open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Qarshi

**Qarshi** (uzb. kyrill. Қарши, ) on kaupunki ja Qashqadaryon alueen keskus Uzbekistanin eteläosassa. Se sijaitsee Qashqadaryojoen varrella 450 kilometriä Taškentista lounaaseen. Kaupungissa oli 295&nbsp;600 asukasta vuonna 2024.

## Historia
Seudun vanhin tunnettu kaupunkiasutus on 800–700-luvuilla syntynyt ja 500-luvun tienoilla ennen ajanlaskun alkua linnoitettu Yerkoʻrgʻon, jonka eräät tutkijat uskovat olevan Aleksanteri Suuren Keski-Aasian sotaretken yhteydessä mainittu Nautaka. Se sijaitsi noin kymmenen kilometriä Qarshista luoteeseen. Seuraava historiallisissa lähteissä mainittu kaupunki oli 500–600-lukujen kiinalaisen kronikan Našebo tai Bolo, jonka uskotaan sijaineen seitsemän kilometriä Qarshista etelälounaaseen Zahhoki-Moron -nimisessä paikassa.  Arabiankielisissä lähteissä sitä kutsutaan nimillä Nakhšab tai Nasaf. Ennen 700-luvun arabivalloitusta kaupunki siirtyi Qarshin luoteispuolelle Qashqadaryojoen varrella sijaitsevaan Shulluktepaan. Nasafista kehittyi 1100-luvulla suuri alueellinen keskus, mutta se tuhoutui mongolivalloituksen aikana 1200-luvun alkupuolella.

Nykyinen Qarshi lienee perustettu Tšagatai-kaani Kebekin aikana 1300-luvun alussa. Sen kautta kulki muinainen kauppareitti Buharasta Afganistaniin ja Intiaan. Muureilla, torneilla ja vallihaudalla varustetun linnoituksen ympärille syntyi myöhemmin muurin ympäröimä esikaupunki. Qarshi oli alueellinen sotilas- ja hallintokeskus sekä kauppapaikka, joka 1700-luvun lopulta lähtien toimi myös Buharan kaanikunnan vallanperijöiden asuinpaikkana. 1800-luvun lopulla se oli Buharan jälkeen kaanikunnan suurin kaupunki. Vuosina 1926–1937 sen nimenä oli Behbudiy, ja vuonna 1943 siitä tuli aluekeskus.

## Liikenne ja talous

Qarshista on maantie- ja rautatieyhteydet Buharaan, Shahrisabziin, Samarkandiin, Termiziin ja Turkmenistaniin. Kaupungin lähellä sijaitsee lentoasema.

Kaupunki on maatalous- ja maakaasuntuotantoalueen keskus. Ympäröivällä keidasalueella viljellään varsinkin vehnää ja puuvillaa, ja Qarshin arolla harjoitetaan karjanhoitoa. Kaasuteollisuus on keskittynyt Muborakiin ja Sho‘rtaniin. Qarshissa on tekstiili-, elintarvike-, rakennustarvike- ja muoviteollisuutta. Kaupunki on tunnettu lyhytnukkaisista matoistaan.

## Kulttuuri
Qarshissa toimii opettajakorkeakoulun pohjalta vuonna 1992 perustettu yliopisto sekä tekninen ja talouskorkeakoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutumuseo ja musiikki- ja draamateatteri.

Kaupungin rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1500-luvulta peräisin olevat Odinan ja Ko‘kgumbazin moskeijat, 1900-luvun alussa rakennetut madrasat ja Qashqadaryon ylittävä silta. Lähiseudun nähtävyyksiä ovat Husam otan ja Sulton Mirhaydarin mausoleumit.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Qarshin kaupungin sivusto
Kokand

**Kokand** () on kaupunki Ferganan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Soʻxjoen alajuoksulla Fergananlaakson länsiosassa 90 kilometriä Ferganan kaupungista länteen. Kokandissa oli arviolta 308&nbsp;100 asukasta vuonna 2024.

Silkkitien varrella sijainnut Kokand mainitaan eri nimillä 900-luvulta lähtien. Mongolit hävittivät sen 1200-luvulla, minkä jälkeen paikalla oli pieni kylä. Vuonna 1711 sinne alettiin rakentaa Eskiqoʻrgonin linnoitusta, jonka valmistuttua vuonna 1732 Kokandista tuli Kokandin kaanikunnan pääkaupunki.

Kokand oli 1800-luvun vaihteessa tärkeä kaupan ja käsityöammattien keskus, jossa harjoitettiin myös tieteitä ja taiteita. Buharan kaanikunta valtasi sen vuonna 1842 ja Venäjä vuonna 1876. Kokand oli sen jälkeen Ferganan alueen hallinnollinen keskus, kunnes vuonna 1877 aluehallinto siirrettiin Novyi Margelaniin. 1800-luvun lopulla kaupunkiin syntyi puuvilla- ja silkkiteollisuutta.

Kokand oli myös koulukaupunki, jossa toimi 1900-luvun alussa perinteisten oppilaitosten ohella moderneja perus- ja ammattikouluja. Kaupungissa ilmestyi useita uzbekinkielisiä sanomalehtiä. Joulukuussa 1917 siellä perustettiin bolševikkien vastainen Kokandin hallitus, joka kukistettiin verisesti helmikuussa 1918.

Nykyään Kokand on tärkeä liikenne-, teollisuus- ja kulttuurikeskus. Sen kautta kulkee Taškentin ja Andižanin välinen rautatie, ja sieltä on maantieyhteydet Fergananlaakson kaupunkeihin ja Taškentiin. Kokandin lentoasema ei ole käytössä. Kaupungissa on tekstiili-, elintarvike-, kemian, metalli- ja rakennustarviketeollisuutta.

Kokandissa toimii kasvatustieteellinen korkeakoulu, ammatti- ja taideoppilaitoksia, draamateatteri ja kansanteatteri. Kaupungin suurin nähtävyys on Xudoyor-kaanin 1860-luvulla rakennuttama palatsi, jossa toimii kotiseutumuseo. Muita kohteita ovat 1800-luvun alussa pystytetty perjantaimoskeija, Norboʻtabiy-kaanin hautamuistomerkki Dahmai shohon sekä monet madrasat. Kokandissa syntyneille modernin uzbekkikirjallisuuden edelläkävijöille Muhammad Aminxoʻja Muqimiylle ja Hamza Hakimzoda Niyoziylle on omistettu omat museonsa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Fergana

**Fergana** (, kyrill. Фарғона, ) on kaupunki ja Ferganan alueen hallinnollinen keskus Uzbekistanissa. Se sijaitsee Ferganan laaksossa 315 kilometriä maan pääkaupungista Taškentista kaakkoon. Kaupungissa oli 321&nbsp;800 asukasta vuonna 2024.

Ferganan kaupunki sijaitsee etelän Alaivuorilta virtaavan Shohimardonjoen tulvamaalla 580 metrin korkeudessa. Seudulla vallitsee mannerilmasto. Keskilämpötila on tammikuussa –2,7 ja heinäkuussa 26,4 astetta. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 192 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä talvella ja keväällä.

Kaupunki perustettiin vuonna 1877 Venäjään liitetyn Ferganan alueen halllintokeskukseksi sen jälkeen kun venäläiset olivat vallaneet Kokandin kaanikunnan. Sen nimenä oli aluksi *Novyi Margelan* (uzb. *Yangi Marg‘ilon*) eli ”Uusi Margelan” lähellä sijaitsevan Marg‘ilonin kaupungin mukaan. Säännöllisen asemakaavan mukaan rakennettu uusi kaupunki oli etupäässä sotilaallinen ja hallintokeskus. Kaupungin talous kehittyi hitaasti senkin jälkeen, kun vuonna 1898 rakennettiin sen ohi kulkeva Samarkandin ja Andižanin välinen rautatie.

