Tunturipöllö

**Tunturipöllö** (*Bubo scandiacus*, synonyymi *Nyctea scandiaca*)  on pohjoisella tundravyöhykkeellä tavattava suurikokoinen pöllölaji. Tunturipöllö on sopeutunut monin tavoin arktiseen elinympäristöönsä. Valkean sulkapeitteensä ansiosta se maastoutuu hyvin valkoiseen hankeen, ja ilmavan höyhenpeitteen lisäksi lintua suojaavat kylmältä nokkaa ympäröivät viikset ja jalkojen höyhenet. Lajille ovat tyypillisiä hyvien pesimävuosien jälkeiset nuorten yksilöiden vaellukset, jotka voivat ulottua tuhansien kilometrien päähän niiden synnyinsijoilta. Maailmanlaajuisesti tunturipöllö on uhanalainen, ja Suomesta ja Skandinaviasta se on miltei hävinnyt.

## Piirteet
### Ulkonäkö ja koko

Tunturipöllöt ovat väriltään vaaleita, mutta niillä on höyhenpuvussaan vaihtelevasti harmaata ja tummanruskeaa pilkutusta. Vanhan koiraan höyhenpuku voi olla kokonaan valkea. Nuoret naaraat taas voivat kauempaa näyttää miltei harmailta, koska niiden höyhenpuvussa tummia pilkkuja ja poikkijuovia on tiheämmässä kuin vanhoilla yksilöillä. Tunturipöllön pää on keskikokoinen ja pyöreä, ja sillä on suuret kirkkaankeltaiset silmät sekä tumma nokka, jonka sivuilla on pitkiä höyheniä suojaamassa sieraimia kylmältä. Pöllön jalat ovat kokonaan höyhenpeitteiset ja niissä on tummat kynnet. Pyrstö on suhteellisen lyhyt.

Tunturipöllö lentää rauhallisin ja syvin siiveniskuin, ja välillä se liitää. Saalistaessaan se voi lekutella paikoillaan ilmassa. Pohjoisten alueiden ankaraan ilmastoon sopeutuneena se kykenee lentämään voimakkaassakin tuulessa, vaihtelemalla pyrstön ja siiven pitkien kärkisulkien asentoa.

Tunturipöllö on kooltaan vain vähän pienempi kuin maailman suurin pöllölaji, huuhkaja. Koiraat ovat 55&ndash;60,5 senttimetriä pitkiä, ja naaraat hieman pidempiä, yleensä 60,9&ndash;67 senttimetriä. Tunturipöllökoiraat painavat 1&nbsp;280&nbsp;– 2&nbsp;300 grammaa, naaraat 1&nbsp;700&nbsp;– 3&nbsp;000 grammaa. Tunturipöllön siipiväli on 142&ndash;166 senttimetriä.

### Ääntely
Koiraan usein ilmassa päästämä soidinhuuto on kauas kantava, kumea, hieman karhea ”*gooh*”, ”*hoorh”* tai ”*aoo”*, joka toistuu normaalisti kuudesti muutaman sekunnin välein. Pesimäpaikoilla kuuluva  varoitus on käheän haukkuva ”*kväkväkväkvä*” tai ”*krä-krä”*. Koiras ääntelee pesällä ”*ka-ka-ka-ka”* ja naaras ”*ke-ke-ke-ke”*. Poikaset kerjäävät emoilta ruokaa ”*pshäh”* -äänellä.

## Levinneisyys ja uhanalaisuus
Tunturipöllö asustaa arktisella tundralla kautta koko pohjoisen pallonpuoliskon. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 1&nbsp;200&nbsp;– 2&nbsp;700 paria, joista 68 prosenttia Venäjän Euroopan puoleisilla alueilla ja 29 prosenttia Grönlannissa. Vuonna 2013 koko maailman populaation kooksi arvioitiin 200&nbsp;000 yksilöä, mutta myös huomattavasti pienempiä arvioita on tehty, kuten 14&nbsp;000 paria tai vain 7&nbsp;000&nbsp;– 8&nbsp;000 paria. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN listasi lajin vuonna 2017 uhanalaisuusluokituksessaan vaarantuneeksi, koska laji on nopeasti vähentynyt Pohjois-Amerikassa, Venäjällä ja Euroopassa.

