open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hietatokko

**Hietatokko** (*Pomatoschistus minutus*) on pieni, lähellä pohjaa elävä merikala, jonka voi nähdä, jos sen pelästyttää liikkeelle haromalla hiekkapohjaa esimerkiksi akvaariohaavilla. Hietatokko muistuttaa hyvin paljon liejutokkoa (*Pomatoschistus microps*) ja hieman myös mustatokkoa (*Gobius niger*) ja seitsenruototokkoa (*Gobiusculus flavescens*).

## Ulkonäkö ja koko
Hietatokko on 4–5&nbsp;cm:n pituinen, vaalean kellertävä kala. Sillä on pitkänomainen ruumis. Suhteellisen suuret silmät ovat korkealla ja lähellä toisiaan. Ensimmäisen selkäevän takapäässä on tumma täplä.

## Levinneisyys

Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti Itämeressä. Suomessa sitä tavataan lähes koko merialueella, Perämerelläkin Hailuotoa myöten.

Lisäksi hietatokkoja tavataan itäisen Atlantin rannikkoalueilla Norjasta Portugaliin ja Espanjaan, mukaan lukien Britteinsaarten ympäristö, mukaan lukien Färsaaret, ja Irlanti. Sitä on havaittu toisinaan myös pohjoisella Välimerellä, mukaan lukien Monaco ja Lavezzin saaret, pohjoisella Egeanmerellä, Marmaranmerellä, Mustallamerellä ja Asovanmerellä. Adrianmeren osapopulaatiot voivat mahdollisesti kuulua geneettisesti erilliseen lajiin.

## Elintavat ja merkitys
Hietatokko oleskelee kesäisin matalissa ja talvella syvemmissä vesissä. Se rakentaa pesän hiekkapohjalle esimerkiksi simpukankuoren tai ruukunsirpaleen alle, ja koiras vartioi mätiä kuoriutumiseen asti. Pienten 1–3-senttisten hietatokkojen ravintoa ovat vesikirput, surviaissääskentoukat ja hankajalkaiset. Isommat, yli kolmen senttimetrin mittaiset kalat syövät pääasiassa pienikokoisia katkoja.

Tokoilla, varsinkin hietatokolla, on matalien rannikkovesien ravintoketjussa suuri merkitys. Ne ovat linkki pohjaeläimistä suurempiin kaloihin. Tokkoja syövät ainakin ahvenet, pienet turskat, kampelat, piikkikampelat, kivinilkat, kuhat, simput, isot kuoreet ja siiatkin. Matalilla rannikkovesillä, kuten Tanskassa, tokot muodostavat katkarapujen kanssa meritaimenen tärkeimmän ravinnonlähteen.

## Lähteet
*
* Niels Vestergaard: Meritaimenen salat, Rannikkokalastusta Perholla. Pan Vision 2007.
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*LuontoPortti: Hietatokko (''Pomatoschistus minutus'')<minutus'']
Isotuulenkala

**Isotuulenkala** (*Hyperoplus lanceolatus*, syn. *Ammodytes lanceolatus*) on vihertävänsininen, 20–30&nbsp;cm pitkä solakka meressä elävä kala. Sen levinneisyysaluetta on Koillis-Atlantti. Itämeren eteläosissa isotuulenkala on varsin runsaslukuinen. Suomen rannikolla sen esiintyminen painottuu Suomenlahden lisäksi Ahvenanmaalle ja Saaristomereen.

Isotuulenkala syö nuorena planktonia ja täysikokoisena pikkukaloja, kuten pieniä silakoita, kilohaileja, kuoreita, piikkikaloja sekä tokkoja. Tuulenkalat muodostavat vastaavasti ravintoa turskalle, lohille, taimenille ja monille muille kaloille. Linnuista etenkin riskilät, tiirat, lunnit ja kiislat syövät tuulenkaloja. Muilla vesillä myös pienet valaat syövät tuulenkaloja. 
Isotuulenkalan voi helposti sekoittaa pikkutuulenkalaan – eroja on koon lisäksi luuston rakenteessa.

Isotuulenkalat liikkuvat yksittäin tai pienissä parvissa, ja ne suosivat hiekkapohjaisia vesiä. Ne pystyvät paetessaan kaivautumaan erittäin nopeasti hiekkaan. Talvisin ne vetäytyvät syvempiin vesiin, ja niitä onkin tavattu jopa 50–60 metrin syvyydestä. Molempia tuulenkaloja saadaan saaliksi vahingossa silakan seassa.

Isotuulenkala kutee hiekkapohjalle 10–20 metrin syvyyteen. Mätimunat takertuvat hiekkaan ja voivat olla myös ohuen hiekkakerroksen peittämiä.

## Lähteet
*

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Isotuulenkala (''Hyperoplus lanceolatus'')
*Luontoportti: Isotuulenkala (''Hyperoplus lanceolatus'')
*Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura ry (SKES): Isotuulenkala (''Hyperoplus lanceolatus'')
*ITIS: Hyperoplus lanceolatus 
*
Piikkikampela

**Piikkikampela** (*Scophthalmus maximus*) on litteä, lähes pyöreä pohjakala, jonka silmät ovat vasemmalla kyljellä. Sen levinneisyysalue kattaa suurimman osan Itämerta, Euroopan rannikot napapiiriltä etelään, Välimeren ja Mustanmeren. 

Piikkikampela viihtyy meren kallio- ja hiekkapohjilla. Se syö etupäässä muita pohjakaloja, mutta myös äyriäisiä ja simpukoita.

## Tuntomerkit
Piikkikampela on helppo tunnistaa. Se on litteä ja lähes lautasmaisen pyöreä, vihreä tai ruskea kala. Sillä on piikikäs, tummanruskea ja täplikäs iho kyljellä. Silmät sillä ovat pään kyljellä ja suu liikkuu pohjaan nähden vaakasuorassa. Piikkikampela kuuluu vasensilmäkampeloiden heimoon, jonka kaloilla poikasen silmät kiertyvät vasemmalle kyljelle ja niistä tulee yläkylki. Vatsa eli alakylki on vaalea. Pituus Suomen vesillä on 20–40 cm. Muualla piikkikampelat ovat kasvaneet tyypillisesti 50-70-senttisiksi, suurimmillaan metrin pituisiksi ja painaneet jopa 25 kg.

## Levinneisyys
Piikkikampelaa tavataan lähes koko Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikolla. Itämerellä piikkikampelaa tavataan Tanskan salmista Suomenlahdelle ja Pohjanlahdelle, mutta se harvinaistuu lahtien perukoille päin mentäessä. Piikkikampela on tyypillinen lauhkeiden vesien merikala eikä se pysty lisääntymään kovin alhaisissa suolapitoisuuksia. Suomen rannikot ovat sen esiintymisalueen äärirajoilla, joten sopivillakin alueilla piikkikampeloiden osuus kaikista kampeloista on vain yksi tai kaksi kymmenestä. 

Piikkikampela on levinnyt niin Itämereen kuin muuallekin maailmalle. Itämeressä sen alueet ovat rannikolla, ei paljoa Vaasaa pohjoisempana. Eteläraja on melkein Suomenlahdella. Myös Ahvenanmaan alueella esiintyy joitain yksilöitä. Sitä on Afrikan rannikolla, Välimeressä, Mustassameressä ja Asovanmeressä.

Piikkikampelaa on istutettu Chilen ja Kiinan rannikoille. Sitä kasvatetaan ruokakalaksi Espanjassa, Tanskassa, Saksassa, Islannissa, Irlannissa, Italiassa, Norjassa, Walesissa ja Portugalissa. 

