open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Käpylinnut

**Käpylinnut** (*Loxia*) ovat peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu 5 lajia.

Käpylinnut ovat erikoistuneet syömään havupuiden siemeniä ja niille on evoluution tuloksena kehittynyt nokka, jonka ala- ja ylänokka menevät kärjistä ristiin. Nokan kärki toimii kuin leikkuri halkaisten kävyn suomun ja käpylintu nappaa esiin tulleen siemenen kielellään. Tavallisimmat kolme lajia ovat erikoistuneet eri havupuiden siemeniin: isokäpylintu männyn, pikkukäpylintu kuusen ja kirjosiipikäpylintu lehtikuusen. Nokan järeys osoittaa hyvin pääravintokohteen, sillä männyn siemenet ovat kovimman työn takana, lehtikuusen siemeniin riittää vähempikin.

Käpylinnut elävät pohjoisella pallonpuoliskolla. Ne ovat vaelluslintuja, jotka liikkuvat havupuiden siemensatojen mukaan. Ne pesivät jo kevättalvella tai varhain keväällä ennen siementen karisemista. Varsinkin pikkukäpylintu saattaa joskus pesiä mihin aikaan vuodesta tahansa. Paksuseinäinen pesä on puussa. Munia on 3–6 ja vain naaras hautoo. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Poikasia hoitavat molemmat emot.

Suomessa tavattavia lajeja ovat:

* Isokäpylintu (*Loxia pytyopsittacus*)
* Kirjosiipikäpylintu (*Loxia leucoptera*), jonka voi sekoittaa myös peippoon.
* Pikkukäpylintu (*Loxia curvirostra*)

Käpylintujen sukuun kuuluvia lajeja ovat myös:

* Hispaniolankäpylintu (*Loxia megaplaga*)
* Skotlanninkäpylintu (*Loxia scotica*)

## Lähteet
Juovabasiliski

**Juovabasiliski** eli **juovikas basiliski** (*Basiliscus vittatus*) on heimoon Corytophanidae kuuluva liskolaji. Luonnossa juovabasiliskeja elää Keski-Amerikan trooppisissa sademetsissä, alueella Etelä-Meksikosta Venezuelaan ja Ecuadoriin. Ne ovat tottuneita kiipeilijöitä, jotka poistuvat harvoin puista.

Juovabasiliskikoiraat kasvavat noin 60 sentin mittaisiksi, naaraan pituus on 35–45 cm. Häntä on varsin pitkä: noin kolmasosa koko pituudesta. Liskon pohjaväri on oliivinvihreä tai ruskea, siinä on tummia poikkiraitoja ja vaaleat pitkittäisraidat kyljissä. Juovabasiliskeilla on myös pitkät raajat. Koirailla on paremmin erottuva "kypärä" pään takaosassa, ja ne erottaa myös reisien alapinnan rauhasrivistä. 

Juovabasiliski on läheistä sukua mm. myös Suomessa terraariolemmikkinä pidettävälle kypäräpääiguaanille (*Laemanctus longipes*).

## Lähteet
Berberiskinkki

**Berberiskinkki** eli **mandariiniskinkki** (*Eumeces schneiderii*) on skinkkien (Scincidae) heimoon kuuluva liskolaji.

Berberiskinkki elää luonnossa hiekkaisilla aroilla ja kallioseuduilla Libyassa, Egyptissä, Kyproksella sekä Lähi-idässä. Berberiskinkit ovat sopeutuneet kaivelemaan hiekkaisilla elinalueillaan. Kuumalla, kuivalla elinalueellaan kaivavat skinkit löytävät hiekan alta piilottelevia pieneläimiä, sekä suojan paahteelta, kuivuudelta ja saalistajilta.

## Ulkonäkö ja koko
Liskon suomupeite on sileä ja kiiltävä. Väritys on selkäpuolelta harmahtava ja kelta- ja oranssitäpläinen, kyljessä kulkee usein kellertävä juova ulottuen poskiin asti. Lisko kasvaa noin 30–40 cm:n mittaiseksi.

## Elintavat
Berberiskinkit syövät pieniä hyönteisiä kuten sirkkoja ja kovakuoriasia, hämähäkkejä, kotiloita, pieniä liskoja sekä hedelmiä.

Berberiskinkit ovat suosittuja terraarioliskoja, vaikkakin ne ovat usein Egyptistä tuotuja luonnosta pyydettyjä yksilöitä. Suomessa on saatu berberiskinkkejä lisääntymään terraario-oloissa. Terraariossa tulee olla lämpölampun alla Terraarion toisen pään pitäisi olla 38-42 astetta ja toisen 24 astetta.

## Lähteet
* Schleich, H.H., Kästle, W., Kabisch, K. 1996. Amphibians and Reptiles of North Africa. Koeltz, Koenigstein, 627 pp.
* Berberiskinkin hoito: http://www.helsinki.fi/~tuomola/herp.html

### Viitteet
Panchen-lama

**Panchen-lama** (tiibetiksi པཎ་ཆེན་བླ་མ།, *pan chen bla ma*; kiinaksi perinteisin merkein 班禪額爾德尼, *Bānchán É'ěrdéní*) on Tiibetin buddhalaisuuden, lamalaisuuden, geluk-koulukunnan toiseksi korkein johtaja. Korkein johtaja on dalai-lama. Panchen-laman tehtävänä on muun muassa löytää uusi dalai-laman inkarnaatio ja päinvastoin..

Nykyinen dalai-lama Tenzin Gyatso nimesi Gedhun Choekyi Nyiman panchen-laman 11. inkarnaatioksi 14. toukokuuta 1995, mutta tätä Kiina ei tunnustanut virallisesti. Kiinan hallitus nimesi Gyancain Norbun (uskonnollinen nimi Erdini Qoigyijabu) uudeksi panchen-lamaksi, mutta tätä valintaa eivät Tiibetin pakolaishallitus ja useimmat Kiinan ulkopuolella elävät lamalaisuuden harjoittajat hyväksy. Gedhun Choekyi Nyiman nykyistä olinpaikkaa ei tiedetä.

## Panchen-lamat

# Khedup Gelek Pelsang (Khedrup Gelek Pal Sangpo), 1385–1438
# Sonam Choklang, 1439–1504
# Wensa Lobsang Dhondup, 1505–1564
# Lobsang Choekyi Gyaltsen, 1570–1662
# Lobsang Yeshi (Lobsang Yeshe), 1663–1737
# Palden Yeshi (Palden Yeshe), 1738–1780
# Lobzang Tenpai Nyima (Tenpe Nyima), 1781/1782–1854
# Tenpe Wangchuk, 1855–1882
# Erdeni Choekyi Nyima (Choekyi Nyima), 1883–1937
# Lobsang Trinley Choekyi Gyaltsen (Choekyi Gyaltse), 1938–1989
# *Gedhun Choekyi Nyima, 1989– (dalai-laman valitsema)*Erdini Qoigyijabu, 1990– (kiinalaisten valitsema)