Kaupunki nimettiin vuonna 1907 *Skobeleviksi* Keski-Aasian valloittamiseen osallistuneen kenraali Mihail Skobelevin mukaan. Paikalliset lausuivat nimen muodossa *Iskobil*. Vuonna 1924 kaupunki sai nimen Fergana. Neuvostoaikana siitä kehittyi merkittävä teollisuus-, hallinto- ja kulttuurikeskus.

Ferganassa on tekstiili-, elintarvike-, kulutustavara-, kemian ja koneteollisuutta sekä öljynjalostamo. Sähköä tuotetaan lämpövoimaloissa.

Kaupungista on maantie- ja rautatieyhteydet lähialueen keskuksiin ja Taškentiin. Lähistöllä sijaitsee lentokenttä.

Ferganassa toimii yliopisto, teknillinen ja lääketieteellinen korkeakoulu sekä Taškentin tietotekniikan yliopiston osasto. Kulttuurilaitoksia ovat alueen kotiseutumuseo, musiikki- ja draamateatteri, venäläinen teatteri ja nukketeatteri. Kaupungissa ei juurikaan ole historiallisia nähtävyyksiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin sivusto
Commodore 128

**Commodore 128**, lyh.**C128**, on kotitietokone, jonka Commodore julkisti CES-messuilla Las Vegasissa tammikuussa 1985.

## Tekniikka
Commodore 128:ssa on periaatteessa kolme tietokonetta samoissa kuorissa: perus-C128, Commodore 64 ja Z80-pohjainen CP/M-kone. Koneessa on kaksi suoritinta (6502-yhteensopiva MOS 8502 ja Zilog Z80) sekä kaksi videopiiriä (C64:stä tuttu VIC-II ja tarkempaan grafiikkaan kykenevä VDC). VDC:n kuvaa ei saa näkyviin tavallisella tv:llä tai videomonitorilla, mistä johtuen suuri osa C128:n käyttäjistä ei ole edes nähnyt sitä. C128 kykenee käyttämään suoritintaan 1 MHz:n perustaajuuden lisäksi 2 MHz:n taajuudella, mutta tällöin VIC-II-videopiiri ei ole käytettävissä. RAM-muistia on perusmallissa 128 kilotavua. C128-moodissa on käytössä Commodore BASIC 7.0.

C128 on C64-moodissa lähes täysin C64-yhteensopiva. Muutamien rekisterien toiminnassa pieniä eroja, jotka mahdollistavat joidenkin C128:n ominaisuuksien käytön myös C64-moodista käsin. Tätä ominaisuutta käyttäen jotkin C64-ohjelmista (lähinnä demoja) tunnistavat C128:n ja osaavat hyödyntää esimerkiksi 2 MHz:n kellotaajuutta sinä aikana kun näyttöä ei päivitetä.

## Menekki
Commodore 128:aa myytiin yhteensä 5,7 miljoonaa kappaletta, mikä oli vähän verrattuna esimerkiksi Commodore 64:n noin 30 miljoonaan. Samana vuonna Commodore 128:n kanssa ilmestyi jo Commodoren seuraavaa sukupolvea edustaneen Amigan ensimmäinen malli.

Commodore 128 oli suhteellisen suosittu, mutta ei yhtä suosittu kuin Commodore 64. C128:n myyntihinta oli C64:ää korkeampi, mutta toisaalta C128:n houkuttimena oli suurempi muistimäärä ja laajempi BASIC. Suuri osa käyttäjistä käytti konetta kuitenkin vain C64-moodissa C64-pelien pelaamiseen, koska nimenomaan C128:lle tehtyjä pelejä ei juuri ollut.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* http://www.ntrautanen.fi/computers/commodore/c128.htm  
* http://www.commodore.ca/commodore-products/commodore-128-the-most-versatile-8-bit-computer-ever-made/
Buhara

**Buhara** (, , , ) on Buharan alueen pääkaupunki Zeravšan-joen varrella Uzbekistanin eteläosassa Keski-Aasiassa.  Vuoden 1989 laskennassa siellä oli 223 934 asukasta, arvio vuodelle 2014 oli 272 500. Enemmistö asukkaista on tadžikkeja. Lisäksi kaupungissa on huomattava juutalaisvähemmistö.

Kaupungissa valmistetaan tekstiilejä ja mattoja sekä käsitellään astrahanin ja karakullampaiden nahkoja. Buharassa on monia merkittäviä rakennuksia, joista osa on peräisin 800-luvulta. Muun muassa useita moskeijoita, Arkin linnoitus (museona) ja Ismail Samanin mausoleumi. Buharan vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde. Kaupungissa toimii kasvatustieteellinen ammattikorkeakoulu.

Buhara on perustettu ensimmäisellä vuosisadalla ja siitä kehittyi nopeasti tärkeä kauppa ja kulttuurikeskus. Arabit valloittivat sen 700-luvulla. Buharasta tuli tämän jälkeen myös tärkeä islamilaisuuden keskus. Kaupunki kuului Persian Samanid dynastian hallintaan 800- ja 900-luvuilla. Sittemmin sen valloitti karakanidit ja Tšingis-kaani ryösti sen 1219. Vuonna 1555 siitä tuli Buharan kaanikunnan pääkaupunki, jota hallitsivat välillä mongolit, välillä turkkilaiset ja välillä uzbekit. Venäjän keisarikunta valloitti Buharan 1866 ja teki siitä vasallivaltion. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1920 emiiri Mohammed Alim Khan syöstiin vallasta ja kaupungista tuli Buharan kansantasavallan pääkaupunki. Buharan kansantasavalta lakkautettiin 1924, jonka jälkeen Buharan kaupunki tuli kuulumaan Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Vuodesta 1991 Buhara on ollut osa itsenäistä Uzbekistania. 

## Tunnettuja buharalaisia
800-luvulla julkaistiin Muhammedin sunnaa koskeva perimätiedon kokoelma *[[Sahih al-Bukhari]]* *,* joka Koraanin jälkeen on islamin arvostetuin pyhä kirja. Sen kokoajana pidetään imaami Muhammad al-Bukharia (810–879), jonka kerrotaan olleen kotoisin Buharasta.

Avicenna (980 tai 990–1037) oli persialainen lääkäri, filosofi ja tiedemies, jota pidetään yhtenä Islamin kultakauden merkittävimmistä oppineista. Hän oli kotoisin kylästä Buharan lähellä. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Andižan

**Andižan** tai **Andijan** (aiemmin myös **Andijon** tai **Andidžon**, , ) on Andižanin alueen pääkaupunki Uzbekistanin itäosassa Keski-Aasiassa Kirgisian rajan lähellä Ferganan laakson kaakkoisosassa. Kaupungista on matkaa maan pääkaupunkiin Taškentiin 250&nbsp;km. Kaupungin asukasluku on noin 403&nbsp;900 (2014).

Andižan on tärkeä teollisuuskaupunki, jossa on öljyntuotantoa ja -jalostusta sekä sähkötekniikan- ja elintarviketeollisuutta.

Kaupungissa on vuonna 1989 avattu Baburin kirjallisuusmuseo, joka on nimetty Baburin mukaan. Babur syntyi kaupungissa 1483 ja perusti Mogulin valtakunnan Pohjois-Intiaan. Kaupungissa toimii myös kasvatustieteellinen ja lääketieteellinen oppilaitos. 