## Lisääntyminen
Piikkikampela kutee matalassa 2-8 m:n syvyisessä rantavedessä kesäkuussa, juhannuksen molemmin puolin. Mätimunat kelluvat, mikäli veden suolapitoisuus on noin 8 promillea. Kuoriutuvat poikaset ovat aluksi planktisia ja kaksikylkisiä, mutta jo ensimmäisen kesän kuluessa pohjalle siirtyessään ne muuttuvat aikuisia muistuttaviksi. Ensimmäiseen talveen mennessä ne saavuttavat noin 3-6 cm pituuden.

## Ravinto
Piikkikampela käyttää monipuolista ravintoa ja se syö muun muassa simpukoita, äyriäisiä ja monia eri pohjakaloja. Piikkikampelalla on suuri suu, jossa on paljon pieniä ja teräviä hampaita.

## Kalastus
Piikkikampela on kärsinyt liian voimakkaasta kalastuksesta ja kannat ovat edelleen heikolla tasolla. Itämerellä saaliit ovat pienentyneet tuntuvasti 1990-luvulta. Pohjanmeren piikkikampelasaalis on kuitenkin pysynyt suhteellisen vakaana jo pari vuosikymmentä. Kutevien yksilöiden määrän on arvioitu kasvaneen.

## Lähteet
Autogiro

**Autogiro**, tunnetaan myös nimellä gyrokopteri, on hieman helikopteria muistuttava potkurivetoinen lentokone, jossa on sekä työntävä että nostava potkuri. Autogiroa on joskus sanottu lentokoneen ja helikopterin välimuodoksi.

Autogiro eroaa helikopterista siinä, että sitä ilmassa pitävä suuri roottori ei ole moottoroitu ja lentokoneesta siinä, että sen nostovoiman synnyttää vapaasti pyörivä roottori, ei siivet.

Autogiro liikkuu eteenpäin moottoroidun vaakasuora-akselisen potkurin tai suihkuturbiinin työntämänä. Nosteen synnyttää suuri pystysuora-akselinen laakeroitu vapaasti pyörivä roottori, joka saa liikevoimansa autogiron liikkeestä eteenpäin. Koska roottorin lapojen ilmanvastus on etu- ja takareunalla erilainen, ilmavirta saa sen pyörimään. Nostovoima syntyy roottorin lapojen siipiprofiilista sekä lapojen kohtauskulmasta. Koska roottori pyörii vapaasti, erillistä pyrstöroottoria ei tarvita. Roottorin laakeroinnin kitkan kautta autogiroon vaikuttava vääntömomentti on niin pieni, että se voidaan helposti kumota peräsimellä.

Autogiro ei putoa nopeasti moottorivian sattuessa, vaan "liitää" maahan autorotaation avulla, samoin kuin helikopteri. Tunnetuin autogiroon liittyvä ongelma on huonosti rakennetun autogiron taipumus joutua nyökkäävään liikkeeseen laskeuduttaessa, mikä pudottaa autogiron.

Autogiron keksijä, espanjalainen Juan de la Cierva (1895–1936), lensi itse suunnittelemallaan koneella ensi kerran vuonna 1923. Autogiron kulta-aika olikin 1920- ja 1930-luvuilla. Autogirolla oli suuri merkitys helikopterin kehitykselle.

Autogiroa käytetään nykyään lähinnä harrastusilmailussa, ja se soveltuukin siihen, koska se on yksinkertainen, kevyt ja helppo valmistaa.

Suomalaisia autogiron kehittäjiä ovat olleet Jukka Tervamäki sekä Seppo ja Kalevi Kokkola.

## Katso myös
* Kokkola Ko-03

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Edvard Wegelius : Autogiro. Sen kehitys ja lento-ominaisuudet, Helsingin Sanomat, 30.01.1935, nro 28, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kotirauha

**Kotirauha** on Suomessa jokaiselle perustuslain 10&nbsp;§:ssä taattu oikeus olla toisten häiritsemättä siinä piirissä, joka voidaan katsoa hänen kodikseen. Kotirauhan suojaamia paikkoja ovat asunnot, loma-asunnot ja muut asumiseen tarkoitetut tilat, kuten hotellihuoneet, teltat, asuntovaunut ja asuttavat alukset, sekä asuintalojen porraskäytävät ja asukkaiden yksityisaluetta olevat pihat niihin välittömästi liittyvine rakennuksineen.

Kotirauhan rikkominen voi tekomuotona tapahtua monella eri tavalla. Esimerkiksi tunkeutuminen kotirauhan suojaamaan paikkaan, meluaminen tai esineiden heittäminen voivat olla kotirauhan rikkomista.Lisäksi tärinä ja hajuhaittojen aiheuttaminen voi täyttää kotirauhan rikkomisen tunnusmerkistön.

Kotirauhan rikkominen on melko yleinen rikos. Viime vuosina niitä tulee ilmi noin 3 000 kappaletta ja niitä selvitetään noin 1 000-1 500 kappaletta. Törkeitä kotirauhan rikkomisia tulee ilmi noin 300-400 kappaletta vuosittain.

Kotirauhan rikkoja on tuomittava kotirauhan rikkomisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi. Jos tapaus on kokonaisuutena arvostellen törkeä, rikoksentekijä on tuomittava törkeästä kotirauhan rikkomisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.

Perustuslain 10&nbsp;§:n 3 momentin mukaan tavallisella lailla voidaan säätää perusoikeuksien turvaamiseksi tai rikosten selvittämiseksi välttämättömistä kotirauhan piiriin ulottuvista toimenpiteistä. Tämän nojalla esitutkintaviranomaisilla on tietyin edellytyksin oikeus suorittaa kotietsintöjä.

Kotirauha mainitaan Birger-jaarlin Edsöre-lainsäädännössä.

## Katso myös
* Yksityiselämän suoja
* Linnadoktriini

## Lähteet
Ilkivalta

**Ilkivalta** siinä merkityksessä, jossa sanaa käytetään Suomen rikoslaissa, on tahallista häiriön aiheuttamista esimerkiksi meluamalla muualla kuin yleisellä paikalla tai yleisöltä suljetussa virastossa, toimistossa, liikkeessä tai tehtaassa tai muussa vastaavassa paikassa. Ilkivaltaa on myös häiriön aiheuttaminen tarpeettomilla puhelinsoitoilla virastoon, toimistoon, liikkeeseen taikka muuhun vastaavaan paikkaan, samoin kuin väärän hälytyksen aiheuttaminen käyttämällä julkisen kulkuneuvon hätäjarrua tai hälytintä muutoin kuin hätätilanteessa. Suomessa ilkivallasta seuraa sakkorangaistus. Yleisellä paikalla tapahtuvasta ilkivallasta eli häiriön aiheuttamisesta esimerkiksi meluamalla julkisella paikalla rangaistaan järjestyslain perusteella järjestysrikkomuksena. 

Yleisessä kielenkäytössä ilkivallaksi nimitetään myös toisen omaisuuden tahallista vahingoittamista. Tällaisesta teosta käytetään yleisesti myös nimitystä **vandalismi**, varsinkin kun hävitysvimma kohdistuu kulttuurielämän tuotteisiin. Sana juontuu alun perin kansainvaellusten aikaisesta vandaalien heimosta, joka hävitti Galliaa ja ryösti Rooman vuonna 455. Sanan ”vandalismi” () keksi ranskalainen piispa ja poliitikko Henri Grégoire. Hän käytti sitä ensi kerran Ranskan kansalliskonventissa vuonna 1794 pitämässään puheessa, jossa hän rinnasti Ranskan vallankumouksen kiihkeimpänä aikana tapahtuneen taideteosten ja muistomerkkien tuhoamisen vandaalien Roomassa harjoittamaan hävitykseen.