## Lähteet
Hiekkaskinkki

**Hiekkaskinkki** eli **rohtoskinkki** (*Scincus scincus*) on skinkkien heimoon kuuluva liskolaji. Sitä tavataan Pohjois-Afrikan, Lähi-idän ja Arabian hiekka-aavikoilta. Muinoin liskoa käytettiin mitä erilaisimpien sairauksien hoitoon ja pikkumurtumiin, myös mieskunnon kohottamiseen. Laji oli asuinseudullaan haluttua kauppatavaraa, mutta se ei riittänyt vaan sitä jauhettiin ja vietiin ulkomaille aina Keski-Eurooppaan saakka. Siellä sitä myytiin lähinnä teen muodossa. Siitä jälkimmäinen nimi rohtoskinkki. Hiekkaskinkki kasvaa noin 19–21 sentin mittaiseksi. Sen suomupeite on kiiltävä ja sileä. Selkäpuolelta lisko on vaaleankeltainen tai keltaisen- ja punaisenruskea, ja siinä on usein ruskeita tai violetinruskeita poikkijuovia. Vatsapuoli on valkoinen. Ruumis on vanttera ja häntä lyhyt. Koiraalla on usein tukevampi pää. Myös koiraan hännäntyvi voi olla paksumpi. Hiekkaskinkki ei kynsi eikä pure, vaan pakenee uiden hiekan läpi. Sen tarkeintä ravintoa ovat hyönteiset, mutta se syö myös siemeniä, kukintoja tai muita kasvin osia. Jopa myrkylliset skorpionit voivat päätyä sen ruokalistalle. Kohdatessaan skorpionin hiekkaskinkki tarttuu siihen päästä. Eläimen tiheä suomupanssari suojaa sitä skorpionin myrkkypistimeltä. Päivän kuumimman ajan hiekkaskinkki viettää hiekkaan kaivautuneena 20 cm syvyydessä. Siellä on viileämpää, mutta myös vähemmän kosteutta. Niinpä eläimen täytyy säästää energiaa, koska sekä vesi että ravinto ovat tiukilla. Skinkki voikin olla pitkään syömättä ja käyttää kertyneitä rasvavarastojaan.

## Lähteet
Aavikkoleguaani

**Aavikkoleguaani** eli **aavikkoiguaani** (*Dipsosaurus dorsalis*) on leguaanilaji, joka elää Yhdysvaltain lounaisosissa ja Meksikon luoteisosissa kuivilla puoliaavikoilla. Se on yksi yleisimmistä liskolajeista Mojaven ja Sonoran aavikoilla. Sitä esiintyy myös Kalifornianlahden saarilla. Aavikkoleguaanin ruumis on litteähkö, pää pieni ja pyöreä. Häntä on suurin piirtein puolet liskon koko mitasta, ja siinä on suuremmat suomut kuin muussa ruumiissa. Pohjaväritys on vaalean harmaanruskea, ja siinä on tummempia poikittaisjuovia ja vaaleista täplistä muodostuneita pitkittäisiä jonoja. Vatsapuoli on vaalea. Aavikkoleguaani kasvaa noin 38 sentin mittaiseksi.

## Lähteet
Kaulusleguaani

**Kaulusleguaani** (*Crotaphytus collaris*) on saanut nimensä kaulan kahdesta tummasta raidasta. Liskon pohjaväri on kellanruskea, pää ja jalat ovat usein keltaiset, selässä ja jaloissa on vaaleita pilkkuja. Alalajista riippuen liskossa on usein vielä kirkkaan keltaisia tai sinisiä merkkejä. Naaraat ovat haaleamman värisiä. Kaulusleguaani kasvaa noin 25 sentin mittaiseksi. 

Kaulusleguaanit ovat kotoisin Yhdysvalloista ja Meksikosta. Niitä tavataan Sonoran autiomaassa, Arizonassa ja Kaliforniassa. Ne elävät kivikkoisilla alueilla pensaikoissa tai ruohikkomaastossa.

Kaulusleguaaneja pidetään jonkin verran lemmikkieläiminä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Marika Rökmanin artikkeli kaulusleguaaneista
Leopardileguaani

**Leopardileguaani** (*Gambelia wislizenii*) on leguaanien heimoon (*Iguanidae*) kuuluva lisko. Sitä esiintyy Yhdysvaltain lounaisosissa ja Pohjois-Meksikossa, lisäksi sitä kasvatetaan lemmikkieläimenä. Leopardileguaani kasvaa noin 38&nbsp;cm pitkäksi ja on väriltään vaaleanruskea tummin pilkuin ja vaalein poikkijuovin. Se kykenee vaihtamaan nopeasti väriään tummasta vaaleaksi.

Leopardileguaani tarvitsee verrattain suuren terraarion, vähintään noin 100&nbsp;×&nbsp;50&nbsp;×&nbsp;50&nbsp;cm:n kokoisen. Terraarion pohjalla on hieman kosteana pidettävä paksu kerros hiekkaa, turvetta tai multaa. Terraarioon sijoitetaan myös kiipeily- ja piilopaikkoja. Leopardi tarvitsee UV-säteilyä. Sopiva lämpötila terraariossa on päivisin 28–30 astetta, lämmittelypaikassa 38–42&nbsp;°C, yöllä huoneenlämpö. Hyväkuntoinen lisko voi talvehtia 4–6 viikon ajan noin 10&nbsp;°C:ssa.

Leopardileguaani syö luonnossa pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös muita pieniä matelijoita ja joskus kasveja. Vankeudessa se tarvitsee monipuolista ravintoa, jossa on mukana kasviksia ja johon on lisätty vitamiineja ja kalsiumia.

## Lähteet
Tuliskinkki

**Tuliskinkki** (*Mochlus fernandi*) on skinkkien heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan Länsi-Afrikasta etelään aina Angolaan asti. Se on saanut nimensä Biokon saaren mukaan, joka oli ennen Fernando Po. Tuliskinkki kasvaa noin 35 sentin mittaiseksi. Liskolla on hoikka sylinterimäinen ruumis, pitkä häntä, lyhyet viisivarpaiset jalat ja kolmiomainen pää. Tuliskinkin selkä ja pää ovat ruskeat, kyljissä on valkoisia täpliä punaisella ja mustalla pohjalla. Se on siis Afrikan näyttävimpiä skinkkejä. Lajin väritys sopii sademetsän puiden juurien koloissa elämiseen. Sitä näkee harvoin avoimilla paikoilla. Tuliskinkki puolustautuu purien. Eräissä Kamerunin osissa sillä uskotaan olevan ihossa myrkkyä. Tuliskinkin ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, etanat, kotilot ja hiirenpoikaset. Munien määrää ei tunneta.

## Lähteet
Tuhkimotarina (albumi)

**Tuhkimotarina** on vuonna 1993 julkaistu Dingon kokoelmalevy. Se oli yhtyeen ensimmäinen kokoelma ja julkaistiin samoihin aikoihin, kun yhtye teki ensimmäisen paluunsa. 

*Tuhkimotarina* sisältää yhtyeen suurimpia hittejä 1980-luvulta. Se sisälsi yhden uuden kappaleen, edellisenä syksynä miksatun ”Levottoman Tuhkimon” remix-version. Kokoelmalevy sisältää myös kappaleen alkuperäisen version.

Kokoelmalevy julkaistiin vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina. 

*Tuhkimotarinaa* on myyty 40 225 kappaletta. Kokoelmalevy ylitti silloisen kultalevyrajan.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#  (kosketinsoitinriffi Tuomo Vähä-Pesola)

## Muusikot
* Pertti Neumann – laulu
* Jonttu Virta – kitara, taustalaulu
* Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 1–2, 4, 8, 12–13 ja 16)
* Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 3, 5–7, 9–11 ja 14–15)
* Juha Seittonen – rummut
* Pete Nuotio – kosketinsoittimet

## Lähteet
Riikinkukot

**Riikinkukot** (*Pavo*) on kanalintuihin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joista molemmat elävät Aasiassa: Riikinkukko eli intianriikinkukko (*Pavo cristatus*) ja viherriikinkukko (*Pavo muticus*). Afrikassa elävä kongonriikinkukko (*Afropavo congensis*) luetaan eri sukuun kuin varsinaiset riikinkukot.

Riikinkukon ääni on käheä rääkäisy. Naaras munii 4–7 munaa, jotka kuoriutuvat noin kuukauden kuluttua muninnasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Riikinkukko Korkeasaaren sivuilla
Sinä & Minä

**Sinä & Minä** on syksyllä 1993 julkaistu Dingon kokoelmalevy, joka tuli markkinoille aiemmin samana vuonna julkaistun *[[Tuhkimotarina (albumi)|Tuhkimotarina]]*-kokoelman jälkeen. 

