open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dassault Super Étendard

**Dassault Super Étendard** on ranskalaisvalmisteinen lentotukialuksilta toimiva hävittäjäpommittaja. Koneen ensilento tapahtui 28. lokakuuta 1974. Sitä valmistettiin vuosina 1978–1983 yhteensä 85 kappaletta, joista 71 toimitettiin Ranskan ja loput neljätoista Argentiinan merivoimille.

Argentiina käytti koneita Falklandin sodassa, jossa ne upottivat Exocet-ohjuksilla brittiläisen hävittäjän HMS Sheffieldin ja huoltoaluksen *[[SS Atlantic Conveyor]]in*.

Vuosina 1983–1985 Ranska vuokrasi viisi konetta Irakille, jossa ne palvelivat ennen Mirage F1 -toimituksia.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
*Sharpe, Michael: *Attack and interceptor jets*. Kent: Amber books, 2002. . 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*The Dassault Etendard & Super Etendard
*Super Etendards over Afghanistan (Youtube)
*http://www.saunalahti.fi/halle/planes/fra/s-etendard.htm
Laura Davies

**Laura Davies** (s. 5. lokakuuta 1963, Coventry, Englanti) on englantilainen ammattigolfaaja, jolla on pelioikeus sekä Yhdysvaltalaisella LPGA Tourilla että pääosin Euroopassa pelattavalla Ladies European Tourilla. Daviesille on myönnetty arvonimet OBE (1988) ja CBE (2000).

## Amatööriura
Laura Davies pelasi menestyksekkäästi Ison-Britannian maajoukkueessa amatöörivuosinaan. Hän voitti English Intermediate Championshipin (1983), Walesin avoimen lyöntipelimestaruuden (1984) , South Eastern Championshipin kahdesti (1983 ja -84) ja oli myös Ison-Britannian ja Irlannin Curtis Cup joukkueessa (1984). 

## Ammattilaisena

Davies siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1985 Ladies European Tourille (LET), jossa hän on saavuttanut 38 voittoa.  Vuosina 1985, 1986, 1992, 1996, 1999, 2004 ja 2006 Davies oli LET:n rahalistan kärjessä.

LPGA Tourin pelioikeuden Davies sai vuonna 1988, voitettuaan edellisenä vuonna US Women's Openin. http://www.lpga.com/content/2006PlayerBiosPDF/Davies-06.pdf  Hän on voittanut yhteensä 20 LPGA Tourin osakilpailua, joista neljä niin sanottuja majoreita. Hän voitti rahalistan 1994 ja tuli toiseksi kahtena seuraavana vuonna. 1996 hän oli LPGA Tourin vuoden pelaaja, *Rolex Player of the Year*.

Laura Davies on ainoa pelaaja, joka on osallistunut kaikkiin kymmeneen Solheim Cupiin (1990–2007).

## Lähteet
*LPGA Player Bios--Laura Davies 

## Aiheesta muualla
*Laura Davies LPGA Tourin sivuilla
*Laura Davies Ladies European Tourin sivuilla
Polos

**Polos** (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja puhetaidon opettaja, joka tunnetaan lähinnä Platonin dialogista *[[Gorgias (dialogi)|Gorgias]]*. Polos oli sofisti Gorgiaan oppilas. Hän oli kotoisin Akragaasta Sisiliasta ja opetti Ateenassa.

*Gorgiaassa* Polos katsoi mm., että hyvä ja oikeudenmukaisuus ovat eri asioita, että puhujilla on valtiossa eniten valtaa ja että vääryyden kärsiminen on pahempaa kuin sen tekeminen. Sokrates oli kaikissa näissä asioissa päinvastaista mieltä.

## Lähteet

* Knuuttila, Simo: Selitykset teokseen *Gorgias*, teoksessa Platon: *Teokset II*. Toinen painos. Otava, Helsinki 1999.

## Aiheesta muualla

* Erickson, Daniel N.: ''Gorgias, Polus, and Socrates on Rhetoric in Plato’s Gorgias''   (PDF)
Venera 4

**Venera 4** () oli Neuvostoliiton kohti Venusta laukaisema avaruusluotain, jonka laskeutumisosa leijui laskuvarjon varassa Venuksen kaasukehässä kohti planeetan pintaa. Kaasukehä paljastui luultua kuumemmaksi ja tiheämmäksi. Laskeutumiskapseli tuhoutui Venuksen kaasukehässä ennen pintakosketusta. Silti tämä luotain oli menestys.

Venera 4 oli ensimmäinen luotain, joka teki suoria mittauksia toisen planeetan kaasukehästä. Se teki ensimmäisen kemiallisen analyysin Venuksen kaasukehästä, ja totesi sen muodostuvan lähinnä hiilidioksidista, eikä sillä olisi lainkaan typpeä.

Se laukaistiin 12. kesäkuuta 1967. 18. lokakuuta 1967 luotain saapui Venuksen kaasukehään ja laukaisi joukon antureita: kaksi lämpömittaria, ilmapuntarin, radio-korkeusmittarin ja kaasukehän tiheyden mittarin. Itse emäalus osui suunnilleen kohtaan 19 N, 38 E.

## Lähteet
Bernardo O’Higgins

**Bernardo O’Higgins** (20. elokuuta 1778 Chillán, Chile – 24. lokakuuta 1842 Lima, Peru) oli chileläinen vapaustaistelija ja itsenäisen Chilen ensimmäinen valtionpäämies vuosina 1817–1823.

## Elämäkerta
 
Bernardo O’Higgins oli Ambrose O’Higginsin (1720–1801) avioton poika. Ambrose O’Higgins oli syntyjään irlantilainen, mutta oli siirtynyt Espanjan kuninkaan palvelukseen, koska uskoltaan katolilaisena hänellä ei ollut brittien hallitsemassa Irlannissa menestymisen mahdollisuuksia. Ambrose O’Higgins menestyikin lopulta loistavasti Espanjan hallitsemassa Etelä-Amerikassa, ja vuonna 1796 hänet nimitettiin Perun varakuninkaaksi (virallinen titteli oli ”Virrey y Capitán General del Reino del Perú y Presidente de la Real Audiencia de Lima”). 

Ambrose O’Higginsin poika Bernardo vietti lapsuutensa Chilessä äitinsä Isabel Riquelmen kanssa, joten isä näki poikaansa harvoin. Hän päätti kuitenkin rahoittaa pojalleen hyvän koulutuksen Englannin yliopistoissa. Bernardo O’Higgins sai Englannissa opiskellessaan vapaamielisiä ja vallankumouksellisia ajatuksia. Myöhemmin hän tapasi Espanjassa José de San Martínin ja ystävystyi tämän kanssa. 

Palattuaan vuonna 1802 Chileen O’Higgins ryhtyi johtamaan isältään perimiään maatiloja. Kun Chilessä alkoi vuonna 1810 Espanjan siirtomaavallan vastainen liikehdintä, hän otti siihen osaa innokkaasti. Hänet valittiin Chilen kansalliskongressiin, jossa hän vaati Chilelle täyttä itsenäisyyttä. Varakkaana miehenä hän kykeni varustamaan ratsuväkiyksiköitä. Hän myös asettui itse niiden johtoon.

Aseellinen kamppailu Chilen vapauttamiseksi Espanjan ylivallasta alkoi vuonna 1813, ja O’Higgins osoittautui taitavaksi ratsuväen johtajaksi. Alun menestys vaihtui kuitenkin pian tappioon, kun Espanjan kuninkaalle uskolliset joukot saivat täydennysjoukkoja Euroopasta. O’Higgins joutuikin vuonna 1814 pakenemaan Argentiinaan.

Argentiinassa O’Higgins käytti kolme vuotta uuden armeijan rakentamiseen. Lopulta hän lähti yhdessä kenraali José de San Martínin kanssa valloittamaan Chileä. Armeija joutui matkalla ylittämään Andien vuoriston. Tuota riskialtista ylitystä on usein verrattu kuuluisaan Hannibalin Alppien ylitykseen vuonna 218 eaa.