Suomen rikoslain 35 luvussa toisen omaisuuteen tai tekijän yhdessä muiden kanssa omistaman omaisuuden vaurioittamisesta tai hävittämisestä käytetään nimitystä vahingonteko. Siitä rangaistaan sakolla tai vankeudella enintään yhdeksi vuodeksi, törkeissä tapauksissa jopa neljäksi vuodeksi. Lievissä tapauksissa rangaistusseuraamus on sakko. Paljon vaaraa aiheuttava ilkivaltateko voi tuoda tekijälleen syytteen myös liikenneturvallisuuden vaarantamisesta tai tapon yrityksestä. Eräissä tapauksissa kyseessä voi olla myös hautarauhan tai kotirauhan rikkomisen muoto. 
__notoc__
## Katso myös
* Vahingonteko
* Haastava käytös
* Huliganismi
* Kiusaaminen
* Rikkinäisten ikkunoiden teoria

## Lähteet
* Rantala, Risto (toim.): Perustieto. Akateemisen tietosanakirja. Otava 1993. 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Imukala

**Imukala** (*Liparis liparis*) on Itämeressä ja Koillis-Atlantissa esiintyvä imukalojen heimoon (Liparidae) kuuluva kalalaji. Siitä on käytetty myös nimeä pullokala.

## Koko ja ulkonäkö

Imukala on yleensä 8–14 senttimetrin pituinen. Sen iho on suomuton ja limainen. Väriltään imukalat ovat tavallisesti ruskean kirjavia, joskus mustia. Vartalo on hyvin lyhyt ja pullea, pää on tylppäkuonoinen. Pyrstö on pitkä ja litteä. Vtsapuolen evät ovat muuttuneet imukupiksi, jonka perusteella laji on saanut nimensä. Imukuppi sijaitsee vatsan etuosassa aivan pään takana, loppuosa rintaevästä jatkuu peräaukon tienoilta pyrstön tyveen asti.

## Levinneisyys
Imukalaa tavataan Atlantin koillisosassa Norjasta Barentsinmerelle Islantia ja Novaja Zemljaa myöten. Se elää koko Itämeressä Perämeren perukkaa ja Suomenlahden pohjukkaa lukuun ottamatta. Suomen vesialueella laji on jokseenkin harvalukuinen.

## Ravinto, elintavat ja lisääntyminen
Imukala on pohjakala, joka suosii hiekka- ja liejupohjia sekä rakkolevävyöhykettä. Se viettää suurimman osan ajastaan pohjakiviin imukupillaan kiinnittyneenä. Se syö pieniä pohjaeläimiä, kalojen poikasia sekä leviä. Imukalojen kutu on joulu-helmikuussa. Kutevat naaraat kiinnittävät mädin leviin tai pohjakiviin, ja koiras vartioi mätiä. Poikaset kuoriutuvat alle kahdessa kuukaudessa. Eliniästä ei ole tarkkaa tietoa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Luontoportti: Imukala (''Liparis liparis'')
*Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (RKTL): Imukala (''Liparis liparis'') 
*Laji.fi: Imukala (''Liparis liparis'')
Lastenkirjallisuus

**Lastenkirjallisuus** on lapsille suunnattua kirjallisuutta, jonka sisällössä lasten kehitystaso on otettu huomioon. Usein lastenkirjallisuutta käsitellään yhdessä nuortenkirjallisuuden kanssa, jolloin käytetään nimitystä lasten- ja nuortenkirjallisuus. Kategoriana se on käyttökelpoisimmillaan kirjastoissa tai kirjojen markkinoinnissa.

## Kuvaus
Varsinaisesti lastenkirjallisuus ei ole selväpiirteinen genre, sillä lastenkirjallisuuden nimekkeen alla käsitellään usein kirjoja, jotka olisi yhtä lailla mahdollista määritellä esimerkiksi fantasiakirjallisuudeksi, psykologisiksi romaaneiksi tai novellikokoelmiksi – miltei kaikki yleisen kirjallisuuden lajit esiintyvät myös lastenkirjallisuudessa. 

Lastenkirjallisuuden yleisinä tunnusmerkkeinä pidetään usein tietynlaisia aihevalintoja tai jollakin tavoin rajattua ilmaisua. Myös nämä jakoperusteet ovat ongelmallisia, sillä niiden perusteella lukuisia yleisen kirjallisuuden piiriin laskettavia teoksia olisi syytä pitää lastenkirjallisuutena, tai vastaavasti monia lastenkirjallisuudeksi määriteltyjä teoksia yleisenä kirjallisuutena. Lastenkirjat ovat yleensä suhteellisen lyhyitä ja kieleltään ja rakenteeltaan helppolukuisempia kuin aikuisille suunnattu kirjallisuus.

Tampereella sijaitseva Lastenkirjainstituutti (LKI) on suomalainen valtakunnallinen lasten- ja nuortenkirjallisuuden tallennus-, tiedotus- ja tutkimuskeskus sekä alan erikoiskirjasto. Kirjastossa on noin 70&nbsp;000 lasten- ja nuortenkirjaa. Instituutti julkaisee myös neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lasten- ja nuortenkirjallisuutta esittelevää aikakauslehteä, Onnimannia.

Kansainvälisesti lastenkirjailijoista erityisen tunnettuja ovat esimerkiksi brittiläiset Enid Blyton (Viisikko-sarja) Roald Dahl ja J. K. Rowling (Harry Potter).

## Lastenkirjallisuus Suomessa

Suomen tunnetuimpia lastenkirjailijoita ovat muun muassa Zachris Topelius, Väinö Riikkilä ja Tove Jansson.

## Lastenkirjallisuuden luokittelu
Lastenkirjallisuutta voidaan jakaa seuraaviin tyyppeihin:
* katselukirjat
* kuvakirjat
* runot ja riimit
* sadut
* puolisadut
* ahmimisikäisten kirjat
* sarjakirjat
* sarjakuvat
* tietokirjat

## Katso myös
* Koskettelukirja

## Lähteet
* Tuula Ikonen, Satu Marttila ja Kati Vaijärvi (toim.): *Lue lapselle!* Weilin+Göös 1978. 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* Lastenkirjainstituutti
* SurLaLune Fairy Tales 
* Folklore and Mythology - Electronic Texts
Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista pinta-alan mukaan

Ohessa seuraa taulukkomuotoinen **luettelo [[Kiina]]n [[Kiinan alueellinen hallinto|hallinnollisista alueista]] [[pinta-ala]]n mukaisessa suuruusjärjestyksessä**.

Pinta-alat on annettu neliökilometreinä. Osuus Kiinan kokonaispinta-alasta on esitetty prosentteina. Koska tiedot Kiinan maakunta-tason alueiden pinta-aloista vaihtelevat lähteestä toiseen (jopa 10 % luokkaa), alla oleva taulukko on suuntaa antava.

## Katso myös
* Kiinan alueellinen hallinto
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista bruttokansantuotteen mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väestötiheyden mukaan

## Lähteet
Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan

Tässä on **luettelo [[Kiina]]n [[Kiinan alueellinen hallinto| maakuntatason hallinnollisista alueista]] [[väkiluku|väkiluvun]] mukaisessa suuruusjärjestyksessä.** Taulukon väestömäärät ja osuudet ovat Kiinan tilastokeskuksen ilmoittavia alustavia vuoden 2010 väestönlaskennan (1.11.2010) tietoja. 