*Sinä & Minä* sisältää myös yhden uuden kappaleen ”Perjantai”, ja aiemmin albumeilta julkaisemattomat ”Kunnian kentät”, ”Juhannustanssit”, ”Nimeni on Dingo”, ”Sata rohkeaa laivaa” ja ”Ota paha pois”.

Kokoelmalevy julkaistiin CD-levynä ja C-kasettina.

## Kansikuva
Kokoelmalevyn kansikuva on otettu helmikuussa 1985 Agadirissa Marokossa. Kuvan on ottanut Kari Riipinen. Kannessa esiintyy yhtyeen tunnetuin kokoonpano.

Albumin takakannessa on kuva yhtyeen silloisesta kokoonpanosta. Takakannen kuvan on ottanut Riitta Sourander. 

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Muusikot
* Pertti Neumann – laulu
* Jonttu Virta – kitara
* Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 2–3, 10 ja 13)
* Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 1, 4–9, 11–12 ja 14–15)
* Juha Seittonen – rummut
* Pete Nuotio – kosketinsoittimet (kappaleet 2–15)
* Pave Maijanen – kosketinsoittimet (kappale 1)

### Tuotanto
* Dan Tigerstedt, äänitys ja miksaus
* T.T. Oksala, äänitys ja miksaus (”Juhannustanssit”)
* Pave Maijanen, tuottaja
* T.T. Oksala, tuottaja (”Juhannustanssit”)
* Pauli Saastamoinen, CD-masterointi

## Lähteet
Autiotalo (albumi)

**20 suosikkia – Autiotalo** on vuonna 1997 julkaistu Dingon kokoelmalevy, joka kuuluu Warner Music Finlandin julkaisemaan *[[20 suosikkia]]* -levysarjaan.

Kokoelmalevy myi kultaa. Sitä on myyty 26 736 kappaletta.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Muusikot
* Pertti Neumann – laulu
* Jonttu Virta – kitara
* Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 2–5 ja 11–14)
* Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 1, 6–10 ja 15–20)
* Juha Seittonen – rummut
* Pete Nuotio – kosketinsoittimet (kappaleet 1–18 ja 20)
* Pave Maijanen – kosketinsoittimet (kappale 19)

## Lähteet
Basisti

**Basisti** on henkilö, joka soittaa kontrabassoa, bassokitaraa, bassotorvea tai kosketinsoitinbassoa. Bassokitaralla soittava basisti yleensä säestää kompeilla kappaletta rumpujen kanssa, mutta basisti pystyy myös soittamaan sooloja. Populaarimusiikissa bassokitaraa tai kontrabassoa soittavat basistit soittavat harvoin muille kielisoittimille tyypillisiä sointuja, mutta joissakin musiikkityyleissä, kuten fuusiojazzissa, progressiivisessa rockissa tai teknisessä death metalissa, usean kielen sointujakin käytetään.

Bassoääniä tuottavia soittimia voidaan käyttää missä tahansa musiikkityyleissä, mutta jotkut soittimet ovat tyypillisempiä tietyissä musiikin lajeissa kuin toiset. Esimerkiksi bassokitara eli sähköbasso on ollut rock-, fuusiojazz-, heavy metal-, country-, reggae- ja popmusiikkiyhtyeiden vakioinstrumentti 1960-luvulta lähtien. Kontrabassoa on käytetty runsaasti eurooppalaisessa taidemusiikissa, bluegrassissa sekä swing- ja bepop-aikakausien jazzissa. Matalarekisteriset vaskipuhaltimet, kuten sousafoni ja tuuba, kuuluvat kiinteästi Dixieland- ja New Orleans -tyylisiin jazzkokoonpanoihin.

Basistien instrumentit ovat kuitenkin vaihdelleet totutusta, kun yhtyeet ovat halunneet tehdä kokeiluja. The Doors -yhtyeen Ray Manzarek soitti yhtyeen konserteissa ja kolmella ensimmäisellä studioalbumilla kosketinsoitinbassoa. Yhtye levytti kuitenkin bassokitararaitoja kappaleilleen, mutta käytti harvoin bassokitaraa konserteissaan. Jotkin 1990- ja 2000-luvun rock- ja popyhtyeet, kuten Barenaked Ladies tai The Decemberists, ovat käyttäneet kontrabasisteja kokoonpanoissaan. Sting soittaa popalbumeillaan kontrabassoa, akustista bassokitaraa ja sähköbassoa. Myös modernit jazz-yhtyeet tai kamariorkesterit saattavat käyttää bassokitaraa tai sähköisesti vahvistettuja kontrabassoja soitossaan. Fuusio- ja R&B-yhtyeiden konemusiikkitaustoissa saatetaan käyttää syntetisaattori- tai kosketinsoitinbassoa.

## Katso myös
* Luettelo bassokitaristeista
* Luettelo kontrabasisteista
Rumpali

**Rumpali** on henkilö, joka soittaa rumpuja yhtyeessä tai orkesterissa. Useimmiten sanalla viitataan nimenomaan rumpusetin soittajaan. Muita rumpuja ja lyömäsoittimia soittavia henkilöitä kutsutaan usein lyömäsoittajaksi tai perkussionistiksi (). 

## Katso myös
*Luettelo rumpaleista
*Rumpusoolo
Ruokki

**Ruokki** (*Alca torda*) on ruokkien heimoon kuuluva merilintu.

## Koko ja ulkonäkö
Ruokilla on valkea vatsa ja rinta, musta selkä ja pää, korkea musta nokka, jossa valkeita raitoja. Vartalon asento on maissa ollessa pysty.

### Koko
Pituus on 38–43&nbsp;cm, siipien kärkiväli 60–70&nbsp;cm ja paino 700 grammaa.

### Ääni
Ruokki ääntelee harvoin ja ”lausahtaa” silloin ”korrrr”.

Vanhin suomalainen rengastettu ruokki on ollut 33 vuotta, 11 kuukautta ja 8 päivää vanha. Euroopan vanhin ruokki on ollut brittiläinen 42 vuoden ikäinen lintu.

## Levinneisyys
Ruokkia tavataan Pohjois-Atlantin rannikoilla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Amerikassa Mainen osavaltioon asti, Euroopassa sen levinneisyys ulottuu Islannista ja Kuolan niemimaalta Pohjois-Ranskaan. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue rajoittuu etelässä Mainen osavaltioon. Ruokkia tavataan myös Grönlannissa. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi. Euroopan kannaksi arvioidaan noin miljoona lintua.

Suomessa ruokki pesii ulkoluodoilla. Talveksi ruokit muuttavat sinne, missä meri ei jäädy, Euroopassa joskus jopa läntiselle Välimerelle asti. Kevätmuutto on huhti-toukokuussa, syysmuutto vaivihkaa elo-marraskuussa. Talvellakin voi nähdä ruokkeja eteläisillä merialueilla. Suomen pesimäkanta on noin 8&nbsp;000 paria.

Ruokki on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi ja se on rauhoitettu. Ruokin ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 420 euroa.

## Elinympäristö
Ruokki pesii yhdyskunnissa jyrkillä kallioisilla rannikkoalueilla ja puuttomilla ulkoluodoilla.

## Lisääntyminen

Ruokki munii paljaalle kalliolle kivilohkareen suojaan tai kallionhalkeamaan vuoren juurelle. Harmahtavia ja tummakuvioisia munia on vain yksi. Molemmat emot hautovat yhteensä noin viisi viikkoa. Untuvikko on muuten tumma, mutta on vatsapuolelta valkoinen. Se pysyttelee pesäkolossa 2–3 viikkoa, jonka aikana emot syöttävät sille kalaa. Emot houkuttelevat sen mereen ja uivat sitten yhdessä ulapalle. Poikasen hoito jatkuu siellä useita viikkoja. Laji munii toukokuussa. Ruokki on sukukypsä 4–5-vuotiaana.