Andižan on ollut olemassa ainakin 800-luvulta. Kaupungin kautta kulki tärkeä kauppareitti Länsi-Kiinaan. Andižan oli 1500-luvulla Ferganan laakson pääkaupunki, ja se kuului 1700- ja 1800-luvuilla Kokandin kaanikuntaan. Venäjän joukot valloittivat Andižanin 1876. Ferganan laakson viimeinen kapina Venäjän valtaa vastaan puhkesi Andižanissa 1898. Suurin osa vanhasta kaupungista tuhoutui maanjäristyksessä 1902, ja yli 4&nbsp;000 ihmistä kuoli.  Se kuului Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliittoon, ja 1924 siitä tuli osa Uzbekistanin neuvostotasavaltaa.

Vuonna 2005 kaupungissa puhkesi hallituksenvastaisia levottomuuksia. Ne kärjistyivät, kun aseistautuneet joukot vapauttivat 23 oikeudenkäyntiä odottanutta liikemiestä. Sotilaat ampuivat väkijoukkoihin. Mahdollisesti satoja kuoli ja satoja pakeni ulkomaille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
SidStation

**SidStation** on syntetisaattori, joka perustuu Commodore 64:sta tuttuun MOS 6581 Sound Interface Device eli SID äänipiiriin. Sitä valmisti ruotsalainen syntetisaattorivalmistaja Elektron.

SidStationia käyttää musiikissaan muun muassa Machinae Supremacy -yhtye.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*  SidStationin viralliset kotisivut.
*  Elektronin viralliset kotisivut.
Sega Dreamcast

**Sega Dreamcast** () on Segan pelikonsoli, joka oli seuraaja Sega Saturnille. Se oli Segan yritys vallata konsolimarkkinat takaisin itselleen uuden sukupolven konsolilla, joka suunniteltiin ylittämään Sonyn PlayStationin ja Nintendon Nintendo 64:n ominaisuudet. Laitetta pidettiinkin yleisesti aikaansa edellä olevana, mutta se ei onnistunut saavuttamaan tarpeeksi suurta suosiota ennen Sonyn PlayStation 2:n julkaisua vuotta myöhemmin. Dreamcastin valmistuksen lopettamisen jälkeen Sega vetäytyi konsolimarkkinoilta.

## Elinkaari
Sega Dreamcast julkaistiin Japanissa 27. marraskuuta 1998 ja 9. syyskuuta 1999 Yhdysvalloissa. Dreamcast oli ensimmäisiä konsoleja, joissa oli sisäänrakennettuna modeemi ja tuki Internet-yhteydelle moninpelejä varten. Ensimmäisenä vuotenaan se myi hyvin ja oli yksi Segan parhaiten menestyneistä konsoleista. Pelkästään Yhdysvalloissa Sega myi kahdessa viikossa 500&nbsp;000 konsolia.

Sony julkisti PlayStation 2:n huhtikuussa 1999, mikä söi Dreamcastin suosiota jo ennen PS2:n vuonna 2000 tapahtunutta julkaisua. PS2:lla pystyi pelaamaan Sonyn edellisen konsolin – Sega Saturnin kilpailijan PlayStationin – pelejä.

Tammikuussa 2001 Sega ilmoitti lopettavansa konsolin valmistuksen vuoden loppuun mennessä, mutta julkaisevansa vielä pelejä laitteelle. Viimeinen Segan lisensoima peli oli Karous, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2007. Vuonna 2003 julkaistu Border Down sai vielä vuonna 2008 uusintapainoksen, jota myytiin ainoastaan Messe Sanoh -videopeliliikkeessä. Konsolille julkaistaan yhä epävirallisia lisensoimattomia pelejä, julkaisijoina pääasiassa GOAT Store ja Redspotgames.

## Laitteisto
### Tekniset tiedot
* CPU: Hitachi SH4 200 MHz
* GPU: PowerVR2 CLX2 100 MHz
* Muisti: 16 Mt keskusmuistia, 8 Mt grafiikkamuistia, 2 Mt äänimuistia; yhteensä 26 Mt

Konsolissa oli sisäänrakennettu 56k-modeemi, jonka ansiosta eräitä pelejä pystyi pelaamaan verkossa.

### Ohjain

Konsolin peliohjaimessa oli pieni näyttö, jonka ansiosta ohjain pystyi toimimaan pienenä konsolina.

### Oheislaitteet
* VMU (muistikortti)

## Pelit

Sega Dreamcastin tunnetuimpien pelien joukkoon kuuluivat *[[Sonic Adventure]]*, *[[Shenmue]]*, *[[Soul Calibur]]*, *[[Phantasy Star Online]]*, *[[Metropolis Street Racer]]* ja *[[Skies of Arcadia]]*. Osa Dreamcastin peleistä on jatkanut elämäänsä muilla alustoilla joko sellaisenaan tai jatko-osan muodossa. Xbox 360:n julkaisupelinä ilmestynyt *[[Project Gotham Racing 3]]* on jatkoa Metropolis Street Racerille.

Sega Dreamcast julkaistiin Euroopassa 12 pelin voimin:

* *[[Blue Stinger]]*
* *[[Dynamite Cop]]*
* *[[Expendable]]*
* *[[Incoming]]*
* *[[Monaco Grand Prix 2]]*
* *[[Power Stone]]*
* *[[Ready to Rumble]]*
* *[[Sega Rally 2]]*
* *Sonic Adventure*
* *[[Tokyo Highway Challenge]]*
* *[[Trickstyle]]*
* *[[Virtua Fighter 3tb]]*

## Katso myös
* Sega NAOMI

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Sega Dreamcast Sega of Japanin kotisivuilla 
* Sega Dreamcast Open Directory Project -sivustolla  
* Sega Retro
Karakalpakian autonominen alue

**Karakalpakian autonominen alue** on entinen Neuvostoliiton hallintoalue Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakian autonomisen tasavallan. Autonomisen alueen pääkaupunki oli Nukus.

Karakalpakian autonominen alue muodostettiin 19. helmikuuta 1925 erottamalla karakalpakkien asuinalue Turkestanin autonomisesta sosialistisesta neuvostotasavallasta ja Horezmin sosialistisesta neuvostotasavallasta. Tämän jälkeen se kuului Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluvaan Kazakkien autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Karakalpakkien alue siirrettiin kuulumaan suoraan Venäjän FSNT:n alaisuuteen 20. heinäkuuta 1930. Karakalpakkien autonomisesta alueesta tuli Karakalpakian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 20. maaliskuuta 1932 ja 5. joulukuuta 1936 se siirrettiin Uzbekistanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluvaksi.

Vuonna 1931 Karakalpakian autonomisen alueen pinta-ala oli 119&nbsp;571 km². Samana vuonna alueen asukasluku oli 346&nbsp;000, joista oli karakalpakkeja 37 prosenttia, kazakkeja 29 prosenttia ja uzbekkeja 27 prosenttia.

## Lähteet
Pirkka

**Pirkka** tarkoittaa seuraavia asioita:

* Pirkka, miehen etunimi
* Pirkka, aikakauslehti
* Pirkka, tavaramerkki
Emil Gilels

**Emil Grigorjevitš Gilels** (; 19. lokakuuta 1916 Odessa – 14. lokakuuta 1985 Moskova) oli neuvostoliittolainen pianisti. Gilels tunnettiin mietteliäistä tulkinnoistaan, ja hän oli 1900-luvun juhlituimpia neuvostopianisteja. 

Kuusivuotiaana piano-opinnot Jakov Tkatšin alaisuudessa aloittanut Gilels piti ensimmäisen julkisen konserttinsa 13-vuotiaana. Vuosina 1935–1938 hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Heinrich Neuhausin oppilaana. Neuhaus vertasi mestarioppilaansa soiton metallista sointia Enrico Caruson, Beniamino Giglin ja Fjodor Šaljapinin kaltaisten laulajien ääniin. Gilelsin läpimurtovuosi oli 1938, jolloin hän voitti ensimmäisen palkinnon Ysaÿe-pianokilpailussa Brysselissä. Samana vuonna hänet nimitettiin pianonsoiton opettajaksi Moskovan konservatorioon. Sodan jälkeen hänestä tuli neuvostovaltion "vientituote", jota ihailtiin kaikkialla maailmassa. Gilels tunnettiin mm. Sergei Rahmaninovin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin ja Edvard Griegin pianokappaleiden tulkitsijana, mutta kokonaisuudessaan hänen ohjelmistonsa ulottui barokista uuteen klassiseen pianomusiikkiin. 

Emil Gilels soitti monien merkittävien kapellimestareiden alaisuudessa, Beethoven- ja Amadeus-kvartettien kanssa sekä muodosti trion Leonid Koganin ja Mstislav Rostropovitšin kanssa. Hänen tavaramerkikseen tulivat yhteisesiintymiset sisarensa viulisti Jelizaveta Gilelsin (myöhemmin Kogan) ja tyttärensä pianisti Jelena Gilelsin kanssa.

Suomeen Gilelsin suhde oli läheinen, ja hän vieraili maassa usein. Hän luonnehti Suomea "hiljaisuuden valtakunnaksi", ja hiljaisuus taas oli hänen mukaansa edellytys musiikin luomiselle ja esittämiselle. Gilels soitti viimeiseksi jääneen pianokonserttinsa Helsingissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jongleeraus

**Jongleeraus** on sirkustaiteeseen kuuluva fyysinen taito, jossa esineitä heitellään rytmikkäästi ja näyttävästi ilmaan ja otetaan kiinni niin, että ilmassa on yhtä aikaa useita esineitä.

## Etymologia
Sana *jonglööri* on ilmeisesti peräisin latinan sanoista *iocus* ’vitsi’ ja *ioculor* ’pilailla’ tai ’ilvehtiä’. Niistä on muodostunut muinaisranskan *jogler* ja keskiajan englannin *jogelen*.

## Tekniikat ja apuvälineet
Jonglööriksi kutsuttu esiintyjä käyttää esityksessä yleensä käsiään, mutta niin sanotut antipudistit eli jalkajonglöörit käyttävät jalkojaan. Heiteltäviä esineitä voivat olla pallot, renkaat, keilat tai mitkä tahansa arkiset esineet, tulijongleerauksessa palavat soihdut. Jonglöörit voivat esiintyä paitsi yksin myös pareittain tai isompana ryhmänä, jolloin osallistujat heittelevät esineitä myös toisilleen.

## Historia
Varhaisimmat jongleeraukset tunnetaan hautapiirroksista muinaisesta Egyptistä noin 1900–1700-luvulta eaa. Myös muissa sivilisaatiossa, kuten Kiinassa, Intiassa, Kreikassa, asteekeilla ja Polynesiassa, on ollut samanlaista esitysperinnettä. Keskiajalla Euroopassa viihdyttäjät esiintyivät matkalaisille etenkin pyhiinvaellusreittien varsilla.

Vuonna 1768 avatussa Philip Astleyn sirkuksessa jonglöörit esiintyivät tiettävästi ensi kerran sirkusnäytöksen päänumerona.

## Ennätykset
Jongleerauksen maailmanennätyksiä ylläpiti vuoteen 2012 asti Juggling Information Service Committee on Numbers Juggling (JISCON).

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Markku Aulanko & Kari Nieminen: *Sirkustaitojen käsikirja*, Otava 1989.
## Aiheesta muualla

* The World Juggling Federation
* Juggling Information Service
* European Juggling Association
Ivan Hlinka

**Ivan Hlinka** (26. tammikuuta 1950 Most, Tšekkoslovakia – 16. elokuuta 2004 Karlovy Vary, Tšekki) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista tšekkiläiskiekkoilijoista ja hänet on valittu IIHF:n Hall of Fameen vuonna 2002.

Hänen saavutuksiinsa pelaajana kuuluivat kolme maailmanmestaruutta vuosina 1972, 1976 ja 1977. Olympialaisissa hän saavutti pronssia vuonna 1972 ja hopeaa vuonna 1976. NHL:ssä hän pelasi Vancouver Canucksissa. Hän lopetti pelaajauransa Sveitsissä. 

Valmentajana Hlinka voitti olympiakultaa Naganon talviolympialaisissa 1998. Hän oli Alpo Suhosen jälkeen toinen eurooppalaisvalmentaja NHL:ssä. Siellä hän valmensi Pittsburgh Penguinsia kaudella 2000–2001. Penguins-pestin jälkeen Hlinka valmensi Tšekin jääkiekkomaajoukkuetta.

Hlinka kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 2004. Vuodesta 2007 lähtien U-18 Junior World Cupin nimi on ollut Ivan Hlinkan muistoturnaus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ivan Hlinkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Strukturalismi

**Strukturalismi** on useissa – varsinkin humanistisissa ja yhteiskunnallisissa – tieteissä vaikuttanut lähestymistapa, joka korostaa rakenteen merkitystä kokonaisuuden ymmärtämisessä. Strukturalismissa huomio kiinnitetään peruselementteihin, joista korkeamman tason kielellisten, sosiaalisten tai kulttuuristen rakenteiden voidaan ajatella muodostuvan. 1900-luvun strukturalismin lähtökohtana pidetään monesti sveitsiläisen kielitieteilijän Ferdinand de Saussuren postuumissa, vuonna 1916 ilmestyneessä kirjassaan *[[Yleisen kielitieteen kurssi]]* esittämiä ajatuksia. Esimerkiksi psykologiassa strukturalistit yrittävät hajottaa psyykkiset prosessit joihinkin peruselementteihin, jotka sitten muodostavat monimutkaisempia mentaalisia rakenteita. Aikanaan psykologeja innosti tähän fyysikkojen ja kemistien menestys, kun nämä pystyivät erittelemään molekyylien atomirakennetta. Strukturalismi on vaikuttanut voimakkaasti myös kulttuuriantropologiassa, jossa suuntausta edustaa muun muassa Claude Lévi-Strauss. 

Kirjallisuudentutkimuksessa strukturalismi on tekstin rakennetta korostava tutkimussuunta. Arkkitehtuurissa strukturalismi tarkoitti sitä, että tukirakenteita tai esimerkiksi ilmastointia ei yritetty peittää vaan jätettiin ulkoasuun luomaan ilmettä. Taloustieteessä strukturalismi oli valtavirran ulkopuolella ollut suuntaus, joka oli lähestymistavaltaan valtavirtaa selvästi vähemmän matemaattinen, historiallisempi ja sosiologisempi, poliittisesti radikaalimpi, ja enemmän yhteiskunnan rakenteisiin keskittyvä.

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Antero Laine (toimittaja)

**Antero Laine** (10. toukokuuta 1935 Kotka – 21. helmikuuta 2024 Helsinki) oli toimittaja ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän oli Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtaja vuosina 1974–1992. Hän työskenteli *[[Hymy (lehti)|Hymyn]]* päätoimittajana, toimittajana Yleisradiossa ja *[[Eteenpäin (Kotka)|Eteenpäin]]*-lehdessä sekä UPOn tiedotuspäällikkönä. 

Laine oli kansainvälisen lehtimieskomitean jäsen sekä pohjoismaisen toimittajajärjestön NJS:n puheenjohtaja 1974–1979 ja 1985–1987.

Laine on haudattu Tapiolan uurnalehtoon Espooseen.