On huomattava, ettei **taulukon kokonaisväkiluku ei sisällä erityishallintoalueiden (Hongkong ja Macao) väkilukua**. Näiden tilastoviranomaisen julkaisema väkiluku (Hongkongista 2011 väestönlaskennan arvo, Macaosta 2010 viimeisen neljänneksen väestöarvio) on kuitenkin ilmoitettu taulukossa. Erityishallintoalueiden itsensä julkaisemia väkilukutietoja on pidetty oikeampina kuin Kiinan tilastokeskuksen julkaisemaa lukuja, koska jälkimmäiset ovat hieman suurempia kuin mitä erityishallintoalueet itse kertovat väestökehityksestään.

Taiwan ei ole mukana taulukossa, vaikka Kiina lukee sen joskus provinssikseen. Käytännössä se on eri valtio: Kiinan tasavalta.

:1 Erityishallintoalueet
::*Hongkong1 (noin 7&nbsp;097&nbsp;600 as. Hongkongin väestönlaskenta 2011: 7&nbsp;071&nbsp;576) **ei sisälly taulukon 2010 kokonaisväkilukuun**,
::*Macao1 (552&nbsp;300 as., Macaon itse ilmoittama väestöarvio 2010 viimeiselle vuosineljännekselle: 540&nbsp;600) **ei sisälly** esitettyyn Kiinan vuoden 2010 alustavaan väkilukuun.

:2 Kunta
:3 Autonominen alue
Taiwan (23&nbsp;162&nbsp;123 as.) **ei myöskään sisälly**, vaikka Kiina joskus tilastoi sen aluevaatimuksiensa mukaisesti osakseen.

## Katso myös
* Kiinan alueellinen hallinto
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista pinta-alan mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista bruttokansantuotteen mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väestötiheyden mukaan

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* China: Administrative Division  (citypopulation.de)
Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista bruttokansantuotteen mukaan

Tässä on luettelo Kiinan hallinnollisista alueista BKT:n mukaan. 

## Luettelo

## Muut alueet

## Katso myös
* Kiinan alueellinen hallinto
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista pinta-alan mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väestötiheyden mukaan

## Lähteet
* **GDP 2010** figures: '''China NBS Statistical data''' - December quarter GDP 2010 by provincial-level divinsions 
* **GDP 2009** figures: *China Statistical Yearbook 2010*, National Bureau of Statistics of China (NBS), ; see also latest revision of China Quarterly GDP  and latest list of China province-level subdivisons by GDP 
* **GDP 2004-2008** figures: '''NBS GDP DATA''': Revisons of China GDP 2004-2008 by province-level divisons 
* **GDP 1978-2003** figures: '''NBS GDP DATA''': Revisons of China GDP 1978-2003 by province-level divisons 
* **GDP 1952-1977** figures: '''NBS GDP DATA''': Revisons of China GDP 1952-1977 by province-level divisons 

* Hong Kong figures: GDP(HK$) from HongKong Census and Statistics Department , GDP(US$) from IMF World Economic Outlook database.
* Macau figures: GDP(in MOP$) is from latest Revision of Macau historical Gross Domestic Product (published by *Macau Statistics and Census Service*, abbr.**DSEC**), US dollar in MOP$ Exchange Rates is according to *China Statistical Yearbook*. see also Macau National Accounts.
* Taiwan (ROC) figures: from IMF World Economic Outlook database.
Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väestötiheyden mukaan

Tässä on **luettelo [[Kiina]]n [[Kiinan alueellinen hallinto|hallinnollisista alueista]] [[väestötiheys|väestötiheyden]] mukaisessa suuruusjärjestyksessä.** Taiwan ei ole mukana, vaikka virallisesti olisikin provinssi, sillä käytännössä se on eri valtio: Kiinan tasavalta.

Mittayksikkönä on asukasta neliökilometrillä.

# Macao - 18 182
# Hongkong - 6 688
# Shanghai - 2 640
# Tianjin - 910
# Peking - 822
# Jiangsu - 744
# Shandong - 579
# Henan - 554
# Zhejiang - 459
# Guangdong - 439
# Anhui - 429
# Chongqing - 375
# Hebei - 359
# Hubei - 321
# Hunan - 306
# Liaoning - 290
# Fujian - 286
# Jiangxi - 244
# Hainan - 231
# Shanxi - 220
# Guizhou - 200
# Guangxi - 191
# Shaanxi - 175
# Sichuan - 174
# Jilin - 146
# Yunnan - 109
# Ningxia - 85
# Heilongjiang - 80
# Gansu - 66
# Sisä-Mongolia - 22
# Sinkiang - 12
# Qinghai - 7
# Tiibet - 2

**Katso myös**: 
* Kiinan alueellinen hallinto
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista pinta-alan mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan
* Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista bruttokansantuotteen mukaan
Rasvakala

**Rasvakala** (*Cyclopterus lumpus*) on pohjan lähellä viihtyvä kala.

## Ulkonäkö ja koko

Rasvakalan ihon alla on hyytelömäinen rasvakerros. Se on tumma ja vartalonmuodoltaan turvonneen kampelan näköinen. Vatsan etuosassa kalalla on imukuppi jolla kala tarttuu pohjakiviin. Kutuaikana koiras muuttuu hehkuvan punaiseksi. Rasvakalat ovat yleensä 12–15&nbsp;cm pitkiä.

Rasvakalan selässä on seitsemän riviä ”luukyhmyjä”. Esimerkiksi Keski-Pohjanmaalla Himangalla rasvakalaa kutsutaan ”seitsenselkäkalaksi”.

## Levinneisyys

Rasvakalaa esiintyy lähes kaikkialla Suomen merialueilla Perämerta lukuun ottamatta, mutta koska se pysyttelee pohjan lähellä sitä tavataan harvoin. Laajemmin esiintymisaluetta on Itämeri ja Pohjanmeri.

## Ravinto ja elintavat

Rasvakala syö pohjaeläimiä kuten pieniä äyriäisiä ja matoja. Pohjanmeren rasvakalat syövät myös pieniä meduusoja. Rasvakala saattaa myös käyttää ravinnokseen toisia rasvakaloja.

## Käyttö
Rasvakalan mätiä käytetään ruokana etenkin Tanskassa. Sitä värjätään mustaksi ja myydään ”pohjoisen kaviaarin” tai *Limfjordin kaviaari*n nimellä monissa maissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Luontoportti: Rasvakala (''Cyclopterus lumpus'')
*Laji.fi: Rasvakala (''Cyclopterus lumpus'')
*ITIS: Cyclopterus lumpus 
*
*Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Cyclopterus lumpus
Isosimppu

**Isosimppu** (*Myoxocephalus scorpius*) on Itämeressä ja Pohjois-Atlantilla tavattava merisimppujen heimon pohjakala. Kuiville nostettu isosimppu voi kurnuttaa kuuluvasti.

## Koko ja ulkonäkö
Isosimppu on suuripäinen, kirjavan ja piikkisen oloinen kala. Päässä, kiduskansissa ja kyljissä on useita taaksepäin osoittavia piikkejä ja kyhmyjä. Erityisesti kiduskansien takareunan piikit ovat näyttäviä. Suu on leveä ja paksuhuulinen. Kala on selästä oliivinruskea,  kyljissä on pari leveää tummaa poikkikuviota  Rintaevät ovat suuret, piikkisiä selkäeviä on kaksi. Etumaista selkäevää lukuun ottamatta evissä on tummat raidat ja rintaevien yläpuolella on valkeat laikut. Koiraan alapuoli on punertava, etenkin kutuaikaan, naaraan oranssinsävyinen, ja siinä on valkoisia läikkiä.