Vielä 1900-luvun alussa tunturipöllö kuului Suomenkin vakituiseen pesimälajistoon mutta katosi vainon ja laajamittaisen munien keruun takia 1930-luvulle mennessä. Keskieurooppalaiset keräilijät maksoivat tuolloin paikallisille asukkaille huomattavia rahasummia lajin munapesyeistä, ja ahkeralla myyjällä saattoi olla kerralla myytävänä jopa 800 tuntureilta kerättyä munaa. Varsinkin vaelluksella olleita aikuisia yksilöitä tapettiin raudoilla ja ampuma-aseilla, sekä täytettäviksi koriste-esineiksi että riekkokantojen kasvattamiseksi. Esimerkiksi pelkästään vuoden 1911 aikana ammuttiin 151 tunturipöllöä. Laji rauhoitettiin vuonna 1962.

Suomessa tunturipöllö pesii nykyään vain satunnaisesti erittäin hyvinä jyrsijävuosina. Toisen maailmansodan jälkeen laji on pesinyt Suomessa vain muutamana vuonna. Pesintöjä havaittiin vuosina 1974, 1987 ja 1988, mutta sitä ennen ei ollut todettu yhtään pesintää vuosikymmeniin. Kesällä 2011 tunturisopulien runsas määrä johti siihen, että ainakin kymmenen paria asettui pesimään Lapin tunturialueille; tätä edellinen pesintä oli tapahtunut vuonna 2007. Samankaltainen ilmiö nähtiin Ruotsin Lapissa vuonna 1978, jolloin siellä pesi satoja tunturipöllöpareja, vaikka laji oli ollut alueella pitkään vain satunnainen harvinaisuus. Fennoskandian levinneisyysalueen reuna-alueilla tunturipöllöjen pesinnän vilkkauteen vaikuttavat myyräkantojen huippujen lisäksi myös idästä, lajin varsinaiselta ydinalueelta, vaeltavien pöllöjen määrät.

Suomessa laji arvioitiin vuonna 2000 kansallisessa uhanalaisuusluokituksessa erittäin uhanalaiseksi ja vuonna 2010 äärimmäisen uhanalaiseksi.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Tunturipöllön arvo on 11&nbsp;051 euroa.

### Vaellukset
Hyviä sopuli- ja samalla myös pesimisvuosia seuraavina katoaikoina tunturipöllöt saattavat vaeltaa kauaskin tundralta. Tällaisia vaelluksia tapahtuu keskimäärin kymmenen vuoden välein, mutta laajamittaisten suurvaellusten välillä voi kulua 20&ndash;30 vuotta. Tavanomaista runsaampi vaellus osui Suomeen viimeksi talvella 1999&ndash;2000. Vaeltavia yksilöitä on havaittu esimerkiksi Helsingin edustan ulkoluodoilla, noin tuhannen kilometrin päässä pesimäalueelta. Jotkin yksilöt vaeltavat jopa Keski-Eurooppaan asti. Kauas etelään suuntautuva liikehdintä on euraasialaisten yksilöiden kohdalla kuitenkin suhteellisen harvinaista, yleensä ne siirtyvät arktisella alueella itään tai länteen päin. Pohjois-Amerikan tundralla pesivät tunturipöllöt sen sijaan muuttavat yleisesti talveksi etelämmäksi, Kanadan laajoille viljelyalueille.Vaellus ei aina ulotu Etelä-Suomeen, jossa on heikoimpina vaellusvuosina havaittu vähimmillään vain yksi tunturipöllö. Pääosa vaeltajista on nuoria yksilöitä, joiden suurelle joukolle ei enää riitä ravintoa niiden synnyinalueilla. Tunturipöllöjen vaellusvietti herää, kun yksilöitä on lähtöalueella tavanomaista enemmän. Vaellukset tapahtuvat pääosin rannikoita pitkin. Vaeltajat saattavat jäädä hyvälle saalistusalueelle pitkäksikin aikaa ja puolustaa sitä kuin reviiriään. Ne ovat usein ihmistä kohtaan pelottomia, koska eivät ole pesimäalueillaan välttämättä koskaan nähneet ihmisiä.

### Suojelu eläintarhoissa
Tunturipöllölle perustettiin heinäkuussa 2021 Euroopan eläintarhajärjestön ylläpitämä EEP-suojeluohjelma, jota johtaa Korkeasaaren eläintarha. Suojeluohjelman tarkoitus on ylläpitää tervettä ja geneettisesti monimuotoista tarhakantaa tunturipöllöistä, jotta lajia voidaan alkaa palauttamaan luontoon eläintarhoista, jos lajin kanta pienenee entisestään. 

