto saatiin tuhottua. 

Epäsuosittu Romanus kuoli vuonna 1034, ehkä vaimonsa Zoen myrkyttämänä.

## Kirjallisuutta
* 
*
Konstantinos VIII

**Konstantinos VIII [[Porfyrogennitos]]** (kreikaksi *Κωνσταντίνος*, 960 – 15. marraskuuta 1028) oli Bysantin keisari 15. joulukuuta 1025 – 15. marraskuuta 1028. Hän oli keisari Romanos II:n ja keisarinna Theofanon poika sekä maineikkaan Basileios II:n veli. Teoriassa Konstantinos oli Basileioksen kanssahallitsija vuodesta 962, mutta todellisuudessa Konstantinoksella oli hyvin vähän tekemistä valtakunnan hallinnan kanssa niiden 49 vuoden aikana, jona Basileios hallitsi. Konstantinoksen sanotaan eläneen elämänsä ylellisyydessä ja ilman vastuuta, joka kuitenkin lienee olevan liioittelua. Konstantinos sai kolme tytärtä vaimona Helenan kanssa, joista vanhin oli Eudokia, keskimmäinen Zoë ja nuorin Theodora. 

Kun Basileios kuoli 15. joulukuuta 1025, Konstantinoksesta tuli viimein yksinhallitsija. Hän suhtautui valtion asioihin melko välinpitämättömästi ja keisarin arvovalta heikkeni. Suurtilalliset, pääkaupungin virkamiehistö ja maakuntien sotilasaateli kamppailivat vallasta. Mikael Psellos kuvaili Konstantinosta heikkoluonteiseksi, mutta tunteelliseksi ja ymmärtäväiseksi henkilöksi. Hän jätti hallitsemisen pitkälti muiden virkamiesten huomaan. 

Konstantinoksen terveys alkoi heiketä vuonna 1028 ja koska hänellä ei ollut suoraa miespuolista seuraajaa, hän halusi aluksi naittaa tyttärensä Zoen Antiokian ruhtinaalle Konstantinos Dalassenokselle, mutta muutti mielensä ja päättikin naittaa Zoen eräälle Romanokselle, josta tuli Konstantinuksen kuoltua keisari Romanos III Argyros. Konstantinos kuoli pian häiden jälkeen. Hallitsija alkoi tällöin suosia suurtilallisia pientilallisten kustannuksella, mikä kiihdytti valtakunnan hajaannusta. 

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
*
Saarnet

**Saarnet** (*Fraxinus*) ovat oliivipuukasveihin (Oleaceae) kuuluvia puita. Saarnien puuaines on vahvaa ja elastista ja sen käyttökohteena ovat mm. huippubaseballmailat ja sähkökitarat.

## Lajeja
;Pohjois-Amerikan itäosan saarnia
* *[[valkosaarni|Fraxinus americana]]* – valkosaarni
* *[[Fraxinus caroliniana]]*
* *[[mustasaarni|Fraxinus nigra]]* – mustasaarni
* *[[punasaarni|Fraxinus pennsylvanica]]* – punasaarni
* *[[Fraxinus profunda]]* (syn. *F. tomentosa*)
* *[[sinisaarni|Fraxinus quadrangulata]]* – sinisaarni

;Pohjois-Amerikan länsi- ja lounaisosien saarnia
* *[[Fraxinus albicans]]*
* *[[kaliforniansaarni|Fraxinus anomala]]* – kaliforniansaarni
* *[[Fraxinus cuspidata]]*
* *[[Fraxinus dipetala]]*
* *[[Fraxinus dubia]]*
* *[[Fraxinus gooddingii]]*
* *[[Fraxinus greggii]]*
* *[[oregoninsaarni|Fraxinus latifolia]]* – oregoninsaarni
* *[[Fraxinus papillosa]]*
* *[[Fraxinus purpusii]]*
* *[[Fraxinus rufescens]]*
* *[[Fraxinus uhdei]]*
* *[[samettisaarni|Fraxinus velutina]]* – samettisaarni

;Euroopan, Pohjois-Amerikan ja Lounais-Aasian saarnia
* *[[etelänsaarni|Fraxinus angustifolia]]* – etelänsaarni eli kapealehtisaarni
** *Fraxinus angustifolia* var. *oxycarpa* (*F. oxycarpa*)
* *[[saarni|Fraxinus excelsior]]* – lehtosaarni eli metsäsaarni eli saarni
* *[[Fraxinus holotricha]]*
* *[[mannasaarni|Fraxinus ornus]]* – mannasaarni
* *[[nukkasaarni|Fraxinus pallisiae]]* – nukkasaarni

;Itä-Aasian saarnia
* *[[Fraxinus apertisquamifera]]*
* *[[Fraxinus baroniana]]*
* *[[Fraxinus bungeana]]*
* *[[kiinansaarni|Fraxinus chinensis]]* – kiinansaarni
* *[[Fraxinus chiisanensis]]*
* *[[Fraxinus floribunda]]*
* *[[Fraxinus griffithii]]*
* *[[Fraxinus hubeiensis]]*
* *[[Fraxinus lanuginosa]]*
* *[[Fraxinus longicuspis]]*
* *[[Fraxinus malacophylla]]*
* *[[mantšuriansaarni|Fraxinus mandshurica]]* – mantšuriansaarni, mantsuriansaarni
* *[[kiinankukkasaarni|Fraxinus mariesii]]* – kiinankukkasaarni
* *[[Fraxinus micrantha]]*
* *[[Fraxinus paxiana]]*
* *[[Fraxinus platypoda]]*
* *[[Fraxinus raibocarpa]]*
* *[[Fraxinus sieboldiana]]*
* *[[Fraxinus spaethiana]]*
* *[[Fraxinus trifoliata]]*
* *[[Fraxinus xanthoxyloides]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Saarnet (''Fraxinus'')
* Suomen Lajitietokeskus: Saarnet – ''Fraxinus''
* ITIS: ''Fraxinus'' 
* Flora of China: ''Fraxinus''
Mikael VI

**Mikael VI Stratiotikos** hallitsi Bysantin keisarina 1056–1057. Ennen kuolemaansa keisarinna Theodora valitsi seuraajakseen Mikaelin. Aateliset eivät pitäneet Mikaelista ja yhdessä erään upseerin, Isaak Komnenoksen, kanssa he aloittivat kapinan. Mikael lyötiin Fryygiassa käydyssä taistelussa ja hänet syrjäytettiin vuonna 1057. Mikael vietti loput elämästään luostarissa.

## Kirjallisuutta
* 
*
Isaak I Komnenos

**Isaak I Komnenos** (1007—1061) oli Bysantin keisari 1057–1059. Hän oli ensimmäinen Komnenos-suvun keisareista. Hänen isänsä oli Manuel Komnenos, joka oli ollut upseerina keisari Basileios II:n armeijassa. Ennen kuolemaansa isä oli jättänyt Isaakin ja tämän veljen Johanneksen keisarin huostaan. Basileios huolehti poikien kasvatuksesta, ja heidät nimitettiin korkeisiin sotilasvirkoihin. Basilieoksen kuoleman jälkeen seuranneiden heikkojen keisareiden aikana Isaak pääsi armeijan ja aateliston suosioon. Kun aatelisto kapinoi vuonna 1057, Isaak valittiin uudeksi keisariksi.

Isaakin tärkein tavoite oli valtakunnan raha-asioiden järjestely. Isaak sairastui sotaretkellä unkarilaisia ja petsenegejä vastaan vuonna 1059. Hän nimitti veljensä Johanneksen sijaan seuraajakseen Konstantinos Dukaksen. Isaak parani mutta ei pyrkinyt takaisin valtaan vaan vietti loppuelämänsä luostarissa.

## Kirjallisuutta
* 
*
Yoshirō Nakamatsu

**Yoshirō Nakamatsu** (, tunnettu myös nimellä **NakaMats**, s. 26. kesäkuuta 1928), on japanilainen keksijä, jolla omien sanojensa mukaan on maailman ennätysmäärä patentteja.

## Saavutukset
NakaMats on ilmoittanut hänellä olevan yli  patenttia. NakaMats esittää keksineensä 1950-luvulla tietokoneen levykkeen. 
Saatuaan kielteisen vastauksen useilta japanilaisilta yrityksiltä hän myi lisenssin IBM:lle.
IBM:llä on oikeudet yhteensä 14 NakaMatsin patenttiin.

IBM patentoi magneettisen levykkeen suojan vuonna 1969.

Hänellä on ollut patentti levykeaseman lukupään puhdistukseen tarkoitettuun puhdistuslevykkeeseen (US4490765A, 1983), joka on vanhentunut.

## Menetelmä keksintöjen tekoon
NakaMatsilla on erityinen menetelmä, joka hänen mukaansa auttaa tekemään keksintöjä. Hän viettää aikaa ensin rauhallisessa kullalla vuoratussa huoneessa, jossa hänen mukaansa aivot ”tyhjentyvät melusta”. Sitten hän viettää hetken ”dynaamisessa huoneessa”, jossa voi kuunnella musiikkia ja käyttää tietokonetta. Tämä saa hänet luovaan tilaan. Paras vuorokaudenaika keksinnöille on keskiyön ja aamuneljän välillä. NakaMats välttää yli neljän tunnin unia, koska ne laskevat hänen mukaansa aivojen energiaa. Hän myös syö vain yhden aterian päivässä. Monet keksinnöistään NakaMats on tehnyt sukeltaessaan veden alla. Hän uskoo, että aivojen normaalia alempi hapen määrä auttaa ajattelussa. Hän on keksinyt veden alla toimivat muistiinpanovälineet työskentelyä varten.

## Muuta
NakaMatsin sukunimi oli aiemmin Nakamatsu, mutta hän vaihtoi sen kirjoitusasun muotoon "NakaMats", koska hän ajatteli sen kuvaavan helpommin sen lausumisasua ulkomaalaisille. Hänen äidin isänsä oli keksinnöistä innostunut lääkäri ja hänen äitinsä oli opettaja. NakaMatsilla on kolme lasta.

NakaMatsin tavoitteena on elää 144-vuotiaaksi. Hän uskoo sen olevan mahdollista itse kehittämällään elämäntavalla, johon kuuluu esimerkiksi normaalia niukempi ruokavalio, lihasten harjoitusta sekä tietyt määrät unta ja seksiä. NakaMats ottaa valokuvan jokaisesta ateriastaan ja tapaamastaan ihmisestä.

NakaMats työskentelee omassa instituutissaan Akasakassa. Hän on kirjoittanut kirjoja ja luennoi ulkomailla luovuudesta. Hän on myös yrittänyt päästä mukaan Japanin politiikkaan, mutta ei ole tullut valituksi.

## Lähteet
*'Japan's Edison' Is Country's Gadget King - International Herald Tribune -lehden artikkeli
*NakaMatsin haastattelu

### Viitteet
Päällyskasvi

**Päällyskasvi** eli **epifyytti** on kasvi tai sieni, joka kasvaa toisen kasvin päällä tai muutoin siihen kiinnittyneenä. Sana *epifyytti* tulee kreikan kielestä: *epi-* ('päällä') ja *phyton* ('kasvi').

## Elinympäristö
Päällyskasvit eivät usein tarvitse lainkaan maaperää, joten niiden juurten tehtävänä on vain kiinnittyä isäntäkasviinsa ja kerätä kosteutta ilmasta tai sateesta. Jotkut kasvit ovat kehittäneet erityisiä kuppi- tai suomumaisia rakenteita kosteuden säilyttämiseen. Päällyskasvit eivät ole loisia, vaan ne tarvitsevat isäntäkasviltaan ainoastaan tukea. Joskus päällyskasveja kasvaa kuitenkin niin paljon, että ne saattavat vahingoittaa isäntäkasvia. On kuitenkin olemassa myös kasveja, jotka ovat valmiita tappamaan päästäkseen osalliseksi auringonpaisteesta. Esimerkiksi kuristajaviikuna haarautuu isäntäpuun ympärille ja lopulta kuristaa sen kuoliaaksi niin, että jäljelle jää vain kuristajaviikunan ontto, verkkomainen runko.

Päällyskasvien etuna on saada maan pinnalla kasvavia kasveja enemmän valoa. Ravinteensa päällyskasvit saavat esimerkiksi satunnaisista kasvinjätteistä, sateesta tai symbioottisilta sieniltä (kämmekkäkasvit).

Tunnetuimpia päällyskasveja ovat monet sammalet ja jäkälät, jotkin trooppiset kämmekkäkasvit sekä ananaskasvit. Trooppisissa metsissä niitä tunnetaan noin 28&nbsp;000 lajia. Myös monet levät kasvavat päällyskasveina muilla vesikasveilla.

Boreaalisella ja hemiboreaalisella vyöhykeellä, jollaisia Suomen metsätkin ovat, ei juurikaan näe muita epifyyttejä kuin sammalia, viherleviä ja jäkäliä. Sammalia ja jäkäliä elää puidemme rungoilla ja oksilla kymmeniä lajeja. Täällä putkilokasviepifyyttien puuttuminen johtuu talvesta. Suojattomina puiden oksilla kylmä ja hyvin kuiva ilma imee epifyyttien versoista kaiken kosteuden, ja pitkät pakkaskaudet kuivaavat ne ja kasvit kuolevat, koska eivät saa korvaavaa vettä tilalle. Sammalilla ja jäkälillä on putkilokasveihin verrattaessa yksi ominaisuus, joka mahdollistaa niiden kasvun epifyytteinä boreaalisissa metsissä; ne kestävät täydellisen kuivumisen.


IMG 0818 Kvistlav.jpg|Sormipaisukarve (*Hypogymnia physodes*) 
Starr 030807-0133 Phlebodium aureum.jpg|Kultaimarre (*Phlebodium aureum*)
Hypogymnia.physodes.jpg|
Association lierre (hedera helix) et Fougère (Polypodium vulgare) en épiphyte Marenla 03 aout 2017 02.jpg|
T teres Chongoyape Peru PT.jpg|*[[Tillandsia teres]]* -ananaskasveja Perusta


## Katso myös

* Loinen
* Symbioosi
* Kommensalismi

## Lähteet
### Viitteet
Kaukasidinen rotu

**Kaukasidinen rotu** on yksi tieteellisesti vanhentuneen ihmisten ulkonäköön tai fyysisiin ominaisuuksiin perustuvan biologisen rotuluokituksen roduista. Sillä viitattiin esimerkiksi Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän väestöjen edustajiin sekä heidän muihin maanosiin muuttaneisiin jälkeläisiin. Myös Intian pohjoisten osavaltioiden väestö saatettiin lukea kaukasidisen rodun edustajiksi. Joskus vain eurooppalaiset tai heidän jälkeläisensä tai vaaleaihoiset luettiin kaukasideiksi.  

Termejä *valkoinen rotu* tai valkoihoiset on käytetty suunnilleen samassa merkityksessä.  

Kaukasidiseen rotuun kuuluvia ihmisia kutsuttiin *kaukasideiksi tai europideiksi*. Käsitettä "Caucasian" käytetään edelleen esimerkiksi Yhdysvaltojen väestölaskennassa. 

## Katso myös
* Valkoiset (ihmiset)

## Lähteet
Mokhotlong

**Mokhotlong** on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Se sijaitsee valtion itärajalla. Mokhotlongin pinta-ala on 4 075 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku noin 105 500 (2011). Myös alueen pääkaupunki on nimeltään Mokhotlong. Pääkaupungissa asuu yli puolet koko alueen asukkaista. Mokhotlongin naapurialueet ovat Butha-Buthe, Leribe ja Thaba-Tseka. Idässä alue rajoittuu Etelä-Afrikan tasavaltaan.

## Lähteet
Jäähalli

**Jäähalli** on katettu tekojäärata. Yleisimmin jäähalli on pienehkö hallirakennelma ja sen pääkäyttötarkoituksena on jääurheilu, kuten jääkiekko, taitoluistelu, kaukalopallo ja ringette. Suomessa ei ole tarpeeksi suuren jääpinnan halleja, joita voisi käyttää jääpallossa ja pikaluistelussa. Sen sijaan monitoimiareenaksi kutsuttuja suuren kokoluokan jäähalleja käytetään paljon myös muihin tarkoituksiin, kuten messu- ja konserttitapahtumiin. Suomessa monitoimiareenoja ovat esimerkiksi Helsinki-halli ja Tampereen Kannen areena. 

Yleisesti jäähalleissa pidetään jäätä lähinnä elo–huhtikuun ajan. Tällöin jäätä jäähdytetään useimmiten koneellisesti jään alla kiertävän putkiston avulla. Putkiin johdetaan kylmentävää nestemäistä ainetta (typpeä, suolavettä tai ammoniakkivettä).

Verrattuna ulkona sijaitsevaan luistinrataan jäähallit suojaavat urheilijoita sääolosuhteiden muutoksilta ja näin ollen esimerkiksi jääkiekkoilijoiden jääharjoittelukausi pystytään aloittamaan jo kesähelteillä. Talvisin jäähalli pitää myös tuulen, lumen ja pakkasen pois häiritsemästä urheilijoita sekä yleisöä.

## Historia
Ensimmäinen jäähalli rakennettiin Kanadaan, Montrealiin vuonna 1875 ja seuraava Lontooseen 1876. Ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanmestaruudesta kilpailtiin jäähallissa vuoden 1958 kisoissa. Suomen ensimmäinen jäähalli Tampereen jäähalli valmistui vuonna 1965.

## Suomen suurimmat jäähallit

## Lähteet
Syöksyvirtausparvi

**Syöksyvirtausparvi** eli **derecho** (esp. 'suoraan eteenpäin') on pitkäikäinen ukkospilvien jono, johon liittyy jatkuvia, vahinkoa aiheuttavia syöksyvirtauksia yli 400 kilometrin matkalla. Tuulen puuskanopeudet syöksyvirtausparvissa ovat yleisesti yli 26 m/s, ja paikoin yli 33 m/s. Syöksyvirtausten lisäksi näissä ukkospilvijärjestelmissä voi esiintyä myös trombeja.

Syöksyvirtausparvet ovat pääasiassa kesäinen ilmiö, mutta keskileveyksillä niitä voi esiintyä mihin vuodenaikaan tahansa. Yhdysvalloissa niitä havaitaan eniten toukokuun alun ja heinäkuun lopun välillä. Yhdysvaltojen ulkopuolella syöksyvirtausparvia anaysoidaan niin harvoin, että kattavia tilastoja ei ole. Esimerkiksi Keski-Euroopassa 400 kilometriä pitkä tuhojälki ulottuu usein useaan valtioon, jolloin syöksyvirtausparvi saattaa jäädä tunnistamatta.

Syöksyvirtausparvi aiheuttaa voimakkaita tuulia ja laajoja tuhoja, ja siinä havaitaan runsaasti kaarevia tutkakaikuja. Syöksyvirtausparvi-tyypin ukkospilvi tuottaa jopa 160 km/h nopeudella laskeutuvan syöksyvirtauksen, joka aiheuttaa tuhoa kaatamalla mm. puita ja asuntovaunuja. Nauhamaisessa tutkakaiussa oleva kaareuma tai pullistuma liittyy monesti pinnalla esiintyviin tuhoisiin tuuliin tai tornadoihin.

Syöksyvirtausparvi-tyypin ukkonen havaittiin Suomessa Astan päivänä 30.7.2010 ja Unton päivänä 5.7.2002, jolloin normaalia matalapainetta nopeammin liikkuva kapea pilvivalli kulki etelästä pohjoiseen. Syöksyvirtausparvi liittyi tässä tapauksessa matalapaineen arvaamattomaan syvenemiseen ja ehkä osakeskuksen muodostumiseen. Tuuli syöksyvirtauksissa saattoi olla jopa 50 m/s.

## Derechon alalajit
Syöksyvirtausparvet luokitellaan kahteen ryhmään sen mukaan, onko niiden tuhojälki lyhyt ja leveä vai pitkä ja kapea.

*Sarjasyöksyvirtausparvi - monta kaarikaikua tyypillisesti 400 km:n pituisessa rintamassa. Liittyy tavallisesti hyvin syvään matalapaineeseen. Supersolu-ukkosia ja tornadoja liittyy usein näihin syöksyvirtausparviin.
*Progressiivinen syöksyvirtausparvi: pieni ukkospilvien muodostama kaari, joka voi matkata satoja kilometrejä, jopa 1500 km ja elää melkein vuorokauden.
*Hybrididerecho: liitty syvään matalaan kuin sarjasyöksyvirtausparvi, mutta on suhteellisen pienikokoinen niin kuin progressiivinen syöksyvirtausparvi.

## Katso myös
*Syöksyvirtausasteikko
*Syöksyvirtaus
*Puuskarintama
*Kaarikaiku

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Przybylinski: The Bow Echo
Puuskarintama

**Puuskarintama** on ukkospilven ulosvirtausalueessa eli kylmän ilman patjassa oleva nokka. Puuskarintaman ylittäessä tuuli voimistuu ja saattaa kääntyä äkillisesti.

Puuskarintama synnyttää usein vyörypilven ukkospilven etuosaan. Eri-ikäisiä vyörypilviä sanotaan joskus rulla- tai hyllypilviksi. Voimakkaassa ukkosessa, supersolussa syntyy kumpupilvinauha, kun ukkospilven sisäänvirtaus törmää puuskarintamaan, eli tapahtuu konvergenssi, ilmavirtausten yhteenliittyminen.

## Puuskarintama luo uusia ukkospilviä

Puuskarintama synnyttää uusia konvektiosoluja eli ukkospilviä. Monesti kylmän rintaman edessä kulkee kuuronauha, joka syntyi kylmän rintaman ukkospilvien aiheuttaman puuskarintaman avulla.
Punapäänarsku

**Punapäänarsku** *(Netta rufina)* on narskujen sukuun kuuluva iso euraasialainen sorsalintu. Laji on kokosukeltaja.

## Koko ja ulkonäkö
Aikuinen uros on helppo tunnistaa päästään, joka on silmien yläpuolelta ”pullistunut” ja oranssinpunainen, silmien alapuolelta ruskeampi. Pyrstö ja rinta ovat mustat, vatsapuoli valkoinen ja selkä tummanruskea. Naaras on vaalean ruskea, ja sen pää jakaantuu silmien kohdalta kahteen selkeärajaiseen värikenttään: ruskea ylhäällä, valkoinen alhaalla.

Linnun pituus on 45–55&nbsp;cm, siipien kärkiväli 90&nbsp;cm ja paino 0,8–1,5&nbsp;kg.

## Levinneisyys
Punapäänarsku pesii Etelä-Euroopassa ja Keski-Aasiassa, Suomea lähimpänä Tanskassa. Pohjoisen linnut muuttavat talveksi etelämmäksi, jopa Pohjois-Afrikkaan.

Suomessa punapäänarsku on nähty noin 20 kertaa. Punapäänarskuja pidetään vesilintutarhoissa etenkin Venäjällä, ja osa Suomessa havaituista punapäänarskuista on voinut olla tarhakarkulaisia.

## Elinympäristö
Punapäänarskun elinympäristöä ovat suot, kosteikot ja järvet.

## Lisääntyminen
Punapäänarsku pyöräyttää kasveista tehtyyn pesään 8–12 vaaleanvihreää munaa.

## Ravinto
Punapäänarsku syö vesikasveja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Puuskarintamapyörre

**Puuskarintamapyörre** eli **gustnado** on pieni, lyhytkestoinen ukkospilvien yhteydessä esiintyvä tornadoa muistuttava pyörre, joka syntyy eri tavoin kuin varsinainen tornado. Puuskarintamapyörteessä yhdistyy tornadojen ja pölypyörteiden piirteitä. Pyörre näyttää kasvavan maasta asteittain noin sadan metrin korkeuteen. Yleensä gustnadoja esiintyy ukkospilven etenevällä reunalla ns. puuskarintamassa, missä ilma laskeutuu alas ja tuuli muuttuu voimakkaasti puuskarintamapinnan kohdalla.

Gustnadon synty vaatii voimakkaan laskutuulen, yli 100&nbsp;km/h.  Kun ukkospilvestä tuleva syöksyvirtaus törmää maahan, syntyy tornadomaisia pyörteitä. Periaatteessa gustnado syntyy samalla tavoin kuin lehtiä pyörittävät tuulenpyörteet tuulisina päivinä. Nämä pyörteet eivät kuitenkaan ole tornadoja, koska niiden pyörimisliike rajoittuu maan pinnan lähelle eikä niillä ole yhteyttä ukkospilveen.  Gustnado voi aiheuttaa vaurioita kuin heikko tornado. Gustnado kestää muutamasta sekunnista muutamaan minuuttiin.

## Lähteet
Allihaahka

**Allihaahka** (*Polysticta stelleri*) on Pohjoisen jäämeren haahkalaji, joka toisinaan talvehtii Suomessa tai pysähtyy tänne muuttomatkallaan. Muodoltaan allihaahka ei muistuta muita haahkoja. Allihaahkaa kutsuttiin aiemmin nimellä **pulska-alli**.

## Koko ja ulkonäkö
Allihaahkakoiraalla on selvärajaisten värialueiden kuvioima höyhenpeite: pää on valkea ja takaraivossa on tumma pilkku, rinta okransävyisen valkea ja kupeella yksinäinen musta pilkku, selkä vaalea, leuanalus, pyrstö ja siipien reunat mustat. Naaras on ruskeankirjava, enemmän ”sorsanmuotoinen” kuin naarashaahka.

Pituus 43–50&nbsp;cm, siipien kärkiväli 70&nbsp;cm, paino 500–1000 g.

## Levinneisyys
Allihaahka pesii Siperian rannikolla ja talvehtii suurina parvina Pohjois-Norjan rannikolla. 1980-luvulta 2000-luvun alkuun talvehti yleisehkönä myös Pohjois-Itämerellä ja Perämerellä, mutta 2000-luvun alussa talvehtimishavainnot vähentyivät ja nykyään allihaahka on talvisin Ahvenanmaalla harvinainen. Virossa ja eteläisellä Itämerellä talvehtii joitain tuhansia yksilöitä.

## Elinympäristö
Allihaahka pesii tundralla lähellä rantaa, ja talvehtii merenrannikolla.

## Lisääntyminen

Alihaahka rakentaa untuvalla vuoratun pesänsä lähelle rantaa ja munii 6–10 munaa. Allihaahkan poikaset ovat pesäpakoisia, eli vaikka ne kulkevat pesueena pitkään, poikaset oppivat kuitenkin jo hyvin varhaisessa vaiheessa hankkimaan ravintonsa itse.

## Ravinto
Allihaahka syö äyriäisiä ja nilviäisiä. Voi myös puolisukeltaa sorsien tapaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Palmgren, Jörgen 1988: Allihaahka Itämerellä. - Lintumies 1.1988 s. 2-6. LYL.
* 
*LuontoPortti: Allihaahka (''Polysticta stelleri'')
*ITIS: Polysticta stelleri
Kuparisorsa

**Kuparisorsa** *(Oxyura jamaicensis)* on alun perin pohjoisamerikkalainen lintulaji, jota nykyisin elää vieraslajina myös Euroopassa. 

## Koko ja ulkonäkö
Aikuisen koiraan vartalo on ruosteenruskea, ja pää on musta valkeaa poskea ja sinistä nokkaa lukuun ottamatta. Naaras on harmaankirjava. Pyrstö on pitempi kuin muilla pienillä sorsilla, ja törröttää usein pystyssä linnun uidessa. Pituus 35–43&nbsp;cm, siipien kärkiväli 53–62&nbsp;cm, paino 310–795&nbsp;g.

## Levinneisyys
Alun perin Pohjois-Amerikan länsirannikko Brittiläisestä Kolumbiasta Kaliforniaan ja New Mexicoon, mutta tarhakarkulaisista on muodostunut pysyvä kanta moniin Euroopan maihin. Suomessa näistä kannoista lähtöisin olevia lintuja tavataan lähes vuosittain. On nykyään Euroopassa systemaattisen hävityskampanjan kohteena, koska vieraslajina hybridisoituu alueella alkuperäisen valkopääsorsan *(Oxyura leucocephala)* kanssa ja syrjäyttää sen pesimäpaikoiltaan.

## Elinympäristö
Pesii järvillä tiheän kasvillisuuden joukossa, ja kotijärven jäätyessä muuttaa merenrannalle. Kuparisorsat pysyttelevät vedessä suurimman osan ajasta. 

## Lisääntyminen
Kuparisorsa munii 6–10 munaa ja hautoo niitä 25 vuorokautta. 

## Ravinto
Vesikasvien juuria ja siemeniä, vesihyönteisiä ja muita selkärangattomia.

## Lähteet
Djembe

**Djembe** on vuohennahalla päällystetty, suuren pikarin muotoinen rumpu, jota soitetaan paljain käsin. Djembejä on eri kokoisia, niiden korkeus vaihtelee 15 ja 70&nbsp;cm välillä, ja kalvon halkaisija voi olla 35&nbsp;cm. Pikarinmuodon ja vuohennahan ansiosta djembellä voidaan tuottaa vaihtelevia ääniä. Nahkakalvon iskeminen lähellä rummun keskustaa tuottaa bassonuotin, iskettäessä kehän lähelle saadaan tekniikasta riippuen aikaan joko korkea soinnillinen ääni tai läpsähdysääni.

Djembe on alun perin peräisin 1100-luvulta malinke- ja bambara-heimoilta Länsi-Afrikasta nykyisten Guinean, Burkina Fason, Malin ja Norsunluurannikon alueilta, mutta on viime vuosina levinnyt koko maailmaan, ja on nykyään hyvin suosittu soitin rumpalipiireissä.

Djemben sanotaan sisältävän kolme henkeä: puun hengen, nahkansa antaneen eläimen hengen ja rummuntekijän hengen.

Djemben puuaines voi olla erilaisista puista veistetty riippuen, mistä rumpu on peräisin. Käytettyjä puuaineksia ovat muun muassa *lenke* (Afzelia africana), *dugura* ja *Jala* (Afrikkalaisia mahonkilajeja), *kasia* (Cassia), *tweneboa* (Afrikan seetri) ja mangopuu. Jotkut rumpalit eivät ekologisista syistä suosi harvinaistuvista trooppisista puista rakennettuja rumpuja vaan ostavat esimerkiksi yleisestä afrikanseetristä tehtyjä soittimia.

## Populaarikulttuurissa

Herra Heinämäen Lato-orkesteri on levyttänyt kappaleen ”Djembe”.

## Aiheesta muualla
* Kari Kääriäinen: "Basic Technique for Djembe"; 2003
Kyhmyhaahka

**Kyhmyhaahka** *(Somateria spectabilis)* on suurikokoinen merellä elävä sorsalintu.

## Koko ja ulkonäkö
Kyhmyhaahka on pienempi kuin sukulaisensa haahka. Koiraalla on mustavalkoinen vartalo, harmaa niska, kellertävä poski ja oranssi kyhmy otsassa. Kyhmyhaahkanaaras sen sijaan on ruskea ja muistuttaa haahkanaarasta. Linnun pituus on 43–63&nbsp;cm, siipien kärkiväli 105&nbsp;cm ja paino 1&nbsp;400&nbsp;–&nbsp;2&nbsp;100&nbsp;g.

## Levinneisyys
Kyhmyhaahka pesii Pohjoisen jäämeren rannoilla sekä Euroopan, Pohjois-Amerikan että Aasian alueella. Se talvehtii Kanadassa ja Norjassa. Suomessa laji on vähälukuinen läpimuuttaja maalis-kesäkuussa, vuosittain tavataan joitain kymmeniä yksilöitä. Itämerellä, muun muassa Porvoossa, on havaittu muutamia tapauksia, joissa kyhmyhaahka ja haahka ovat pariutuneet.

## Lisääntyminen
Kyhmyhaahka rakentaa höyhenillä vuoratun pesän lähelle rantaa ja munii 4–6 munaa. Naaras hautoo munia 22–24 vuorokauden ajan ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 7–8 viikon kuluttua kuoriutumisestaan.

## Ravinto
Laji käyttää ravinnokseen simpukoita, kotiloita ja muita pohjasta sukellettavia selkärangattomia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Kyhmyhaahka (''Somateria spectabilis'')
*ITIS: Somateria spectabilis
Pienpainenatriumlamppu

**Pienpainenatriumlamppu** (lyh. **PPNa**) on kaasupurkauslamppu, joka tuottaa kirkkaan keltaista, lähes monokromaattista valoa aallonpituudella 589&nbsp;nm. Lamppu on hyötysuhteeltaan paras sähkölamppu: se tuottaa valoa jopa 200&nbsp;lm/W, mikä johtuu erityisesti siitä, että sen tuottaman valon aallonpituus on hyvin lähellä aallonpituutta, jolle ihmissilmä on kaikkein herkin (n.&nbsp;550&nbsp;nm).

## Toimintaperiaate

Pienpainenatriumlamppu sisältää neonia ja natriumia. Kun pienpainenatriumlamppu syttyy, sen sisältämä neon säteilee aluksi muutaman minuutin lämpenemisvaiheen aikana punaista valoa, kunnes kuuma kaasu höyrystää natriumin.

## Käyttökohteet

Pienpainenatriumlamppuja voi nähdä lähinnä moottoriteillä. Lamppujen erinomaisesta hyötysuhteesta huolimatta niiden energiankulutus kasvaa ikääntyessä. Uusia valaisimia ei enää asenneta korkean hinnan ja puutteellisen värintoiston vuoksi. Korvaavana tekniikkana käytetään yleensä suurpainenatriumlamppuja.

## Lampun spektri

Pienpainenatriumlampun tuottaman valon keskimääräinen aallonpituus on 589,3 nanometriä. Suurin osa lampun tuottamasta valosta osuu terävästi tämän aallonpituuden ympärille. Äärimmäisen kapean spektrinsä takia pienpainenatriumlampun värintoistokyky on huono eikä se sovellu lainkaan esimerkiksi kasvivalaisimeksi kasvihuoneisiin. Lampun spektri osuu vihertävälle ja kellertävälle osalle, eli juuri niihin aallonpituuksiin joita kasvit eivät kykene hyödyntämään. Tähtikaukoputkien kannalta kapea spektri on suotuisa, sillä lampun aiheuttama valosaaste on helpoiten suodatettavissa pois.

## Lähteet
Mesometeorologia

**Mesometeorologia** on meteorologian osa-alue, joka tutkii "keskikokoisia" sääilmiöitä. Ilmiöt ovat niin pieniä, ettei niitä voi analysoida synoptisen havaintoverkoston avulla, mutta niin suuria, ettei niistä saa kunnolla kuvaa yhden havainnon avulla. 

Tutkimuskohteiden tyypillinen koko on kymmenen ja tuhannen kilometrin välillä.

Tunnettuja mesometeorologisia ilmiöitä ovat
* ukkospilvijärjestelmät kuten derechot ja supersolut
* merituuli-ilmiö
* tornadot
* sumut

Tärkeitä mesometeorologian työvälineitä ovat säätutka ja sääsatelliitti. 

## Katso myös
*synoptinen meteorologia
*mikrometeorologia

## Lähteet
Lumihanhi

**Lumihanhi** (*Anser caerulescens*) on pohjoisamerikkalainen hanhilaji.

## Koko ja ulkonäkö
Lumihanhen pää on valkoinen ja nokka punainen. Linnun vartalo on talvella valkoinen, mutta kesällä harmaa ja sen käsisulat ovat mustat. Samannäköinen laji on pohjoisamerikkalainen eskimohanhi, josta ei tunneta luonnonvaraisia havaintoja Euroopasta. Pituus on 66–84&nbsp;cm, siipiväli 132–165&nbsp;cm ja paino 2,5–3,3&nbsp;kg.

## Levinneisyys
Lumihanhi pesii Alaskassa ja Kanadassa sekä Siperian itäkärjessä, ja muuttaa liki koko Pohjois-Amerikan mantereen poikki. Euroopassa lajia tavataan tarhakarkulaisena sekä joskus muuttoaikana harhailijana. Suomessa laji on vuosittainen suurharvinaisuus arktisten hanhien päämuuton aikaan toukokuussa ja syys–lokakuussa. Tarhakarkulaisten mahdollisuus näissä havainnoissa on suuri.

## Lisääntyminen
Lintu saavuttaa sukukypsyyden kaksivuotiaana ja pesii neljästä viiteen munaa kesä–elokuun vaihteessa. Emo hautoo munia 24&nbsp;vuorokautta.

## Ravinto
Lumihanhi syö lähes ainoastaan kasvimateriaalia kuten siemeniä, lehtiä ja monien villiruohojen juuria sekä saroja, kaisloja ja kortteita.

## Muuta
Lumihanhen pitkä muuttomatka inspiroi amerikkalaista kirjailijaa Paul Gallicoa. Hän kirjoitti teoksen *The Snow Goose*, yhden 1900-luvun suosituimmista kertomuksista englanninkielisessä maailmassa.

## Lähteet
ABC (nuotinnus)

**ABC** on Chris Walshaw'n kehittämä kieli, joka on suunniteltu sävelen ja sanoja sisältävän musiikin nuotintamiseen ASCII-muodossa. Se suunniteltiin alun perin länsimaisen kansanmusiikin nuotintamiseen, joka voidaan kirjoittaa yhdelle nuottiviivastolle.

Vaikka ABC-koodia on myöhemmin laajennettu alkuperäisestä versiosta siten, että sillä on mahdollista nuotintaa myös kokonaisia moniäänisiä teoksia, sen perusajatuksena on edelleen olla täysin ihmisen luettavissa ja soitettavissa.

## ABC-ohjelmistot
ABC esiteltiin vuonna 1993. Monissa käyttöjärjestelmissä, mukaan lukien Windows, MacOS, Linux ja Unix, toimivat ohjelmat käyttävät ABC:ta syöttö- tai tulostusmuotonaan. On olemassa sekä kaupallisia että avoimen lähdekoodin ABC-perustaisia ohjelmia paperinuottien tulostamiseen, melodioiden hakemiseen ja analysoimiseen tietokannoissa tai äänitiedostojen tuottamiseen.

Eräs tuoreempi ABC-koodin sovelluskenttä on wikit.

## Lähteet
Ruostesorsa

**Ruostesorsa** (*Tadorna ferruginea*) on arojärvillä pesivä kookas sorsalintu, joita vierailee Suomessa lähes vuosittain, joskus jopa parvina.

## Koko ja ulkonäkö
Ruostesorsalla on ruosteenruskea vartalo, vaalean maitokahvin värinen pää, musta nokka ja pyrstö. Mustilla siivillä suuret valkeat laikut. Pituus on 62–68&nbsp;cm, siipien kärkiväli 110&nbsp;cm, paino 900&nbsp;–&nbsp;1&nbsp;650&nbsp;g.

## Levinneisyys
Ruostesorsa pesii Kaakkois-Euroopassa ja Keski-Aasiassa. Ne muuttavat talveksi Aasian eteläosiin. Muuttomatkoillaan jotkut linnut harhautuvat Pohjois-Eurooppaan, jopa Islantiin asti. Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa liikkuu myös tarhakarkulaisia. Suomessa vuosittainen harhailija, määrät vaihtelevat vuosittain.

## Elinympäristö
Avoimessa maastossa arojen järvillä.

## Lisääntyminen
Ruostesorsa tekee 6–16 munaa.

## Ravinto
Kasvinosat, vilja (erityisesti hirssi), mutta myös nilviäiset, äyriäiset ja madot.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Luode (ilmansuunta)

**Luode** on väli-ilmansuunta, joka on pohjoisen ja lännen välissä ja kompassissa 315 asteen kohdalla.

## Sanan alkuperä
Sana luode juontuu mahdollisesti sanasta *luoda*. Luominen tarkoittaa myös alas laskemista. Luode olisi tarkoittanut näin alun perin suuntaa, jonne aurinko laskee.

## Lähteet
*
Lyhytnokkahanhi

**Lyhytnokkahanhi** *(Anser brachyrhynchus)* on arktinen hanhilaji, jota tavataan muutolla myös Suomessa, usein muiden hanhien  parvissa.

## Koko ja ulkonäkö
Lajilla on harmahtavanruskea höyhenpeite, siniharmaa siipien yläpinta ja vaaleanpunaiset jalat. Pyrstön yläpinnan tumma kärkivyö on hailakka ja kapeahko, valkoista sen on kärjessä enemmän kuin sukulaislajeilla. Tumma, lyhyt nokka, jonka tyvessä ohut valkea raita ja keskellä vaaleanpunainen täplä. Pituus on 60–70&nbsp;cm, siipien kärkiväli 120&nbsp;cm, paino 2,5–3,5&nbsp;kg. Vanhin tavattu yksilö on ollut 22 vuoden ikäinen.

Lyhytnokkahanhen kuvaili tieteelle ranskalainen eläintieteilijä Louis Antoine François Baillon.

## Levinneisyys
Lyhytnokkahanhi pesii Grönlannissa, Islannissa ja Huippuvuorilla. Se talvehtii Isossa-Britanniassa, Saksassa ja Tanskassa. Suomessa se on säännöllinen läpimuuttaja. Maailman populaation koko on noin 280&nbsp;000 yksilöä. Uusien muuttoreittien syntymisen seurauksena lyhytnokkahanhihavaintojen määrä on ollut Suomessa kasvussa, ja muun muassa Pohjanmaalla lajia tavataan keväisin jopa kymmenien tai satojenkin lintujen parvina. Syksyiset määrät syys-lokakuussa ovat kevättä pienempiä. Lyhytnokkahanhia tavataan Suomessa usein myös muiden muuttavien hanhiparvien mukana. Harhaan menneitä yksilöitä on löytynyt muutaman kerran Pohjois-Amerikassa Itä-Kanadassa.

## Elinympäristö
Lyhytnokkahanhia tavataan usein voimilla rannoilla, ja Islannin seudulla erityisesti jäähtyneillä laavakentillä.

## Lisääntyminen
Lyhytnokkahanhen pesä on maassa, ja valkoisia munia on noin 3–7 (yleisimmin 4 tai 5). Naaras hautoo munia 25–28 päivää. Lyhytnokkahanhen poikaset oppivat lentämään noin 56 vuorokauden kuluttua kuoriutumisestaan.

## Ravinto
Syö vihreitä kasvinosia. Lyhytnokkahanhi laiduntaa parvina kuten muutkin hanhet. Talvehtimisalueilla se syö etenkin viljan orasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Lyhytnokkahanhi (''Anser brachyrhynchus'')
*ITIS: Anser brachyrhynchus
Sinisiipitavi

**Sinisiipitavi** (*Spatula discors*) on pieni sorsalintu.

## Ulkonäkö ja koko

Sinisiipitavilla on siniharmaa pää, jossa on silmän edessä valkea raita. Lajilla on vaaleanruskea vartalo, valkea läikkä pyrstön tyvessä ja musta pyrstö. Siipiläikkä on sininen. Lennossa sinisiipitavi räpyttää siipiään kiivaasti. Pituus on 35–41&nbsp;cm, siipien kärkiväli 65&nbsp;cm ja paino 260–410&nbsp;g.

## Levinneisyys

Sinisiipitavi pesii Pohjois-Amerikan pohjois- ja keskiosissa ja muuttaa Keski- ja Etelä-Amerikkaan aina Chileen ja Argentiinaan asti. Euroopassa sitä tavataan tarhakarkulaisena tai muuttoretkien harhailijoina. 

Suomessa sinisiipitavi on äärimmäisen harvinainen harhailija. Ensimmäinen havainto tehtiin keväällä 1972 Siuntion Störsvikissä. Vuoteen 2019 mennessä lajista olitiin tehty 22 havaintoa.

## Lisääntyminen

Sinisiipitavi munii 6–15 munaa, jotka painavat noin 30&nbsp;grammaa. 

## Ravinto
Sinisiipitavi syö kasveja sekä jonkun verran vesihyönteisiä ja kotiloita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Ruskosotka

**Ruskosotka** (*Aythya nyroca*) on pienikokoinen ja tumma sorsalaji. Lajin nimesi Johann Anton Güldenstädt vuonna 1770.

## Ulkonäkö ja koko
Ruskosotka muistuttaa tukkasotkaa, mutta tukkasotkan mustat alueet ovat ruskosotkalla punertavanruskeat. Ruskosotkan alaperä on tukkasotkasta poiketen kuitenkin puhtaan valkoinen, kylki ei ole vaalea eikä päässä ole töyhtöä. Valkoinen silmä erottuu selvästi tummasta päästä. Naaras on koirasta tummempi. Pituus on 40–46&nbsp;cm, siipien kärkiväli 65&nbsp;cm ja paino 400–700&nbsp;grammaa.

Ruskosotka ei juurikaan ääntele.

## Levinneisyys
Ruskosotkan esiintymisalue on varsin hajanainen. Se pesii usealla erillisellä alueella Itä- ja Etelä-Euroopassa, Länsi- ja Etelä-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Maailman populaation koko on noin 163&nbsp;000–257&nbsp;000 yksilöä. Ruskosotkan populaatio on pienentynyt sopivien vesistöjen kuivatuksen ja metsästyksen takia, ja se on uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettävä  laji. Ruskosotka muuttaa talveksi vähän etelämmäksi pesimäalueiltaan. Suomessa laji on lähes vuosittainen suurharvinaisuus huhti–kesäkuussa. Se oli tavattu Suomessa 24 kertaa vuoteen 2022 mennessä; ensimmäisen kerran 15. toukokuuta 1959 Porvoossa, ja viimeksi huhti-elokuussa 2022 Salossa.

## Elinympäristö
Ruskosotka elää suorannoilla sekä rehevillä ja matalilla järvillä ja merenlahdilla. 

## Lisääntyminen
Ruskosotka munii kerralla 6–14 munaa rantaruovikossa olevaan pesään. Naaras hautoo 25-27 vuorokautta.

## Ravinto
Ruskosotka syö vesikasveja, hyönteisiä ja pikkukaloja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Pilkkaniska

**Pilkkaniska** (*Melanitta perspicillata*) on iso pohjoisamerikkalainen sorsalintu.

## Koko ja ulkonäkö
Pilkkaniskalle on tyypillistä kömpelö vartalonmuoto ja iso nokka. Koiras on muuten musta, mutta niskassa on vaaleampia läikkiä. Naaras taas on ruskehtava. Yksilön pituus on tavallisesti 46–55&nbsp;cm, siipien kärkiväli 90&nbsp;cm ja paino 800&nbsp;–&nbsp;1&nbsp;200&nbsp;g.

## Levinneisyys
Pilkkaniska pesii Kanadassa sekä Alaskassa ja talvehtii Yhdysvaltojen pohjoisosien rannikoilla. Osa pilkkaniskoista muuttaa talveksi Britteinsaarille, ja osa näistä harhautuu Skandinaviaan.

## Elinympäristö
Pilkkaniska viihtyy parvissa rannikolla.

## Lisääntyminen
Pesä on maassa lähellä rantaa. Tavallisesti pesä vuorataan untuvalla ja siihen tehdään 5–9 munaa.

## Ravinto
Ravinnokseen pilkkaniska käyttää äyriäisiä ja nilviäisiä.

## Lähteet
Mandariinisorsa

**Mandariinisorsa** *(Aix galericulata)* on pieni itäaasialainen sorsalintu, jota tarhataan yleisesti Euroopassa. Tarhakarkulaisista on syntynyt Eurooppaan luonnonvarainen pesimäkanta, ja Suomessa tavattujen mandariinisorsien katsotaan nykyisin olevan todennäköisesti vapaana syntyneitä. Mandariinisorsa istuu usein puissa, mutta on muuten tavoiltaan sorsamainen.

## Koko ja ulkonäkö
Koiraan oranssinsävyistä höyhenpeitettä sävyttävät mustat ja valkoiset juovat. Silmän yläpuolella on valkea läikkä ja selässä on kaksi ”purje”sulkaa jotka törröttävät soidinasussa pystyssä. Naaras on väriltään harmaanruskea ja muistuttaa ulkonäöltään morsiosorsanaarasta. Pituus 41–49&nbsp;cm, siipien kärkiväli 65–75&nbsp;cm, paino 500&nbsp;g.

## Äänet
Koiraalla lyhyt melko vaimea ”muib”-ääni. Kimeä varoitus ”jib” kuuluu lentoonlähdössä. Naaraalla kumea kaakatus.

## Levinneisyys
Alkuperäinen pesimäalue on Kiinassa ja Japanissa, jossa mandariinisorsat myös muuttavat talveksi etelämmäksi. Tarhakarkulaisia pesii Euroopassa noin 2 000 paria, joista pääosa Britteinsaarilla. Harhailevia yksilöitä tavataan vuosittain myös Suomessa. Suomesta ei toistaiseksi tunneta lajin varmistettuja pesintöjä, vain yksi mahdolliseen pesintään viitannut havainto vuodelta 2014.

## Elinympäristö
Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat rantametsät ja puistot.

## Lisääntyminen
Soidinmenot ovat näyttävät, niihin liittyy juomista ja tanssia. Mandariinisorsaa pidetään Kiinassa ja Japanissa aviollisen uskollisuuden symbolina. Pesä on puunkolossa tai telkänpöntössä. Munia tulee 9–12 kpl.

## Ravinto
Mandariinisorsat syövät vesikasveja, riisiä ja muita siemeniä. 

## Kuvia

MandarinDucks.jpg|Koiras ja naaras
Female Mandarin Duck 800.jpg|Naaras
Mandarin duckling 800.jpg|Untuvikko
Aix galericulata MHNT.ZOO.2010.11.27.5.jpg|Munia


## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Mandariinisorsa (''Aix galericulata'')
*ITIS: ''Aix galericulata''
Punakaulahanhi

**Punakaulahanhi** *(Branta ruficollis)* on uhanalainen hanhi, joka käy Suomessa harvoin arktisen massamuuton hanhiparvien joukossa.

## Koko ja ulkonäkö
Pienikokoinen hanhi. Musta selkä ja siivet, valkea raita kyljessä, ruosteenpunainen rinta ja poski. Pituus on 55&nbsp;cm, siipien kärkiväli 122&nbsp;cm ja paino 1–1,5&nbsp;kg

## Levinneisyys
Pesii Siperiassa, talvehtii Kaakkois-Euroopassa. Maailmanlaajuisesti uhanalainen laji. Suomessa tavataan muutama yksilö vuodessa hanhien päämuuton aikaan toukokuun lopulla ja syys–lokakuussa.

## Elinympäristö
Punakaulahanhi suojautuu naalien hyökkäyksiltä pesimällä lähellä petolintuja.

## Lisääntyminen
Naaras munii kesäkuussa 6–7 munaa, joita hautoo 23–25 vuorokauden ajan.

## Ravinto
Muiden hanhien lailla punakaulahanhi laiduntaa mehevää ruohoa ja syö siemeniä, myös viljaa. Poikasia se ruokkii hyönteisillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Punakaulahanhi (''Branta ruficollis'')
*ITIS: Branta ruficollis
Mehikasvi

**Mehikasvi** eli **sukkulentti** on kserofyytti eli pitkäaikaiseen kuivuuteen sopeutunut kasvi, jolla on suuret vesisolukot, pieni haihtumispinta-ala ja paksu päällyskalvo. Mehimäisen osan perusteella mehikasvit voidaan jakaa *mehivartisiin* eli *varsisukkulentteihin* (muun muassa kaktus- ja tyräkkikasvit) ja *mehilehtisiin* eli *lehtisukkulentteihin* (muun muassa maksaruohot ja agaavet) kasveihin.

Vaikka kaikki kasvit pystyvät varastoimaan lehtiinsä vettä tietyssä määrin, ovat mehikasvit erikoistuneet siihen parhaiten, ja niinpä ne selviävät kuivissa olosuhteissa, missä on vain vähän muita kasveja kilpailemassa elintilasta ja vähän kasvinsyöjäeläimiä. Eräillä mehikasveilla lehdet ovat suhteellisen suurikokoiset ja karvan peittämät, jotta ne voivat kerätä mahdollisimman paljon kosteutta aamukasteesta. Etenkin kaktuksilla ja monilla tyräkkikasveilla lehdet ovat kehittyneet piikeiksi, jotka haihduttavat erityisen vähän vettä ja suojaavat kasvia janoisilta eläimiltä. Niille on kehittynyt yhteyttävä mehivarsi.

Monet mehikasvit ovat niin sanottuja CAM-kasveja (CAM = Crassulacean acid metabolism), jotka liiallisen haihtumisen estämiseksi pitävät ilmarakonsa kiinni päivällä. Yöllä ilmaraot avautuvat, jolloin kasvi ottaa sisään hiilidioksidia ja varastoi sen solunesterakkulaan omenahapoksi, josta jälleen päivällä vapautuu hiilidioksidi yhteyttämistä varten. Tämän vuoksi kasvi on öisin hapan ja muuttuu neutraaliin tai jopa emäksiseen suuntaan päivän tullessa. Hiilidioksidimäärä, jonka kasvi pystyy varastoimaan solunesterakkulaan, on kuitenkin suhteellisen pieni. Tästä syystä CAM-kasvien yhteyttämisen määrä jää melko vähäiseksi.

## Lähteet
Viinikan kirkko

**Viinikan kirkko** on vuosina 1930–1932 rakennettu ja 29. toukokuuta 1932 käyttöön vihitty kirkko Tampereella, Viinikan kaupunginosassa. Kirkon 50-metrinen torni erottuu kaupunginosan tunnusmerkkinä kauas Iidesjärven ympäristössä.

## Arkkitehtuuri ja historia

Viinikan kirkkoa pidetään sen arkkitehdin, tamperelaissyntyisen Yrjö Vaskisen uran päätyönä. Vuonna 1927 järjestettyyn arkkitehtikilpailuun oli osallistunut myös nuori Alvar Aalto, jonka ehdotus oli jäänyt toiselle sijalle.

Viinikan kirkko oli ensimmäinen suomalainen kirkkorakennus, jossa samaan rakennukseen kirkkosalin kanssa kuuluivat myös pappila ja kerhotilat.

Kirkko edustaa tyyliltään 1920-luvun klassismia sekä funktionalismia. Sisäpuoli on koristeltu 1930-luvun tyyliin. Alttaritaulun paikalla syvennyksessä sijaitsee Väinö Rikhard Rautalinin suunnittelema kullattu, puinen Kristus-veistos. Myös pronssiset pyöreät korkokuvat pääoven luona ovat Rautalinin työtä. Eino Rapp ja Eino Kauria ovat tehneet kirkon seinä- ja kattomaalaukset. Eräs kirkon erikoisuus ovat sen hakaristiornamentit.

Kirkko on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein. 

Viinikan kirkko on vuodesta 1953 alkaen ollut Viinikan seurakunnan (vuodesta 2014 osa Tampereen Eteläistä seurakuntaa) kirkko. Vuodesta 1997 alkaen se on ollut myös osana kesäistä tiekirkkojen verkostoa Suomessa. 

### Kunnostus 2005–2006
Kirkko oli pois käytöstä kesäkuusta 2005 elokuuhun 2006, kun peruskorjauksessa muun muassa kirkkosali ja kuoroparvi palautettiin alkuperäiseen asuunsa ja kellaritiloihin tehtiin uudistuksia. Kirkko sai myös ulkovalaistuksen.

## Kuvia

Tiedosto:Viinikankirkko.jpg|Kirkon ovenpielien ornamentiikkaa.
Tiedosto:Viinikan kirkko courtyard (Tampere, Finland) December 2023.jpg|Kirkon sisäpiha.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Panoraamakuvia Viinikan kirkolta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com

*
* Tampereen ensimmäinen pikkukirkko, Aamulehti, 30.11.1930, nro 324, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Suuri juhlapäivä Tampereen seurakuntaelämässä tänään. Viinikan kirkko vihitään tarkoitukseensa, Aamulehti, 29.5.1932, nro 143, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Viinikan uusi kirkko, Suomen Kuvalehti, 25.6.1932, nro 26, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Koiruoho

**Koiruoho** eli **mali** (*Artemisia absinthium*) on marunoihin kuuluva kookas, monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kukkii loppukesällä ja syksyllä keltaisin kukin. Se kasvaa erilaisissa maaperissä, mutta viihtyy parhaiten kuivassa maassa. Koiruohoa on käytetty mausteena esimerkiksi riistaruoissa. Se on myös tärkeä raaka-aine yrtti- ja alkoholijuomien valmistuksessa; esimerkiksi absintti ja vermutti ovat saaneet nimensä kasvin mukaan.

Koiruoho on lääkekasvi. Sen sisältämä eteerinen öljy koostuu pääasiassa isotujonista ja tujonista, mutta sisältää myös absintiinia, artabsiinia, fellandreenia ja kadineenia.

Koiruohoa käytetään sisäisesti muun muassa loismatojen häätöön. Saksassa sitä käytetään mausteena ruoassa. Se soveltuu liha- ja riistaruokien valmistukseen, mutta sitä käytetään vähäisiä määriä. Yliannostusta on varottava, sillä runsaasti käytettynä kasvi on myrkyllinen.



## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Malin (''Artemisia absinthium'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Mali (''Artemisia absinthium'')
* Luontoportti: Mali (''Artemisia absinthium'')
* Eliaksen yrttitarha (Internet Archive)
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Artemisia absinthium'' 
* Flora of Pakistan: ''Artemisia absinthium'' 
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: *Artemisia absinthium*