open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mikko Kyyrö

**Mikko Tapio Kyyrö** (s. 12. heinäkuuta 1980 Kerava) on suomalainen uransa päättänyt kiekonheittäjä. Seuratasolla hän edusti Keravan Urheilijoita ja häntä valmensivat Tapio Tuohino ja Rainer Stenius. Kyyrön ennätys on vuonna 2006 heitetty 64,14 m.

Kalevan kisoissa 2003 Kyyrö voitti pronssia. Vuonna 2006 hän voitti kultaa sekä kiekonheiton hallikisoissa että Jyväskylän Kalevan kisoissa. Kyyrö edusti Suomea Göteborgin EM-kisoissa 2006 ja oli karsintojen 18:s. Osakan MM-kisoissa 2007 hän heitti karsinnassa sijalle 14. 

Kalevan kisoissa 2007 Kyyrö sai hopeaa, mutta Suomen Urheiluliitto hylkäsi tuloksen ja antoi varoituksen lääkehoitoon liittyvän ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönnistä. Kyyrö oli saanut runsas viikko ennen Kalevan kisoja urheiluvammaan hoitona kortisonia, joka oli kiellettyjen aineiden luettelossa ja näkyi Kalevan kisojen dopingtestissä. Kyyrö hyväksyi ratkaisun ja piti tapausta omana erehdyksenään.

Kalevan kisoissa 2008 Kyyrö sai hopeaa tuloksella 60,80 m. Espoossa 2009 hän voitti SM-kultaa tuloksella 61,25. Frantz Kruger hävisi hänelle kolme senttimetriä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Kyyrö sijoittui karsinnassa 22:nneksi. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän sai hopeaa. Turussa 2011 Kyyrö voitti kolmannen kerran SM-kultaa tuloksella 61,11.

Vuonna 2012 Kyyrö voitti neljännen ja viimeisen SM-kultansa Lahden Kalevan kisoissa tuloksella 60,45. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 60,16&nbsp;m. Syyskuussa 2012 Kyyrö ilmoitti lopettavansa urheilu-uransa motivaation ja ajanpuutteen vuoksi.



## Lähteet
* 

### Viitteet
Theatinerkirche

**Theatinerkirche** (saks. *Theaterinerkirche St. Kajetan und Adelheid*) on kirkko Münchenissä, Baijerissa, Saksassa. Sen arkkitehtuuri edustaa italialaista myöhäisbarokkia.

## Historia
Kirkko rakennettiin vuosina 1663–1690 Baijerin vaaliruhtinas Ferdinand Marian ja vaaliruhtinatar, Savoijin prinsessa Henriette Adelaiden (1636–1676) esikoispojan, kruununprinssi Max Emanuelin (Maksimilian II Emanuel) 10 vuotta odotetun syntymän kunniaksi. Sen suunnittelusta vastasi alun perin italialainen arkkitehti Agostino Barelli (1627– n. 1697). Barellin jälkeen suunnitteluvastuu siirtyi sveitsiläiselle Enrico Zuccallille, joka lisäsi kirkkoon vastoin alkuperäisiä Barellin suunnitelmia kaksi tornia. Hän myös saattoi vuosina 1676–1690 loppuun 71-metrisen keskuskupolin suunnittelun. Julkisivun suunnittelivat François de Cuvillés ja François de Cuvillés nuorempi vuosina 1756–1758.

Myös Nymphenburgin linna rakennettiin hartaasti odotetun kruununprinssin syntymän kunniaksi ja on Agostino Barellin suunnittelema.

## Sisätilat
Kirkon sisätilojen stukkokoristelut ja figuurit tehtiin vuosina 1685-1688. Niiden suunnittelusta vastasivat G. B. Moretti, G. Brenni, Nicolo Petri ja Wolfgang Leutner. Mustanpuhuvan saarnastuolin on valmistanut Andreas Faistenberger vuonna 1686.

## Hautaukset
Kirkossa sijaitsee Wittelsbachin hallitsijasuvun hautakammio eli krypta, johon ovat haudattuina 47 Baijerin hallitsijaa, heidän puolisonsa sekä lapsiaan.

* vaaliruhtinas Ferdinand Maria ja Savoijin prinsessa Henriette Adelaide (1636–1676) sekä heidän monet pieninä kuolleet lapsensa; 
* edellisten poika Maksimilian II Emanuel ja tämän puoliso Puolan prinsessa Therese Kunigunde Sobieska (1676–1730)
* Kaarle VII ja puoliso keisarinna Maria Amalia sekä heidän tyttärensä Baijerin herttuatar Maria Anna Josefa (1734–1776)
* Maksimilian III Joosef ja puoliso Saksin prinsessa Maria Anna Sofia (1728–1797)
* Karl Teodor

* Maksimilian I Joosef ja toinen puoliso Baijerin kuningatar Karoline Friederike (1776–1841) sekä heidän pieninä kuolleet lapsensa Maximilian Joseph Karl (1801–1803) ja Maximiliana Josephe Karoline (1810–1821)

* Ludvig I:n ja kuningatar Theresen pojat: Kreikan kuningas Otto sekä tämän puoliso kuningatar Amalie von Oldenburg (1818–1875), prinssihallitsija Luitpold sekä tytär Baijerin prinsessa Alexandra (1826–1875); Luitpoldin puoliso Itävallan arkkiherttuatar Auguste Ferdinande (1825–1864) sekä heidän lapsensa prinssi Arnulf (1852–1907) ja prinsessa Therese (1850–1925)
* Baijerin prinssi Arnulf ja puoliso Liechtensteinin prinsessa Therese (1850–1938) sekä heidän poikansa prinssi Heinrich (1884–1916)
* Baijerin prinssi Rupprecht ja puoliso Baijerin herttuatar Marie Gabrielle (1878–1912) sekä heidän pieninä kuolleet lapsensa prinssi Luitpold (1901–1914), prinsessa Irmingard (1902–1903) ja prinssi Rudolf (1909–1912)

Sivukappeliin ovat haudattuina Maksimilian II sekä puoliso Baijerin kuningatar, Preussin prinsessa Marie (1825–1889).

## Aiheesta lisää
* Theatinerkirche, virallinen kotisivu (englanniksi)
* Tietoa Theatinerkirchestä Münchenin kaupungin sivuilla
I pirati della Malesia

**I pirati della Malesia** (*Malesian merirosvot*) on Emilio Salgarin Malesiaan sijoittaman merirosvokirjasarjan toinen osa, joka ilmestyi vuonna 1895. Sandokanin ja hänen ystävänsä Yanez de Gomeran seikkailut jatkuvat heidän matkatessaan pelastamaan syyttömänä vangittua Tremal-Naikia James Brooken, Sarawakin pelätyn valkoisen rajahin vankilasta. *I pirati della Malesia* jatkaa *[[Le tigri di Mompracem|Le tigri di Mompracemissä]]* alkanutta tarinaa.

## Juoni
Sandokan on palannut Mompracemille yhdessä ystävänsä, Yanez de Gomeran kanssa, kun sattuma tutustuttaa heidät intialaiseen Kammamuriin, joka on lähtenyt pelastamaan vääryydellä vangittua isäntäänsä. Kammamurin mukana matkustaa nuori nainen, Ada Corishant, joka on lady Marianna Guillonkin serkku ja Kammamurin isännän, Tremal-Naikin morsian. Nainen on kuitenkin menettänyt järkensä jouduttuaan kärsimään traumaattisia kokemuksia jumalatar Kalia palvovan kuristajalahkon käsissä.

Sandokan ja Yanez matkustavat Kammamurin, Adan ja Mompracemin tiikereiden kanssa Sarawakiin vapauttaakseen Tremal-Naikin. Pelastusretki ei aivan suju suunnitelmien mukaan, sillä lady Mariannan setä, lordi James Guillonk, sekaantuu asiaan hautoen yhä kostoa Sandokanille ja Yanezille. Myös Sarawakin brittiläinen hallitsija, rajah James Brooke, on Mompracemin merirosvojen leppymätön vihollinen, eikä halua menettää tilaisuutta hankkiutua näistä eroon lopullisesti.

## Tärkeimmät hahmot
***[[Sandokan]]:** Mompracemin merirosvojen päällikkö, Malesian Tiikeri
***Yanez de Gomera:** Sandokanin paras ystävä, portugalilainen seikkailija
***Tremal-Naik:** Intialainen tiikerinmetsästäjä, Ada Corishantin sulhanen, Sandokanin ystävä
***Kammamuri:** Tremal-Naikin palvelija, Sandokanin ystävä, Mompracemin tiikereiden liittolainen
***Ada Corishant:** Tremal-Naikin morsian, lady Marianna Guillonkin serkku, Idän temppelin vartija
***Rajah [[James Brooke]]:** Sarawakin valkoinen rajah, Sandokanin ja muiden merirosvojen leppymätön vihollinen
***Sambiglion:** Mompracemin tiikeri, yksi Sandokanin luotetuimmista alipäälliköistä
***Lordi James Guillonk:** lady Marianna Guillonkin setä, Sandokanin katkera vihollinen

## Elokuvasovitukset
* *[[I pirati della Malesia (vuoden 1941 elokuva)|I pirati della Malesia]]*, 1941
* *[[Malesian merirosvot]]*, 1964

## Aiheesta muualla
* Kirjan kolme ensimmäistä lukua PDF-muodossa
Rola bola

**Rola bola** on akrobatiaväline, johon kuuluu puinen, metallinen tai muuta kestävää ainesta oleva suunnilleen rullalaudan kokoinen lauta ja lyhyt metallinen tai muovinen putki (suunnilleen kurkkupurkin kokoinen, mutta tukevampi), jonka varassa tasapainoillaan laudalla. Esityksissä rola bola asetetaan usein vielä korkealle ja ahtaalle jalustalle, esimerkiksi tynnyrin kannelle, mikä lisää esityksen jännittävyyttä.

Ammattilaiset tekevät esityksistään näyttävämpiä ja haasteellisimpia lisäämällä avustajan ojentamia putkia ja lautoja esityksen mittaan poistumatta itse lainkaan rola bolan päältä. Kun kerroksia on tarpeeksi, he tasapainoilevat pinon päällä ja voivat samalla esittää muun tempun, kuten jongleerausta.

## Lähteet
Le due tigri

**Le due tigri** (*Kaksi tiikeriä*) on Emilio Salgarin Malesiaan sijoittuvien merirosvoseikkailuiden kolmas osa, joka ilmestyi 1904. Sandokanin ja Yanez de Gomeran ystävä Tremal-Naik on jälleen hankaluuksissa. Jumalatar Kalia palvovat intialaiset kultistit ovat siepanneet hänen pienen tyttärensä Darman ja julma Suyodhana aikoo tehdä tytöstä Kalin pyhän temppelin vartijan. Sankarit seikkailevat sepoy-kapinan runtelemassa Intiassa tavoitteenaan pelastaa viaton tyttö kuristajien käsistä.

## Juoni

Sandokan ja Yanez saavat hätäisen viestin ystävältään Kammamurilta, joka ilmoittaa heille, että hänen isäntänsä Tremal-Naikin tytär on joutunut Suyodhanan johtaman kuristajalahkon käsiin. Aiemmin Tremal-Naikin vaimo oli useita vuosia saman kultin käsissä ja joutui toimimaan jumalatar Kalin temppelin vartijana.

Suyodhana osoittautuu ovelammaksi vastustajaksi, kuin Sandokan ja Yanez osaavat edes arvella, ja onnistuu aina viime hetkellä kääntämään tilanteen omaksi edukseen. Lopulta Sandokan, Yanez ja Tremal-Naik onnistuvat kuitenkin ajamaan kulttijohtajan pois piilostaan ja tämä pakenee kapinoivien sepoyiden suojiin vieden Tremal-Naikin pienen tyttären mukanaan, mikä vaikeuttaa Mompracemin päälliköiden ponnistuksia entisestään.

## Tärkeimmät hahmot
***[[Sandokan]]:** Mompracemin merirosvojen johtaja, Malesian Tiikeri
***Yanez de Gomera:** Sandokanin paras ystävä, portugalilainen seikkailija
***Tremal-Naik:** Intialainen tiikerinmetsästäjä, Sandokanin ja Yanezin ystävä, Darman isä
***Kammamuri:** Tremal-Naikin palvelija, Mompracemin tiikereiden ystävä
***Darma:** Tremal-Naikin ja Ada Corishantin tytär
***Suyodhana:** Kalia palvovan kuristajakultin johtaja
***Surama:** Devadashi-tanssija, Sandokanin liittolainen, Yanezin rakastettu
Ruostekärpässieni

**Ruostekärpässieni** (*Amanita fulva*) on myrkytön kärpässieni. Lajia on aiemmin pidetty hyvänä ruokasienenä, mutta koska se on helposti sekoitettavissa myrkyllisiin lajeihin, ei sen käyttöä ravinnoksi enää suositella.

## Koko ja ulkonäkö
Ruostekärpässienen usein pienikokoinen lakki on väriltään kellertävän ruskea, eikä siinä ole pilkkuja. Lakin muoto on aluksi puolipallomainen, mutta se laakenee sienen ikääntyessä. Lakin reunassa on säteittäisiä uurteita. Heltat ovat valkoiset. Lajin jalka on pitkä ja ontto, eikä siinä ole rengasta. Vaalean jalan tyvellä oleva tuppi on väljä, minkä vuoksi se jää usein maahan sientä poimittaessa. Kuivuessaan sieni alkaa nimensä mukaan myös saada ruskehtavan värin. Sienen maku ja haju ovat mietoja.

### Samankaltaiset lajit
Samankaltaisia renkaattomia kärpässienilajeja on useita. Tämän lisäksi myös joiltain renkaallisilta lajeilta rengas voi joissain yksilöissä jäädä syystä tai toisesta puuttumaan. Näiden seikkojen vuoksi ruostekärpässienen ravintokäyttöä ei suositella. Yksi erityisesti ruostekärpässientä muistuttavista lajeista on lievästi myrkyllinen kangaskärpässieni (*Amanita porphyria*). Sen lakki on kuitenkin väriltään vaalean violetin harmaa, eikä sen reunassa ole uurteita. Kangaskärpässienen jalassa on myös rengas, joka tosin usein putoaa vanhemmasta sienestä.

## Kasvuaika ja -paikka
Lajia tavataan mm. Suomessa yleisenä heinäkuun alusta lokakuun loppuun. Tyypillisimmin se kasvaa karuissa kangasmetsissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pinkka -  Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ruostekärpässieni
* Laji.fi: ruostekärpässieni (''Amanita fulva'')
* ''Amanita fulva'', ruostekärpässieni @ Natural Fungi in Finland
Carlo Lizzani

**Carlo Lizzani** (3. huhtikuuta 1922 Rooma – 5. lokakuuta 2013 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän sai David di Donatello -palkinnon 1996 elokuvansa *Celluloide* käsikirjoituksesta kahden muun kanssa ja vuonna 2007 elämäntyöstään. Lisäksi hän oli ehdolla muun muassa Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun saajaksi 1968 ja 1969 sekä Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1951 elokuvan *[[Katkeraa riisiä]]* toisena käsikirjoittajana. Hän kuului 1987 Venetsian elokuvajuhlien ja 1994 Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon.

Lizzanin käsikirjoituksia on varhainen mestariteos *[[Saksa vuonna nolla]]* (1948). Myöhempiin ohjauksiin kuuluvat muiden muassa *[[Tarina köyhistä rakastavaisista]]* vuodelta 1954 ja *[[Nitistäjä]]* vuodelta 1974.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Carlo Lizzanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
*
Fisting

**Fisting** (englannista, viittaa nyrkkiin) on seksuaalista toimintaa, jossa henkilö itse tai seksin toinen osapuoli työntyy kädellään emättimeen tai peräaukkoon.

Fistingissä ei nimityksestään huolimatta tavallisesti laiteta sisään nyrkkiin puristettua kättä, vaan käsi laitetaan sisään yleensä sormi kerrallaan. Vastaanottavan osapuolen rento asento vähentää lihasjännityksen vaaraa ja avaa emättimen. Myös naisen kiihottuminen helpottaa aktia. Huoneenlämpöisen liukuvoiteen avulla käsi liukuu sisään ilman kitkaa tai lihasten jännittymistä. Jos käden vie sisään yksi sormi kerrallaan samalla hitaasti hieroen emätintä, nainen tottuu emättimen venymiseen ja voi kokea nautintoa. Vaikeinta on saada lopuksi myös peukalo sisään. Kädestä tehdään nuolen muotoinen ja tiivis, jotta sisään meno olisi helpointa. Liike on hidas, jotta nainen ei tuntisi kipua. Emättimen sisällä kättä voi liikuttaa hitaasti tai pyörittää, ja sillä voi stimuloida G-pistettä tai muita erogeenisia alueita. Sen voi myös laajentaa nyrkkiin.

Nainen voi suorittaa fistingin myös itselleen sopivassa asennossa.

Jos nainen saa fistingin aikana orgasmin, suorittaja ei saa vetää kättään yhtäkkiä pois, sillä se voi tuntua naisesta epämiellyttävältä ja voi jopa vaurioittaa suorittajan sormia. Aktin jälkeen emätin voi olla muutaman päivän ajan hellänä.

Fistaus saattaa olla terveydelle vaarallista, jos sitä ei suoriteta fistattavan ehdoilla, oikean fistaustekniikan puuttuessa eikä riittävästä liukastuksesta huolehdita.

Fistingiä ei suositella naisille, joilla on ollut vaihdevuodet, eikä naisille, joille on suoritettu kohdunpoisto, sillä tällaisten naisten emättimen elastisuus on heikentynyt. Synnyttämättömän naisen emätin voi olla liian tiukka fistingiin. Myös päihteiden vaikutuksen alaisena fisting voi olla vaarallista. Pitkät kynnet, sormukset ja muut raapivat esineet voivat aiheuttaa vaurioita. Bakteerien leviämisen voi halutessaan estää lateksihanskoilla.

Fisting ei ole kovin yleistä, ja moni suhtautuu siihen kielteisesti. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* X of Fisting World Guide. 
* Vaginal Fisting Basics.
Kaakkoinen alue (Brasilia)

**Kaakkoinen alue** on yksi Brasilian viidestä alueesta. Se muodostuu neljästä osavaltiosta: Espírito Santo, Minas Gerais, Rio de Janeiro ja São Paulo. Alueen pinta-ala on 927&nbsp;286&nbsp;neliökilometriä ja siellä asuu noin 80&nbsp;miljoonaa ihmistä. Alue on taloudellisesti Brasilian rikkain.

## Alueen kaupunkeja

* São Paulo
* Rio de Janeiro
* Belo Horizonte
* Guarulhos
* Campinas
* Nova Iguaçu
* São Gonçalo
* Duque de Caxias
* São Bernardo do Campo
* Osasco
* Santo André
* São José dos Campos
* Contagem
* Ribeirão Preto
* Uberlândia
* Sorocaba
* Niterói
* Juiz de Fora
* Santos
* São José do Rio Preto
* Vila Velha
* Bauru
* Vitória
* Limeira
* São Carlos

## Lähteet
Justizpalast

**Justizpalast** () on oikeus- ja hallintorakennus saksalaisessa Münchenin kaupungissa, Baijerissa. Se on rakennettu vuosina 1890–1897 müncheniläisen arkkitehdin Friedrich von Thierschin piirustusten pohjalta uusbarokkiseen tyyliin. Rakennus sijaitsee Münchenin keskusta-alueella, ja sen pääjulkisivu on suunnattu Karlsplatz-aukiolle. 67-metrisen lasikupolin omaava rakennus on Baijerin osavaltion oikeusministeriön käytössä.

## Aiheesta muualla

* Tietoa rakennuksesta Bayerisches Landesamt für Denkmalpflegen sivuilla
Knorr

**Knorr** on Unileverin suurin kansainvälinen tuotemerkki, jonka valikoimiin kuuluu keittoja, kastikkeita, ateria-aineksia, liemiaineksia ja kasvis-hedelmävalmisteita.

Yritys sai alkunsa vuonna 1838, kun Carl Heinrich Knorr kokeili kuivattaa yrttejä ja kasveja ilman, että niiden maku ja ravintosisältö muuttuisi. Myöhemmin tuotevalikoima laajeni kansainvälisiin makuihin kun yrittäjän pojat Carl Heinrich Eduard ja Alfred Knorr alkoivat tuoda uusia ideoita eri puolilta maailmaa. Knorr toimi Saksassa ja alkuperäisellä Heilbronnin tehtaalla työskentelee edelleen yrityksen kokkeja tuotekehityksen parissa.

Suomessa Knorrin tuotteita on ollut myynnissä viimeistään vuodesta 1892 lähtien.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Knorr.fi
Christian Fennesz

**Christian Fennesz** (s. 25. joulukuuta 1962) on itävaltalainen elektronisen musiikin artisti. Hän käyttää usein taiteilijanimenään pelkkää sukunimeään Fennesz. Hän asuu ja työskentelee Wienissä ja Pariisissa.

Fennesz käyttää kitaraa ja kannettavaa tietokonetta luodessaan sävellyksiään, jotka yhdistelevät kitaran ääntä ja melodiaa karuun digitaaliseen, noise-vaikutteiseen äänimaailmaan.

## Tuotanto

; Albumit, EPt, live-julkaisut ja yhteistyöt
* (1995) *Instrument* EP (Mego)
* (1997) *Hotel Paral.lel* (Mego)
* (1998) *Il Libro Mio* EP (Mego)
* (1998) *Plays* EP (Mego/Mokai)
* (1999) *Plus Forty Seven Degrees 56' 37" Minus Sixteen Degrees 51' 08"* (Touch)
* (2000) *Live at Revolver, Melbourne* live EP (Touch)
* (2001) *Endless Summer* (Mego)
* (2002) *Field Recordings: 1995–2002* (Touch)
* (2004) *Venice* (Touch)
* (2004) *Live at the LU* with Keith Rowe (Erstwhile)
* (2005) *Sala Santa Cecilia* live-EP Ryuichi Sakamoton kanssa (Touch)
* (2005) *Live in Japan* CD (Headz/Touch, 2003) ja LP (Autofact/Touch)
* (2005) *Cloud* Keith Rowen, Toshimaru Nakamuran ja Oren Ambarchin kanssa (Erstwhile)
* (2007) *Cendre* Sakamoton kanssa (Touch)
* (2008) *Black Sea* (Touch)
* (2010) *Szampler* (Tapeworm)
* (2011) *Flumina* Sakamoton kanssa (Commmons)
* (2011) *Seven Stars* 10" EP (Touch)

; Singlet
* (2002) "Wrapped Islands" Polwechselin kanssa (Erstwhile)
* (2005) "Erstlive 004" Peter Rehbergin, Sachiko M:n ja Otomo Yoshihiden kanssa (Erstwhile)

; Soundtrackit
* (1999) *Beyond the Ocean* (USA)
* (2000) *Gelbe Kirschen* (Itävalta), ohjaaja Leopold Lummerstorfer
* (2002) *Blue Moon* (Itävalta), ohjaaja Andrea Maria Dusl
* (2005) "Platform#09 Chicago loop" (Ranska), ohjaaja Cedrick Eymenier

; Fenn O'Berg:
* (1999) *The Magic Sound of Fenn O'Berg* (Mego)
* (2002) *The Return of Fenn O'Berg* (Mego)
Michael Constantine

**Michael Constantine** (22. toukokuuta 1927 Reading – 31. elokuuta 2021 Reading), syntymänimeltään Constantine Joanides, oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Readingissa, Pennsylvaniassa kreikkalaisille vanhemmille.

Constantinella oli vuosina 1969–1974 vakituinen rooli televisiosarjassa *[[Room 222]]*. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa *[[Suurkaupungin hait]]* (1961), *[[Veijarit (vuoden 1969 elokuva)|Veijarit]]* (1969), *[[Punakuono]]* (1989) ja *[[Vainottu (vuoden 1996 elokuva)|Vainottu]]* (1996). Vuonna 2002 hän palasi parrasvaloihin roolilla elokuvassa *[[Kreikkalainen naimakauppa]]*.

Constantine meni 5. lokakuuta 1953 naimisiin näyttelijä Julianna McCarthyn kanssa. Pari sai kaksi lasta – Thea Eileenin ja Brendan Neilin – ennen eroaan vuonna 1969. 

Constantine voitti Emmy-palkinnon 1970 ja ollut vuosina 1971 ja 1977 ehdolla Golden Globen saajaksi. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Nia Vardalos

**Antonia "Nia" Vardalos** (s. 24. syyskuuta 1962) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä sekä elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen vanhempansa ovat kreikkalaisia.

Vardalos syntyi Winnipegissä, Manitobassa, ja hänellä on ollut vuodesta 1999 kaksoiskansalaisuus. Hän nousi alun perin maineeseen vuonna 2001 roolilla elokuvassa *[[Kreikkalainen naimakauppa]]*, johon hän oli itse tehnyt käsikirjoituksen. Elokuvan pohjalta tehtiin myös lyhytikäinen televisiosarja.

Vardalosin toinen huomattava menestys oli pääosa elokuvassa *[[Connie & Carla]]* vuonna 2004. Näyttelijä on ollut vuodesta 1993 naimisissa kollegansa Ian Gomezin kanssa. Vardalos oli jo vuonna 1997 vierailevana tähtenä *[[Drew Carey Show|Drew Carey Show'ssa]]*. Hän on opiskellut Ryersonin yliopistossa Torontossa.
Tamakeri

**Tamakeri** (, suom. *kiveksiin potkaiseminen*) on seksuaalinen fetisismi ja japanilainen pornografian alalaji. Tamakerissa nainen potkaisee miestä kiveksiin, ja se on suosittua masokististen miesten keskuudessa, jotka kokevat sen seksuaalisesti miellyttävänä.

Tamakeri voi sisältää potkujen lisäksi myös kivesten lyömistä, puristamista, vääntämistä, musertamista tai muuta, joka koetaan miellyttäväksi, ainakin fantasiassa. Tamakeri-pornografiassa sukuelimiin kohdistuneiden iskujen jälkeen on yleensä seksuaalikäyttäytymistä.

Alalajia seuraavat lähinnä miehet, mutta sillä on myös naiskatsojia Japanissa ja muualla. Naisnäyttelijät elokuvissa ovat yleensä nuoria väliaikaisesti työttömiä malleja tai näyttelijöitä, jotka esiintyvät videoissa vain satunnaisesti. Miesesiintyjät ovat taas yleensä masokisteja, jotka itse hakeutuvat videoiden rooleihin.

## Lähteet
Filippo Magnini

*

* = ui alkuerissä

**Filippo Magnini** (s. 2. helmikuuta 1982 Pesaro) on italialainen uimari, 100 metrin vapaauinnin kaksinkertainen maailmanmestari. Hän voitti mestaruuden Montrealissa 2005 kaikkien aikojen toiseksi parhaalla ajalla 48,12. Melbournessa 2007 hän jakoi kultamitalin Kanadan Brent Haydenin kanssa ajalla 48,43.

Magnini kuului Italian pronssia voittaneeseen joukkueeseen Ateenan 2004 olympialaisten 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestissä. Hän on voittanut kaksi lyhyiden ratojen MM-kisojen viestimestaruutta sekä yhdeksän pitkien ja kahdeksan lyhyiden ratojen Euroopan mestaruutta.

## Ennätykset
*100 m vapaauinti, 50 m allas &ndash; 48,04 (2009)
*200 m vapaauinti, 50 m allas &ndash; 1.46,89 (2009)
*100 m vapaauinti, 25 m allas &ndash; 46,26 (2009)
*200 m vapaauinti, 25 m allas &ndash; 1.41,65 (2009)

## Lähteet
*Filippo Magnini Italian Uimaliiton sivustolla 
*Profiili swimrankings.net 
*Profiili the-sports.org 

## Aiheesta muualla
*Filippo Magninin virallinen sivusto
Modi’in Illit

**Modi'in Illit** () on  juutalaissiirtokunta Israelin vuoden 1967 jälkeen miehittämällä Länsirannalla. Suurin osa Modi'in Illitin asukkaista on ortodoksijuutalaisia ja se kuuluu nopeimmin kasvaviin Länsirannan siirtokuntiin. Vuoden 2017 lopussa sen asukasluku oli 70&nbsp;081.

## Maantiede
Modi'in Illit sijaitsee Israelin miehittämän Länsirannan alueella vain hieman ennen vuotta 1967 vallinneen rajalinjan ulkopuolella.

## Historia

Modi'in Illitin alue kuuluu Länsirantaan, jonka Israel miehitti vuonna 1967 kuuden päivän sodan aikana. Sodan jälkeen syntyi siirtokuntaliike, jonka aikana juutalaisia siirtolaisia on muuttanut Israelin miehittämille alueille. Monet siirtolaisista ovat sionisteja, jotka ovat ajaneet alueiden liittämistä Israeliin.  

Israelin tilastokeskuksen antamien tietojen mukaan Modi'in Illit perustettiin vuonna 1996. Joistakin muista siirtokunnista poiketen sen asukkaat eivät kuitenkaan olleet oikeastaan sionisteja. Siirtokuntaan muuttaneet siirtolaiset olivat pääasiassa ortodoksijuutalaisia. Ortodoksijuutalaisia on pidetty kultin tapaisena, eikä heille tarjottu asuntoja muista kaupungeista samalla, kun nopeasti kasvavat yhteisöt Jerusalemissa ja Tel Avivissa kärsivät asuntopulasta. Israelin valtiolle siirtokunta tarjosi mahdollisuuden levittää valtion rajaa. Siirtokunta sisällytettiin Länsirannan muurin sisälle, jonka rakennustyöt alkoivat vuonna 2002. Vuonna 2007 Israelin korkein oikeus määräsi muuria siirrettäväksi, koska se vei suhteettoman osan viereisen Bilinin palestiinalaiskylän maista. Purkutyöt alkoivat 2011 ja Modi'in Illitin suojaksi rakennettiin toinen betonieste.

Modi'in Illit on ollut esillä yhtenä mahdollisena alueena, joka saatettaisiin vaihtaa mahdollisissa rauhanneuvotteluissa palestiinalaisten kanssa muihin alueisiin.

Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään."**' Israel kiistää väitteen, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja.

==Väestö==
Modi'in Illitin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 70&nbsp;081. Siirtokunnan asukkaista lähes kaikki ovat [[ortodoksijuutalaisuus|ortodoksijuutalaisia]]. Yhteisön syntyvyys on erittäin korkeaa ja Modi'in Illit kuuluukin Länsirannan nopeimmin kasvaviin juutalaissiirtokuntiin.

== Kansainvälisoikeudellinen asema ==
Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska [[Geneven sopimukset|Geneven neljännen sopimuksen]] 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään."**'  Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi 9. heinäkuuta 2004 neuvoa antavan lausunnon, jossa se katsoi, että Israelin siirtokunnat olivat kansainvälisen oikeuden vastaisia. Israel on kiistänyt väitteet siirtokuntien laittomuudesta, koska se katsoo, ettei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kuikui

**Kuikui** (*Chasmistes cujus*) on pohjoisamerikkalainen erittäin uhanalainen kalalaji. Sitä elää vain Yhdysvalloissa Nevadan osavaltiossa Pyramid-järvessä ja Truckee-joessa. Aiemmin lajin kuteminen Truckeejoessa oli näyttävä tapahtuma, mutta 1800- ja 1900-luvuilla laji kalastettiin sieltä lähes sukupuuttoon. Myös rakennushankkeet ovat tuhonneet lajin elinympäristöjä. 

## Ulkonäkö ja koko
Kuikui kasvaa noin 67&nbsp;cm pitkäksi. Se on pitkä ja kapea; suurin tunnettu yksilö painoi 2720 grammaa ja oli 41 vuotta vanha. Kalan vartalo on ruskeansävyinen, evät harmahtavat. Suu on leveä.

## Lähteet
Special Edition EP

**Special Edition EP** sisältää kolme Deep Purplen Saksan Beat Club -ohjelmassa vuosina 1969–1971 esittämää kappaletta. 

## Sisältö

*Hallelujah (elokuu 1969)
*No No No (syyskuu 1971)
*Highway Star (syyskuu 1971)

## Ekstrat

*Pop-up DVD (infoa kappaleista)
*Previews (infoa muiden artistien *Special Edition EP:istä*)
*DVD jukebox (näytteitä Classicpicturesin muista DVD:istä)

## Muusikot

*Ritchie Blackmore: kitara
*Ian Gillan: laulu
*Roger Glover: basso
*Jon Lord: urut
*Ian Paice: rummut
Totuusseerumi

**Totuusseerumi** on psykoaktiivinen aine, jonka avulla ainetta nauttinut henkilö yritetään saada puhumaan totta. Totuusseerumeiden tai sellaisiksi tulkittavien aineiden käyttö on kansainvälisten kidutusta koskevien lainsäädäntöjen nojalla vankien kuulusteluissa ehdottomasti kielletty. Totuusseerumina käytetty amobarbitaali on luokiteltu Suomen lainsäädännössä huumausaineeksi. Nykyään lääketiede ei tunne yhtäkään ainetta, jonka avulla ihminen saataisiin puhumaan ainoastaan totta. Nykyisten totuusseerumien kuten natriumtiopentaalin käyttö perustuu siihen, että niiden avulla keskushermoston toimintaa saadaan hidastettua ja ihminen puheliaammaksi, jolloin ihminen voisi helpommin kertoa salaamiaan asioita. Natriumpentotaalia annetaan kuulusteltavalle niin suuri annos, että tämä hetken kuluttua menettää tajuntansa, minkä jälkeen hänet herätetään piristävillä aineilla. Joissakin tapauksissa kuulustelut ovat johtaneet kuolemaan.

Kirjallisuudessa ja viihdeteollisuudessa totuusseerumi on varsin suosittu aihe. Aikanaan muun muassa CIA kiinnostui LSD:stä ja koetti käyttää sitä totuusseerumina MKULTRA-projektissaan, mutta se ei osoittautunut toimivaksi. Myös muita huumeita on koetettu käyttää totuusseerumina, mutta ne eivät ole saaneet aikaan toivottuja vaikutuksia. Myös hulluruohojen sisältämää skopolamiinia on käytetty totuusseerumina, sekä suurina annoksina Thorazinea (klooripromatsiini).

## Lähteet
Doing Their Thing

**Doing Their Thing** on Deep Purplen TV-esiintymisestä koottu videojulkaisu. Sen on nauhoittanut Granada Television 21. elokuuta 1970. Kappaleita on editoitu runsaasti.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Ritchie Blackmore – kitara
* Ian Gillan – laulu, lyömäsoittimet
* Roger Glover – basso
* Jon Lord – urut
* Ian Paice – rummut
Honfleur

**Honfleur** on satamakaupunki Normandiassa, Calvadosin departementissa Ranskassa. Se sijaitsee Seinen suiston etelärannalla. Kaupunki on erityisen tunnettu kauniista vanhasta satamastaan. Kaupungissa sijaitsee myös Ranskan suurin puusta tehty kirkko Sainte-Catherine.

Honfleurin satama on ollut tärkeä kauppapaikka aina 1100-luvulta asti. Nykyään sen merkitystä on vähentänyt lähellä sijaitseva Le Havren moderni satama, mutta Honfleurin satama on edelleen toiminnassa.

Honfleurista Le Havreen johtaa Seinen ylittävä moottoritiesilta, Pont de Normandie.

## Kuuluisia honfleurlaisia
*Eugene Boudin (1824–1898), taidemaalari 
*Alphonse Allais (1854–1905), kirjailija
*Erik Satie (1866–1925), säveltäjä
*Michel Danino (1956–), kirjailija
*Christopher Rocancourt (1967–), huijari

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Honfleurin kaupungin kotisivut
*Kuvia Honfleurista
*Honfleur kuvissa
M/S TransTimber

**M/S TransTimber** () on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistuksessa oleva ro-ro-alus. Nykyisin alus kuljettaa suomalais-ruotsalaisen metsäteollisuusyritys Stora Enson tuotteita, reitillä Kemi–Oulu–Göteborg/Lyypekki. Alus on rakennettu vuonna 2007 Aker Yardsin Rauman telakalla. *TransTimber* on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Skärhamn. 

TransTimberin sisaraluksia ovat M/S TransPaper ja M/S TransPulp.

## Käyttöhistoria

5. tammikuuta 2005 alus tilattiin. 28. joulukuuta 2005 laivan köli laskettiin ja 10. syyskuuta 2006 laiva laskettiin vesille. Aluksen runko rakennettiin Puolassa, josta se hinattiin Aker Yardsin telakalle Raumalle loppuunrakennusta varten. 19. huhtikuuta 2007 alus luovutettiin Baltic Container Shippingin (Rederi AB Transatlantic) omistukseen. Vielä saman kuukauden aikana Stora Enso aloitti liikennöinnin laivalla sen nykyisellä reitillään.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Fakta om Fartyg – M/S Transtimber 
*Transatlantic: TransTimber
Maarit Peltoniemi

**Maarit Peltoniemi** (s. 10. huhtikuuta 1969 Kaustinen) on suomalainen laulaja, joka Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 1994 nimettiin tangoprinsessaksi. Vuonna 1998 julkaistiin hänen ensimmäinen albuminsa *Haaveiden laiva*.

Peltoniemi vierailee myös Juhonpojat-yhtyeen levyllä *Kohtalo*.

## Diskografia
* Haaveiden laiva (1998)
* Hiekkaan piirretyt sydämet (1999)
* Maarit Peltoniemi (2000)
* Myrskyn maa (2001)
* Onnenmaa (2003)
* Sano sana vain (2008)
* Pihamaan pienet kivet (2015)

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
* Maarit Peltoniemen kotisivut
Jussi Rasinkangas

**Väinö Juhani "Jussi" Rasinkangas** (s. 1960 Kestilä) on suomalainen säveltäjä ja opettaja. 

Jussi Rasinkangas on säveltänyt vuodesta 1988 lähtien. Hän on yksi vuonna 1989 perustetun laulukuoro Musareiden perustajista. Hänen sävellyksiään on levytetty sadoittain. Rasinkangas on tehnyt iskelmiä, lastenmusiikkia ja joulumusiikkia. 

Rasinkankaan säveltämiä kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Suvi Teräsniska, Diandra, Katri Helena, Yölintu, Arja Saijonmaa, Anne Mattila ja Jyrki Anttila. Hänen sävellyksensä on tullut valituksi neljä kertaa vuoden lastenlauluksi. Rasinkankaan joululaulu on muun muassa Suvi Teräsniskan levyttämä "Hei mummo". Lisäksi musiikin oppikirjoissa on runsaasti hänen tuotantoaan.

Hän on voittanut muun muassa P. J. Hannikainen -joululaulusävellyskilpailun, Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellyskilpailun, Salon lastenlaulukilpailun, Suven sävelen ja Kotkan meripäivien sävellyskilpailun.

Rasinkangas on toiminut myös luokanopettajana. Hän aikaisemmin oli Kempeleen Ylikylän koulussa luokanopettajana, jossa aloitti vuonna 1985.  Nykyisin hän toimii luokanopettajana Kempeleen Santamäen koulussa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Säveltäjä Rasinkankaan kotisivut
Pektoraali

**Pektoraali** (lat. *pectoralis*, mon *pectorales*) on
* yleisessä merkityksessään "rintariipus"
* erityisessä merkityksessään kristillisissä kirkoissa **[[piispa]]n** merkkinä oleva rintaristi.
Knorr-Bremse Group

**Knorr-Bremse Group** on jarrujärjestelmiä raideliikennekalustoon ja hyötyajoneuvoihin valmistava yhtiö. Se perustettiin Berliinissä Saksassa vuonna 1905. Sen perusti keksijä Georg Knorr. Sen kasvun perustana oli toimitukset Preussin rautateille. Vuonna 1922 yhtiö alkoi valmistaa paineilmajarruja kuorma-autoihin. Vuonna 2006 yhtiön myynti oli 3,1 miljardia euroa ja sillä oli noin 13&nbsp;000 työntekijää.

## Kuvagalleria


Kuva:KB Hauptverwaltung.jpg|Knorr-Bremsen pääkonttori Münchenissä.
Kuva:Georg Knorr.jpg|Yrityksen perustaja Georg Knorr.
Kuva:KB Stammhaus.jpg|Yrityksen toimitilat Berliinissä 1900-luvun alkupuolella.
Kuva:M290 002 Valasske Klobouky 16-10-2021.jpg|Tšekkoslovakialainen pikajuna ČSD M290.0, joka on varustettu Knorr-Bremse Groupin jarruilla.


## Aiheesta muualla
* Yrityksen sivut
Tom Spezialy

**Tom Spezialy** on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Syksyllä 2007 hän toimii tuottajana teinidraamasarjassa *[[Reaper]]*.

Vuosina 2004–2005 Spezialy tunnettiin pääasiassa *[[Täydelliset naiset|Täydellisten naisten]]* tuottajana ja käsikirjoittajana. Heikompia arvosteluja saaneella toisella kaudella Spezialy ajautui erimielisyyksiin sarjan luojan, Marc Cherryn kanssa ja jätti ohjelman.

Spezialy oli aiemmin työskennellyt sarjoissa *[[Dead Like Me]]*, *[[Parker Lewis Can't Lose]]*, *[[Lisa ja pojat]]*, *[[Veronica's Closet]]*, *[[Jack & Jill]]*, *[[Ed (televisiosarja)|Ed]]* ja *[[The District]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Michael Edelstein

**Michael Edelstein** (s. 20. helmikuuta, 1968, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisiotuottaja.

Edelstein tuotti *[[Täydelliset naiset|Täydellisiä naisia]]* Marc Cherryn ja Tom Spezialyn kanssa vuosina 2004–2006, ja hän sai työstään myös Emmy-ehdokkuuden. Toisella kaudella Edelsteinillä oli ristiriitoja Cherryn kanssa ja hän lopulta lähti sarjasta tammikuussa 2006. 

Edelstein on työskennellyt myös sarjoissa *[[Threat Matrix]]* ja *[[Hope & Faith]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Seppo Närhi

**Seppo Närhi** (s. 2. syyskuuta 1949 Äänekoski) on suomalainen laulaja. Hän oli suosituimmillaan 1970-luvulla. Närhen tunnetuin kappale on Hectorin sanoittama "Prinsessa 65" vuodelta 1975. Närhi levytti enimmäkseen englanninkielisten kappaleiden suomenkielisiä cover-versioita. 

## Elämä ja ura
Närhi kävi koulunsa Äänekoskella. Hieman toisella kymmenellä ollessaan hän aloitti pianotunnit kuoronjohtaja Annika Wahrmanin johdolla. Myöhemmin Närhi perusti neljän koulukaverinsa kanssa Five Fellows -bändin, josta siirtyi Tuomo Vuorisen yhtyeeseen laulajaksi. 1970-luvun alussa perustettiin ravintolaorkesteri Kalmar Union, jossa Närhi toimi urkurina ja lauloi kakkossooloa, pääsolistin ollessa Leo Luoto. Yhtye julkaisi ainoan albuminsa *[[Kalmar Union (albumi)|Kalmar Union]]* vuonna 1973.

Alkutalvesta 1975 levy-yhtiö Scandian uuden Hi-Hat-levymerkin tuottaja Tommi Liuhala kiinnostui Närhen persoonallisesta lauluäänestä ja kiinnitti hänet levy-yhtiön sooloartistiksi. Liuhala antoi Närhelle kappaleen "Prinsessa 65", jonka Hector oli suomentanut Neil Sedakan kappaleesta "Queen of 1964". Muita Närhen tuon ajan kappaleita ovat "Soittaja", "Minä ja toi kuu", "Vieraat huoneet" ja "Takki pois". 

Närhi osallistui Syksyn sävel -kilpailuun vuonna 1975 Hectorin tekemällä kappaleella "Kujakissa" sekä vuonna 1976 kappaleella "Riita halki ja voita väliin". Närhen ura hiljeni 1980-luvulla, mutta hän jatkoi keikkailua Kari Tapion ja Kari Vepsän taustayhtyeissä.

2000-luvun alussa Närhi halvaantui ja vietti hiljaiseloa vuoteen 2006 asti. Tuolloin ilmestyi uusi levy *Voittamaton*. Sen jälkeen Närhi on satunnaisesti jatkanut keikkailua Kurimus-orkesterinsa kanssa. Vuonna 2009 ilmestyi single "Vielä keikkaa monta teen", joka on uusi country-versio Närhen jo vuonna 1975 levyttämästä kappaleesta.

Seppo Närhen tytär on Kemopetrolin laulusolisti Laura Närhi, jonka äiti on Seppo Närhen entinen puoliso ja Otavan markkinointijohtaja Maija Kuusi.

Närhi on saanut valtion taiteilijaeläkettä vuodesta 2016 alkaen. Hän konsertoi yhä vuonna 2018 muutaman konsertin vuodessa.

## Diskografia
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
*  

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Sepponärhi.net
Kate Greenaway -mitali

**Kate Greenaway -mitali** () on lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnattu brittiläinen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon myöntää vuosittain CILIP, *Chartered Institute of Library and Information Professionals*, ansioituneesta yksittäisen englanninkielisen kirjan kuvituksesta. Kate Greenaway -palkinto perustettiin vuonna 1955 ja ensimmäinen mitali jaettiin vuonna 1957. Palkinto on nimetty 1800-luvulla eläneen kuvittaja Kate Greenawayn mukaan.

Kate Greenaway -mitali on kirjailijoille suunnatun Carnegie-mitalin sisarpalkinto. Molempien ensisijaisena palkintona on kultainen mitali ja 500 punnan arvosta kirjoja lahjoitettavaksi voittajan valitsemaan kirjastoon. Vuodesta 2000 lähtien Kate Greenaway -mitaliin on kuitenkin liittynyt myös itse kuvittajalle suunnattu **Colin Mears Award**, viiden tuhannen punnan rahapalkinto.

Mitalin ovat saaneet vuosien saatossa muun muassa Raymond Briggs (1966, 1973), Pauline Baynes (1968), Quentin Blake (1980), Alan Lee (1993), Lauren Child (2000) ja Chris Riddell (2001, 2004 ja 2016).

## Valintaprosessi
CILIP on Ison-Britannian suurin kirjasto- ja informaatioalan järjestö, jolla on noin 24&nbsp;000 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oikeus nimetä ehdolle Kate Greenaway -mitalin saajaksi vuosittain kaksi erityislaatuisen hyväksi kokemaansa lastenkirjakuvitusta. Kuvakirjan on oltava englanninkielinen, suunnattu lapsi tai nuorille ja julkaistu kuluneena vuonna. Mikäli kirja on julkaistu ensin jossakin muualla, on se täytynyt julkaista Isossa-Britanniassa kolmen kuukauden sisällä ensijulkaisusta. Alkuperäisistä poiketen nykyiset säännöt sallivat palkinnon jo aiemmin voittaneiden kirjailijoiden uudet teokset ehdokkaiksi. Kirjoja voivat asettaa ehdolle myös järjestön paikallisryhmät ja alajaostot. Tavallisesti kirjoja asetetaan ehdolle 40–50.

Valintaraadin muodostaa kaksitoista CILIP:n lastenkirjallisuuteen keskittyneen jaoksen YLG:n (*Youth Libraries Group*) jäsentä, jotka siis ovat ammatiltaan lastenkirjastonhoitajia. He lukevat ja arvioivat kaikki kirjaehdokkaat, ja valitsevat sitten niistä noin kuusi finalistia. Lista finaaliin selvinneistä teoksista julkistetaan vuosittain huhtikuussa ja Kate Greenaway -mitalin voittaja paljastetaan heinäkuisessa palkintoseremoniassa. Samassa juhlassa jaetaan myös lastenkirjailijoiden Carnegie-mitali, jonka valitsee sama raati.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kate Greenaway -mitalin virallinen sivusto
Paavo Rantanen

**Paavo Ilmari Rantanen** (s. 28. helmikuuta 1934 Jyväskylä) on suomalainen entinen suurlähettiläs, joka toimi lyhyen aikaa ulkoministerinä vuonna 1995.

Rantanen on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän aloitti työnsä ulkoministeriössä virkamiesharjoittelijana. Myöhemmin hän toimi muun muassa kauppapoliittisen osaston osastopäällikkönä ja kauppapoliittisena alivaltiosihteerinä. Suomen suurlähettiläänä Genevessä hän oli 1981–1986 ja Washingtonissa 1986–1988. Rantasen työskentelyajaksi ulkoministeriössä tuli kolmekymmentä vuotta, vuodesta 1958 vuoteen 1988. 

Myöhemmin Rantanen toimi Nokian johtokunnassa konsernin kansainvälisistä suhteista vastaavana johtajana vuosina 1988–1995, kunnes hänestä tuli Esko Ahon hallituksen puolueisiin sitoutumaton ulkoministeri Heikki Haaviston saatua äkillisen sairauskohtauksen tammikuussa 1995. Rantasen ministerinura kesti 70 päivää, kevään 1995 eduskuntavaalien yli.

Rantanen toimi Suomen Atlantti-Seuran puheenjohtajana 2002–2004. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2003.

## Yksityiselämä

Rantasen vanhemmat olivat pastori, kirjailija Vilho Rantanen ja hammaslääkäri Jenny Rantanen o.s. Auer.

## Teokset
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
Alan Lee

**Alan Lee** (s. 20. elokuuta 1947) on englantilainen taidemaalari, kuvittaja ja elokuvalavastaja. Hän on kuvittanut useita englanninkielisiä fantasiakirjoja sekä mytologiateoksia. Erityisen tunnettu hän on J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmaan liittyvistä lukuisista töistään. Suomessa Alan Leen kirjankuvituksia on ilmestynyt vain muutaman kerran. Huomattavin näistä on sekä maalauksista että mustavalkopiirroksista koostuva kuvitus Tolkienin postuumisti julkaistuun teokseen *[[Húrinin lasten tarina]]* (WSOY 2007).

Lee voitti vuonna 1994 Kate Greenaway -mitalin kuvituksestaan Rosemary Sutcliffin kirjaan *Black Ships Before Troy*, joka kertoo uudelleen Iliaan tarinan nuorille suunnatussa muodossa. Vuonna 1998 hän voitti World Fantasy Conventionin vuoden parhaan taiteilijan palkinnon.

Alan Lee oli John Howen ohella keskeisin lavastussuunnittelija Peter Jacksonin ''Taru sormusten herrasta'' -filmatisoinneissa. Vuonna 2004 he voittivat työstään elokuvatrilogian kolmannen osan, *[[Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)|Kuninkaan paluun]]*, parissa parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon. *Sormusten herra* -trilogian lisäksi Lee on toiminut lavastussuunnittelijana myös elokuvissa *[[Legenda (elokuva)|Legenda]]* (1985), *[[Erik viikinkisoturi]]* (1989), ''King Kong'' (2005) ja *[[Narnian tarinat: Velho ja leijona]]* (2005) sekä televisiosarjassa *Merlin* (1998).

Alan Lee on jatkanut lavastussuunnittelijana myös Jacksonin Hobitti-elokuvissa (2012–2014).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Paula Erko

**Paula Erko** (myös **Paula Suhonen** ja **Pauliina**, s. 3. tammikuuta 1948 Varkaus) on suomalainen laulaja, jonka ensimmäinen single "En voi peittää tunteitani" / "Hetki jolloin nään" ilmestyi vuonna 1966 taiteilijanimellä Paula Suhonen. Myöhemmin hän otti taiteilijanimen Pauliina. Erko on ollut mukana monilla levytaustoilla. Hänen tunnetuin levytyksensä on Belgian vuoden 1977 eurovisiokappale "Mistä hankkisin miljoonan". Vuonna 1978 Paula liittyi Marianne Nymanin tilalle Silhuetit-yhtyeeseen. Vuonna 1982 ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa.

## Diskografia
* Aika on minua vastaan (1982)

## Lähteet
*  

## Aiheesta muualla
*
Pikku-Orava

**Pikku-Orava** on EMI:n markkinointihahmo, jonka nimissä on julkaistu neljä albumia. Pikku-Oravan albumit sisältävät lainakappaleita, joissa laulajan äänen korkeutta on nostettu ”oravamaisen” vaikutelman saavuttamiseksi. Ensimmäinen albumi, *Uusi seedee!* julkaistiin 27. syyskuuta 2006 ja se nousi listaykköseksi. Seuraava albumi, *Kesä seedee* julkaistiin 23. toukokuuta 2007.
__NOTOC__
## Diskografia
* Uusi seedee (2006)
* Uusi seedee – kultapainos (2CD 2006)
* Kesä seedee (2CD 2007)
* Tosi seedee (2CD 2007)
* Satu seedee (2008)

## Katso myös
* Saukki ja Pikkuoravat, Sauvo Puhtilan Eino Virtasen kanssa tekemät levyt 1950-luvulta alkaen.
Diprotodon

**Diprotodon** oli suurin kaikista tunnetuista pussieläimistä. *Diprotodon* eli noin 1,6 miljoonaa – 20&nbsp;000 vuotta sitten. *Diprotodonien* fossiileja on löydetty ympäri Australiaa, muutamista fossiileista on löydetty myös emon pussissa olleita poikasia.  Se oli noin kolme metriä pitkä, korkeutta sillä oli kaksi metriä ja painoa jopa kolme tonnia. Sen lähimmät elävät sukulaiset ovat vompatit. *Diprotodonit* saattavat olla Australian alkuperäisasukkaiden bunyip-tarueläimen legendan taustalla.

## Piirteet

Ulkonäöltään *Diprotodon* muistutti sarvetonta sarvikuonoa. Sen jalat kääntyivät vompattien lailla lievästi sisäänpäin. Sen etujaloissa oli voimakkaat kynnet, löydettyjen jalanjälkien perusteella tiedetään että sen jaloissa oli samanlainen karvoitus kuin vompateilla. *Diprotodoneihin* luokitellaan yleensä kolme lajia, mutta joidenkin tutkijoiden mielestä lajeja on saattanut olla jopa 20. Lajit erosivat toisistaan lähinnä koon perusteella, pienin oli noin puolet suurimman koosta. *Diprotodon* esiintyi tiettävästi koko Australian alueella lukuun ottamatta Tasmaniaa.

## Häviäminen
*Diprotodonin* häviämisen syystä on esitetty useita teorioita. Sen häviäminen yhdistetään useissa teorioissa ihmisen toimintaan, näissä teorioissa esitetään että ihminen olisi hävittänyt lajin metsästämällä tai muuttamalla sen elinympäristöä esimerkiksi polttamalla metsää.

## Lähteet
Kutsuohjattu joukkoliikenne

**Kutsuohjattu joukkoliikenne** tarkoittaa asiakastarpeen mukaan reitittyvää julkista joukkoliikennettä. Perinteisesti on bussien aikataulut suunniteltu kulkemaan tiettyä reittiä pitkin ja tiettynä aikana riippumatta siitä oliko bussissa asiakkaita vai ei. Kutsuohjattu joukkoliikenne sen sijaan toimii nimenomaan asiakkaiden matkustustarpeiden pohjalta, kuljettaen matkustajat heille sopivina aikoina paikasta A paikkaan B, ollen näin reittiliikenteen ja taksin välimaastoon sijoittuva liikennöintimuoto. 

Matkustaja soittaa tilauskeskukseen ennen matkan alkua ja kertoo tiedot matkan päätepisteistä ja ajankohdasta sekä saa sitten tietää, että milloin auto tulee noutamaan. Kyydissä voi olla samanaikaisesti useita matkustajia. Tilauskeskus hoitaa vain puheluihin vastaamisen ja asiakaspalvelun, automaattinen tietokoneohjelmisto hoitaa loput ja yhdistelee tilaukset. Jokaisessa autossa on ns. ajoneuvotietokone eli kännykkäverkon kautta keskustietokoneelle yhteydessä oleva tietokone, joka ohjeistaa kuljettajaa ja kertoo ajoreitin. Ajoneuvotietokone on koko ajan yhteydessä keskuspalvelimen kanssa, joten järjestelmä tietää koko ajan auton sijainnin, aikataulussa pysymisen sekä muut tarvittavat tiedot. 

Suurimman kohderyhmän muodostavat kaupunkien maksamat vanhusten ja vammaisten matkat. Nämä matkat on organisoitu Matkapalvelukeskusten kautta. Esimerkiksi Helsingissä palvelee kaupunki erityisryhmiään Matkapalvelukeskuksella. Sen kautta voivat palveluun oikeutetut yli 12&nbsp;000 helsinkiläistä tilata matkansa. Näitä matkoja tehdään päivittäin noin 2000 kpl ja määrä on jo pitkään ollut kasvussa. Invavarustuksella varustettuja pikkubusseja on pelkästään tätä palvelua varten varattu 60&nbsp;kpl, joiden lisäksi saman verran autoja on käytettävissä muiden ajojensa ohella. 

## Matkahuollon kutsuliikenne
Matkahuolto on toteuttanut sähköisen kutsujoukkoliikenteen tilausjärjestelmän seuraaviin kuntiin:
* Inkoo (Inkyyti)
* Pietarsaari (Vippari)
* Porvoo (Kyläkyyti)
* Riihimäki (R-kyyti)
* Uusikaupunki (Ukikyyti).

## Lähteet

## Katso myös
* Palveluliikenne
Vakka-Suomen Sanomat

**Vakka-Suomen Sanomat** on varsinaissuomalainen vuonna 1949 perustettu kolmipäiväinen paikallislehti, joka sisältää uutisia Uudenkaupungin, Kustavin, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Taivassalon, Vehmaan ja Naantalin tapahtumista ja asioista. Lehdessä julkaistaan myös edellä mainittujen kuntien viralliset ilmoitukset. Uutisia on myös Laitilasta, joka ei kuulu julkaisijayhtymään.

Lehti on Euroopan ainoa kuntien omistama lehti, mutta se pyrkii olemaan kunnista riippumaton. Vuoden 2015 alusta omistuspohjaksi tuli osuuskunta.

Lehdellä on päätoimittaja Vesa Penttilän ja julkaisuyhtiön toimitusjohtajan Janne Vuorelan lisäksi 11 työntekijää. Lehden toimitus sijaitsee Uudenkaupungin Rauhankadulla. Toimittajia on kolme vakituista ja kaksi aluetoimittajaa. Aluetoimittajien sijoituspaikat ovat Mynämäki ja Masku. Lehdellä on myös palvelupiste Mynämäen keskustassa. Lehti tekee yhteistyötä alueen muiden paikallislehtien kanssa: lehden osto- ja myyntipalsta Vakka-Makasiini on yhteinen *[[Uudenkaupungin Sanomat|Uudenkaupungin Sanomien]]* ja *[[Laitilan Sanomat|Laitilan Sanomien]]* kanssa. Lehti painetaan Kirjapaino Alma Manussa Tampereella.

## Historia

*Vakka-Suomen Sanomien* ulkoasua uudistettiin lokakuussa 2007, jolloin vuosikymmeniä muuttumattomana ollut kirjaintyyppi vaihdettiin kevyempään ja lehden eri osastojen ulkoasua yhtenäistettiin. Muutoksen tarkoituksena oli keventää lehden vanhahtavaksi ja raskaaksi moitittua yleisilmettä. Muutoksen yhteydessä myös lehden toimitus- ja taittojärjestelmät uusittiin.

Lehti alkoi ilmestyä 2013 myös verkossa. Myös verkkolehti on maksullinen.

Vuonna 2015 lehden johdon epäiltiin käyttäneen opetusministeriön rahoja omien yritystensä tukemiseen.

## Lähteet