## Ravinto
Ruokin pääravintoa on kala, jota se pyydystää sukeltamalla pitkiäkin matkoja veden alla. Ruokki voi sukeltaa sadan metrin syvyyteen. Myös äyriäiset ja muut meren selkärangattomat ovat sen ravintoa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hokkanen, Tatu & Hokkanen, Marja 1993: Ruokin ja selkälokin vuoden 1993 pesintä ja pitkäaikainen kannankehitys Itäisen Suomenlahden kansallispuistossa. - Metsähallitus. Vantaa. 
* Soikkeli, Martti 1982: Ruokki ei haudo kahta munaa. - Ornis Fennica 59:155-156.
* Suomen lintu-opas 2005, WSOY Pertti Koskimies
*
*LuontoPortti: Ruokki (''Alca torda'')
*ITIS: Alca torda
Riskilä

**Riskilä** (*Cepphus grylle*) on rannoilla elävä, muodoltaan kyyhkystä muistuttava mustavalkoinen lintu.

## Ulkonäkö
Riskilän höyhenpeite on muuten musta, mutta siivessä on selvärajainen valkea täplä. Jalat ovat punaiset ja nokka musta. Talveksi lintu vähän harmaantuu. Talvipukuinen lintu on mustan-harmaan-valkoisen kirjava. Nuori lintu on kesällä ja syksyllä samoin kirjava, ja etuosassa on ruskehtava sävy.

### Koko
Riskilän pituus on 32–38&nbsp;cm, siipien kärkiväli 50–60&nbsp;cm ja paino 350–450&nbsp;g.

### Ääni
Riskilän ääni on kimeä vihellys.

### Elinikä
Suomen vanhin rengastettu riskilä on ollut 25 vuotta, 11 kuukautta ja 29 päivää vanha. Euroopan vanhin riskilä on ollut 29 vuoden ja 11 kuukauden ikäinen ruotsalainen lintu.

## Levinneisyys
Riskilää esiintyy Pohjois-Atlantin kallioisilla rannoilla, Euroopan puolella Fennoskandiassa ja Britteinsaarilla, runsaasti Merenkurkun saaristossa sekä Suomen että Ruotsin puolella. Suomessa pesii 8&nbsp;000–20&nbsp;000 paria koko merialueen ulko- ja välisaaristossa. Euroopassa pesivä kanta on 87&nbsp;000–140&nbsp;000 paria.

Riskilä on muuttolintu, joka saapuu keväällä aikaisin jäänlähdön aikaan. Pesimäyhdyskunta saapuu pesäluodolle varhain, mutta pesintä alkaa suhteellisen myöhään. Syysmuutto on vaivihkainen tapahtuma, ja talvehtijoita jää ulkomerelle, jos meri ei jäädy. Suomen riskilät talvehtivat eteläisellä Itämerellä ja Tanskan salmissa. Kaikkien aikojen kolmas talvihavainto lajista Suomen sisämaassa tehtiin Savonlinnassa 23. helmikuuta 2010.

## Elinympäristö
Riskilä viihtyy puuttomilla kallioluodoilla, joilla on kivilouhikoita, mielellään lokki- tai tiirayhdyskunnissa.

## Lisääntyminen
Riskilä munii kerralla 1–2 munaa kivenlohkareiden suojaan tai kallionhalkeamaan. Muna on joko valkea tai vaaleanvihreä, ja siinä on tummia täpliä. Muninta tapahtuu touko-kesäkuussa. Haudonta kestää noin 4 viikkoa. Siihen osallistuu kumpikin vanhemmista. Poikanen on päältä hyvin tumma ja alapuolelta vaalea. Vanhemmat syöttävät sille kalaa; pesä on helppo löytää hajun perusteella. Poikanen viihtyy pesälohkareen alla 6 viikon ikäiseksi, jolloin se kömpii mereen uimaan ja alkaa itse opetella kalastamista.

## Ravinto
Riskilä syö ennen kaikkea kalaa ja äyriäisiä, mutta myös muita meren selkärangattomia. Itämerellä se suosii ruokanaan tuulenkaloja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Bergman, Göran 1971: Gryllteisten Cepphus grylle in einem Randgebiet: Nahrung, Brutresultat, Tagesrhytmus und Ansiedlung.-Commentat. Bio. 42:1-26.
* Hildén, Olavi 1994: Diurnal rhythm of colony attendance and optimal census time for the Black Guillemot Cepphus grylle in the Baltic Sea. - Ornis Fennica 71:61-67.
* Suomalainen, H. 1939: Regelbundene Tagesrhytmik beim Gryllteist, Uria g. grylle (L.). - Ornis Fennica 16:33-34.
* Suomen lintu-opas 2005, WSOY Pertti Koskimies
*
*LuontoPortti: Riskilä (''Cepphus grylle'')
*ITIS: Cepphus grylle
Harjalintu

**Harjalintu** (*Upupa epops)* on harjalintujen heimoon kuuluva lintulaji. 

Harjalintu on Israelin kansallislintu.

## Ulkonäkö ja koko
Linnulla on pitkä töyhtö päässä, mustavalkean kirjava selkä ja punertavanruskea pää ja rinta. Kävellessään ruoanhaussa harjalintu heilahtelee puolelta toiselle ja hyppelee kuin kottarainen. Sen lento on epävarmaa räpyttelyä, siivet leveät ja mustavalkokirjavat. 

Harjalinnun silmiinpistävin piirre eli viuhkamainen harja voi olla pitkin päälakea tai kohotettuna eteen- ja ylöspäin. Tavallisesti harja on alaspainuneena ja pystyssä vain linnun häiriintyessä. Harjan ruskehtavien sulkien kärjet ovat mustat.

Harjalintu on 25–30 senttimetriä pitkä, sen siipien kärkiväli on 44–48 senttimetriä. Sen nokka on käyrä ja ohut.

Ääni on ontto puputus ”pu-pu-pu”, mikä on antanut linnulle nimen useissa kielissä.

## Levinneisyys
Harjalinnun esiintymisalue ulottuu Afrikasta Eurooppaan ja Aasiaan. Se pesii harvinaisena Virossa (5–20 paria) ja Ruotsissa (0–5 paria), muualla Manner-Euroopassa yleisempänä, Espanjassa 700&nbsp;000–1&nbsp;200&nbsp;000 ja Portugalissa 100&nbsp;000–500&nbsp;000 paria. Harjalintuja vaeltaa ajoittain Suomeen etenkin syysmuuton yhteydessä. Euroopasta se muuttaa talveksi Afrikkaan Saharan eteläpuolelle.

## Elinympäristö
Harjalintu on riippuvainen avoimesta maanviljelysmaisemasta. Se etsii hyönteisiä kyntömailta ja laitumilta ja viettää pääosan ajastaan maassa. Harjalinnut nukkuvat puissa.

## Lisääntyminen

Koiras esittelee soitimella naaraalle höyhenpukuaan. Harjalinnun pesäpaikka on yleensä kolo kivimuurissa, puussa tai maassa. Harjalintu munii 5–7 harmaanvalkoista tai oliivinkeltaista munaa ja naaras hautoo niitä yksinään 15–18 päivän ajan koiraan ruokkiessa sitä. Harjalintu ei siivoa pesäänsä, joten se saattaa tulla ajan mittaan likaiseksi.

## Ravinto
Harjalintu syö maassa eläviä hyönteisiä, toukkia ja matoja. Lisäksi sille kelpaavat kovakuoriaisten ja kärpästen toukat lehmänlannasta. Joskus harjalinnut saattavat syödä pieniä selkärankaisia, kuten pieniä liskoja.