O’Higginsin ja José de San Martínin armeija selvisi Andien ylityksestä taistelukykyisenä ja saavutti helmikuussa 1817 suuren voiton Espanjan kuninkaan joukoista Chacabucon taistelussa. Voiton jälkeen O’Higginsille annettiin ylin valta Chilessä ja hänen johdollaan maa julistautui itsenäiseksi 12. helmikuuta 1818. Pari kuukautta myöhemmin kuninkaan joukot lyötiin Maipún taistelussa, millä Chilen itsenäisyys käytännössä varmistettiin.

O’Higgins yritti valtakaudellaan ajaa läpi erinäisiä vapaamielisiä uudistuksia muun muassa maanomistusoloihin ja uskonnonvapauteen. Tämä johti konfliktiin vaikutusvaltaisten suurmaanomistajien ja katolisen kirkon kanssa. Lopulta O’Higgins syrjäytettiin vallankaappauksessa vuonna 1823 ja hänet lähetettiin maanpakoon Peruun, missä hän vietti loppuelämänsä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Susiluoto

**Susiluoto** voi viitata seuraaviin henkilöihin tai paikkakuntaan:

* Ahti Susiluoto (1940–2020), kuvataiteilija, kriitikko ja runoilija, Laura Susiluodon poika, Saila Susiluodon isä
* Ilmari Susiluoto (1947–2016), valtiotieteen tohtori, kirjailija ja venäjäntutkija
* Laura Susiluoto (1913–1992), kansakoulunopettaja ja kirjailija, Ahti Susiluodon äiti, Saila Susiluodon isoäiti
* Saila Susiluoto (s. 1971), runoilija, Ahti Susiluodon tytär, Laura Susiluodon pojantytär
* Taina Susiluoto, OTM, Ilmari Susiluodon tytär, Suomen olympiakomitean toimitusjohtaja 2022–2025
* Bergö, entiseltä nimeltään Susiluoto (), on entinen kunta ja nykyään osa Maalahden kuntaa
* Susiluodon merivartioasema, Rajavartiolaitoksen merivartioasema Kustavissa.
Kuori

**Kuori** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* kuori, kirkon osa, jossa sijaitsee alttari
* maankuori, maan vaippaa ympäröivä kiinteä kivikerros
* kuori, joidenkin eläinten, kuten simpukan, ulkoinen kova suojakerros
* kuori, hedelmien ja siementen pintakerros
* korkkikuori tai kaarna, kasvin (esimerkiksi puun) kuoriosa
* *[[Kuori (albumi)|Kuori]]*, Ruoska-yhtyeen esikoisalbumi
* puunkuori, puuvartisen kasvin runkoa suojaava kerros
* kirjekuori, pakkaus, jossa voidaan lähettää pienehkö postilähetys
* elektronikuori, atomin osa, jossa elektronit sijaitsevat
Anjalan Liitto (urheiluseura)

**Anjalan Liitto ry** on urheiluseura, joka toimii Kouvolan Anjalan kaupunginosassa. Liitto on perustettu 17. kesäkuuta 1932.
Seuran päälajeja ovat alusta asti olleet hiihto ja yleisurheilu. Lisäksi menestystä on tullut suunnistuksessa. Vuosikymmenien aikana seurassa on harrastettu myös useita palloilulajeja, kun seura oli entisen Anjalan kunnan niin sanottu pitäjäseura.

Hiihdossa Liiton Erkki Toimela oli Salpausselän 50 kilometrillä toinen 1934. Esko Tilli oli hiihdon MM-kilpailuissa Falunissa 1954 kuudes 30 kilometrillä, saavutti SM-tason mitaleja ja oli Suomen varamiehenä talviolympiakisoissa Oslossa 1952. SM-mitaleille ylti myös Reino Söyring 1960-luvulla sekä Mikko Maaranen ja Antti Häkämies 2000-luvulla.

Yleisurheilussa Ulf Lomperi oli SM-maratonilla toinen 1958 ja Aimo Aropelto edusti Suomea maaotteluissa 100 metrillä 1960-luvulla. Suomen parhaimmistoa olivat 1960-luvulla myös Hannu Ojala 800 metrillä ja Pirkko Koste naisten kuulantyönnössä.

Suunnistuksessa Paavo Hytti voitti Suomen mestaruuden 1939. Hän sai sankarikuoleman talvisodassa muutamaa kuukautta myöhemmin. Lassi Salmi oli suunnistuksen maajoukkueessa 1950-luvulla.

Liitto on myös pelannut pesäpalloa, jalkapalloa, koripalloa ja lentopalloa alasarjoissa, mutta vuosien varrella palloilijat ovat siirtyneet erikoisseuroihin (lähde?).
Toiminnan keskuspaikkana on ollut vuonna 1962 valmistunut seuran omistama Anjalan Urheilutalo.

## Aiheesta muualla
*www.anjalanliitto.net
Santa María de Guadalupe

**Santa María de Guadalupe** on luostari Espanjassa, Cáceresin maakunnassa. Se oli alueen merkittävin luostari yli neljän vuosisadan ajan. Nyt se on Unescon maailmanperintökohde.

Luostari sai alkunsa 1200-luvulla, kun paikallinen lammaspaimen löysi Guadalupejoen rantapenkasta Madonnan patsaan. Patsas oli luultavasti piilotettu maurien valloituksen aikana vuoden 714 paikkeilla. Patsaan löytöpaikalle rakennettiin kappeli. Kuningas Alfonso XI arveli patsaan edessä rukoilemisen siivittäneen hänet merkittävän taistelun voittoon ja teki kappelista kuninkaallisen pyhiinvaelluskohteen.  Vuonna 1389 siitä laajennettiin luostari.

Luostarin sairaalat ja lääketieteellinen koulu olivat kuuluisia, sen scriptoriumissa ja kirjastossa on monipuoliset kokoelmat ja monet tunnetut taiteilijat työskentelivät siellä.

Luostarilla on ollut monipuolinen yhteys Espanjan siirtomaihin Etelä- ja Keski-Amerikassa. Täällä Kolumbus kiitti Jumalaa Amerikan löytämisestä. Guadalupen neitsyt on Meksikon kansallispyhimys, joka on ilmestynyt meksikolaisille unessa ja jolle on pyhitetty suuri basilika.

1900-luvulla luostari siirtyi fransiskaaniveljeskunnan haltuun.

## Lähteet
Väinö Hannikainen

**Väinö Aatos Hannikainen** (12. tammikuuta 1900 Jyväskylä – 7. elokuuta 1960 Kuhmoinen) oli suomalainen säveltäjä ja Helsingin kaupunginorkesterin sooloharpisti. Hän on P. J. Hannikaisen poika ja Ilmari, Arvo ja Tauno Hannikaisen veli.

## Henkilöhistoriaa
Väinö Hannikainen syntyi Pekka Juhani Hannikaisen ja Alli Hannikaisen perheeseen, johon kuuluivat jo veljet Lauri, Ilmari, Tauno ja Arvo sekä sisar Toini, joka menehtyi nuorena tulirokkoon. Pekka toivoi kaikista pojistaan muusikkoja, ja jokainen heistä sai musiikillisen alkeisopetuksensa kotona vanhemmiltaan. Musiikinopetus alkoi pojilla 4–5 vuoden iässä.

Lapsena Väinö oli sairaalloinen, minkä takia hän vaati vanhemmiltaan enemmän huolenpitoa kuin muut veljensä. Samojen arvioiden mukaan Väinö oli lapsena myös veljiään avomielisempi ja iloisempi. Väinö opiskeli Jyväskylässä pianonsoittoa, mutta ylioppilaaksi valmistuttuaan hän vaihtoi pianon harpunsoittoon. Näistä opinnoista valmistuttuaan Väinöstä tuli Kajanuksen orkesterin pitkäaikainen harpisti, ja vapaa-aikanaan hän alkoi säveltää laulu-, piano- sekä kamarimusiikkia. Robert Kajanus oli Pekka Hannikaisen nuoruudenystävä.

1950-luvulla Väinö Hannikainen alkoi valmistella isänsä Pekan elämäkertaa, mutta teos ei koskaan valmistunut.