Itämeressä isosimppu kasvaa noin 30 senttimetrin pituiseksi. Kala on nopeakasvuinen, jo parivuotiaana 20-senttinen, viisivuotisena 30-senttinen. Atlantista on tavattu jopa 60-senttisiä simppuja. Ulkonäöltään isosimppu muistuttaa suuresti pienempää, myös Itämeressä esiintyvää piikkisimppua.

## Levinneisyys
Isosimppu elää Pohjois-Atlantin molemmilla rannikoilla ja myös siihen rajoittuvilla Jäämeren rannoilla sekä Itämeressä. Euroopassa levinneisyys ulottuu Biskajanlahdelta Huippuvuorille ja Vienanmereen ja Novaja Zemljalle, Amerikassa New Yorkista Grönlantiin ja Hudsoninlahdelle.

## Ravinto ja elintavat
Isosimppu elää yleensä kovilla kivi- ja hiekkapohjilla ja leväkasvillisuudens seassa. Se syö pikkukaloja ja äyriäisiä sekä muita pohjaeläimiä, esimerkiksi kilkkejä ja simpukoita. 

## Lisääntyminen
Isosimppu lisääntyy talvella. Naaras laskee joulu-helmikuussa mätinsä yhtenä möykkynä johonkin pohjan koloon, jossa koiras hedelmöittää sen. Mätimunia suurella naaraalla voi olla 30&nbsp;000 kappaletta. Koiras jää vartioimaan mätiä, kunnes poikaset kuoriutuvat parin kuukauden kuluttua.

## Kalastus ja käyttö
Isosimppua voi saada sivusaaliina verkoilla ja pilkillä, mutta sillä ei ole taloudellista merkitystä, eikä sen lihaa pidetä hyvänä.

## Lähteitä
* 
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Isosimppu (''Myoxocephalus scorpius'')
*LuontoPortti: Isosimppu (''Myoxocephalus scorpius'')
*Riista - ja kalatalouden tutkimuslaitos (RKTL): Isosimppu (''Myoxocephalus scorpius'') 
*ITIS: Myoxocephalus scorpius
Antonyymi

**Antonyymi** on sana, joka on jonkin toisen sanan vastakohta, esimerkiksi hyvä–paha, musta–valkoinen, sileä–rosoinen ja niin edelleen.

**Antonymia** ilmaisee kielitieteessä merkitysten vastakkaisuutta.

Antonymia voidaan lajitella viiteen alalajiin:
# asteittaiset, esimerkiksi nuori ja vanha
# vastakkaiset, esimerkiksi ylös ja alas
# päinvastaiset, esimerkiksi työnantaja ja työntekijä
# parafraasit, eli saman asian ilmaiseminen toisin päin, esimerkiksi ”ravintola on toimiston alapuolella” ja ”toimisto on ravintolan yläpuolella”
# taksonomiset sisaret, eli joukkiot jotka ovat vastakkaisia kaikille muille joukkion jäsenille mutteivät suoraan toisilleen, esimerkiksi viikonpäivät.

## Katso myös
*Semantiikka

## Lähteet
Synonymia

**Synonymia** (kreikan  sananmukaisesti 'yhteisnimisyys') tarkoittaa sanojen samamerkityksisyyttä. **Synonyymit** ovat sanoja, jotka tarkoittavat samaa asiaa, esimerkiksi *iso ~ suuri, pieni ~ vähäinen, totinen ~ vakava, ilta ~ ehtoo*. Synonyymeillä voi olla pieniä merkityseroja, mutta pääasiassa ne tarkoittavat lähes samaa asiaa. Useimmiten synonyymien välillä on tyyliero, joten synonyymeja voi varsin harvoin käyttää aivan samoissa asiayhteyksissä. Esimerkiksi *peti, sänky* ja *vuode* ovat synonyymeja, koska ne viittaavat samaan käyttötarkoitukseen, mutta niillä on kullakin oma tyyliprofiilinsa ja käyttökonventionsa: 
* Ota vuoteesi (*sänkysi, *petisi) ja käy.
* Riisipeti (*riisisänky, *riisivuode).

Monilla tärkeillä riistaeläimillä on suomen kielessä samamerkityksisiä sanoja. Niitä käytettiin aikanaan varsinaisen nimen asemesta, koska siten uskottiin vältettävän huono metsästysonni. *[[Kettu]]* on tarkoittanut alun perin vain nahkaa, jonka hankkimiseksi *repoa* pyydettiin. *[[Karhu]]lle* on annettu monta nimeä, kuten *otso* ja *mesikämmen*. Niiden avulla voitiin välttää lausumasta karhun oikeaa nimeä, joka oli entisaikaan *oksi*.

## Katso myös
* Homonyymi
* Antonyymi
* Kiertoilmaus
* Semantiikka
* Oksymoron
* Sanaristikko

## Kirjallisuutta
* 
* 
* Länsimäki, Maija: Kanaa riisipedillä. *Helsingin Sanomat* 18.5.1999. Verkkoversio
Luettelo Kanadan provinsseista ja territorioista pinta-alan mukaan

Tämä on **luettelo [[Kanada]]n [[Kanadan provinssit ja territoriot|provinsseista ja territorioista]] pinta-alan mukaan**. Kanadaan kuuluu 10 provinssia ja kolme territoriota. Maa on maailman toiseksi suurin niin kokonais- kuin maapinta-alaltaan, ja maailman suurin makean veden pinta-alaltaan.

Pinta-alat on pyöristetty lähimpään neliökilometriin. Prosenttiluvut on ilmoitetty yhden desimaalin tarkkuudella. *Osuus* on provinssin tai territorion pinta-alan osuus vastaavasta koko Kanadan pinta-alasta.

## Maapinta-ala



## Makean veden ala
Makean veden ala koostuu järvistä, joista ja keinotekoisista järvistä. Siihen ei lasketa Kanadan aluevesiä Atlantilla, Tyynellämerellä ja Pohjoisella jäämerellä. Kanadalla ei ole sisämaassa merkittäviä määriä suolavettä.

## Kokonaispinta-ala
Kokonaispinta-alaan lasketaan sekä maa- että vesipinta-ala.

## Katso myös
* Luettelo Kanadan provinsseista ja territorioista väkiluvun mukaan

## Lähteet
* Statistics Canada Information  &ndash; *tieto haettu 2. marraskuuta 2006*
Luettelo Kanadan provinsseista ja territorioista väkiluvun mukaan

Tämä on **luettelo [[Kanada]]n [[Kanadan provinssit ja territoriot|provinsseista ja territorioista]] väkiluvun mukaan**. Tiedot perustuvat Kanadan tilastokeskuksen arvioon 1. tammikuuta 2008.

Kanadassa on kymmenen provinssia ja kolme territoriota. Kolme territoriota, Nunavut, Yukon ja Luoteisterritoriot, muodostavat yhdessä 39,2 % Kanadan pinta-alasta, mutta vain erittäin pienen osan väestöstä, noin 0,3 %. Kanadan väestö on keskittynyt kaupunkialueisiin ja Yhdysvaltojen vastaisen rajan läheisyyteen, missä väestötiheys on paljon suurempi kuin maan keskiarvo, 3,23&nbsp;as./km².

Kokonaisuutena Kanadan väkiluku nousi vuosien 2007 ja 2008 laskentojen välillä 1,05 %. Myös yksittäisten territorioiden ja provinssien väkiluku oli kasvussa, lukuun ottamatta Newfoundland ja Labradorin provinssia. Suhteellisesti nopeimmin kasvava territorio oli Nunavut (2,0 %), provinsseista väkiluvun kasvu oli Albertassa (1,96 %), nopeimmin pienenevä Newfoundland ja Labrador (-0,12 %). Muutokset johtuvat syntyvyyden eroista, alueiden välisestä muuttoliikkeestä ja maahanmuutosta. Kanadan väkiluku on ollut kasvussa vuosien 2003-2016 välillä.



|- align="center"
| 6
| align="left" |  Saskatchewan
| SK
| align="right" | 
| 3,1 %
| align="right" | 
| 1,86
| 14
|- align="center"
| 7
| align="left" |  Nova Scotia
| NS
| align="right" | 
| 2,6 %
| align="right" | 
| 17,45
| 11
|- align="center"
| 8
| align="left" |  New Brunswick
| NB
| align="right" | 
| 2,1 %
| align="right" | 
| 10,46
| 10
|- align="center"
| 9
| align="left" nowrap |  Newfoundland ja Labrador
| NL
| align="right" | 
| 1,5 %
| align="right" | 
| 1,39
| 7
|- align="center"
| 10
| align="left" |  Prinssi Edwardin saari
| PE
| align="right" | 
| 0,4 %
| align="right" | 
| 25,25
| 4
|- align="center"
| 11
| align="left" |  Luoteisterritoriot
| NT
| align="right" | 
| 0,1 %
| align="right" | 
| 0,04
| 1
|- align="center"
| 12
| align="left" |  Nunavut
| NU
| align="right" | 
| 0,1 %
| align="right" | 
| 0,02
| 1
|- align="center"
| 13
| align="left" |  Yukon
| YK
| align="right" | 
| 0,1 %
| align="right" | 
| 0,08
| 1
|- bgcolor="yellow" align="center"
|bgcolor="yellow"| **Yhteensä**
|bgcolor="yellow" align="left"|  **[[Kanada]]**
|bgcolor="yellow"|
|bgcolor="yellow" align="right"| ***'
|bgcolor="yellow"|'''100 %'''
|bgcolor="yellow" align="right"| ***'
|bgcolor="yellow"| **3,9**
|bgcolor="yellow"| **338**
|}


## Katso myös
* Luettelo Kanadan provinsseista ja territorioista pinta-alan mukaan

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Piikkisimppu

**Piikkisimppu** (*Taurulus bubalis*) on 10–15 senttimetrin mittainen kallioisten ja kivikkoisten merenpohjien kalalaji. Se esiintyy Suomessa Sipoon ja Kaskisten välisellä rannikolla sekä Ahvenanmaalla. Suolapitoisuuden väheneminen rajoittaa sen leviämistä pohjoisemmas Pohjanlahdelle. Laajemmin piikkisimppu esiintyy Länsi-Euroopan rannikkovesissä Murmanskista Portugaliin ja Välimeren länsiosiin.

Piikkisimppu on selvästi isosimppua harvalukuisempi laji. Se elää kallioisissa ja kivikkoisissa rannikkovesissä levävyöhykkeen alemmissa osissa. Piikkisimppu on myrkyllinen kidusten päällä olevista piikeistä.

Piikkisimppu kutee Suomessa maalis-toukokuussa. Koiraan vatsan voimakkaan punainen kutuväri alkaa kehittyä jo myöhäissyksyllä. Mätimunien halkaisija on 1,5–1,8 millimetriä ja ne ovat useimmiten väriltään oranssinpunaisia tai joskus sinivihreitä.

Pyydykseen joutunut piikkisuimppu voi äännellä kurnuttavasti.

## Lähteet
Kirjoeväsimppu

**Kirjoeväsimppu** (*Cottus poecilopus*) on simppujen heimoon kuuluva kalalaji.

## Koko ja ulkonäkö
Kirjoeväsimppu on yleensä 5–8 senttiä, enintään 12 senttiä pitkä, mustan, harmaan ja ruskean kirjava kala. Se muistuttaa paljon kivisimppua, mutta sen voi erottaa varmimmin vatsaevistä, joissa kirjoeväsimpulla on poikkijuovia. Kirjoeväsimpun voi myös sekoittaa  härkäsimpun järvimuotoon.

## Levinneisyys
Kirjoeväsimppua tavataan Tanskassa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Pohjois-Venäjällä, Puolassa, paikoin Pohjois-Saksassa ja Karpaattien alueella jokien Tonava, Dniestr, Vistula ja Odra vesistöissä.

Suomessa kirjoeväsimppua tavataan Peräpohjolasta ja Lapista Inaria ja Utsjokea lukuun ottamatta, sekä Järvi-Suomesta Saimaalta, Virmasvedestä, Kallahdesta sekä Päijänteen eteläosista. Se havaittiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 1901.

## Elinympäristö
Kirjoeväsimppu elää matalassa kivikkopohjilla viileissä, hapekkaissa vesissä. Sitä tavataan erityisesti virtaavista vesistä, mutta sitä löytyy myös järvien rannoilta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Kirjoeväsimppu (''Cottus poecilopus'')
* LuontoPortti: Kirjoeväsimppu (''Cottus poecilopus'')
* ITIS: ''Cottus poecilopus'' 
*
Kivisimppu

**Kivisimppu** (*Cottus gobio*) on pieni, Euroopassa esiintyvä sisävesien rantojen pohjakala. Lajia tavataan myös pohjoisen Itämeren vähäsuolaisessa murtovedessä.

Kivisimppua on kutsuttu myös *kivikalaksi*. Yleensä kivikalalla tarkoitetaan kuitenkin velhokalaksikin sanottua lajia.

## Ulkonäkö ja koko
Täysikasvuiset kivisimput ovat 2–3 vuoden ikäisinä yleensä 6–8 senttimetriä pitkiä, harvemmin tavataan yli kymmensenttisiä. Suurimmillaan kivisimppu kasvaa Euroopassa 10–18 cm pitkäksi. Koiraat ovat samanikäisiä naaraita suurempia.

Kivisimppu on leveä- ja litteäpäinen pohjakala. Kylkiviiva ulottuu pyrstöevän tyveen. Vatsaevät ovat melkein valkoiset, ja niiden sisin ruoto on pidempi kuin puolet pisimmästä eväruodosta. 

Laji muistuttaa suuresti lähilajia kirjoeväsimppua (*Cottus poecilopus*).

## Levinneisyys
Kivisimppu on Euroopassa laajalti esiintyvä sisävesikala. Sitä tavataan Manner-Euroopassa Pyreneiltä itään aina Kaspianmerelle ja Uralin vuoristoon saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Ruotsiin, Suomeen ja Venäjän pohjoisosien havumetsävyöhykkeelle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan, Pohjois-Balkanille, Etelä-Ukrainaan ja Kaukasuksen alueelle. Lisäksi kivisimppua tavataan Englannissa.

Suomessa kivisimpun luontainen levinneisyys kattaa lähes koko maan Pohjois-Lappia lukuun ottamatta. Ihmisen tuomana se on kuitenkin levinnyt myös Tenojoen vesistöön.

## Elinympäristö ja elintavat
Kivisimppu viihtyy virtaavien vesien kivikkopohjilla sekä kirkkaiden järvien ja Itämeren matalilla kivikkorannoilla. Elinympäristön happipitoisuus pitää olla lajille riittävän korkea. Näiltä vesiltä se löytää niin kutu-, saalistus- kuin suojapaikkansa.

Kivisimppu on paikallinen pohjakala, joka liikkuu öisin ja piileskelee päivisin paikoillaan kivien koloissa. Laji liikkuu vähän ja se on huono uimari. Se tekee vain pieniä pyrähdyksiä, koska sillä ei ole uimarakkoa. Kesällä se voi vaihtaa piilopaikkaansa mutta vain muutamia metrejä, talveksi se hakeutuu syvempiin vesiin. 

Kivisimppu kutee Keski-Euroopassa helmi-maaliskuussa ja Pohjois-Euroopassa maalis-toukokuussa. Koiras valmistaa kiven alle pesäkolon, jonka kattoon naaras asettaa mätimöykyn. Mätimöykky sisältää noin sata, 2–2,5 millimetrin kokoista mätimunaa, joita koiras jää vartioimaan. Poikaset kuoriutuvat 3–5 viikon kuluttua. Vastakuoriutuneet poikaset pysyttelevät liikumatta 10–12 päivää, jonka aikana ne käyttävät ravinnokseen suurta ruskuaispussiaan. Sukukypsiksi kivisimput tulevat toisena elinvuotenaan. Lajin elinikä on todennäköisesti 3–5 vuotta. 

Kivisimppu syö erilaisten vesihyönteisten toukkia ja pohjaeläimiä, kuten vesisiiroja, sekä jonkin verran muiden kalojen mätiä. Jokiympäristössä kivisimppu on lohikalojen tärkeä ruokakala, mutta toisaalta se voi aiheuttaa vahinkoa arvokalojen kasvatukselle syömällä niiden mätiä ja poikasia.

Kivisimppu on myös yksi uhanalaisen vuollejokisimpukan väli-isännistä.

## Lähteet
* Muus, Bent J.: *Suomen ja Euroopan sisävesikalat*. Suomen oloihin toimittanut Markku Varjo. 3. painos. Gummerus 2012 (2005).

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Vaskikala

**Vaskikala** (*Spinachia spinachia*) on piikkikaloihin kuuluva kala ja on sukunsa (*Spinachia*) ainoa laji. Se elää merialueiden rantavesissä. Se on ainoa piikkikalalajeista, joka ei elä suolattomassa vedessä.

Vaskikalan tunnistaa selän 14–15 piikkiruodosta sekä pitkänomaisesta päästä. Se voi kasvaa 22&nbsp;cm pitkäksi. Itämeressä suurimmatkin yksilöt ovat olleet alle 15-senttisiä.

Lajia esiintyy pääasiassa Luoteis-Euroopassa, mutta sitä esiintyy harvalukuisena myös Suomen merialueilla, lähinnä Suomenlahden ulkosaaristossa, Ahvenanmerellä sekä Selkämeren rannikolla. Vaskikalan suosimia olinpaikkoja ovat kesällä rakkoleväkasvustot ja meriajokaspohjat. Kolmi- ja kymmenpiikkiin verrattuna se suosii hieman syvempiä vesiä.

Kutuaika on touko–kesäkuussa. Koiras rakentaa pesän levästä ja merenpohjan jätteistä. Naaras laskee 150–200 mätimunaa pesään, jota koiras puolustaa. Poikaset varttuvat aikuisiksi vuodessa.

## Lähteet
Siloneula

**Siloneula** (*Nerophis ophidion*) on lieromainen kala. Se on 20-30&nbsp;cm pitkä mutta vain noin puolen sentin levyinen. Väriltään siloneula on vihreä ja vatsasta kellertävä. Naaraalla on myös vaaleansinistä kirjailua kyljissä. Siloneulan ainoa evä on pieni selkäevä, jonka avulla kala pystyy liikkumaan hitaasti. Uidessaan se kiemurtelee koko ruumiillaan. Rantavesien suurlevät ja muukin vesikasvillisuus tarjoaa suojaisia paikkoja hidasliikkeisille siloneuloille.

Siloneulat kutevat heinäkuussa. Värikkään kutuasun omaava naaras kiinnittää mätimunat monimutkaisten kutumenojen saattelemina koiraan huolehdittavaksi sen vatsaan.

Siloneulaa tavataan kaikilla Suomen rannikoilla Oulun korkeudelle asti. Se piileskelee usein levien, varsinkin rakkolevän joukossa, josta se saattaa joutua vahingossa kalastajan verkkoon. Siloneula syö eläinplanktonia ja muita pikkueläimiä. Talveksi siloneulat siirtyvät syvänteisiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Nokkakala

**Nokkakala** eli **nokkahauki** (*Belone belone*) on pitkä ja kapea merikala, jolla on pitkä, nokkamainen leuka.

## Koko ja ulkonäkö

Nokkakala on väriltään hopeanhohtoinen. Kylkiviiva on kyljen alaosassa. Evät ovat ruumiin takaosassa, minkä takia kala jotenkin muistuttaa haukea, vaikkei ole sille sukua. Nokkakala on tavallisesti 50–70 senttimetriä pitkä ja painaa noin kilon. Nokkakalan luut ovat vihreät. Suurin Suomessa tavattu yksilö pyydystettiin rysällä Paraisilla toukokuussa 2009 ja se painoi 1,07 kilogrammaa.

## Levinneisyys

Nokkakala elää Itä-Atlantissa Kap Verdeltä Norjaan, sekä Välimeressä, Mustassameressä ja Itämeressä lukuun ottamatta Perämeren vähäsuolaista takaosaa. Osa Itämeren kaloista vaeltaa edestakaisin Pohjanmeren ja Itämeren välillä. Suomessa kalaa tavataan lähinnä kesäaikaan, mutta sen yleisyys on vaihdellut paljon vuosikymmenten kuluessa. Runsaasti sitä esiintyi 1940-luvulla ja 1970–1980-lukujen vaihteessa. Vaihtelut liittyvät todennäköisesti Itämeren suolapitoisuuden muutoksiin.

## Elintavat ja lisääntyminen

Nokkakala liikkuu parvissa pinnan lähellä ja syö kalaa, Itämeressä etupäässä silakkaa, kilohailia, tuulenkaloja ja kolmipiikkejä.

Nokkakala kutee touko-heinäkuussa matalassa rantavedessä. Mätimunat kelluvat tai takertuvat esimerkiksi ajelehtiviin vesikasveihin. Kutevia nokkakaloja on tavattu Virossa muttei Suomessa; lisääntymistä Suomessakin kuitenkin pidetään mahdollisena.

## Kalastus ja käyttö
Itämeren eteläisemmissä osissa nokkakalaa pyydetään ravinnoksi. Kala on rasvainen, ja arvostettu erityisesti savustettuna.

## Lähteet

* Saura, Ari & Varjo, Markku: *Kalat Suomen luonnossa*. Otava, 2009. .
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Luontoportti: Nokkakala (''Belone belone'')
*Luonnontieteellinen keskusmuseo: Belone belone
*ITIS: Belone belone
Halli (eläin)

**Halli** eli **harmaahylje** (*Halichoerus grypus*) on suurikokoinen hyljelaji, jota tavataan Pohjois-Atlantin läntisten ja itäisten rannikkojen läheisyydessä sekä Itämeressä. Itämeren hallien katsotaan kuuluvan omaan alalajiin *H. grypus macrorhynchus* (aiemmin *H. grypus balticus*). Uros saattaa olla 2,5–3,3 metriä pitkä ja painaa jopa 300&nbsp;kg. Naaraat ovat tavallisesti pienempiä, 1,6–2 metrin pituisia ja 100–150&nbsp;kg:n painoisia. Hallin poikasta kutsutaan kuutiksi, ja se on syntyessään valkoinen. Emolla ja poikasella on vahva suhde, joka syntyy ensimmäisen vuorokauden aikana. Jos poikanen eksyy emostaan, ja sidettä ei synny, niin emo hylkää poikasensa. Hallin pääravintoa ovat kalat.

## Kanta Itämerellä
Itämerellä esiintyvän alalajin kanta on arvioitu noin 26&nbsp;000 yksilön suuruiseksi. Halli voi Itämeressä hyvin ja kanta lienee viime vuosina kasvanut noin kymmenen prosenttia vuodessa. 1900-luvun alussa kanta on joidenkin arvioiden mukaan ollut vieläkin suurempi. Tuolloin laji oli tavallinen myös meren eteläosissa. Kanta romahti vain muutaman tuhannen kokoiseksi tapporahan kannustaman pyynnin ja ympäristömyrkkyjen aiheuttamien lisääntymishäiriöiden takia. Suomessa halli luokiteltiin vuonna 2000 silmälläpidettäväksi ja vuonna 2010 elinvoimaiseksi.

Harmaahylkeiden kannalta on ratkaisevan tärkeää, että niillä on sopivia makoilupaikkoja, joissa ne saavat olla rauhassa. Tällaisia ”makuupaikkoja” olivat aiemmin pääasiassa suurikiviset rannikkoalueet, jotka ovat vähentyneet siirtolohkareiden merestä ottamisen sekä satamapaikkojen ja kivisuojavallien rakentamisen myötä. Nykyään hallien suosimia makoilupaikkoja ovat ulkoluodot, hiekkasärkät ja käyttämättömät rantaosuudet (esimerkiksi Saksan Vorpommersche Boddenlandschaftin kansallispuiston ydinalueella). Itämeren harmaahylkeen esiintymistiheys riippuu todennäköisesti muiden tekijöiden ohella myös jääpeitteen suuruudesta. Vedessä niiden esiintymistiheys riippuu luonnollisesti käytettävissä olevan ravinnon määrästä.

Halleja on eniten näkyvillä touko–kesäkuun vaihteessa karvanvaihdon aikaan, jolloin ne makaavat uloimmilla luodoilla isoina ryhminä. Yhdellä luodolla voi olla satoja halleja kylki kylkeen pakkautuneina. Suomessa näkyvissä olevat hallit lasketaan luodoilta kuvaamalla ne ilmasta.

### Pyynti
Halli on Suomessa riistaeläin. Harmaahylkeen metsästykseen ei enää edellytetä pyyntilupaa, vaan harmaahyljettä voidaan metsästää metsästysaikana alueellisen kiintiön puitteissa. Alueellisen kiintiön vahvistaa maa- ja metsätalousministeriö Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tuottaman kanta-arvion pohjalta. Vuosittaisen kiintiön täyttymistä seurataan saaliin ilmoitusvelvollisuudella. Jos kiintiö täyttyy ennen metsästysvuoden päättymistä, Suomen riistakeskus määrää metsästyksen päättymään. Metsästyskaudelle 2004–2005 myönnettiin manner-Suomessa 635 pyyntilupaa ja Ahvenanmaalla (jossa on oma metsästyslainsäädäntönsä) 350 lupaa. Lisäksi halleja pyydetään Ruotsissa (170 lupaa), mutta Venäjä ja Viro eivät toistaiseksi ole aloittaneet hallinpyyntiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen riistakeskus: Halli
* Särkänniemi.fi: Harmaahylje
* Yle Oppiminen: Harmaahylje
Särmäneula

**Särmäneula** (*Syngnathus typhle*) kuuluu siloneulan ohella putkisuukalojen lahkoon. Suomessa tämä meri- ja murtovedessä viihtyvä matomainen kala kasvaa 15–25&nbsp;cm:n pituiseksi. Särmäneula on väritykseltään tumman ruskea, joskus punertava. Se pystyy muuttamaan värinsä vajaassa tunnissa ympäristöstään mahdollisimman vähän erottuvaksi. Nimensä mukaisesti sillä on ihon alla jäykkiä pitkittäissuuntaisia luulevyjä, jotka tekevät sen olemuksesta särmikkään. Ravinnokseen särmäneula käyttää hankajalkaisia ja vesikirppuja sekä pieniä nopealiikkeisiä halkoisjalkaisia (Neomysis). Särmäneulat kutevat kesällä, jonka jälkeen koiras hautoo mätimunia vatsapuolellaan olevassa pussissa.

## Lähteet
*

## Aiheesta muualla
*
K-Meleon

**K-Meleon** on Windowsissa toimiva verkkoselain, joka on vapaa, pienikokoinen ja nopea. Se käytti alun perin Mozilla-projektin Gecko-ydintä, myöhemmin Goanna-selainmoottoria verkkosivujen näyttämiseen.

Hitailla tietokoneilla K-Meleon on yleensä Mozilla-projektin Firefox-selainta nopeampi kevyemmän käyttöliittymänsä ansiosta. Muistinkulutus on huomattavasti pienempi. Firefoxissa on toisaalta enemmän ominaisuuksia.

Selaimen verkkosivusto listaa vaatimuksiksi vuonna 2022:
* Windows XP Service Pack 3 tai uudempi (Windows 2003, Vista, 7, 8, 8.1, 10 tai 11 )
* 250 MB RAM
* 100 MB levytilaa
* SSE-käskyjä tukevaa suoritinta ei tarvita
Selain on siten yksi harvoja edelleen Windows XP:tä tukevia.

K-Meleon on myöhemmin siirtynyt käyttämään Goanna-selainmoottoria. Goanna on Gecko-moottorin forkki, joka otettiin käyttöön Pale Moon -selaimessa tammikuussa 2016.
Goanna ajetaan yhtenä säikeenä, kun Gecko siirtyi hyödyntämään useita säikeitä/prossoriytimiä, mikä nopeuttaa toimintaa uusilla suorittimilla, mutta lisää resurssien kulutusta. Goanna ei myöskään tarvitse Rust-kielen kirjastoja tai kääntäjää, jotka on otettu mukaan Firefoxin kehitykseen.
K-Meleon-kehitystiimi porttasi Goannan toimimaan myös Windows XP:llä.

Ohjelma on erittäin muokattava, vaikkakin jo perusasetuksista on pyritty tekemään käyttökelpoiset. Valikoita voi muokata vain käsittelemällä niiden asetuksiin vaikuttavaa tekstitiedostoa. Komentojen pikanäppäinten vaihtaminen onnistuu samalla tekniikalla. K-Meleon sisältää oman makrokielen. Ohjelma on hyvin modulaarinen: sitä voi laajentaa erilaisilla lisämoduleilla (plugins), joita löytyy mm. kirjanmerkkien (IE, Opera, Netscape -yhteensopivuus) hallintaan, makrokieleen ja sivuhistoriaan. Ohjelmalle löytyy myös runsaasti valmiita teemoja, joiden avulla vaihdetaan käyttöliittymän ulkoasu toiseksi.

K-Meleon tukee verkkosivujen avaamista eri välilehdille. Työkalupalkissa on valmiina evästeiden, kuvien, JavaScriptin, ponnahdusikkunoiden ja Javan esto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Ohjelman sivut
Väkiluku

**Väkiluku** eli **asukasluku** tarkoittaa asukkaiden määrää jollakin maantieteellisellä alueella. Suhteuttamalla väkiluku alueen pinta-alaan jakamalla asukkaiden määrä alueen koolla (tavallisesti neliökilometreinä mitattuna) saadaan väestötiheys.

Maailman väkiluku on noin kahdeksan miljardia (2022). Noin 80 prosenttia maailman väestöstä asuu kehitysmaissa.

## Katso myös
* Luettelo valtioista väkiluvun mukaan
* Liikakansoitus
* Populaatio
* Populaatiokoko (luonnontieteissä)

## Lähteet

## Aiheesta muualla