## Katso myös
* *[[Upupa antaios]]*, sukupuuttoon kuollut harjalinnun sukulaislaji

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* LuontoPortti: Harjalintu (''Upupa epops'')
* ITIS: Upupa epops
Ludwig Abeille

**Johann Christian Ludwig (Louis) Abeille** (20. helmikuuta 1761 Bayreuth − 2. maaliskuuta 1838 Stuttgart) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä. Hänen isänsä toimi paronin palvelijana Bayreuthissa.

Abeille opiskeli Karlsschulessa, Stuttgartissa. Hänen opettajinaan olivat Antonio Boroni, Ferdinando Mazzanti ja Johann Gottlieb Sämann.

Abeille sävelsi muun muassa kaksi oopperaa.
Bernard Hill

**Bernard Hill** (17. joulukuuta 1944 Manchester – 5. toukokuuta 2024) oli englantilainen näyttelijä.

Hill näytteli Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvissa *[[Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia (elokuva)|Kaksi tornia]]* ja *[[Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)|Kuninkaan paluu]]*, joissa hänen roolihahmonsa oli kuningas Théoden. Vuonna 1997 Bernard Hill näytteli RMS Titanicin kapteenia Edward J. Smithiä James Cameronin ohjaamassa elokuvassa *[[Titanic (vuoden 1997 elokuva)|Titanic]]*, vuonna 1999 vankilanjohtaja Luther Plunkittia Clint Eastwoodin trillerissä *[[Pahin rikos]]*, vuonna 1984 William Colea elokuvassa *[[Bounty – kapina laivalla]]* ja vuonna 2002 Philosta elokuvassa *[[Skorpionikuningas]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Turkmenistanin lippu

**Turkmenistanin lippu** on Turkmenistanin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Lipun alkuperäinen malli otettiin käyttöön 19. helmikuuta 1992 suunnittelukilpailun perusteella. Myöhemmin lippuun on lisätty eri yksityiskohtia. Nykymallin lippu on ollut käytössä 24. tammikuuta 2001 asti. Se on yksi maailman yksityiskohtaisimmista lipuista. Lipun suhde on 2:3.

Turkmenistanissa valmistetuissa itämaisissa matoissa on samanlainen punainen kuvio kuin valtion lipussa. 

Tähdet kuvaavat maan viittä eri aluetta ja kuu symboloi islamia. Punakuviot edustavat viittä erilaista heimoryhmää.


File:First carpet gul from flag of Turkmenistan.svg|Teke
File:Second carpet gul from flag of Turkmenistan.svg|Yomut
File:Third carpet gul from flag of Turkmenistan.svg|Saryk
File:Fourth carpet gul from flag of Turkmenistan.svg|Chowdur
File:Fifth carpet gul from flag of Turkmenistan.svg|Ersary


## Aikaisemmat versiot

Kuva:Flag of the Turkmen Soviet Socialist Republic (1974–1991), Flag of Turkmenistan (1991–1992).svg|Turkmenistaninin SNT:n lippu 1953–1991.
Kuva:Flag of Turkmenistan (1992–1997).svg|Turkmenistanin lippu 1992–1997.
Kuva:Flag of Turkmenistan (1997-2001).svg|Turkmenistanin lippu 1997–2001.


## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Lama

**Lama** tarkoittaa seuraavia:

* lama, pitkäaikainen taloudellinen laskukausi
* lama, heikentynyt henkinen tai fyysinen toimintakyky
* lama, tiibetiläinen buddhalainen opettaja, erityisesti:
** Dalai-lama
** Panchen-lama
* Lama, järvi Venäjän Krasnojarskin aluepiirissä
* Lama, suomalainen punkyhtye ja sen samanniminen debyyttialbumi
* laamat (*Lama*), eläinsuku
* Lama tai *de Lama*, seuraavien henkilöiden sukunimi:
** Bernard Lama (s. 1963), ranskalainen jalkapallomaalivahti
** Bidham Lama, nepalilainen taekwondoin
** David Lama (1990–2019), itävaltalainen vuorikiipeilijä
** Dža Lama, *Dambijantsan* (1862–1922), mongolialainen seikkailija ja Kiinan Qing-dynastian joukkoja vastaan taistellut sotapäällikkö
** Jesús Agustín López de Lama (1929–2023), bolivialainen katolinen piispa
** Serge Lama (s. 1943), ranskalainen laulaja ja lauluntekijä
* kuvitteellisia henkilöitä:
** Lama Su, elokuvassa Star Wars: Episodi II – Kloonien hyökkäys.
Taufa’ahau Tupou IV

**Taufa'ahau Tupou IV** (4. heinäkuuta 1918 Nukuʻalofa – 10. syyskuuta 2006 Auckland, Uusi-Seelanti) oli Tongan kuningas äitinsä Salote Tupou III:n kuolemasta vuonna 1965 lähtien. Kruununprinssinä hänet tunnettiin nimellä **Siaosi Taufa'ahau Tupoulahi**. Tupou IV hallitsi Tongaa absoluuttisena itsevaltiaana 41 vuotta.

Hänen puolisonsa oli kuningatar Halaevalu (s. 1926). Heille syntyi neljä lasta: kruununprinssi Siaosi Tāufaʻāhau Manumataongo Tukuʻaho Tupou, prinsessa Sālote Mafileʻo Pilolevu Tuita, Fatafehi ʻAlaivahamamaʻo Tukuʻaho, jolta riistettiin hänen asemansa hänen naituaan aatelittoman sekä prinssi ʻAhoʻeitu ʻUnuakiʻotonga Tukuʻaho.

Kuningas oli nuorena innokas urheilun harrastaja ja saarnaaja. Hän opiskeli lakia Australiassa ja hänet nimitettiin opetusministeriksi vuonna 1943, terveysministeriksi vuonna 1944 ja pääministeriksi vuonna 1949. Hän oli koko elämänsä ajan metodistikirkon saarnaaja.

Hän sai kuninkaan aseman äitinsä Salote Tupoun kuoltua 1965. Kuningas alkoi uudistaa maansa koulutusta ja infrastruktuuria. 1970-luvulla hän pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan lihavimpana kuninkaana painettuaan yli 200 kg. 1990-luvulla hän johti kuitenkin kansallista kuntokampanjaa ja pudotti kolmanneksen painostaan.

Suurimmat osan valtakaudestaan kuningas Tupou nautti alamaistensa kunnioitusta ja uskollisuutta. Hänen viimeisinä vuosinaan arvostelu kuitenkin kasvoi ja vuonna 2005 tuhannet protestoivat kaduilla demokratian puolesta ja vaativat kuningassuvun omaisuuden siirtämistä valtion haltuun. Helmikuussa 2006 Tonga sai ensimmäisen vaaleilla valitun pääministerinsä. Kuningas oli tuolloin jo sairaalahoidossa Uudessa-Seelannissa.
Kuningas kuoli 10. syyskuuta 2006 pitkällisen sairauden jälkeen sairaalassa Aucklandissa.

## Sukupuu

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Etelänkiisla

**Etelänkiisla** (*Uria aalge*) on nimestään huolimatta pohjoisten merialueiden mustavalkea lintu.

## Ulkonäkö
Linnun vartalo on virtaviivainen, kuikkaa muistuttava. Sen höyhenpuku menee hyvin tiiviisti vartaloa vasten niin että se näyttää melkein nahalta. Pää, siivet ja selkä ovat mustat, vatsapuoli valkea. Etelänkiisla saatetaan joskus sekoittaa sen lähimpään sukulaiseen pohjankiislaan.

Etelänkiislan ääni on kuuluvaa ulinaa, röhkinää ja korinaa, myös vinkuvia ääniä.

