Heikki Nykänen

**Kaarlo Heikki Nykänen** (19. syyskuuta 1920 Helsinki – 7. joulukuuta 2011 Pori) oli suomalainen johtaja, insinööri, sotaveteraani ja Mannerheim-ristin ritari numero 118. Nykänen oli toiseksi viimeinen elossa olleista ritareista Tuomas Gerdtin ollessa viimeinen.

Jatkosodassa Nykänen palveli kaukopartio-osaston johtajana 3. divisioonassa. Hän johti jo ennen ritariksi nimittämistään noin sataa partiomatkaa niukoin tappioin rakentaen osastostaan yksikön, joka kykeni vaikeisiin partioretkiin. Näistä ansioista hänet nimitettiin 1. elokuuta 1943 Mannerheim-ristin ritariksi.

## Elämä
### Sotavuodet

Nykänen päätyi ennen jatkosotaa reserviupseerikoulun käytyään Suomussalmelle. Sodan alussa nuori vänrikki toimi aluksi kk-joukkueen johtajana, mutta pyysi siirtoa sissitoimintaan. Huomionarvoista on, että toimiessaan linjojen takana Neuvostoliitossa Nykänen oli helsinkiläinen kaupunkilaispoika. Ankarat olot kuitenkin koulivat hänestä nopeaan näihin oloihin sopeutujan. Lisäksi Nykänen oli toiminut suojeluskunnassa jo 12-vuotiaasta asti, joten suunnistus-, ammunta- ja muut sotilastaidot olivat hänelle tuttuja. 

Ensimmäiseen todelliseen tulikasteeseensa Nykänen joutui kolmen muun miehen kanssa partiossa Uhtuan lounaispuolella heinäkuussa 1941. Omia tappioita ei tullut, mutta vihollinen kärsi noin 15 miehen tappiot joukkueen vahvuudesta. Pari päivää myöhemmin Nykänen oli kuolla, kun hän samoissa maisemissa joutui suoraan tulitukseen. Hän selvisi tilanteesta vain lievällä käteen haavoittumisella.

Joulukuussa 1941 Nykänen ylennettiin luutnantiksi, ja heinäkuussa 1942 hänet nimitettiin hiljattain perustetun kaukotiedusteluosaston päälliköksi. Hieman nimityksen jälkeen hänen komentamansa sissiosasto joutui taisteluun, joka oli tärkein yksittäinen peruste hänen nimityksessään Mannerheim-ristin ritariksi. Kyseisessä taistelussa Nykäsen kokoama 40 miehen osasto valtasi vihollisen asemat ja useita korsuja. Hyökkäyksessä kuoli 40 vihollista suomalaistappioiden jäädessä yhteen kuolleeseen ja viiteen haavoittuneeseen. 

Kenttäoikeus tuomitsi tammikuussa 1944 Nykäsen ja kymmenen muuta pääosin Nykäsen kaukopartio-osastoon kuuluvaa miestä lyhyehköihin vankeusrangaistuksiin sotamies Pentti Peltolan pahoinpitelystä kuoliaaksi. Nykänen sai vuoden ja kolmen ja puolen kuukauden pituisen tuomion, josta hän kärsi helmi–maaliskuun vaihteessa 1944 vain 38 päivää, kun hänen armahdettiin ja hän sai siirron kaukopartiopataljoonaan. Sodan jälkeen Nykäsen ja hänen miestensä eli ”Uhtuan sissien” teosta vaiettiin.

Nykänen osallistui myös jatkosodan jälkeen Lapin sotaan Pellon suunnalla osallistuen muun muassa sillan tuhoamiseen.

### Myöhemmät vuodet

Nykänen ylennettiin majuriksi 4. kesäkuuta 1977. Hän oli Mannerheim-ristin ritarien säätiön hallituksen jäsen vuosina 1969–1987 ja 1995–1999, varajäsen vuosina 1987–1993 ja varapuheenjohtaja vuosina 1999–2011. Koulutukseltaan Nykänen oli insinööri, ja hän toimi investointijohtajana Rauma-Repola Oy:n Porin konepajaryhmässä vuosina 1972–1981, eli eläkkeelle jäämiseensä asti.

Presidentti Martti Ahtisaari aloitti vuonna 1994 perinteen, jossa kaikki elossa olevat Mannerheim-ristin ritarit kutsutaan Linnan juhliin. Nykänen osallistui viimeisen kerran Linnan juhliin itsenäisyyspäivänä vuonna 2006. Tämän jälkeen hän ei terveydellisistä syistä enää kyennyt saapumaan juhliin. Myöskään vuonna 2005 Nykästä ei Linnan juhlissa nähty. Nykänen ei esiintynyt julkisuudessa eikä antanut haastatteluja viimeisinä elinvuosinaan poiketen esimerkiksi vuonna 2008 kuolleesta Pentti Iisalosta ja viimeisestä elossa olevasta ritarista, Tuomas Gerdtistä. Nykänen sai sairauskohtauksen pari vuotta ennen kuolemaansa, ja hän kärsi viimeisinä vuosinaan sydänvaivoista. Nykänen kuoli vuonna 2011 itsenäisyyspäivän jälkeisenä päivänä 91 vuoden iässä kotonaan Porissa. Hänet on haudattu Tammelan hautausmaalle.

Uutta valoa Nykäsen maineeseen tuo Pekka Turusen kirja *Operaatio Kaleva – Päämajan kaukopartioiden suurin isku ja sen taustat* (Atena 2020). Se kertoo perusteellisesti osasto Kalevasta, joka on aiemmin jäänyt vähälle huomiolle.

## Teokset
* 

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Pekka Turunen, *Operaatio Kaleva – Päämajan kaukopartioiden suurin isku ja sen taustat*, Atena 2020 

## Aiheesta muualla
* Heikki Nykäsen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu linkki)