## Sävellyshistoriaa
Väinö Hannikainen opiskeli Helsingissä, Berliinissä ja Pariisissa. Vuosina 1923–1957 hän oli Helsingin kaupunginorkesterin sooloharpisti.

Helsingin musiikkiopistossa sävellyksen, teoreettisten aineiden ja pianon ohella Väinö Hannikainen opiskeli myös urkujensoittoa. Helsingissä Aino Kajanuksen harpputaiteeseen tutustuttuaan hän havaitsi, että harppu oli hänen soittimensa. Opettajana hänellä toimi aluksi Aino Kajanus, sen jälkeen musiikkiopiston harppuluokalla Lilly Kajanus-Blenner. Harpputaiteilijana Väinö edistyi nopeasti ja saavutti soittimensa mestarillisen teknillisen ja taiteellisen hallinnan. Opintojen täydennys tapahtui Berliinissä 1921–1923 sekä myöhemmin useilla matkoilla Pariisissa. Väinö esiintyi Suomessa monilla kiertueilla harpistina, mutta myös pianistina, veljensä Ilmarin säestäjänä. Solistina hän esiintyi Berliinissä ja Pariisissa. Helsingin Kaupunginorkesterin sooloharpistina hän toimi 1923–1957.

Väinö Hannikaisen tuotantoon kuuluu muun muassa baletti *Onnen linna*, yksi sinfoninen runo, kamariooppera *Aino*, harppusonaatti 1919, ensimmäinen suomalainen harppukonsertto 1922, variaatioita harpulle ja orkesterille, näytelmä- ja elokuvamusiikkia sekä suuri määrä kantaatteja ja yksinlauluja. Väinöä on teostensa perusteella analysoitu säveltäjäluonteeltaan herkkävaistoiseksi lyyrikoksi sekä melodikoksi, ja hänen sointunsa koettiin rikkaiksi ja ilmekkäiksi sekä orkesteriteoksissa hienostuneeksi ja monipuoliseksi. Väinö sai director musices -arvonimen vuonna 1952. Hän oli myös Suomen Tanssitaiteilijain Liito kunniajäsen.

Väinö Hannikainen kuoli sydänhalvaukseen huvilalla Kuhmoisissa (Aavarannassa) 60 vuoden iässä.

## Lähteet
Otto III

**Otto III** (980 &ndash; 23. tammikuuta 1002) oli Saksan kuningas vuosina 983–1002 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 996–1002. Hän oli Otto II:n poika.

Otto III oli vain 3-vuotias, kun hänen isänsä kuoli ja hänet nimitettiin Saksan kuninkaaksi ja samalla Italian kuninkaaksi. Tähän aikaan ei germaanien hallitusjärjestelmässä tunnettu alaikäisen sijaishallitsijaa, mutta käytännössä haliitsijana toimi vuosina 983–991 hänen äitinsä Theofano ja vuosina 991–994 hänen isoäitinsä Adelheid Burgundilainen. Nuori hallitsija otti itse ohjat käsiinsä 15-vuotiaana vuonna 995. 

Otto III oli suuntautunut kahteen suuntaan: toisaalta soturikuninkaaksi ja toisaalta uskonnollisuuteen. Hän aikoi yhdistää nämä rakentamalla imperiumin, jonka pääkaupunkina olisi Rooma. Hänen esikuvinaan olivat Konstantinus Suuri ja Kaarle Suuri.

Paavi Gregorius V kruunasi vuonna 996 Otto III:n keisariksi. Pian hän joutui vahvistamaan asemaansa alistamalla itäpuolella asuvat slaavikansat, vaikkakin operaatio jäi häneltä kesken. Seuraavat vuodet kuluivat Italian alueen asioita järjestellessä. Paaviksi hän nosti neuvonantajana Gerbert  Aurillacilaisen nimellä Sylvester II.

Rooman asukkaat nousivat pian vastarintaan vierasta hallitsijaa vastaan. Kerran vihamielinen kansanjoukko saarsi hänet palatsiinsa, josta hän pääsi ulos vasta pitkällisten neuvottelujen avulla. Hän vietti sen jälkeen aikaa pyhiinvaelluksilla ja luostareissa, esimerkiksi Ravennassa. Hän ehti vielä auttamaan Unkarin kuningasta Tapania ja alistamaan kapinoivan Beneventumin herttuakunnan. Tammikuussa 1002 Otto III oli sotajoukkoineen matkalla kukistamaan Roomassa puhjennutta kapinaa, kun hän yllättäen kuoli, todennäköisesti malariaan. Otto III oli naimaton ja lapseton, joten hänen seuraajakseen tuli hänen serkkunsa Henrik II (Henrik II Pyhä).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
FMA IA 58 Pucará

**FMA IA 58 Pucará** on Argentiinassa valmistettu potkuriturbiinikäyttöinen maataistelulentokone. Sitä valmisti Fábrica de Aviones Córdoba -lentokonetehdas, joka on nykyisin Lockheed Martinin tytäryhtiö. Kone on tarkoitettu vastarintaliikkeiden vastaiseen lentotoimintaan. Pieniltä lentokentiltä toimimaan suunnitellun koneen ensilento lennettiin 20. elokuuta 1969. Valmistusmäärä oli noin 150–160 kappaletta. Sitä käytettiin myös Falklandin sodassa brittejä vastaan korvaamaan torjuntahävittäjiä, mutta heikoin tuloksin; suuri osa koneista tuhottiin jo maassa.

## Käyttäjät
Argentiinan, Kolumbian, Sri Lankan ja Uruguayn ilmavoimat.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Solheim Cup

**Solheim Cup** on naisten golfkilpailu, joka pelataan joka toinen vuosi Yhdysvaltojen ja Euroopan joukkueiden välillä. Kilpailu on kolmipäiväinen ja joukkueet pelaavat toisiaan vastaan nelinpeli-, nelipallo- ja reikäpeliottelut, joiden yhteispisteet ratkaisevat koko Cupin voittajan.

Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran 1990 ja sen jälkeen kahden vuoden välein parillisina vuosina 2002 asti. Syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvalloissa kuitenkin siirsivät vuoden 2001 Ryder Cupia vuodella eteenpäin. Koska näitä kahta tapahtumaa ei haluttu järjestää jatkossa aina samana vuonna, Solheim Cupeja aikaistettiin vuodella ja nyt ne järjestetään parittomina vuosina.

## Tulokset

## Aiheesta muualla
*Solheim Cupin viralliset sivut
*Tuloksena Solheim Cup 2024
Ankkapurha

**Ankkapurha**, vanh. **Ankapora** eli **Ankoper**, eli **Anjalankoski** on Kymijoen koski Kouvolan kaupungissa Anjalan ja Inkeroisten välissä. Vuosina 1975–2008 olemassa olleen Anjalankosken kaupungin nimi on peräisin kosken toissijaisesta nimestä. Nykyisin Ankkapurha on valjastettu sähköntuotantoon. Kemijoki Oy:n omistamien Anjalankosken (rak. 1983) ja Inkeroisten vesivoimalaitosten (rak. 1922, uudistettu 1994) teho on 22,7 MW ja 17,0 MW. Vuotuinen sähköntuotanto on 130 ja 80 GWh. Voimalaitosten pudotuskorkeus on 9,7 metriä. 

Kymenlaakson ensimmäinen puuhiomo perustettiin Ankkapurhan itärannalle vuonna 1872. Anjalan kosken rannalle rakennettiin vuonna 1887 A. M. Hedbäckin suunnittelema Tampellan kartonkitehdas. Kartonkitehdasta uusittiin 1921–1922. Samalla valmistui myös uusi vesivoimalaitos, jonka suunnittelijat olivat Sigurd Frosterus ja Ole Gripenberg. Ankkapurhan itärannalla on Stora Enson paperitehdas.

Alueella sijaitsee myös Ankkapurhan teollisuusmuseo. Museo rakentuu vuodelta 1897 peräisin olevan Suomen ensimmäisen jatkuvatoimisen Füllner-merkkisen kartonkikoneen ympärille. Museossa on myös nähtävillä läheisen 1920-luvulla rakennetun vesivoimalan alkuperäiset generaattorit.