## Elinympäristö
Tunturipöllöin tyypillistä elinympäristöä ovat sammal- ja jäkälätundra ja tunturinummet ja -paljakat. Pesintäpaikoikseen tunturipöllö kelpuuttaa lähinnä puuttomat tunturin laet, joskus se pesii myös vaikeapääsyisillä avoimilla soilla. Vaeltavat yksilöt suosivat laajoja peltoalueita, meren ja järvien rantoja ja saariston luotoja, mutta niitä nähdään myös kaupungeissa korkeiden rakennusten katoilla ja savupiippujen päällä tähystämässä.

## Elintavat

### Lisääntyminen ja elinikä

Pesä on vaatimaton syvennys pienellä, usein soraisella kummulla, jolta on avoin näköala kaikkiin ilmansuuntiin. Hyvinä sopulivuosina useita pareja voi pesiä lähellä toisiaan, mutta huonoina vuosina ne eivät pesi lainkaan. Lajilla on todettu moniavioisuutta. Naaras munii huhti-toukokuussa 6&ndash;14 valkoista, lähes pyöreää munaa, ja hautoo niitä hieman yli kuukauden. Monista muista linnuista poiketen tunturipöllönaaras aloittaa hautomisen välittömästi ensimmäisen munan munimisen jälkeen. Haudonnan ajaksi naaraan vatsapuolella olevasta hautomalaikusta irtoavat höyhenet, koska paksu höyhenpeite estäisi lämmön johtumisen emosta muniin. Tämän laikun kohdalla on enemmän verisuonia kuin muualla vartalossa. Naaraan lentäessä hautomalaikkua ei näy, sillä sitä ympäröivät pitkät sulat peittävät sen; haudonnan ajaksi sulat kohotetaan syrjään. Naaras kääntelee munia säännöllisesti, jotta myös niiden kylmää maata vasten olevat puolet lämpiävät. Koiras tuo muutaman tunnin välein ruokaa naaraalle, joka ei juurikaan poistu munilta haudonnan aikana. Poikaset syntyvät valkoisina untuvikkoina, ja muuttuvat vähitellen ruskeiksi. Ne lähtevät pesästä 2&ndash;3 viikon ikäisinä ja oppivat lentotaidon vajaan kuukauden ikäisinä. Niiden lentokyky on kuitenkin täysin kehittynyt vasta noin puolentoista kuukauden ikäisenä, ja emot ruokkivat niitä 2,5 kuukauden ikäisiksi asti. Pesinnän aikana koiras puolustaa pesäänsä aggressiivisesti tunkeilijoita vastaan, eikä pelkää käydä ihmisenkään kimppuun.

Tunturipöllö tulee sukukypsäksi toisena ikävuotenaan. Vanhin tunnettu lajin edustaja eli vankeudessa 28-vuotiaaksi. Luonnossa niiden elinikä jää yleensä alle kymmeneen vuoteen.

### Ravinto
Tunturipöllö syö pikkunisäkkäitä (etenkin tunturisopuleita), jäniksiä ja keskikokoisia lintuja, kuten lokkeja, sorsia, riekkoja ja kiirunoita, joita se saalistaa avoimilla alueilla. Pöllöille poikkeukselliseen tapaan se saalistaa lähinnä päiväsaikaan, jolloin se usein istuu jollakin kivellä, kumpareella, katolla tai muulla näköalapaikalla tähystämässä. Se on silti liikkeellä öisinkin. Tunturipöllön oksennuspallot voivat olla ihmisen nyrkin kokoisia.

## Tunturipöllö kulttuurissa

Tunturipöllöstä on käytetty Suomessa lukuisia kansanomaisia nimityksiä, joista tunnetuimpia ovat *iso vaalee* ja muistakin pöllöistä käytetty sana *ukuli*.  

Tunturipöllö on valittu Kanadan Québecin provinssin nimikkolinnuksi.

J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa päähenkilön lemmikkinä on naarastunturipöllö nimeltä Hedwig. Kirjasarjan kuvaamassa velhojen yhteisössä pöllöt ovat yleisiä lemmikkejä ja niitä käytetään postinkantajina.

## Katso myös
*Luettelo Suomessa pesivistä pöllölinnuista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Henttonen, Heikki 1980: Tunturipöllöjä Länsi-Lapissa jyrsijähuippujen aikana. –&nbsp;Lintumies 2.1980 s.&nbsp;87. LYL.
* 
* ARKive: Snowy owl (''Bubo scandiaca'')  
* 
* Animal Diversity Web 
*