### Koko
Etelänkiislan pituus on 38–46&nbsp;cm ja siipien kärkiväli 60–75&nbsp;cm.

Suomen vanhin rengastettu etelänkiisla on ollut 34 vuotta, 11 kuukautta ja 12 päivää vanha. Euroopan vanhin etelänkiisla on ollut 42 vuotta ja 10 kuukautta vanha ruotsalainen lintu.

## Levinneisyys
Etelänkiisla pesii Pohjois-Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosien rannikoilla. Euroopan kannaksi arvioidaan 2,4–3,1 miljoonaa lintua ja maailman kannaksi yli 18 miljoonaa lintua. Lajin kanta on ollut kasvussa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Lajia uhkaa kalastus.

Suomessa pesii noin 40–50 paria pääasiassa Suomenlahdella. Suomen kanta on hyvin pieni, mutta se saa kuitenkin säännöllisesti täydennystä muualta Itämeren alueelta. Suomessa etelänkiisla on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi ja se on rauhoitettu. Etelänkiislan ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 841 euroa.

## Lisääntyminen

Kiislat pesivät tiiviissä yhdyskunnissa paljaalla kalliolla. Munien väri vaihtelee, ehkä siksi että kukin emo tunnistaisi omansa. Munat ovat epäsymmetrisiä joten jos niitä tuuppaa, ne eivät kieri kauas vaan alkavat kiertää kehää. Munii vain 1 munan. Haudonta-aika on noin kuukausi. Molemmat emot hautovat vuorotellen. Poikanen lähtee uimaan 15–17 päivän ikäisenä.

## Ravinto
Kiislat pyydystävät ravinnokseen kalaa ja äyriäisiä sukeltamalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hario, Martti 1982: Aspskärin kiislayhdyskunnan koosta ja aikuiskannan täydentymisestä. - Ornis Fennica 59:193-194.
* Hedgren, Stellan 1980: Etelänkiislan pesimistulos Stora Karlsön saarella. - Ornis Fennica 57:49-57.
* Tanskanen, Antti & Yrjölä, Rauno 1989: Etelänkiisla (Uria aalge) pesivänä Ahvenanmaalla. - Lintumies 6.1989 s. 277. LYL.
* Vuorjoki, A. 1957: Etelänkiisla, Uria aalge (Pont.), ensi kerran pesivänä Suomessa. - Ornis Fennica 34:132-134.
*
*LuontoPortti: Etelänkiisla (''Uria aalge'')
René Arnoux

**René Arnoux** (s. 4. heinäkuuta 1948, Pontcharra, Ranska) on ranskalainen kilpa-autoilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja.

Arnoux aloitti uransa Italian karting-sarjoissa ja voitti Ranskan Formula Renault -sarjan 1973. Kaksi vuotta myöhemmin hän valloitti Euroopan Super Renault -sarjan.

Arnoux nousi Euroopan Formula 2 -sarjaan, jonka mestaruuden hän voitti vuonna 1977.

Arnoux ajoi Formula 1 -sarjassa vuosina 1978–1989. Hän ajoi urallaan 149 GP-kilpailua, joissa ajoi 7 voittoa, 18 paalupaikkaa ja 12 kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä Arnoux keräsi urallaan 181. Parhaimmillaan hän sijoittui MM-sarjassa kolmanneksi (1983) Nelson Piquet’n ja Alain Prostin jälkeen.

F1-uransa jälkeen Arnoux toimi osakkaana Formula 3000 -sarjassa ajaneessa DAMS-tallissa.

## F1-kaudet, tallit, pisteet, sijoitukset
* 1978 (Martini, Surtees): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
* 1979 (Renault): 17 pistettä, sijoitus 8:s
* 1980 (Renault): 29 pistettä, sijoitus 6:s
* 1981 (Renault): 11 pistettä, sijoitus 9:s
* 1982 (Renault): 28 pistettä, sijoitus 6:s
* 1983 (Ferrari): 49 pistettä, sijoitus 3:s
* 1984 (Ferrari): 27 pistettä, sijoitus 6:s
* 1985 (Ferrari): 3 pistettä, sijoitus 17:s
* 1986 (Ligier): 14 pistettä, sijoitus 8:s
* 1987 (Ligier): 1 piste, sijoitus 19:s
* 1988 (Ligier): 0 pistettä, sijoitus -
* 1989 (Ligier): 2 pistettä, sijoitus 23:s

## F1-tilastot
### Voitot

## Muuta
*Eniten paalupaikkoja ilman mestaruutta: 18

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* GrandPrix.com / Arnoux (englanniksi)
* Grand Prix Racing / Arnoux (englanniksi)
* F1-legend / Arnoux  (ranskaksi)
* http://www.statsf1.com/en/rene-arnoux.aspx
Palsasirri

**Palsasirri** (*Calidris melanotos*) eli alaskansirri on pieni ruskeankirjava kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Louis Jean Pierre Vieillot 1819.

## Ulkonäkö ja koko
Palsasirri on muualta harmahtavan ruskeankirjava, mutta rinta on yksivärisen harmaa. Jalat ovat kellertävät. 

Palsasirrin pituus on 19–24 cm, siipien kärkiväli 26–45 cm ja paino 31–126 g.

## Levinneisyys
Palsasirri pesii tundra-alueiden palsasoilla Koillis-Aasiassa Taimyrin niemimaalta itään, Alaskan ja Kanadan pohjoisrannikoilla ja joillakin saarilla, sekä Hudsoninlahden länsirannalla. Maailman populaation koko on 25&nbsp;000 – 100&nbsp;000 yksilöä ja lajin kanta elinvoimainen. Se muuttaa todella pitkiä matkoja. Amerikkalaiset yksilöt ja osa aasialaista talvehtivat Etelä-Amerikassa, mutta jotkut Aasiassa pesivistä muuttavat talveksi Australiaan ja Uuteen Seelantiin. Muuttomatkoillaan linnut poikkeavat niin säännöllisesti Länsi-Euroopassa, ettei sitä pidetä erityisen harvinaisena Suomessakaan. Se on tavattu Suomessa lähes 80 kertaa vuoteen 2006 mennessä.

## Elinympäristö
Arktisen tundran palsasuot, kuivat jäkälää ja sammalta kasvavat nummet ja saraniityt. Muuttomatkoilla ja talvehtimisalueilla laji viihtyy ruohostoisilla rannoilla ja avomailla, kuten pampalla.

## Lisääntyminen
Palsasirri pesii maassa ja munii yleensä 4 munaa. Haudonta kestää 21–23 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 3 viikkoa vanhoina. Soidinmenoihin kuuluu koiraan rintakehän pullistelu.

## Ravinto
Palsasirrin ravintoa ovat hyönteiset ja muut selkärangattomat.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 
* Rariteettikomitea 
* Oiseaux

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Lampiviklo

**Lampiviklo** (*Tringa stagnatilis*) on pieni kahlaaja. Lajin nimesi Johann Matthäus Bechstein 1803.

## Ulkonäkö ja koko
Höyhenpuku on harmaanruskea kesällä, vaaleampi talvella, ja siinä on selässä vaalea raita, joka näkyy vain linnun lentäessä. Suomeen harhautuvat lampiviklot ovat usein vaihtopuvussa, eli niiden väritys on jotain kesä- ja talvipuvun väliltä. Jalat ovat keltaiset ja erittäin pitkät, nokka pitkä ja ohut. Lentävästä linnusta huomaa, miten jalat ulottuvat pitemmälle kuin pyrstö.

Euroopan vanhin rengastettu lampiviklo on ollut ranskalainen vähintään 7 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.

### Koko
Pituus 20–26&nbsp;cm, siipien kärkiväli 40–60&nbsp;cm, paino noin 50–120&nbsp;g.

### Ääni
Soidinääni on ’tuiiu tuiiu’. Varoitusääni on terävä ’tsirp’, myös ’sviik’ pituudeltaan n. 1s, 8s välein.

## Levinneisyys
Lampiviklo pesii lammissa ja kosteilla ruohoalueilla aroilla ja taigalla Itä-Euroopassa ja Aasiassa. Maailman populaation koko on 190&nbsp;000–1,2 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se muuttaa talveksi Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan ja Etelä-Aasiaan, varsinkin Intiaan. Jotkut yksilöt muuttavat Kaakkois-Aasiaan ja jopa Australiaan asti. Suosituimpia talvehtimisalueita ovat sisämaan kosteikot ja lammet. Muuttomatkoillaan linnut harhautuvat säännöllisesti läntiseen Eurooppaan – Suomessakin tehdään vuosittain kymmeniä havaintoja. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 5–15 paria, Ruotsin 0–5 paria ja Viron 5–20 paria.

## Lisääntyminen
Lampiviklot pesivät harvoissa yhteisöissä, joissa pesien väliä on kymmenkunta metriä. Pesä on maassa lähellä vettä. Munia on 4, ja molemmat emot hautovat niitä. Poikaset ovat pesäpakoisia. Molemmat emot osallistuvat poikasten ruokkimiseen. Sukukypsä 1-vuotiaana.

## Ravinto
Lintu kaivelee liejusta tai matalasta vedestä hyönteisiä ja muita pikkueläimiä. Koska ne ruokailevat talvehtimisalueillaan mm. riisipelloilla, niitä uhkaavat maataloudessa käytetyt hyönteismyrkyt.

## Lähteet
* Rariteettikomitea 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Lampiviklo (''Tringa stagnatilis'')
*ITIS: Tringa stagnatilis
Accu

**Accu** on elektronista musiikkia soittava suomalainen yhtye. Yhtyeen perustivat vuonna 1998 Heads & Bodies -yhtyeestä tunnetut serkukset Lasse ja Harri Väyrynen. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Jere Garcia. Alkuaikoina yhtye toimi lähinnä omassa Pentagon-studiossaan tehden satunnaisia lavakeikkoja. Nykyään yhtye keikkailee ympäri maailmaa. Yhtye on tunnettu energisestä lavaesiintymisestään.
 
## Diskografia
* 
* 

## Aiheesta muualla
* Accun viralliset kotisivut  
*
Lalli (täsmennyssivu)

**Lalli** voi tarkoittaa seuraavia:

## Henkilöitä

### Lalli etunimenä
* Lalli (1100-luvulla), suomalainen piispa Henrikin legendan mukaan surmannut talonpoika
* Lalli Partinen (1941–2022), suomalainen jääkiekkoilija

### Lalli sukunimenä

* Bruno Senna Lalli (s. 1983), brasilialainen kilpa-ajaja
* Domenico Lalli (1679–1741), italialainen libretisti, Ottone in villa -oopperan libreton kirjoittaja
* Maarit Lalli (s. 1964), suomalainen elokuvaohjaaja
* Taisto Lalli (s. 1989), suomalainen painija
* Tommi Lalli (s. 1996), Blind Channel -yhtyeen rumpali

### Kuvitteellisia henkilöitä

* Lalli Leipäjuusto, Prätkähiiret-piirrossarjan hahmo

## Paikkoja
* Lalli, kylä tai kulmakunta Mynämäellä
* Lalli, kylä tai kulmakunta Pirkkalassa
* Lalli, kylä tai kulmakunta Pöytyällä
* Lalli, kylä tai kulmakunta Yli-Iissä

## Muita merkityksiä

* *[[Lalli (sanomalehti)|Lalli]]*, Satakunnassa vuosina 1917–2009 ilmestynyt sanomalehti
* Lalli, satakuntalainen lehdenkustannusyhtiö
* *Lalli*, Evald Ferdinand Jahnssonin näytelmä vuodelta 1873
* *Lalli*, Eino Leinon näytelmä
* Lallintalo eli ”Lallis”, huvi- ja juhlapaikka Köyliössä
* Köyliön Lallit, urheiluseura
* Suomen Lalli-liitto, suomalainen vuosina 1929–1930 toiminut äärioikeistolainen järjestö.
Muranen

**Muranen** on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

* Miika Muranen (s. 1983), teatteriohjaaja ja näyttelijä
* Mika Muranen (s. 1971), murhaaja
* Pirjo Muranen (o.s. *Manninen*, s. 1981), maastohiihtäjä, olympiamitalisti
* Ville Muranen, lentopalloilija

## Kuvitteellisia henkilöitä

* Tuomas Muranen, elokuvassa *[[Tuomas Murasen rikos]]*
Paksujalka

**Paksujalka** (*Burhinus oedicnemus*) on paksujalkojen heimoon kuuluva kahlaajalaji. Lajin nimesi Carl von Linné Englannista 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Ruskehtavan linnun höyhenpeitteessä on selvärajaiset mustat ja valkeat raidat siivissä, jotka näkyvät varsinkin linnun lentäessä. Sen silmät näyttävät pullistuvan päästä, sillä kallonmuoto muistuttaa krokotiilia tai liskoa. Jalat ovat voimakkaat. Nokka on päästä musta, tyvestä keltainen ja kahlaajalinnun nokaksi paksu. Pituus 41–43&nbsp;cm, siipien kärkiväli noin 82&nbsp;cm ja paino 400–550&nbsp;g.

## Levinneisyys
Paksujalka pesii harvalukuisena Keski-Euroopassa ja Etelä-Euroopan kuivilla aromailla sekä Afrikassa ja Lounais-Aasiassa. Suomea lähimmät pesimäalueet ovat olleet Puolassa ja Saksan itäosissa, mutta laji on viime aikoina vähentynyt kaikkialla ja paikoin hävinnyt kokonaan. Nykyisin Euroopassa paksujalkaa tavataan enää lähinnä Unkarissa ja Alsacessa. Sen tuhoksi ovat koituneet maatalouden rakennemuutos, hyönteismyrkyt, munien keräily sekä metsästys. Maailman populaation suuruus on 140&nbsp;000–330&nbsp;000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.

Paksujalka on havaittu Suomessa hyväksytysti vuoden 2023 loppuun mennessä 24 kertaa.

Pohjoiset ja itäiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Välimeren maissa ja Afrikan pohjoisosissa.

## Lisääntyminen
Paksujalka munii 1–3, tavallisesti 2 munaa maassa olevaan pesään. Pesä on usein pudonneen oksan tai pensaan suojassa. Haudonta-aika on 24–26 päivää, molemmat puolisot hautovat. Haudonta alkaa yleensä toisen munan tultua. Poikaset kuoriutuvat yleensä samana päivänä. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka ovat pesäpakoisia. Ne oppivat lentämään 5–6 viikon ikäisinä. Pesii ensi kerran tavallisesti vasta 3-vuotiaana, mutta saattaa joskus pesiä jo 1-vuotiaana.

## Ravinto
Paksujalka syö hyönteisiä, muita selkärangattomia ja pieniä liskoja.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Mäkipelto, Jarmo & Mäkipelto, Jouni 1979: Paksujalka *Burhinus oedicnemus** toisen kerran Suomessa. - Lintumies 4.1979 s. 183–184. LYL.
Puutarha

**Puutarha** on hyöty- ja koristekasvien, varsinkin hedelmäpuiden, marjapensaiden tai kukkien viljelyalue. Usein puutarhan on tarkoitus olla näyttävä ja rauhallinen alue. Tällöin pääosa puutarhan kasveista on istutettu niiden ulkonäön takia, vaikka mukana voi olla pieni hyötykasvimaa ja mahdollisesti joitakin hedelmäpuita.

Asuinrakennukseen välittömästi liittyvää puutarhaa sanotaan kotipuutarhaksi, ja jos tuotteita viljellään myyntiin, kyseessä on kauppapuutarha. Puisto on yleensä suurempi ja julkisempi tila kuin puutarha. 

## Puutarhatyypit

Tavallisia puutarhatyyppejä ovat:
* japanilainen puutarha
* arboretum: puuvartisia lajeja sisältävä puisto
* kasvitieteellinen puutarha: kasvikokoelma, jota käytetään erityisesti tutkimustoimintaan
* siirtolapuutarha: kaupungeissa oleva tiivis puutarha-alue, joka on jaettu palstoiksi
* koristepuutarha: koristetarkoitukseen suunniteltu puutarha 
* hyötypuutarha: vihanneksia, juureksia, hedelmiä ja marjoja tuottava puutarha
* metsäpuutarha: luonnonmukaisuutta tavoitteleva puutarha
* muotopuutarha: geometriseen muotoon leikattuja puita ja pensaita sisältävä puutarha
* kivikkopuutarha: runsaasti kiviä tai kalliota ja kuivan paikan kasveja sisältävä puutarha
* perhospuutarha: runsaasti perhosia houkuttelevia kukkia sisältävä puutarha
* englantilainen puutarha
* ruusutarha
* kosteikkopuutarha: vesielementtejä sisältävä puutarha

## Puutarhakasvit

Puutarhassa kasvatettavat kasvit voidaan jakaa ryhmiin:
* kesäkukat (yksivuotiset ruohovartiset kasvit), joista osa sopii kuivakukiksi
* perennat (monivuotiset ruohovartiset kasvit)
* puut, pensaat, varvut ja liaanit
* maanpeitekasvit
* vihannekset ja juurekset

## Puutarhaelementtejä
Puutarha muodostuu sekä luonnonmateriaaleista ja olosuhteista että ihmisen lisäämistä elementeistä:
* Maaperä
* Kivet
* Vesi
* Valaistusolosuhteet
* Tuuli
* Sateisuus
* Ilmanlaatu
** Saasteet
** Sijainti mereen nähden (ilman suolaisuus)
* Kasvillisuus
** Lajien ja lajikkeiden määrä, menestyminen

Ihmisen luomia elementtejä:
* Terassit ja patiot
* Tiet ja polut
* Valaistus
* Veistokset ym.
* Altaat, vesipuutarhat ja muut vesielementit

## Koulutus ja järjestöt
Suomessa maisema-arkkitehdiksi on voinut valmistua Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta, maisema-arkkitehtuurin koulutusohjelmasta vuodesta 1969 alkaen. Käytännössä kohteiden viher- ja puutarhasuunnittelijoina toimivat tyypillisesti puutarhurit ja hortonomit.

Puutarhatalouden keskusjärjestöjä ovat Puutarhaliitto ja Viherympäristöliitto. 

## Tunnettuja puutarhoja Suomessa
* Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha
* Turun kasvitieteellinen puutarha 
* Roihuvuoren japanilaistyylinen puutarha
* Arboretum Mustila
* Kultaranta

## Katso myös

* Arboretum
* Puutarhasuunnittelu
* Koulupuutarha
* Kuoleman puutarha
* Puutarhahistoria

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Blogeja suomalaisista puutarhoista 
* Rakennusperintö.fi artikkeli: Omalla pihalla - omavaraisviljelyä, tyyppimalleja ja ekoajattelua 
* Kasvun ihmeitä ikkunalla ja parvekkeella (Helsingin kaupunginkirjasto) 
* Lyhyt puutarhojen historia
Adeniini

**Adeniini** (A) on guaniinin (G) ohella toinen DNA:n ja RNA:n puriiniemäksistä. Se muodostaa kahden vetysidoksen avulla emäsparin DNA:ssa tymiinin (T) ja RNA:ssa urasiilin (U) kanssa.

Kun adeniini liittyy riboosisokeriin, syntynyttä nukleosidia kutsutaan adenosiiniksi. Vastaavasti deoksiriboosin ja adeniinin muodostama yhdiste on deoksiadenosiini. Adenosiinista on edellen mahdollista muodostaa adenosiinitrifosfaattia (ATP), kun siihen liittyy kolme fosfaattiryhmää. Adenosiinia käytetään RNA:n ja deoksiadenosiinia DNA:n rakennusaineena.

Adeniinijohdannaisilla on useita biokemiallisia tehtäviä. ATP:tä syntetisoidaan soluhengityksen elektroninsiirtoketjun yhteydessä oksidatiivisessa fosforylaatiossa, ja sitä käytetään solun metaboliassa kemiallisen energian siirtoon: ATP:n pilkkoutuminen adenosiinidifosfaatiksi (ADP) ja ADP:n pilkkoutuminen adenosiinimonofosfaatiksi (AMP) vapauttaa energiaa muiden kemiallisten reaktioiden käyttöön. Reaktioita katalysoivat adenosiinitrifosfataasi (ATPaasi) ja adenylaattikinaasi. Adeniini myös on rakenneosana solun aineenvaihdunnan kannalta tärkeissä koentsyymeissä, kuten NAD:ssa, FAD:ssa ja koentsyymi A:ssa.

### Biosynteesi
Muiden nukleotidiemästen tavoin adeniinin synteesiä tapahtuu elimistössä. Tärkein yksittäinen synteesipaikka on maksa. Adeniinin ja guaniinin synteesireitit ovat pitkälti samat, ja tämän yhteisen reaktiotien lopputuote on inosiinimonofosfaatti (IMP). Tämän jälkeen synteesireitti jakautuu kahtia, ja lopputuotteet ovat adenosiini- ja guanosiinimonofosfaatti. Synteesin lähtöaineena on riboosi-5-fosfaatti, ja syntetisoitava emäs on reaktion alusta lähtien kiinnittyneenä siihen. Monivaiheisessa reaktiossa tarvitaan useita eri entsyymejä, ja lopputuotteen atomit ovat peräisin glysiiniltä, aspartaatilta, glutamiinilta, tetrahydrofolaatilta ja hiilidioksidilta.

Adeniinin CAS-numero on 73-24-5.

## Lähteet
*solunetti: Nukleotidien synteesi *www.solunetti.fi*. Viitattu 8.10.2023.
*Adenine - Definition, Structure, Properties, Effects and FAQs *VEDANTU*. Viitattu 8.10.2023. (englanniksi)
*

## Aiheesta muualla

*Terveysportti, metatesaurus: Adeniini
*Terveysportti, terveyskirjasto: Adeniini
*PubChem: Adenine 
*DrugBank: Adenine 
*Human Metabolome Database: Adenine 
* Food Component Database (FooDB): Adenine 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Adenine 
*ChemBlink: Adenine 
* [PheroBase: Semiochemical - adenine 1H-Purin-6-amine] 
* The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Adenine
Tymiini

**Tymiini** (T) on sytosiinin (C) ohella toinen kahdesta DNA:n pyrimidiiniemäksestä. Se muodostaa kahden vetysidoksen avulla emäsparin DNA:ssa adeniinin (A) kanssa.
Tymiiniä ei ole RNA:ssa vaan se korvautuu translaatiossa urasiililla (U).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Terveysportti: Tymiini
*PubChem: Thymine 
*DrugBank: Thymine 
*Human Metabolome Database: Thymine 
*KEGG: Thymine 
*ChemBlink: Thymine
Guaniini

**Guaniini** (G) on adeniinin (A) ohella toinen kahdesta DNA:n ja RNA:n puriiniemäksestä. Se muodostaa kolmen vetysidoksen avulla emäsparin DNA:ssa sytosiinin (C) kanssa.

Guaniinin CAS-numero on 73-40-5.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Terveysportti: Guaniini
*PubChem: Guanine 
*DrugBank: Guanine 
*Human Metabolome Database: Guanine 
*Food Component Database (FooDB): Guanine 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Guanine 
*ChemBlink: Guanine 
* [PheroBase: Semiochemical - guanine 2-Amino-1H-purin-6(7H)-one] 
* The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Guanine