1800-luvun alkupuolella Ankkapurha oli tunnettu kalaisana lohikoskena, jonne lohi nousi merestä kutemaan. Sittemmin lohi katosi Kymijoesta alajuoksun patojen takia, mutta siirtoistutusten avulla lohi palautettiin Kymijokeen. Nykyään vaelluskalat pääsevät taas nousemaan aina Ankkapurhan padolle asti Koivukosken ja Korkeakosken (2016) kalateitä pitkin. Ankkapurhan alapuolinen alue kuuluu Keski-Kymen erityiskalastuslupa-alueeseen. Taidemaalari Ferdinand von Wright on ikuistanut Ankkapurhan maiseman Anjalankoski-öljyvärimaalaukseensa vuonna 1867. Ankkapurhan länsirannalla on Anjalan kartano, joka toimi museona vuoteen 2012 asti. Aikaisemmin kartano oli Wreden suvun hallinnassa.

Ankkapurhan itärannalta on löydetty kivikautinen asuinpaikka, joka ajoittuu varhaiskampakeraamiselle ajalle.

## Lähteet
Anjalan VPK

**Anjalan VPK**, Anjalan vapaaehtoinen palokunta ry, toimii sopimuspalokuntana Kouvolassa 2&nbsp;000 asukkaan Anjalan taajamassa.

Anjalan VPK on perustettu 7. lokakuuta 1894. Nykyisin Anjalan VPK:n hälytysosastossa toimii noin 50 jäsentä, nuoriso-osastossa 90 jäsentä ja harrastusosastossa yli 80 jäsentä.

## Aiheesta muualla
* Anjalan VPK:n kotisivut
Christer Boucht

**Christer Boucht** [bukt] (4. marraskuuta 1911 Vaasa – 21. toukokuuta 2009 Vaasa) oli vaasalainen asianajaja ja arktisten alueiden tutkimusmatkailija. Koulutukseltaan hän oli oikeustieteen lisensiaatti.

Bouchtin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Harald Boucht ja Beda Irene Finnilä. Christer Boucht perusti vuonna 1941 Vaasaan *Asianajotoimisto Christer Bouchtin*. Toimiston nimeksi tuli vuonna 1961 *Asianajotoimisto Boucht & Nikula*, kun lakitieteen lisensiaatti Martti Nikula tuli toimiston osakkaaksi. Christer Boucht oli mukana toimistossa aina tammikuuhun 2000 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle.

Boucht osallistui kunnallispolitiikkaan Vaasan kaupunginvaltuustossa vuodesta 1947 vuoteen 1990 sekä ajoittain myös kaupunginhallituksessa.

Boucht oli ensimmäisen suomalaisen Grönlannin halki hiihtäneen retkikunnan jäsen vuonna 1966. Tämän jälkeen hän liikkui 30 vuoden ajan tutustumassa muun muassa lähes kaikkiin arktisen alueen eskimokansoihin. Lisäksi hän hiihti myös Etelämantereella.

Boucht osallistui aktiivisesti Suomen arktisen klubin toimintaan vuosikymmenien ajan, ja hänet kutsuttiin klubin kunniajäseneksi vuonna 2002.

Bouchtin kolmesta lapsesta kaksi on juristeja: asianajaja Peter Boucht (s. 1941) ja käräjätuomari Gunilla Boucht (s. 1945).

## Teoksia
* *Grönland tvärs.* 1968.
* *Turkiska marschen.* 1970. Holger Schlids Förlag.
* *Onnea etsimässä.* 1973. (alkuteos *Letar efter lycka*, 2. ja 3. painos ilmestyneet nimellä *Karjala kutsui.* Gummerus.)
* *Från hovrättsbacken till Klippiga bergen.* 1975. Författarnas andelslag.
* *Jääteitä ja vuoripolkuja.* 1976, Kirjayhtymä.
* *Jäinen retki.* 1977, Kirjayhtymä.
* *Hiihtäen halki Grönlannin.* 1978, Gummerus.
* *Kohti Klondiken kultaa.* 1979. Kirjayhtymä.
* *Kullan kimpussa.* 1982. Kirjayhtymä.
* *Färder och irrfärder.* 1982. Ekenäs tryckeri aktiebolags förlag.
* *Nordlandets män.* 1985. Ekenäs tryckeri aktiebolags förlag.
* *Island.* 1987.
* *Frostbitet.* 1988. Scriptum.
* *Antarktis: Ögonblicksbilder från kontinenten kring Sydpolen.* 1992.
* *Lähdin Etelämantereelle.* 1993, Kirjayhtymä.
* *Paratiisista etulinjaan.* 1995. Kirjayhtymä.
* *Öppna vidder: Arktiska äventyr under 30 år.* 1996.
* *Tuulta ja tuiskua.* 1997, Gummerus.
* *Vapengömmare: Inför occupationshotet 1944.* 2001. Scriptum.
* *Med utsikt från Paradiset.* 2004. Scriptum.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen arktinen klubi ry.: Suomalaista arktista retkeilyä 40 vuotta
* Advokatbyrå/Asianajotoimisto Boucht & Nikula.
*
Olkapääohjus

**Olkapääohjus** (, MANPADS tai MPADS) on maasta ilmaan laukaistava ilmatorjuntaohjus, jota pystyy käyttämään yksi henkilö. Maailmassa lasketaan olevan 500&nbsp;000 olkapääohjusta, joista osa on vastarintaliikkeillä. Alun perin Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kehittivät olkapääohjukset maahanlaskujoukkojen ja merijalkaväen suojaksi. Olkapääohjuksilla on ammuttu alas satoja helikoptereita Israelin ja arabien välisissä sodissa, Afganistanin sodassa ja Irakin sodassa. Yhdysvaltalaiset ovat menettäneet enemmän kuin sata helikopteria 2003–2008 Irakissa, josta suuri osa on pudotettu olkapääohjuksella.

Olkapääohjusten torjumiseksi on yritetty kehittää helikoptereille ja sotilaskuljetuslentokoneille suojajärjestelmiä. Olkapääohjuksilla on viidessä tapauksessa uhattu tai aiottu uhata matkustajalentokoneita.

Käsite *Man-portable air-defense system* on olkapäältä laukaistavaa ohjusta laajempi, koska osa yhden henkilön käytettävissä olevista lähi-ilmatorjuntaohjuksista laukaistaan istualtaan jalustalta, ei olkapäältä.

## Katso myös
*Blowpipe (ohjus)
*Fliegerfaust
*FIM-92 Stinger
*Igla (SA-18)
*Matra Mistral
*RBS 70
*Strela-2

## Aiheesta muualla

*GlobalSecurity
*Fas.org
Ryszard Kukliński

**Ryszard Jerzy Kukliński** (13. kesäkuuta 1930 Varsova &ndash; 11. helmikuuta 2004 Tampa, Florida) oli puolalainen eversti ja kylmän sodan aikainen vakooja, joka toimitti CIA:lle 35 000 sivua salaisia Varsovan liittoa koskevia tietoja vuosina 1971&ndash;1981. Hän toimi myös *Puolan kriisi*n aikaan 1980&ndash;1981, aikana jolloin Solidaarisuus-liike nosti vahvasti päätään.

Eversti Kukliński sai kotimaassaan kuolemantuomion poissaolevana, vuonna 1984. Se kuitenkin kumottiin kommunistisen hallinnon kaaduttua. Kukliński vieraili vielä entisessä kotimaassaan vuonna 1998.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ryszard Kuklińskin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa vuonna 2004
Lasse Laaksonen

**Lasse Antero Laaksonen** on suomalainen historiantutkija ja -opettaja. Hän on erikoistunut sotahistoriaan. Laaksonen on filosofian tohtori ja dosentti kolmessa eri yliopistossa. Hän ohjaa väitöskirjantekijöitä ja opettaa lähinnä Helsingin yliopistossa.

Laaksonen on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1996, filosofian lisensiaatiksi 1998 ja filosofian tohtoriksi 1999. Hän on ollut vuodesta 2003 Maanpuolustuskorkeakoulussa Suomen sotahistorian dosentti. Samoin vuodesta 2003 hän on ollut Itä-Suomen yliopistossa sotahistorian dosentti ja Helsingin yliopistossa Suomen ja Skandinavian historian dosentti vuodesta 2005. 

Hän on opiskellut vuonna 2007 Yhdysvalloissa United States Military Academyssa West Pointissa.

Laaksonen on tullut tunnetuksi sotahistorian kipupisteiden käsittelijänä, tabujen ja myyttien murtajana. Jo hänen väitöskirjansa talvisodasta herätti paljon keskustelua. Teos Mannerheimin ja kenraalien henkilösuhteista ja niiden vaikutuksesta johtamiseen pureutui sotilasylijohdon ristiriitoihin. Laaksonen sai teoksen ansiosta ensimmäisen Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiön sotahistorian palkinnon vuonna 2006.  

Hänen viimeisin teoksensa Temperamenttia! Sotilasylijohdon tunnehistoria” (2025) käsittelee aiemmin tutkimatonta aihepiiriä, tunteiden vaikutusta ratkaisuihin ja johtamiseen. Se selittää uudesta näkökulmasta kansallisen historian kriittisiä vaiheita. Teos soveltuu myös nykyajan kriisinjohtamiseen - niin politiikassa. liike-elämässä kuin sotilasorganisaatioissa.

Laaksosen teos *Viina, hermot ja rangaistukset – sotilasylijohdon henkilökohtaiset ongelmat 1918–1945* oli vuonna 2017 ehdolla sekä vuoden tiedekirjaksi että vuoden historiateokseksi. Laaksonen on kirjoittanut lukuisia artikkeleita myös muista historian aihealueista, analysoinut henkilösuhteiden ja johtamisen vuorovaikutusta muun muassa yrityksissä ja poliittisessa elämässä sekä esiintynyt useissa kansainvälisissä seminaareissa.  

Viimeaikoina hän on esiintynyt paljon eri medioissa kommentoimassa maailmanpolitiikkaa, kriisejä ja sotia. 

## Teoksia
* *Ristiriidoista yhteistoimintaan – Suomen poliisijärjestöjen integroitumiseen johtanut historia*. Kirjapaino Jaarli Oy 1998. .
* 
* 
* 
* (Teos on palkittu Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiön ensimmäisellä sotahistorian palkinnolla 4.6.2006. Laajennettu juhlapainos Docendo 2014, )
* 
* 
* Temperamenttia! Sotilasylijohdon tunnehistoria:  Docendo, 2025. 

## Lähteet
*Laaksonen Helsingin yliopiston sivulla
*Juha Kanerva. Tutkija Lasse Laaksonen lyö laudan­pätkiä säpäleiksi – näin käy hänen rystysilleen. Helsingin Sanomat, 31. lokakuuta 2022
*lasselaaksonen.net https://www.lasselaaksonen.net

### Viitteet
Marko Tikka

**Marko Tikka** (s. 20. lokakuuta 1970 Joutseno) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija sekä Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Tikka on työskennellyt Tampereen yliopiston historiatieteen laitoksella vuodesta 2003 lähtien tutkimus- ja opetustehtävissä. Hän on tutkinut muun muassa vuoden 1918 sisällissodan ja sitä seuranneiden vuosien väkivaltaa sekä suomalaista populaarikulttuuria, kuten harmonikan soittaja Viljo Vesteristä sekä tanssiorkesteri Dallapéta. 

Tikan vuonna 2004 ilmestynyt väitöskirja *Kenttäoikeudet* käsitteli sisällissodan valkoista ja punaista terroria. Hän on julkaissut myös kaksi sisällissotaa käsittävää tietokirjaa. *Valkoisen hämärän maa* on ensimmäinen yleisesitys välittömästi sisällissotaa seuranneiden vuosien poliittisista väkivallanteoista. *Terrorin aika* paljastaa, että ”lentävien osastojen” puhdistustoimet olivat valkoisten esikunnan tiedossa. Tikka on kirjoittanut myös Viljo Vesterisen elämäkerran ja tutkinut suomalaisen populaarimusiikin kehitystä vuosien 1925–1955 välisenä aikana.

Tikka sai vuoden 2017 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä Oula Silvennoisen ja Aapo Roseliuksen kanssa suomalaista fasismia käsittelevästä vuonna 2016 julkaistusta teoksesta *Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet*.

## Teokset
* *Koston kevät. Lappeenrannan teloitukset 1918.* Marko Tikka ja Antti O. Arponen, WSOY, 1999 
* *Valkoisen hämärän maa? Suojeluskuntalaiset, virkavalta ja kansa 1918–1921.* Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006 
* *Terrorin aika – Suomen levottomat vuodet 1917–1921.* Ajatus Kirjat 2006, 
* *Harmonikan kuningas Vili Vesterinen.* Ajatus Kirjat 2007, 
* *Tanssiorkesteri Dallape. Suomijatsin legenda 1925–2010.* Marko Tikka ja Toivo Tamminen, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011, 
* *Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet* , kirj. Oula Silvennoinen, Marko Tikka ja Aapo Roselius. WSOY 2016 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Väitöskirjatiedote
Gal Costa

**Gal Costa** (26. syyskuuta 1945 – 9. marraskuuta 2022) oli brasilialainen laulaja, joka oli yksi tropicália-liikkeen tunnetuimmista jäsenistä.

Gal Costa syntyi 1945 Salvadorin kaupungissa. Hän aloitti 1964 ammattilaislaulajana ja julkaisi 1967 ensimmäisen albuminsa, *Domingon*. Albumi edusti bossa novaa, joka oli tuolloin suosittu sekä Brasiliassa että muualla maailmassa.

Costa oli jo nuoruudessaan tavannut tropicália-liikkeen johtohahmoihin kuuluneet Caetano Veloson ja Gilberto Gilin. Heidän musiikillinen yhteistyönsä alkoi vuonna 1964, ja Veloso oli mukana myös Costan debyyttialbumilla. Vuonna 1967 puolestaan julkaistiin *Tropicália ou Panis et Circensis*, jossa oli mukana Costan, Veloson ja Gilin lisäksi muun muassa Tom Zé ja Os Mutantes. Tropicália oli vastakulttuurinen liike, joka oli syntynyt vastustamaan Brasilian sotilasdiktatuuria.

Costa oli itseoppinut laulaja ja kertoi laulaneensa tunteella. Hänen juuret olivat bossa novassa, mutta 1960-luvun lopulla hänen laulutyylinsä kehittyi entistä selvemmin omaperäiseen suuntana. Hän oli 1968 mukana Veloson levyllä ja julkaisi 1969 itse albumit *Gal* ja *Gal Costa*. Niissä Costan tyyli oli yhdistelmä brasilialaista popmusiikkia, psykedeelistä rockia ja avantgardea. Veloso ja Gil joutuivat pakenemaan Brasiliasta vuonna 1968. Costa jäi Brasiliaan, missä jatkoi Veloson ja Gilin kappaleiden esittämistä.

Costa jatkoi uraansa 1970-luvulla erityisesti niin sanotun música popular brasileiran parissa. Hänen konserttitallennetta *Gal a Todo Vapor* (1971) ja studioalbumia *Índia* pidetään tyylin klassikkoina. Costan ura jatkui 2020-luvulle saakka, ja esimerkiksi vuonna 2021 hän julkaisi albumin, jossa hän lauloi duettoja muun muassa Rodrigo Amaranten, Seu Jorgen, Jorge Drexlerin ja Zeca Veloson kanssa. Costa joutui keskeyttämään syyskuussa 2022 kiertueen, kun häneltä leikattiin kyhmy nenäontelosta.

Costa kuoli marraskuussa 2022.

## Diskografia

* *Domingo* (1967), mukana Caetano Veloso
* *Gal Costa* (1968)
* *Gal Costa* (1969)
* *Legal* (1970)
* *Fa-Tal / Gal a Todo Vapor* (1971) (live)
* *Índia* (1973)
* *Cantar* (1974)
* *Gal Canta Caymmi* (1975)
* *Caras e Bocas* (1977)
* *Água Viva* (1978)
* *Gal Tropical* (1979)
* *Aquarela do Brasil* (1980)
* *Fantasia* (1981)
* *Minha Voz* (1982)
* *Baby Gal* (1983)
* *Trilha Sonora do Filme 'Gabriela*' (1983)
* *Profana* (1984)
* *Bem Bom* (1985)
* *Lua de Mel Como o Diabo Gosta* (1987)
* *Plural* (1990)
* *Gal* (1992)
* *O Sorriso do Gato de Alice* (1994)
* *Mina D'Agua do Meu Canto* (1995)
* *Acústico MTv* (1997) (live)
* *Aquele Frevo Axé* (1998)
* *Gal Costa Canta Tom Jobim Ao Vivo (1999) (live)*
* *Gal de Tantos Amores* (2001)
* *Gal Bossa Tropical* (2002)
* *Todas as Coisas e Eu* (2004)
* *Hoje* (2005)
* *Gal Costa Live at The Blue Note* (2006)
* *Gal Costa Ao Vivo* (2006)

## Filmografia
* *The Mandarin* (1995)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Official Gal Costa website  (portugaliksi)
* Gal Costan diskografia, uutisia yms.
* Gal Costa on Yahoo!
* Allmusic.com Gal Costa
* VH1.com Gal Costa
Maria Bethânia

**Maria Bethânia** eli **Maria Bethânia Vianna Telles Veloso** (s. 18. kesäkuuta 1946 Santo Amaro, Purificação, Bahia, Brasilia) on brasilialainen laulaja. Hänen veljensä on Caetano Veloso.

Hän aloitti uransa 1964 Rio de Janeirossa show’ssa "Opinião". Vahvan äänen ja dramaattisten tulkintojen ansiosta, häntä pidetään yhtenä tärkeimmistä brasilialaisista laulajista, ja samalla hän on maan naislaulajista kaikkien aikojen toiseksi parhaiten myynyt yli 26 miljoonalla albumillaan.

## Diskografia
*Carcará/De manhã, Compact, 1965, RCA Victor
*Carcará/No Carnaval/Mora na Filosofia/Só eu sei, Compact, 1965, RCA Victor
*Maria Bethânia, 1965, RCA Victor
*Maria Bethânia canta Noel Rosa, 1966, RCA
*Edu e Bethânia, 1967, Elenco (mukana Edu Lobo)
*Recital na Boite Barroco, 1968, EMI/Odeon (live)
*Maria Bethânia, 1969, EMI/Odeon
*Maria Bethânia Ao Vivo, 1970, EMI/Odeon
*Vinícius + Bethânia + Toquinho, En La Fusa (Mar del Plata), 1971, RGE (live)
*A Tua Presença, 1971, Philips
*Rosa dos Ventos, 1971, Polygram (live)
*Quando o Carnaval Chegar, Phonogram (soundtrack, mukana Chico Buarque ja Nara Leão) 1972 
*Drama, 1972, Polygram
*Drama 3º ato, 1973, Polygram (live)
*A cena muda, 1974, Polygram (live)
*Chico Buarque e Maria Bethânia, 1975, Polygram (live)
*Pássaro Proibido, 1976, Polygram
*Doces Bárbaros, 1976, Phonogram (live; mukana Caetano Veloso, Gal Costa ja Gilberto Gil)
*Pássaro da Manhã, 1977, Polygram
*Maria Bethânia e Caetano Veloso Ao Vivo, 1978, Polygram
*Álibi, 1978, Polygram
*Mel, 1979, Polygram
*Talismã, 1980, Polygram
*Alteza, 1981, Polygram
*Nossos Momentos, 1982, Polygram (live)
* Ciclo, 1983,Polygram
*A Beira e O Mar, 1984, Polygram
*Dezembros, 1987, RCA Victor
*Maria, 1988, BMG Ariola
*Memórias da Pele, 1989, Polygram
*Maria Bethânia (25 anos), 1990, Polygram
*Olho d'Água, 1992, Polygram
*As canções que você fez pra mim, 1993, Polygram
*Maria Bethânia Ao Vivo, 1995, Polygram
*Âmbar, 1996, EMI/Odeon
*Maria Bethânia, CD-single, 1996, EMI/Odeon
*Imitação da Vida, 1997, EMI/Odeon (live)
*A Força que nunca seca, 1999, BMG Brasil
*1Diamante Verdadeiro, 999, BMG Brasil (live)
*Cânticos, Preces e Súplicas à Senhora dos Jardins do Céu, 2001, Independent
*Maricotinha, 2001, BMG Brasil
*Maricotinha Ao Vivo, 2002, Biscoito Fino
*Cânticos, Preces e Súplicas à Senhora dos Jardins do Céu, 2003, Biscoito Fino 
*Maricotinha Ao Vivo, 2003, DVD, Biscoito Fino
*Brasileirinho, 2003, Quitanda/Biscoito Fino
*Brasileirinho, 2004, DVD, Quitanda/Biscoito Fino
*Que falta você me faz (músicas de Vinícius de Moraes), 2005, Biscoito Fino
*Tempo Tempo Tempo Tempo, 2005, DVD, Biscoito Fino
*Maria Bethânia, música é perfume, Georges Gachot'n elokuva 2005
Camargue

**Camargue** on Etelä-Ranskassa Arlesista etelään sijaitseva kosteikkoalue, jonka rajaavat Välimeri sekä Rhônejoen kaksi pääsuuhaaraa, itäinen *Grand Rhône* ja läntinen *Petit Rhône*.  

930 km² laajuinen Camargue on läntisen Euroopan suurin suisto. Se muodostuu pääasiassa soista, järvistä ja lammikoista. Camargue on merkittävä lintualue, ja siellä esiintyy  runsaasti flamingoja. Lintujen lisäksi kosteikot ovat suosiollisia runsaslukuisille hyttysille.

Varsinainen Camargue kuuluu hallinnollisesti Bouches-du-Rhônen departementtiin. Departementin länsirajana on Petit-Rhône. Kosteikkoalue ulottuu kuitenkin myös Petit-Rhônen länsipuolelle, Gardin departementin alueelle.

Camargue on suurelta osin asumatonta tai harvaan asuttua. Suurin osa siitä, 820 neliökilometrin laajuinen alue on vuonna 1972 muodostettu luonnonpuistoksi. Merkittäviä asutuskeskuksia ovat vain Arles alueen pohjoisrajalla Rhônen haarautumiskohdassa sekä Saintes-Maries-de-la-Mer ja Salin-de-Giraud Välimeren rannalla.

Osa soista on patoamalla muutettu marskimaiksi, joissa viljellään laajalti muun muassa riisiä.  Alue tuottaa nykyisin noin neljäsosan Ranskassa kulutetusta riisistä.

Camarge tunnetaan valkoisista camarguenhevosistaan ja mustista naudoistaan. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Camargue - kaihomielisyyden maa, Helsingin Sanomat, 22.04.1928, nro 110, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Inkeroinen (Kouvola)

**Inkeroinen** on taajama Kouvolassa, entisen Anjalankosken kaupungin alueella. Inkeroinen sijaitsee nykyisen Kouvolan kaupungin eteläosassa Kymijoen itärannalla vastapäätä entisen Anjalan pitäjän kirkonkylää.

Tilastokeskuksen mukaan Inkeroisten tilastollisessa taajamassa, joka käsittää myös Anjalan kirkonkylän, oli vuoden 2024 lopussa 4 300 asukasta. Inkeroisten postinumeroalueen (46900 Inkeroinen) väkiluku oli 3 186 vuonna 2024.

Inkeroisten taajamaa ympäröi Inkeroisten kaupunginosa sekä Inkeroisten tilastoalue, joista jälkimmäiseen kuuluu myös Anjala ja Marinkylä.

## Väestö
### Väestönkehitys

Vuosien 1980 ja 1985 väkiluvut sisältää silloisten Inkeroisten ja Anjalan taajamien yhteenlasketut väkiluvut. Taajamat kasvoivat yhteen 1980-luvun loppupuolella ja nimeksi tuli Inkeroinen.

## Historia
Inkeroinen kuului ennen teollisuustaajaman syntyä Sippolan pitäjän Mämmälän kylään. Nimi Inkeroinen tuli käyttöön kylään syntyneen puuhiomon ja paperitehtaan mukaan, jotka perustettiin sen nimisen maakirjatalon maille vuonna 1872. Taajama kuului Sippolaan Anjalankosken kauppalan perustamiseen saakka vuonna 1975 ja Anjalankoskeen vuoden 2009 Kouvolaan liittämiseen saakka. Sillä on myös epävirallinen ruotsinkielinen nimi *Ingerois*.

## Liikenneyhteydet

Kotkan radan Inkeroisten rautatieasemalta on henkilöjunayhteys Kouvolaan ja Kotkaan. Inkeroisten linja-autoasemalta pääsee Anjalan ja Porvoon kautta Helsinkiin.

## Teollisuus
Inkeroisissa on Stora Enson Anjalankosken tehtaat.

## Palvelut

Inkeroisissa on tori, kolme kauppaa (S-Market, Lidl, Tokmanni), Alko, kirjasto, partureita, uimahalli ja jäähalli, jossa kylän jääkiekkoseura Aakoo pelaa. Taajamassa sijaitsevat lisäksi mm. pizzeria. Inkeroisten vastaanottokeskus toimi Hotelli Kantrin entisissä tiloissa Inkeroisten keskustassa 2016-2018. Toimintaa ylläpiti Hoivapalvelu Metsätähti Oy.

 Inkeroisiin valmistui kesällä 2025 monitoimitalo, jossa toimii muun muassa peruskoulu, päiväkoti ja kirjasto. 

Inkeroisissa sijaitsee myös Kymenlaakson Opisto, joka on visuaalisiin aloihin erikoistunut kansanopisto sekä entisen Anjalankosken kaupungin alueella toimiva kansalaisopisto.

## Lähteet
*Mämmälän kylän talot ja suvut 

### Viitteet
Renkomäki

**Renkomäki** on Lahden kaupunginosa noin 5–7 kilometriä keskikaupungin eteläpuolella. Alueen maisemaa leimaa korkea hiekkaharju, josta on otettu soraa. Kasvavan pientaloasutuksen ohella kaupunginosaan sijoittuu autoliikkeitä, bensiinin jakelupiste ja rautakauppa sekä tullin toimitilat. Renkomäki kuului aikaisemmin Orimattilaan, mutta se pakkoliitettiin Lahteen vuonna 1956.

Helsinki-Lusi-moottoritien osuudella valtatie 4:stä erkanevat Renkomäessä eritasoliittymät Lahteen sekä seututie 167:n reitille Orimattilan keskustan ja Myrskylän kautta Loviisan Koskenkylään. Lisäksi Renkomäeltä lähtee seututie 296 Lahden Ala-Okeroisten kautta Hollolan Salpakankaalle.

Renkomäen pikavuoropysäkiltä 88 kilometrin matka linja-autolla Helsingin Viikkiin kestää nopeimmillaan noin tunnin ja 98 kilometrin matka Helsingin Kamppiin noin tunnin ja 15 minuuttia.

Yhdistystoimintaa edustaa Renkomäellä vapaaehtoinen palokunta, joka on perustettu 1947. Lahden kaupunginkirjasto korjasi Renkomäen sivukirjaston ja järjesti kirjaston nimestä yleisökilpailun. Sen nimeksi tuli Renki.

Bussiyhteydet: Renkomäen kautta kulkee linja 7 (Ämmälä - Karisto) 

Renkomäen aluetta on merkitty Päijät-Hämeen liiton 2014 maakuntakaavaan keskustatoimintojen alakeskukseksi ca7:nä. 

## Kaupungin palvelut
Renkomäellä toimii 90 päivähoitopaikan Renkomäen päiväkoti Lakkitehtaantie 3:ssa, jonne pääsee linja-autovuorolla 89.  Alueella on myös Renkomäen kirjasto.
## Kiinteät muinaisjäänteet
*Kangasmäen kivikautinen asuinpaikka
*Mattilan kivikautinen asuinpaikka
*Myllymäen kivikautinen asuinpaikka
*Myllyojan kivikautinen asuinpaikka
*Renkomäen kivikautinen asuinpaikka
*Ristolan kivikautinen asuinpaikka
*Simolan vesimylly
*Uusitalon kivikautinen asuinpaikka
*Ämmälän vesimylly

## Lähteet
Basse Santa Su

**Basse Santa Su** (joskus pelkkä **Basse**) on kaupunki Gambiassa. Se on Upper Riverin alueen pääkaupunki ja sijaitsee Fuladu Eastin alueella, Gambiajoen etelärannalla, 396 kilometrin päässä Banjulista. Asukasluku oli 9&nbsp;265 vuonna 1993 ja 14&nbsp;856 vuonna 2006.

## Aiheesta muualla
Carl Jungebrand

**Carl Jungebrand** (s. 1. lokakuuta 1964) on suomalainen koripalloerotuomari. Suomessa SM-koriksessa hänet on valittu vuoden tuomariksi viisi kertaa peräkkäin vuosina 1987–1991.

Jungebrand on tuominnut kansainvälisiä otteluita MM- (1990, 1994, 2006, 2010), olympia- (1988, 1996, 2000, 2008, 2012) ja EM-tasolla (kuusi kertaa, kolmasti loppuottelussa). Hän tuomitsi vuoden 2006 MM-kilpailujen loppuottelun. 

Jungebrand on ollut tuomitsemassa viidessä Olympialaisten koripalloturnauksessa neljällä eri vuosikymmenellä. Pekingin Olympiaturnauksessa hän toimi päätuomarina Kiinan ja Yhdysvaltain välisessä alkusarjan ottelussa, joka oli ennakkoarvioiden mukaan noin miljardilla katsojalla kaikkien aikojen seuratuin koripallo-ottelu. Jungebrand oli myös yksi kolmesta tuomarista, joka pääsi tuomitsemaan Espanjan ja Yhdysvaltain välisen loppuottelun Pekingissä. Hän vihelsi Euroliigan pelejä vuoteen 2012 saakka. 

Jungebrand aloitti vuonna 2013 kansainvälisessä koripalloliitossa FIBA:ssa erotuomarijohtajana.

Tammikuussa 2016 Jungebrand palkittiin Suomen Urheilugaalassa Vuoden Urheiluvaikuttajana.

## Lähteet
Once Caldas

**Once Caldas** on kolumbialainen jalkapalloseura joka on perustettu vuonna 1959 kahden Manizalesilaisen joukkueen yhdistyessä. Once Caldas voitti yllättäen Copa Libertadoresin vuonna 2004, kun se löi loppuottelussa argentiinalaisen Boca Juniorsin.
Bach Alto Cantatas

**Bach Alto Cantatas** on mezzosopraano Monica Groopin resitaalilevy joka julkaistiin vuonna 1998. Yhdessä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin ja sen johtajan Juha Kankaan kanssa nauhoitettu levy sisältää kolme J.S. Bachin kantaattia, järjestysnumeroiltaan 35 *(Geist und Seele wird verwirret)*, 169 *(Gott soll allein mein Herze haben)* ja 170 *(Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust)*. Yleisradion musiikkiosasto valitsi sen vuoden levykseen 1998.

## Kappaleet
*Cantata BWW 170 *Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust*
:1. Aaria *Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust* - 6.22
:2. Resitatiivi *Die Welt, das Sündenhaus* - 1.15
:3. Aaria *Wie jammern mich doch die verkehrten Herzen* - 6.56
:4. Resitatiivi *Wer sollte sich demnach wohl hier zu leben wünschen* - 1.04
:5. Aaria *Mir ekelt mehr zu leben* - 5.43
*Cantata BWW 35 *Geist und Seele wird verwirret*
:6. Sinfonia - 5.33
:7. Aria - *Geist und Seele wird verwirret* - 7.30
:8. Resitatiivi - *Ich wundre mich* - 1.26
:9. Aaria - *Gott hat alles wohlgemacht* - 3.33
:10. Sinfonia - 3.36
:11. Resitatiivi *Ach, starker Gott* - 1.06
:12. Aaria *Ich wünsche nur, bei Gott zu leben* - 3.06
*Cantata BWW 169 *Gott soll allein mein Herze haben*
:13. Sinfonia - 7.43
:14. Arioso ja resitatiivi *Gott soll allein mein Herze haben* - 2.28
:15. Aaria *Gott soll allein mein Herze haben* - 6.31
:16. Resitatiivi *Was ist die Liebe Gottes?* - 0.45
:17. Aaria *Stirb in mir, Welt und alle deine Liebe* - 5.08
:18. Resitatiivi *Doch meint es auch dabei* - 0.25
:19. Koraali *Du süsse Liebe, schenk und deine Gunst* - 0.48

## Tuotanto
*Recording engineer - Matti Heinonen
*Recording producer - Laura Heikinheimo
*Digitaalinen editointi - Matti Heinonen ja Laura Heikinheimo
*Masterointi - Pauli Saastamoinen
*Kansikuvat - Riitta Sourander
*Asemointi - Birgit Pulkkinen
*Vastaava tuottaja - Jari Tiessalo

## [[Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri]]n kokoonpano
*1. viulut: Reijo Tunkkari, Elar Kuiv, Liisa Lankila, Katri Niemelä ja Virpi Taskila.
*2. viulut: Signe Steimane, Jukka Mäkelä, Maria Pulakka, Kristine Lilientale ja Denice Sjöbacka.
*alttoviulut: Timo Kangas, Ari Hanhikoskwi ja Anna-Leena Kangas.
*sellot: Lauri Pulakka, Niiles Outakoski ja Esa Laasanen.
*kontrabassot: Ahti Lassila ja Timo Miettinen.
*oboe / oboe d’amore I: Päivi Kärkäs
*oboe / oboe d’amore II: Satu Ala
*englannintorvi: Regina Hamarikivi
*fagotti: Visa Jämsä
*urut (obbligato): Håkan Wikman
*urut (continuo): Kai Alestalqo
*kuoro: Vaasan Kamarikuoro, johtajanaan Leif-Johan Höckert
COSATU

**COSATU** () on joulukuussa 1985 perustettu eteläafrikkalaisten rotujen tasa-arvoa ajaneiden ja apartheidia vastustaneiden ammattiliittojen keskusjärjestö. Järjestön perustamisen aikoihin siihen kuului 33 jäsenjärjestöä ja 500&nbsp;000 jäsentä, mutta nykyään sen jäsenmäärä on jo yli 2 miljoonaa. COSATU toimi apartheidin aikana läheisessä yhteistyössä UDF:n kanssa ja kuuluu nykyisin ANC:n ja Etelä-Afrikan kommunistisen puolueen liittoon, joka toimii maan hallituspuolueena.
Õ

**Õ** (**õ**) on koltansaamessa, virossa, võrossa, portugalissa ja vietnamissa käytettävä kirjain.

Virossa se ääntyy vokaaliäänteenä  ja koltansaamessa melko samantyyppisenä vokaalina  sekä portugalissa nasaalivokaalina ). Vietnamissa merkki viittaa äänteeseen  narisevalla äänellä (. Äänteen tildellä merkittävä tooni on nouseva ja siinä esiintyy glottaalinen tauko, jonka jälkeen nouseva tooni jatkuu.

Õ on viron kirjaimiston 27. kirjain. Aikaisemmin sitä merkittiin Ö-kirjaimella, mutta 1800-luvun alussa Otto Wilhelm Masing otti käyttöön Õ-kirjaimen estääkseen sekaannukset useiden homonyymien välillä ja osoittaakseen selvästi kuinka ääntää sana.
Djavan

**Djavan**  (s. 27. tammikuuta 1949 Alagoas, Brasilia) on brasilialainen MPB-laulaja ja -sanoittaja. Djavan yhdistää perinteisiä eteläamerikkalaisia rytmejä populaarimusiikin kanssa.

## Historia
Djavan syntyi köyhään perheeseen Maceióssa, Koillis-Brasiliassa. Hän muodosti Luz, Som, Dimensão -yhtyeen. 1973 Djavan muutti Rio de Janeiroon ja aloitti laulamisen paikallisissa yökerhoissa. Lukuisiin festivaaleihin osallistumisen jälkeen hän saavutti huomiota ja äänitti albumin "A Voz, o Violão e a Arte de Djavan" 1976. Albumi sisältää laulun "Flor de Lis", josta syntyi yksi hänen tunnetuimmista hiteistä. Myöhemmät albumit sisältävät muita musiikillisia vaikutteita, afrikkalaista musiikkia ja muita perinteisiä hittejä  kuten "Açaí", "Sina" ja "Samurai". Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "Meu Bem Querer", "Oceano", "Faltando um Pedaço", "Esquinas", "Seduzir", "Pétala", "Lilás", "A Ilha", "Fato Consumado", "Álibi", "Azul", "Cigano" ja "Serrado".

## Diskografia
* 1976 A voz, o violão e a arte de Djavan Som Livre LP, CD
* 1978 Djavan EMI/Odeon LP, CD
* 1981 Seduzir EMI/Odeon LP, CD
* 1982 Luz Sony Music LP, CD
* 1983 Para viver um grande amor (soundtrack) CBS LP
* 1984 Lilás CBS LP, CD
* 1986 Meu lado CBS LP, CD
* 1987 Não é azul mas é mar CBS LP, CD
* 1988 Brazilian Knights and a Lady (mukana Ivan Lins ja Patti Austin) CD
* 1989 Djavan CBS CD
* 1989 Alumbramento EMI/Odeon LP, CD
* 1992 Coisa de acender Sony Music CD
* 1994 Novena Sony Music CD
* 1996 Malásia Sony Music CD
* 1997 Songbook Djavan  Lumiar Discos CD
* 1998 Bicho solto o XIII Sony Music CD
* 1999 Djavan "ao vivo" (live) Epic/Sony Music CD, DVD
* 2001 Milagreiro Epic/Sony Music CD
* 2004 Vaidade Luanda Records CD
* 2005 Djavan na Pista, etc. Luanda Records CD

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu
* Guardianin arvostelu
Klaus-Jürgen Wrede

**Klaus-Jürgen Wrede** (s. 1963) on saksalainen lautapelisuunnittelija, jonka tunnetuin luomus on muun muassa Spiel des Jahres -palkinnon voittanut *[[Carcassonne (peli)|Carcassonne]]* vuodelta 2000.

Wrede syntyi vuonna 1963 musiikinopettajien perheeseen Meschedessä. Hän on opiskellut Kölnin yliopistossa musiikkia ja teologiaa. Hän asuu lähellä Kölniä ja opettaa musiikkia ja teologiaa.

## Aiheesta muualla
* Klaus-Jürgen Wreden kotisivut 
* Klaus-Jürgen Wrede BoardGameGeek-sivustolla.
Vainikkala

**Vainikkala** on Lappeenrannan kylä. Siellä on Venäjälle suuntautuvan rautatieliikenteen Suomen puolella oleva viimeinen rautatieasema. Matkaa Lappeenrannan keskustasta Vainikkalaan on noin 30 kilometriä.
Vainikkalassa asuu 529 asukasta. Kaupunginosassa on ollut muun muassa kauppa, asiamiesposti, kirjasto, terveysasema ja ravintola. Ukrainan sodan alkamisen jälkeen kylän viimeinen ravintola suljettiin.

Vainikkalassa on myös Telkjärven alue, missä on havaittu 239 lintulajia. Harvinaisempia lintuja ruskosuohaukka, sääksi sekä kaulushaikara.

Vainikkalan kylässä ilmestyi kerran kuussa oma lehti *[[Uutis-Vainikkala]]*, jota sai ostaa irtonumeroina tai tilata kotiin. Viimeinen numero ilmestyi 23.2.2018.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Etelä-Karjalan kylät ry.
* Telkjärven lintulajit 
* Niskakoski, Mauri & Pohjonen, Kaija: *Vainikkalan historiikki.* Vainikkalan kylätoimikunta, 1991. .
Äripäev

**Äripäev** on johtava virolainen talouslehti. Sen omistaa Bonnier. Lehden levikki on noin 17 700 ja lukijoita sillä on noin 93 000. *Äripäevin* ensimmäinen numero ilmestyi 9. lokakuuta 1989.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut