Veniamin Kaverin

**Veniamin Aleksandrovitš Kaverin** (, oikea sukunimi *Zilber*, Зи́льбер; 19. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1902 Pihkova – 2. toukokuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Veniamin Kaverin syntyi sotilasmuusikon perheeseen. Hän opiskeli Pihkovan kymnaasissa, suoritti keskikoulun loppuun Moskovassa ja pääsi vuonna 1919 Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan. Vuonna 1920 Kaverin muutti Pietariin, jossa hän jatkoi opintojaan Pietarin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa sekä Itämaisten kielten instituutin arabian kielen osastossa.

Kaverinin kertomus *Odinnadtsataja aksioma* (”Yhdestoista aksiooma”, 1920) herätti Maksim Gorkin huomion. Suuri merkitys kirjailijan kehitykselle oli vuonna 1921 syntyneellä Serapion-veljien kirjallisuusryhmällä, jossa hän tutustui Lev Luntsiin. Kaverinin ensimmäinen julkaisu *Hronika goroda Leiptsig* (”Leipzigin kaupungin kronikka”) ilmestyi Serapion-veljeksien almanakassa vuonna 1922. Samana vuonna hän meni naimisiin ystävänsä Juri Tynjanovin sisaren kanssa.

Kirjailijan ensimmäinen novellikokoelma *Mastera i podmasterja* (”Mestareita ja heidän apulaisiaan”) ilmestyi vuonna 1923. Alkuvaiheen muotokokeiluja seurasi tyyliltään perinteisempi rikoskertomus *Konets hazy* (”Koplan loppu”, 1925). 1920-luvulla Kaverin harjoitti myös jatko-opintoja ja julkaisi vuonna 1929 väitöskirjan Osip Senkovskin elämästä. Filologian opintoihin liittyy hänen ensimmäinen romaaninsa, 1920-luvun kirjallisuuselämää kuvaava *Skandalist, ili Vetšera na Vasiljevskom ostrove* (”Skandalisti eli Iltoja Vasilinsaarella”, 1928). Ajan kulttuurielämä on taustana myös pienoisromaanissa *Tšernovik tšeloveka* (”Ihmisen luonnos”, 1929) sekä romaaneissa *Hudožnik neizvesten* (”Tuntematon taiteilija”, 1931) ja ”Toive täyttyy” (*Ispolnenije želani*, 1936). Kaverinin tunnetuin teos on seikkailuromaani ”Kaksi kapteenia” (*Dva kapitana*, 1936–1944), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1946.

Stalinin kuoltua Kaverin tuli tunnetuksi Neuvostoliiton kulttuurielämän vapauttamista vaatineena liberaalina. Hän oli yksi *Literaturnaja Moskva* -almanakan (1956) perustajista, teki tunnetuksi Serapionin veljeksien perintöä sekä puolusti Aleksandr Solženitsynia ja muita vainottuja kirjailijoita.

Kaverinin romaanit *Otkrytaja kniga* (”Avoin kirja”, 1946–1954, lopullinen versio 1980) ja *Dvoinoi portret* (”Kaksoismuotokuva”, 1963–1964) liittyvät neuvostoajan tiedemaailman dramaattisiin kohtaloihin. Neuvostoliiton kulttuurielämää kuvaa romaani *Pered zerkalom* (”Peilin ääressä”, 1972) sekä lukuisat muistelmateokset. Sotavuosista kertovat romaanit *Nauka rasstavanija* (”Eroamisen taito”, 1982) ja *Nad potajennoi strokoi* (”Salatun rivin äärellä”, 1988). 1970–1980-luvuilla Kaverin kirjoitti myös lasten- ja nuortenkirjoja.

## Suomennettuja teoksia
* *Yhdeksän kymmenesosaa kohtalosta: romaani*. Suom. Otto Oinonen. Helsinki: Työväen kirjallisuuden edistämisyhdistys, 1928.
* *Palatsin piiritys*. Suom. Irja Lindros. Leningrad: Kirja, 1934.
* *Kaksi kapteenia, osa 1*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Tammi, 1945.
* *Kaksi kapteenia, osa 2*. Suom. Juhani Konkka. Vammala: Tammi, 1948.
* *Kaksi kapteenia: romaani, osa 1*. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951. 
* *Kaksi kapteenia: romaani, osa 2*. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.
* *Miehuuden koulu: kertomuksia*. Suom. Elina Timonen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen ASNT:n valtion kustannusliike, 1956.
* *Toive täyttyy*. Suom. Jussi Pakkanen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1961.
;Novelli
* Tilintarkastaja, antologiassa *Neuvostoproosaa. 1, Vallankumouksesta sosialistiseen realismiin*, WSOY 1969, toimittanut ja suomentanut Esa Adrian, Helsinki: WSOY 1969

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Veniamin Kaverin