## Lähteet
Jan Hammer

**Jan Hammer** (s. 17. huhtikuuta 1948) on tšekkiläinen jazzpianisti, kosketinsoittaja ja säveltäjä. 

## Ura
Hammer loikkasi Tšekkoslovakiasta Amerikkaan 1960-luvulla. Hammer pääsi mukaan John McLaughlinin perustamaan The Mahavishnu Orchestran ensimmäiseen kokoonpanoon. Hammer soittaa yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla, joita pidetään rock-vaikutteisen fuusiojazzin klassikkoina: *[[The Inner Mounting Flame]]* (1971) ja *[[Birds of Fire]]* (1972).

Mahavishnun jälkeen Hammer soitti rumpali Billy Cobhamin tunnetuimmalla levyllä *[[Spectrum (albumi)|Spectrum]]* (1973) ja muun muassa Niemenin albumilla *[[Mourner's Rhapsody]]* (1974). Hammer teki 1970-luvulla myös soololevyjä, jotka julkaistiin CD-painoksina vasta 2000-luvulla. Yksi Hammerin tavaramerkeistä 1970-luvulla oli Moog-syntetisaattorin soittaminen särkijän läpi ja ääntä liu'uttaen. Lopputulos kuulosti sähkökitaralta, esimerkkinä The Mahavishnu Orchestran kappale ”Birds of Fire”.

1980-luvulla Hammer sävelsi uransa tunnetuimmat kappaleet, TV-sarja ''Miami Vicen'' tunnuskappaleen ja sarjassa käytetyn ”Crockett’s Themen”. *Miami Vicen* tunnusmusiikista tuli ensimmäinen listaykköseksi noussut TV-sarjan kappale.

Jazzhistorioitsija Joachim-Ernst Berendt mainitsi 1980-luvun alussa Hammerin yhtenä tärkeimmistä fuusiojazzpianisteista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut
William Lawes

**William Lawes** (1602–1645) oli englantilainen säveltäjä, joka vaikutti Kaarle I:n hovissa.

Hänen musiikkiaan pidetään hämmästyttävänä monella tavalla. Rakenteellisesti hänen musiikkinsa ei noudata ajan sääntöjä ja ilmaisua. Melodisesti hän oli aikaansa edellä ja toteutti hyvin monimutkaisia sävelkulkuja ja yhdisti sävellajeja epäsovinnaisella tavalla.

Lawesin tuotanto on laajaa ja hyvin dokumentoitua, mutta sitä esitetään hyvin harvoin. Syitä tähän on muun muassa säveltäjän tuntemattomuus suurelle yleisölle, sitä pidetään hyvin vaikeana soittaa sekä senaikaisten soittimien harvinaisuus (esimerkiksi luuttu ja gamba) ja soittajien vähäisyys.

Lawes kuoli 1645 taistelukentällä taistellessaan Oliver Cromwellin joukkoja vastaan.
Eurocorps

**Eurocorps** on Ranskan ja Saksan huippukokouksessa vuonna 1992 sovittu eurooppalainen armeijakunta, joka alkuna on 1989 perustettu Ranskalais-saksalainen prikaati. Eurocorpsiin on liittynyt myös Belgia (1993), Espanja (1994) ja Luxemburg (1996). Se aloitti toimintansa Pegasus 95 -sotaharjoituksen päätteeksi 1995. Armeijakunnan vahvuus on tällä hetkellä noin 60&nbsp;000 sotilasta.

Vuonna 2001 Eurocorps muutettiin Euroopan unionin ja Pohjois-Atlantin sopimusjärjestön (Nato) alaisuudessa toimivaksi nopean toiminnan iskuryhmäksi. Se voi toimia myös Naton 5. artiklan aktivoituessa. Eurocorpsia käytetään humanitaarisissa interventioissa, kuten väestön evakuoimiseen sekä rauhanturvaamiseen kriisialueella Yhdistyneiden Kansakuntien tai Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön alaisuudessa.

Eurocorpsin esikunnassa Strasbourgissa on edustus myös Italiasta, Kreikasta, Puolasta, Romaniasta ja Turkista.

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla

* Eurocorps – monikansallista sotilaallista yhteistyötä Euroopan unioni
*
Musée Picasso

**Musée Picasso** on Pariisissa sijaitseva taidemuseo, joka esittelee espanjalaisen taidemaalari Pablo Picasson tuotantoa. Vuonna 1985 avatussa museossa on yli 3&nbsp;000 Picasson taideteosta. Kokoelmassa on piirroksia, keramiikkaa ja maalauksia. Museossa on myös Picasson henkilökohtainen taidekokoelma, joka sisältää muun muassa Paul Cézannen ja Henri Matissen töitä.

Kokoelma on aikajärjestyksessä alkaen toisesta kerroksesta, jossa esitellään Picasson sinistä ja vaaleanpunaista kautta sekä kubismia ja klassismia. Esillä on myös Picasson tunnetuimpia maalauksia, muun muassa *Veljekset*, *Kaksi naista juoksee rannalla* ja *Suudelma*.

Museorakennuksena toimii **Hôtel Salé** -niminen barokkityylinen kaupunkipalatsi, joka on rakennettu vuosina 1656–1661 suolaveronkerääjä Pierre Aubert de Fontenayn asunnoksi. Talon suunnitteli arkkitehti Jean Boullier. Porraskäytävää koristavat Martin Desjardinsin veistokset. Palatsi takavarikoitiin Ranskan valtiolle vallankumouksen jälkeen, ja se toimi 1800-luvulla muun muassa poikakouluna. Pariisin kaupunki osti rakennuksen vuonna 1962, ja se peruskorjattiin vuosina 1976–1979 Picasso-museon käyttöön.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Museon kotisivu
Balikpapan

**Balikpapan** on kaupunki Indonesiassa Borneon saarella Itä-Kalimantanin provinssissa. Se sijaitsee saaren itärannikolla Makassarinsalmen rannalla. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli noin 614&nbsp;700, ja vuoden 2019 ennusteiden mukaan siellä olisi 634&nbsp;000 asukasta. Se on näin ollen provinssin toiseksi suurin kaupunki. Balikpapan on tärkeä raakaöljyn ja puutavaran tuotannon keskus. Kaupungissa on öljyjalostamo ja öljykenttiä, jotka ovat olleet toiminnassa vuodesta 1899 lähtien. Japani tuhosi jalostamon vallattuaan kaupungin vuonna 1942, mutta se rakennettiin uudelleen toisen maailmansodan jälkeen. Kaupungissa on myös jonkin verran turismia.

Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Balikpapanissa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden tasaisia ja pääasiassa välillä 24&nbsp;°C–30&nbsp;°C. Sademäärät vaihtelevat melko paljon vuodenajan mukaan, joulukuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on noin 200 millimetriä ja syyskuussa noin 100 millimetriä kuukaudessa.

## Lähteet
Jollas

**Jollas** () on Helsingin 49. kaupunginosaan eli Laajasaloon kuuluva noin 3&nbsp;000 asukkaan merellinen osa-alue Kaakkois-Helsingissä.Jollas kuuluu sekä Laajasalo-nimiseen kaupunginosaan, että Laajasalo-nimiseen saareen.

Jollaksen historia alkaa Jollaksen kartanosta vuodelta 1798. Nykyinen kartanon päärakennus on vuodelta 1919 ja on Robert Tikkasen piirtämä. Kartanopuistossa kasvaa vanhoja saarnia, vaahteroita ja lehtikuusia. Veikko Leisténin suunnittelema Jollaksen kappeli purettiin vuonna 2005. Se oli rakennettu vuonna 1962.

Jollas oli pitkään väljää omakotialuetta vanhoine puuhuviloineen, mutta 1980-luvulta alkaen on alueelle rakennettu tiiviimmin. 

## Luonto

Jollaksen luonto edustaa eteläsuomalaista sisäsaaristovyöhykettä kallio- ja hiekkarantoineen, kuivine kallioineen ja rehevine notkoineen. Tonttuvuorella on jääkauden jälkiä: kaksoishiidenkirnu ja siirtolohkare. Furuvikin lähellä on myös pieni neljän hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue nimeltä *Jollaksen räme*.

## Liikenne ja palvelut
Jollakseen pääsee Herttoniemen metroasemalta busseilla 85 ja 85K. Öisin ajaa bussi 85N Rautatientorilta. Jollaksen päätepysäkki sijaitsee Puuskaniementien itäisessä päässä. Bussilla on aamuyölähtöjä viikonloppuisin. 

Jollaksentie 89:ssä on vuonna 2018 avattu hotelli nimeltä Jollas89. Se sijaitsee S-ryhmän koulutuskeskuksen Jollas-instituutin entisissä tiloissa. Jollas-instituutti muutti Vallilaan vuonna 2016.

Jollaksessa sijaitsevat Poikkilaakson alakoulu ja Snellman-korkeakoulu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Google Maps: Jollas satelliitista
Joe Pesci

**Joseph Frank "Joe" Pesci** [peʃi] (s. 9. helmikuuta 1943 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt mafioson rooleja Martin Scorsesen elokuvissa *[[Mafiaveljet]]* (1990), *[[Casino (elokuva)|Casino]]* (1995) ja *[[The Irishman]]* (2019) sekä murtovaras Harryn roolin Chris Columbusin perhekomedioissa *[[Yksin kotona]]* (1990) ja *[[Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa]]* (1992).

## Ura
Newarkissa New Jerseyssä syntynyt amerikanitalialainen Pesci työskenteli ennen näyttelijänuraansa parturina. Hän julkaisi 1960-luvulla myös musiikkialbumin nimeltä *Little Joe Sure Can Sing* taiteilijanimellä Joseph Richie. Yksi levyllä esiintyneistä soittajista oli Frank Vincent, joka sittemmin loi Pescin tavoin näyttelijänuran ja on esiintynyt tämän kanssa monissa samoissa elokuvissa.

Pesci teki ensimmäiset elokuvaesiintymisensä 1960-luvulla ilmestyneissä elokuvissa *[[Twistin hurmaa]]* (avustajana) ja *[[Out of It]]* ja ensimmäisen isomman roolinsa hän sai vuonna 1976 ilmestyneestä elokuvasta *[[Kuoleman rahastaja]]*. Läpimurtonsa suuren yleisön tietoisuuteen hän teki vuonna 1980 Robert De Niron vastanäyttelijänä elokuvassa *[[Kuin raivo härkä]]*. Hän sai Joey La Mottan roolistaan ehdokkuuden sekä Golden Globen että Oscarin saajaksi kategoriassa paras miessivuosa. Vuonna 1991 hän sai parhaan miessivuosan Oscarin ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi roolistaan Tommy DeVitona elokuvassa *[[Mafiaveljet]]*, jonka pääosassa esiintyi niin ikään De Niro. De Niro ja Pesci ovat esiintyneet yhteensä seitsemässä samassa elokuvassa. 

Lisäksi Pesci on näytellyt myös muun muassa kolmessa *[[Tappava ase]]* -elokuvassa ja kahdessa *Yksin kotona* -elokuvassa sekä elokuvissa *[[Suuri gangsterisota]]* (1984), *[[JFK – avoin tapaus]]* (1991) ja *[[Casino (elokuva)|Casino]]* (1995).  

Pesci jäi vuonna 1999 eläkkeelle näyttelemisestä, mutta sen jälkeen hän on kuitenkin epäsäännöllisesti esiintynyt muutamassa elokuvassa. Vuonna 2006 hän teki kahdeksan vuoden tauon jälkeen paluun elokuvassa *[[The Good Shepherd (elokuva)|The Good Shepherd]]*, jonka ohjasi Robert De Niro. 2010-luvulla hän esiintyi pienissä rooleissa elokuvissa *Love Ranch* (2010) ja *A Warrior's Tail* (2015) ja teki myös roolisuorituksen Martin Scorsesen elokuvassa *[[The Irishman]]* (2019), josta hän sai Oscar-palkinnon ehdokkuuden ja Bafta-palkinnon. 

## Yksityiselämä
Pesci asuu nykyään Lavalettessa New Jerseyssä. Hän oli naimisissa vuosina 1988–1992 Claudia Harron kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi.  

## Valikoitu filmografia

* *[[Kuin raivo härkä]]* (1980)
* *[[Tappava ase 2]]* (1989)
* *[[Mafiaveljet]]* (1990)
* *[[Yksin kotona]]* (1990)
* *[[Serkkuni Vinny]]* (1992)
* *[[Tappava ase 3]]* (1992)
* *[[Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa]]* (1992)
* *[[Casino (elokuva)|Casino]]* (1995)
* *[[Tappava ase 4]]* (1998)
* *[[The Irishman]]* (2019)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Tali (Helsinki)

**Tali** () on Pitäjänmäen kaupunginosaan kuuluva läntisen Helsingin osa-alue. Talissa asui vuonna 2024 noin 980 henkeä ja se tarjosi työpaikan 28 hengelle vuonna 2017.

Pitäjänmäentien eteläpuolella ja Talin siirtolapuutarhan itäpuolella on 1990-luvun lopulla rakennettu noin tuhannen asukkaan asuinalue, jonka rakennukset ovat pääasiassa neljä–kuusikerroksisia kerrostaloja. Talin kartanon mailla on Suomen vanhimpiin kuuluvan siirtolapuutarhan lisäksi laaja puistoalue golfkenttineen. Kartano itse on 1600-luvulta. Empiretyylinen päärakennus on 1820-luvulta, ja kartanopuisto 1800-luvulta. Alueella kasvaa jalopuita, muun muassa rauhoitettu vanha tammi, joka on Helsingin paksuin. Kartanolle johtaa koivukuja Talin puistotie.

Talin korkein kohta on alueen länsiosassa, Espoon rajan tuntumassa, sijaitseva Talinhuippu, joka kohoaa 22 metrin korkeuteen merenpinnasta. Sen puistoalue on rakennettu vanhan, 1960- luvulta asti käytössä olleen Ison Huopalahden kaatopaikka-alueen päälle. Kaatopaikka suljetiin 1979. Talinhuipun itärinteessä on Pajamäen aurinkokuntamalliin kuuluva Jupiter-planeetan malli.

Vantaan Kaivokselan alueelta alkunsa saava Mätäjoki virtaa Talin halki ja laskee alueen eteläosassa Isoon Huopalahteen.

## Ulkoilu ja liikunta
Talissa ja alueen lähistöllä on hyvät ulkoilu- ja liikuntamahdollisuudet. Kartanon mailla toimii vuonna 1932 perustettu Helsingin Golfklubi, joka on Suomen vanhin golfseura. Golfkentän vuokrasopimusta jatkettiin vuonna 2014 vuoteen 2034 saakka, kun alueelle suunniteltu asuinalue-ehdotus hylättiin kaupungin elimissä. 

Talinhuipulla Vermon kupeessa on frisbeegolfrata ja sen vieressä koirien agilityharjoitusrata.
1920–1950-luvuilla Talissa toimi laukkarata, jossa järjestettiin myös Helsingin olympialaisten ratsastuskilpailuja. 

Alueen välittömässä läheisyydessä Munkkivuoren puolella sijaitsevat Talin liikuntapuistoon kuuluvat Talin keilahalli, Talin tenniskeskus, Talin jalkapallohalli, ulkokentät sekä sulkapallo- ja squash-käytössä oleva Talihalli. Jalkapallohalli on pääasiassa junioriseurojen harjoituskäytössä.

## Merkittäviä sääilmiöitä

Golfkentällä vieraili trombi naisten golfin Euroopan Tourin osakilpailun aikana 28. elokuuta 2005, jolloin mm. paikalla sijainnut suojakatos hajosi ja samalla yhdeksän henkilöä loukkaantui.

## Lähteet
* Helsinki alueittain 2005. 204 Pitäjänmäen peruspiiri
* Immonen, K.,2001: Helsingin täyttömaa-alueet. Kartoitus ja ympäristövaikutusten esiselvitys. Helsingin kaupungin ympäristökeskuksen julkaisuja 7/2001. Talinhuipusta ja sen aiemmasta käytöstä sivulla 31. Raportti ladattavissa pdf-tiedostomuodossa kaupungin sivuilta.

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Talin Tallaajat ry / Talin Frisbeegolfpuisto
*Helsingin Golfklubi
* Golfia, Kuva, 06.07.1938, nro 14, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Meleagros

**Meleagros** (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihiin:

* Meleagros, kreikkalaisen mytologian hahmo
* Meleagros (300-luku eaa.), Aleksanteri Suuren jalkaväen komentaja
* Meleagros (200-luku eaa.), Makedonian kuningas
* Meleagros Gadaralainen (ensimmäinen vuosisata eaa.), runoilija ja epigrammien keräilijä
Freebok

**Freebok** oli vuonna 1998 perustettu suomalainen kotisivujen vieraskirjapalvelu, joka kehittyi vuosien varrella myös portaaliksi. Freebokin käyttäjät saattoivat vieraskirjapalvelun lisäksi keskustella omalla keskustelufoorumillaan, lähetellä yksityisviestejä, kutsua toisia yksityischatteihin, sekä käyttää palvelun sisäisiä mobiilipalveluita ja paljon muuta. Sivustolla oli tehty yli 100 000 vieraskirjaa. Oli myös mahdollista käyttää maksullista vieraskirjaa, jossa ominaisuudet olivat moninkertaiset ja vieraskirjan sai muokata juuri sellaiseksi, kuin sen itse halusi ja samalla vieraskirjan maksimikoko tuplaantui. Freebokin omistaja oli Juha Kilpi, joka huolehti myös sivuston toiminnasta. Freebok-palvelua saattoi käyttää englanniksi ja suomeksi. Loppuvaiheessa Freebokia ei juurikaan enää päivitetty ja viimeiset palvelimen katkostiedot on ajettu sisään vuonna 2003. 

## Aiheesta muualla
### Freebokin vanhoja versioita
* Freebok vuonna 2000
* Freebok vuonna 2001
* Freebok vuonna 2002
* Freebok vuonna 2003
Antipatros II

**Antipatros II** oli Makedonian kuningas vuosina 296–294 eaa. yhdessä veljensä Aleksanteri V:n kanssa. Hän oli kuningas Kassandroksen poika. Vuonna 294 eaa. Demetrios I syöksi Antipatroksen vallasta.
Meleagros (Makedonia)

**Meleagros** oli Makedonian kuningas noin tammikuusta maaliskuuhun vuonna 279 eaa. Hänen isänsä oli Egyptin faarao Ptolemaios I ja hänen äitinsä oli luultavasti tämän vaimo Eurydike. 

Hänestä tuli kuningas sen jälkeen kun keltit olivat tappaneet hänen veljensä, kuningas Ptolemaios Keraunoksen. Meleagroskaan ei pystynyt kukistamaan kelttejä ja hänet systiin pian vallasta. Kuninkaaksi tuli Antipatros joka oli Kassandroksen veljenpoika.
Mancala

**Mancala** on yksi maailman vanhimmista lautapeleistä ja etenkin Afrikan ja Aasian maissa suosittu lautapelityyppi, joka perustuu pikkukivien tai vastaavien pelimerkkien "kylvämiseen" pelilaudalla oleviin koloihin. Parhaiten länsimaissa tunnettuja ryhmän pelejä ovat oware, kalaha, omweso ja bao. Omweso on Ugandan kansallispeli.

Suomessa on myyty *Kolokolo*-nimistä peliä, johon kuuluu mancala-pelien pelaamiseen soveltuva pelilauta ja pelimerkkejä. Pelin nimi on kuitenkin suomalaisten markkinoijien keksimä eikä vastaa afrikkalaisten tai aasialaisten pelien nimiä.

## Pelaaminen

Tyypillinen mancala on kaksinpeli, jossa pelilauta on jaettu kahtia: kummallakin pelaajalla on esimerkiksi kuusi koloa ja varastokolo eli mancala. Ennen pelin alkua kolot varastoa lukuun ottamatta täytetään pelimerkeillä, esimerkiksi kolme tai neljä kiveä kuhunkin koloon. Pelin siirto muodostuu yleensä siitä, että pelaaja poimii jostain oman puolensa kolosta kaikki pelimerkit ja "kylvää" ne yksitellen seuraaviin koloihin, tavallisesti pelilautaa vastapäivään kiertäen. Jos viimeinen jyvä sattuu ennestään oman puolen tyhjään koloon, pelaaja saa "kaapattua" vastapäätä olevasta toisen pelaajan kolosta kaikki pelimerkit omaan mancalaansa. Yksinkertaisimmissa peleissä voittaja on se, joka saa suuremman varaston.

Monet mancala-pelit ovat säännöiltään huomattavastikin tätä monimutkaisempia. Vaativimmissa mancala-peleissä pelitilanteiden monipuolisuus ja haastavuus voi vastata jopa shakin tai go:n kaltaisten pelien tasoa.

## Nimistön ongelmista

Mancala-pelien tutkimukseen on tuonut ongelmia se, että pelien samoista versioista käytetään eri kulttuureissa eri nimityksiä. Itse asiassa nimi Mancala viittaa yhteen arabialaiseen versioon peleistä. Se ei ole sopiva pelien yleisnimeksi, vaikka sitä siinä tehtävässä käytetäänkin. Muutamat pelitutkijat suosittelevat peliperheen yleisnimeksi pelitekniikkaan liittyviä termejä "Count and Capture" eli "Laske ja ryöstä" tai Sowing games eli Kylvöpelit. Peli oli pelattavissa joissain Nokian puhelinmalleissa nimellä "Bantumi".

## Aiheesta muualla

* 
* Mancala Snails - selaimessa toimiva Java-mancala
* Kansainvälinen Oware-yhdistys
* Englanninkielinen Mancalawiki Mancalaworld
Viikinmäki

**Viikinmäki** () on asuinalue Koillis-Helsingin Viikissä, Pihlajiston vieressä. Sitä rajaavat Lahdentie, Vantaanjoki ja Herttoniemen teollisuusrata. Hallinnollisesti Viikinmäki lasketaan kaupunginosajaossa Viikin osa-alueeksi ja piirijaossa Latokartanon peruspiirin osa-alueeksi, vaikka se onkin toisella puolella moottoritietä kuin muu Viikki.

Viikinmäessä asui vuoden 2024 lopussa noin 3&nbsp;100 ihmistä. Länsiosan asuntorakentaminen on vielä kesken. Valmiiseen Viikinmäkeen tulee 2020-luvulla noin 3&nbsp;700 asukasta. Siellä on omistus-, vuokra-, hitas- ja asumisoikeusasuntoja.

Päiväkodin, starttiluokan, ala-asteen luokat 1–4 sekä kerhotiloja asukkaille tarjoava Viikinmäen korttelitalo valmistui lokakuussa 2014. Viikinmäen koillisosassa toimii jo päiväkoti Vikkeri. Muut palvelut hoidetaan muualla Viikissä ja Pihlajistossa.

Viikinmäellä sijaitsi ampumarata vuosina 1962–2005. Maa-aineksen puhtautta seurataan tarkasti rakentamisen yhteydessä, mikä on vaikuttanut asuinalueen valmistumisen aikatauluun.

Viikinmäessä sijaitsee myös maanalainen vuonna 1994 valmistunut Viikin jätevedenpuhdistamo. Puhdistamo käsittelee teollisuuden ja 800&nbsp;000 ihmisen jätevedet Helsingin ja seitsemän naapurikunnan alueilta. Puhdistetut jätevedet johdetaan 16 kilometriä pitkää purkutunnelia pitkin avomerelle.

## Historia

Viikinmäen alueella Kuninkaankartanonsaarella sijaitsi 1550-luvulta venäläisten hävitykseen vuonna 1571 asti Viikin kuninkaankartano.

## Joukkoliikenne
Viikinmäen läpi Harjannetietä liikennöivät Rautatientorilta Malmille kulkeva bussilinja 71 sekä Myllypuron ja Ruskeasuon välinen linja 506. Myöhäisilta- ja yöaikaan liikennöi bussilinja 77N Malmin kautta Jakomäkeen. Lisäksi pienkalustolinja 701 kulkee Viikistä Malmin suuntaan Viikinmäen Hernepellontietä. Maaherrantietä eli Viikinmäen itä- ja pohjoisreunaa pitkin on vuodesta 2023 alkaen kulkenut Raide-Jokeri eli pikaraitiotie 15.

## Lähteet
*Helsinki alueittain (2005). Latokartanon peruspiiri. (pdf)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Vesala (Helsinki)

**Vesala** () on Mellunkylään kuuluva noin 7&nbsp;000 asukkaan pientalovaltainen osa-alue itäisessä Helsingissä. Alueella on eri ikäisiä pientaloja aina 1950-luvun rintamamiestaloista uusiin 2020-luvulla rakennettuihin omakoti-, rivi- ja erillistaloihin. Vesalan kerrostalot ovat valmistuneet 1970-1990-luvuilla ja sijaitsevat alueen keskiosassa.  

Vesalan pinta-ala on 1,52 neliökilometriä. Vuoden 2024 lopussa asukkaita oli 7&nbsp;166. Työpaikkoja oli 419 vuoden 2022 lopussa.

Vesalaa palvelee mm. Mellunmäen metroasema sekä useat Helsingin sisäiset bussilinjat. Vesalassa on ruokakauppa, päiväkoteja, nuorisotalo ja ravintoloita.

Vesala ja sen ympäristö ovat uudistumassa voimakkaasti lähivuosina. Lähistön Mellunmäki tulee toimimaan Vantaan pikaraitiotien pääteasemana, mikä parantaa entisestään alueen palveluja ja kulkuyhteyksiä. Lisäksi Helsingin kaupungin asunnot Oy eli Heka on uudistamassa alueen vuokrataloja, mm. purkamalla vanhat Aarteenetsijäntie 2-4 vuokratalot ja rakentamalla tilalle puukerrostaloja. 

## Kuvia

Tiedosto:Aarrepuisto luonnonkivimuuri.jpg|Aarrepuisto
Tiedosto:Helsinki Vesala, Aarrepuisto.jpg|Aarrepuisto
Tiedosto:Helsinki, Vesalan mänty.jpg|Vesalan mänty
Tiedosto:Helsinki Vesala, Mellunkylän viljelypalstat.jpg|Mellunkylän viljelypalstat
Tiedosto:Helsinki Vesala, eteläosan pientaloja.jpg|Vesalan eteläosan pientaloja
Tiedosto:Helsinki Vesala, Linnanpellonpuisto.jpg|Linnanpellonpuisto
Tiedosto:Helsinki Vesala, Rekipellonpuiston Omfalomiini.jpg|Rekipellonpuiston Omfalomiini
Tiedosto:Helsinki Vesala, pientaloja.jpg|Vesalan pientaloja
Tiedosto:Helsinki Vesala, Rekipellontie.jpg|Rekipellontie
Tiedosto:Helsinki Vesala, Rekipellontien näkymät.jpg|Rekipellontien näkymät
Tiedosto:Helsinki Vesala, Rekipellonpuisto.jpg|Rekipellonpuisto
Tiedosto:Helsinki Vesala, puistotie.jpg|Puistotie Vesalassa
Tiedosto:Helsinki Vesala, Paneliantie.jpg|Paneliantie
Tiedosto:Helsinki Vesala, Mellunkylänpuro.jpg|Mellunkylänpuisto


## Lähteet
* Helsinki alueittain (2005). Mellunkylän peruspiiri - tilastoja ja perustietoa  (pdf)

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Lähiöprojekti – Kontula-Vesala-Kivikko (Arkistoitu 19.3.2008)
Faisal II

**Faisal II** (**Faiṣal ibn Ghāzī ibn Faiṣal Āl Hāshim**, 2. toukokuuta 1935 – 14. heinäkuuta 1958) oli Irakin viimeinen kuningas 1939–1958.

Faisal oli Irakin toisen kuninkaan, Ghazin ja kuningatar Aliyan poika. Kuningas Ghazi kuoli vuonna 1939 selvittämättömässä auto-onnettomuudessa, jotkut väittivät vaikutusvaltaisen ministerin Nuri al-Sa’idin miesten tappaneen hänet. Kolmivuotiaasta Faisalista tuli kuningas 4. huhtikuuta 1939. Hänen setänsä Abdulilah ibn Ali toimi valtionhoitajana vuodet 1939–1953, sekä pääministeri Rašid Ali al-Kailani lyhyen aikaa kolmeen otteeseen.

Huhtikuussa 1941 kansallismielinen pääministeri Rašid Ali al-Kailani kaappasi vallan Abdulilahilta. Kuningatar ja Faisal salakuljetettiin maasta. Vuonna 1950 kuningattaren kuoleman jälkeen Abdulilahista tuli kuninkaan ainoa holhooja.

Faisal kävi Harrowin koulua Isossa-Britanniassa serkkunsa Hussein bin Talalin kanssa, josta tuli myöhemmin Jordanian kuningas. Pojat olivat läheisiä, ja suunnittelivat jopa yhdistävänsä valtakuntansa vastustaakseen militanttia pan-arabinationalismia.

Faisal II kruunattiin 2. toukokuuta 1953 Bagdadissa hänen saavutettuaan täysi-ikäisyytensä. Marraskuussa Husseinista tuli Jordanian kuningas. Faisal pyrki uudistamaan maataan laajoilla pato-, silta- ja kasteluhankkeilla. Hän rakennutti myös kouluja ja sairaaloita. 1. helmikuuta 1958 naapurimaa Syyria muodosti Nasserin johtaman Egyptin kanssa Yhdistyneen arabitasavallan. Vain kaksi viikkoa myöhemmin 14. helmikuuta hašemiittikuningaskunnat muodostivat samanlaisen liiton, Irakin ja Jordanian arabiliittovaltion. Faisalista, vanhemmasta hašimidien suvusta, tuli maan päämies.

Faisalin valtakausi uuden maan johdossa kesti vain viisi kuukautta. Kesällä Hussein pyysi Irakin armeijan apua Jordaniaan. Kenraali Abdulkarim Qasim käytti joukkojen siirtoja hyväkseen, kaappasi vallan vuonna 1958, valtasi Bagdadin ja julisti tasavallan syntyneeksi 14. heinäkuuta. Samana päivänä Faisal II, toiset kuningasperheen jäsenet ja johtava ministeri Nuri al-Sa’id kuolivat  tasavaltalaissotilaiden tuleen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla