open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Herbert af Forselles

**Adolf Herbert Alexander af Forselles** (28. elokuuta 1895 Helsingin pitäjä – 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoinen) oli Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut suomalainen jääkäriluutnantti.

Af Forselles kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 4. syyskuuta 1915. Hänen johtamansa rakuunajoukkue osallistui Kuhmoisten taisteluun, jossa hän kuoli luodin lävistettyä hänen sydämensä. Hänen sanottiin juuri ennen kuolemaansa kohottaneen miekkansa joukkueen kärjessä huutaen "eteenpäin rakuunat". Kuollessaan af Forselles oli naimaton ja kirjoilla Espoossa. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle luterilaiselle hautausmaalle.

Kunniamerkeistä af Forselles sai neljännen luokan vapaudenristin, vapaussodan muistomitalin ja jääkärimerkin.

## Lähteet
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* *Suomen sotasurmat 1914–1922* © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.
* Suomen vapaussota V: s. 86, s. 94 Gummerus Jyväskylä 1925.
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

### Viitteet
Lauri Kantola

**Lauri Kantola** (19. huhtikuuta 1908 Reisjärvi – 13. huhtikuuta 1990 Espoo) oli suomalainen kommunistipoliitikko, kansanedustaja ja toiminnanjohtaja. Kantola toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1962–1975. Kantola työskenteli 1930-luvulta alkaen monissa eri tehtävissä kommunistisissa ja kansandemokraattisissa järjestöissä. Hän kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan vuosina 1951–1969 ja 1978–1982.

Kantola työskenteli 1920-luvulla maa-, metsä- ja uittotöissä. Synnyinseudullaan hänet tunnettiin tuohon aikaan aktiivisena työväenliikkeen edustajana. Hän oli perustamassa Reisjärven ensimmäistä varsinaista urheiluseuraa, Reisjärven Voimaa. Vuonna 1926 hän liittyi SKP:hen. Kantola oli kahdesti vangittuna poliittisen toimintansa johdosta, vuosina 1929–1933 ja 1941–1944. Vuosina 1933–1938 Kantola opiskeli Kansainvälisessä Lenin-koulussa Moskovassa. Neuvostoliitossa ollessaan hän käytti salanimeä **Anders Karp**.

Vapauduttuaan jatkosodan jälkeen Kantola toimi ensin Suomi–Neuvostoliitto-Seuran järjestösihteerinä ja vuosina 1945–1947 SAK:n valistuspäällikkönä. Tätä seurasi pesti Yleisradion Työmiehen tunti -ohjelman vetäjänä. Radiossa Kantola käytti nimimerkkiä Pikkuserkku. Tultuaan erotetuksi radiosta Kantola siirtyi SKP:n keskuskomitean sihteeriksi. 1950-luvulla hän teki opintomatkoja Romaniaan, Neuvostoliittoon ja DDR:ään. Tammikuussa 1956 Kantola lähetettiin Moskovaan, jossa hän työskenteli kolme vuotta Moskovan radion suomenkielisenä juontajana sekä Kansan Uutisten Moskovan-kirjeenvaihtajana. Kantolalla oli Neuvostoliitossa tärkeä rooli SKP:n ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskinäisten suhteiden hoitajana.

SKP:n hajottua kahteen kilpailevaan ryhmittymään 1960-luvun loppupuolella Kantola valitsi suuntauksekseen opposition. Hänet valittiin keväällä 1969 opposition perustaman Kommunistien maatakäsittävän neuvottelukunnan työvaliokuntaan.

Kantola valittiin presidentin valitsijamieheksi vaaleissa 1962 ja 1968. Hän oli myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Työmiehen tunnin toimittaja kertoo (Yleisradion Elävä arkisto)
Jüri Vilms

**Jüri Vilms** ()  oli virolainen toimittaja, valtiomies ja juristi. Vilms oli Viron työpuolueen (Tööerakond) perustajia ja johtajia. Vilms surmattiin epäselvissä olosuhteissa Suomessa sisällissodan aikana.

## Elämä
Vilms valmistui lakiopinnoista Tartossa vuonna 1911 ja pyöritti omaa lakitoimistoa Tallinnassa vuoteen 1917 saakka. Poliittisen uransa hän aloitti vuonna 1917 julkaisten artikkeleja Päevalehtessä ja ollen mukana perustamassa Viron radikaalisosialistista puoluetta, josta myöhemmin muotoutui Viron työpuolue. Nuoresta iästään ja poliittisesta kokemattomuudestaan huolimatta Vilms päätyi Konstantin Pätsin ja Konstantin Konikin kanssa kolmimiehiseen Viron pelastuskomiteaan, joka 24. helmikuuta 1918 antoi Viron itsenäisyysjulistuksen. Hänestä tuli tällöin muodostetun Viron väliaikaishallituksen varapääministeri ja oikeusministeri. Viroa miehittänyt Saksa ei hyväksynyt itsenäisyysjulistusta.

Hallitus lähetti Jüri Vilmsin maaliskuussa 1918 etsimään tukea Suomesta. Nelimiehinen seurue pakeni huhtikuussa jäätä pitkin Suursaarta kohti. Matkan varmat havainnot päättyvät Vaindloon saaren jäille. Virallisen, mutta epäluotettavan selvityksen mukaan saksalaiset teloittivat miehet Helsingissä Töölön sokeritehtaalla (nykyisen Kansallisoopperan alueella) Helsingin valtauksen aikana 13. huhtikuuta 1918. Tämän jälkeen heidät väitettiin haudatun nykyisen Pohjois-Haagan aseman lähellä sijaitsevaan punaisten yhteishautaan. Kummassakin paikassa on virolaisten kohtalosta kertova muistolaatta. Teloituksesta ja hautaamisesta ei ole kuitenkaan muita todisteita kuin selvityksen laatineen Peeter Matzin ja hänen kahden kumppaninsa väitteet. Todisteeksi hyväksyttiin muun muassa valokuva, jossa teloitettavan kasvoja oli manipuloitu. Rahastuksen kaltaisesta selvitystyöstä kertoo Seppo Zetterbergin teos *Jüri Vilmsin kuolema*.

Ruotsin sota-arkistosta on löytynyt aineistoa, jonka on epäilty kertovan Vilmsistä. Sen mukaan ruotsalaiset vapaaehtoiset teloittivat Hauholla 2. toukokuuta 1918 kolme virolaista. Muistiinpanojen mukaan johtajan kaltaisella miehellä oli "hieno puku ja kädet hyvin hoidetut" sekä rahavaroja 6000 Suomen markkaa.

Jaan Krossin romaani *Kuningasajatus* kertoo Jüri Vilmsin elämäntarinan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Julma maa

**Julma maa** () on Terrence Malickin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen road movie -elokuva, joka perustuu löyhästi Charles Starkweatherin ja hänen tyttöystävänsä Caril Ann Fugaten pakomatkansa aikana suorittamaan murhasarjaan vuonna 1957. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1973.

*Julma maa* oli Malickin esikoiselokuva. Se ei ollut kovinkaan suuri kassamenestys, mutta Malickin visuaalinen tyyli ja kerrontatapa nostivat hänet erääksi merkittävimmistä yhdysvaltalaisista elokuvantekijöistä, jotka aloittivat uransa 1970-luvulla.

*Julman maan* kertojanäänenä on Holly (Sissy Spacek), jonka romantisoiva ja naiivi näkökulma muodostaa kontrastin Hollyn poikaystävän Kitin (Martin Sheen) suorittamille veriteoille. Samaa kertojanäänitekniikkaa Malick käytti myös seuraavissa elokuvissaan *[[Onnellisten aika]]* (1978) ja *[[Veteen piirretty viiva (elokuva)|Veteen piirretty viiva]]* (1998).

Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. *[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat *Julman maan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

## Rooleissa

## Lähteet
August Hammar

**Jaakko August Hammar** (28. helmikuuta 1883 Jurva – 23. huhtikuuta 1918 Kellomäki Terijoki) oli suomalainen jääkärialiupseeri.

Hammarin vanhemmat olivat ajuri Matti Hammar ja Serafia Juhontytär Lilja. Hammar kävi kansakoulun ja työskenteli ammatikseen lämmittäjänä. 
 
## Jääkäriaika

Hammar liittyi 19. joulukuuta 1915 vapaaehtoisena Saksan armeijaan, jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 

## Suomen sisällissota
:*Katso myös: [[Suomen sisällissota]]*
Saksasta Hammar saapui 25. helmikuuta 1918 takaisin Suomeen, jääkäreiden pääjoukon mukana Vaasaan *jefreitteriksi* ylennettynä. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hammar otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella (Näsilinna) ja viimein Kuokkalassa, jossa hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918.  

Kuollessaan Hammar oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* *Suomen sotasurmat 1914-1922* © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland

### Viitteet
Jimmy Carter (nyrkkeilijä)

**James Walter (Jimmy) Carter** (15. joulukuuta 1923 Aiken, Etelä-Carolina &ndash; 21. syyskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kevyen sarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari.

Carter saavutti ensimmäisen kerran kevyen sarjan maailmanmestaruuden voittamalla Ike Williamsin 25. toukokuuta 1951 New Yorkissa. Seuraavana vuonna hän menetti tittelin meksikolaiselle Lauro Salasille 14. toukokuuta Los Angelesissa mutta saavutti sen samana vuonna takaisin voittamalla Salasin 15. lokakuuta Chicagossa. Vuoden 1954 maaliskuun 5. päivänä New Yorkissa Carter menetti mestaruustittelin Paddy DeMarcolle mutta voitti sen vielä kerran takaisin 14. marraskuuta 1954 San Franciscossa 15. erän teknillisellä tyrmäyksellä. Kesäkuun 29. päivänä 1955 Bostonissa Carter hävisi Wallace "Bud" Smithille eikä kyennyt enää palaamaan mestariksi.

Jimmy Carter voitti paidattomana 80 ottelua, joista 31 tyrmäyksellä. 

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*cyberboxingzonen sivu
Aarne Määttä

**Aarne Johannes Määttä** () oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan vääpelinä. 

## Perhetausta ja koulutus
Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Samuli Määttä ja Anna Susanna Hourula. Määttä kävi kaksi luokkaa Sortavalan lyseota ja Sortavalan kauppakoulun. 

## Jääkärikausi

Hän työskenteli liikeapulaisena Sortavalassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 alkaen 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. 

## Suomen sisällissota
Määttä astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän kaatui 24. huhtikuuta 1918 Rotanpesän varustuksiin tehdyssä murtautumisessa. Hänet haudattiin Sortavalan sankarihautaan. 

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 . 
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Juho Harju

**Juho Jaakko Harju** (11. huhtikuuta 1892 Kortesjärvi – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Jaakko Harju ja Anna Storkivi. 

Tämä kortesjärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui taistelussa 2. huhtikuuta 1918. Harju oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä ja hänet on haudattu Kortesjärven sankarihautaan.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
August Hassinen

**August Hassinen** (22. tammikuuta 1893 Kuopion maalaiskunta – 3. maaliskuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen jefreitteri. Hänen vanhempansa olivat työmies Paavo Heikki Hassinen ja Johanna Zacheus.

Tämä kansa- ja puuseppäkoulun käynyt puuseppä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 21. heinäkuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä ja saapui Suomeen jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918 Vaasaan. Hänet komennettiin 20. helmikuuta 1918 Kuopioon harjoittamaan värvättyjä joukkoja ja määrättiin Savon pataljoonan 1. komppanian 1. joukkueenjohtajaksi.

Suomen sisällissodassa Hassinen otti osaa Hillosensalmen taisteluun, missä hän kaatui 3. toukokuuta 1918. Hassinen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu Kuopion valkoisten sankarihautaan. 

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* *Suomen sotasurmat 1914–1922* © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
John Sjöholm

** John Wilhelm Sjöholm ** () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itä-rintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi joukkueenjohtajana Suomen sisällissodan Valkoisessa Armeijassa.

## Perhe ja koulutus
Sjöholmin vanhemmat olivat työnjohtaja Johannes Wilhelm Sjöholm ja Hilda Maria Teckenberg. Hän kävi kansakoulun.

## Sotilasura

Sjöholm työskenteli koneenkäyttäjänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. elokuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan ja edelleen 7. joulukuuta 1916 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin vielä 11. heinäkuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Saksassa olo aikanaan hän suoritti myös moottoriajoneuvojen ohjaajakurssin Libaussa. 

Sjöholm saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui 3. huhtikuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Espoossa. Hänet on haudattu Espooseen yksityishautaan.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938. 
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet
Karl Granroth

**Karl August Granroth** (16. tammikuuta 1895 Helsinki – 28. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija August Granroth ja Erika Josefina Holmström. 

Granroth kävi kansakoulun ja oli ammatiltaan puutarhateknikko. Hän teki opintomatkan Erfurtiin Saksaan vuosina 1914–1915. Granroth liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 

Granroth astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Granroth sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan  4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Granroth osallistui sisällissodassa Tampereen ja Viipurin taisteluihin. Hän haavoittui lievästi Tampereella 6. huhtikuuta ja kaatui Viipurin Kolikkoinmäellä päähän osuneesta luodista 28. huhtikuuta 1918. Granroth haudattiin Hietaniemen hautausmaalle. Hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland

### Viitteet
Tom Johnson

**Tom Johnson** -nimisiä henkilöitä:

*Tom Johnson (1928–2007), kanadalainen jääkiekkoilija
*Tom Johnson (s. 1939), säveltäjä
*Tom Johnson, Oscar-palkittu ääniteknikko
Arabeski (taide)

**Arabeski** (, arabialainen koristelu) on arabialaisesta taiteesta peräisin oleva akanthus-, palmetti- ja köynnösaiheinen koristekuvio. Se on lähtöisin arabialaisessa ja islamilaisessa taiteessa käytetyistä köynnöskuvioista, jotka puolestaan perustuivat kreikkalaisten käsityöläisten esikuville. Arabeski muuttui islamilaisessa maailmassa hyvin tyylitellyksi ja kaavamaiseksi koristeaiheeksi, ja siitä tuli olennainen osa itämaista kulttuuriperinnettä. Islamilaisen taiteen arabeskikuviot olivat geometrisia ja lähes abstrakteja viivaornamentteja, sillä ihmisten ja eläinten kuvaaminen ei ollut uskonnollisista syistä sallittua.

Arabeski omaksuttiin myös länsimaiseen taiteeseen, ja kaarevalinjaisia arabeskikuvioita käytettiin renessanssista lähtien muun muassa käsikirjoitusten, seinien, huonekalujen sekä metallitöiden ja keramiikan koristeaiheina. Länsimaisiin arabeskikuvioihin yhdistettiin usein myös ihmishahmoja, eläimiä ja kukkia.

## Esimerkkejä

Alhambra column top.jpg|Arabeskikoristeltua stukkoa Alhambran seinillä
Sheikh Lotfallah Esfahan.JPG|Iranilaisen Sheikh Lotfallah -moskeijan kupoli on kauttaaltaan peitetty arabeskikuviolla
InsideAgraFort.jpg|Musamman Burj Agrassa, Intiassa, on koristeltu arabeskikuvioin
Mantes carpet Louvre OA6610 detail1.jpg|Arabeskikuvioita persialaisessa matossa


## Lähteet
*Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. .

### Viitteet
Bore (varustamo)

**Bore Ltd.** on suomalainen laivanvarustamo, joka on osa Spliethoff-yhtiötä, joka osti varustamon sen pitkäaikaiselta omistajalta Rettig Groupilta vuonna 2016.

## Historia
Rettig (Bore) on harjoittanut merenkulkua runsaat sata vuotta, alun perin **Ångfartygs Ab Bore** perustettiin 1897 Turussa harjoittamaan ympärivuotista matkustajalaivaliikennettä Turun ja Tukholman välillä. Ainoastaan 1990-luvun alussa Bore Line -nimeä käytti Finnlines viisi vuotta, ja Rettigin omistamat "Boren" laivat kulkivat nimen Rettig-varustamo alla. Silja Line oli alkujaan Boren, Suomen Höyrylaiva Oy:n ja ruotsalaisen Svea-varustamon yhteisyritys, joka oli jatkoa Boren, Svean ja Suomen Höyrylaivan vuonna 1918 solmimalle yhteisliikennesopimukselle. Bore irrottautui Siljasta vuonna 1980 ja keskittyi rahtiliikenteeseen.

Bore myi alkuvuodesta 2005 viisi alusta eli puolet koko laivastostaan, mikä herätti julkisuudessa epäilyksiä varustamotoiminnan lopettamisesta. Yhtiö kuitenkin osti elokuussa 2005 Bror Husell Chartering -varustamon, jolloin sen toimitusjohtaja ilmoitti että päinvastoin, kyse on laajentamisesta. Seuraavana vuonna Bore osti nauvolaisen Engship-varustamon, ja kaupassa Borelle tuli 11 alusta. Loppuvuodesta 2007 Borella oli 22 alusta.

Varustamon toimitusjohtaja on Håkan Modig.

## Laivasto

*M/S ''Bore Bank''
*M/S ''Bore Bay''
*M/S ''Bore Sea''
*M/S ''Bore Song''
*M/S ''Estraden''
*M/S ''Norsky''
*M/S ''Norstream''
*M/S ''Seagard''

## Lähteet
*

### Viitteet

## Kirjallisuutta
*T. Malmberg: *Bore 1897–1997. Vuosisata suomalaista merenkulkua.* Helsinki 1997. .

## Aiheesta muualla
*Ångfartygs Aktiebolaget Bore, yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
Johannes Daubert

**Johannes Philipp Wilhelm Erich Daubert** (8. kesäkuuta 1877 Braunschweig, Saksa - 11. joulukuuta 1947) oli saksalainen filosofi ja fenomenologi, joka kuului realistiseen Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen.

## Elämä ja ura

Daubert opiskeli muun muassa filosofiaa, psykologiaa ja estetiikkaa Göttingenin yliopistossa Julius Baumannin, Georg Elias Müllerin ja Robert Vischerin kanssa, sekä Münchenin yliopistossa Theodor Lippsin oppilaana. Viimeksi mainitussa hän liittyi oppilaiden muodostamaan *Psychologischer Verein* -yhdistykseen. Daubert osallistui myös muun muassa Hans Corneliuksen ja Alexander Pfänderin luennoille. Hän sai vaikutteita myös John Stuart Millin ja David Humen empirismistä.

Vuonna 1902 Daubert tutustui Edmund Husserliin. Vuonna 1905 joukko opiskelijoita siirtyi Münchenistä Göttingeniin osallistuakseen Husserlin luennoille. Daubertin lisäksi heihin kuuluivat muun muassa Fritz Weinmann, Adolf Reinach ja Alfred Schwenniger. Tätä kautta Daubert sai muiden ohella vaikutteita fenomenologiasta.

Vuonna 1912 Husserl, Pfänder, Daubert ja Moritz Geiger saivat ajatuksen perustaa fenomenologinen vuosikirja *Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung*. Vuonna 1913 siinä ilmestyi Husserlin *[[Ideen]]*, joka esitteli tämän uuden transsendentaalisen fenomenologian.

Daubert oallistui ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla, ja sai useita ylennyksiä ja kunniamerkkejä. Sodan jälkeen hän halusi vetäytyä yliopistomaailmasta maalaiselämään perheineen. Hän piti kuitenkin edelleen yhteyttä Husserliin ja Pfänderiin. Jälkimmäisen vaikutuksesta Daubert alkoi vähitellen suhtautua yhä kriittisemmin Husserlin transsendentalismiin.

Daubertin kuoltua vuonna 1947 hänen käsikirjoituksensa jäivät maatilalle, ja ne siirrettiin kirjastoihin vasta vuonna 1967. Daubertin käyttämän erikoisen pikakirjoituksen vuoksi vasta Karl Schuhmann kykeni vuonna 1976 tulkitsemaan hänen käsikirjoituksensa, ja niitä alettiin julkaista.

## Teoksia

Postuumit kriittiset laitokset:

* "Remarks on the Psychology of Apperception and Judgment (1902)", Karl Schuhmann (toim.), teoksessa *The New Yearbook for Phenomenology and Phenomenological Philosophy* II, 2002
* "Notes from Husserl’s Mathematical-Philosophical Exercises (1905)", Mark van Atten & Karl Schuhmann (toim.), teoksessa *The New Yearbook for Phenomenology and Phenomenological Philosophy* IV, 2004
Antti Pitkänen

**Antti Pitkänen** () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Elias Nestor Pitkänen ja Loviisa Matintytär. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan koillisrintamalla.  

## Jääkärikausi
Pitkänen työskenteli työmiehenä Kalajoella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. lokakuuta 1916, josta hänet siirrettiin 12. kesäkuuta 1917 pataljoonan 3. komppaniaan. Komppaniasta hänet siirrettiin takaisin täydennysjoukkoon hänellä todetun sairauden takia 13. syyskuuta 1917, josta hän palasi parannuttuaan komppaniaansa 17. marraskuuta 1917.

## Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi koulutusaliupseeriksi ja myöhemmin joukkueen varajohtajaksi koillisrintamalle Kuolajärven pataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuivitsassa, jossa 7. huhtikuuta 1918 käytiin taistelu Alakurtin ja Tolvantojärven välisellä talvitiellä Kuivitsalammella, jossa pataljoona tuli yllätetyksi ja hän kaatui. Hänen lisäkseen ko. taistelussa kaatuivat myös joukkueenjohtajat A. Kurth ja Patala. Lisäksi jääkäriyliluutnantti Stark haavoittui vakavasti. Kokonaisuudessaan tappiot olivat 22 kaatunutta, n. 30 haavoittunutta ja toistakymmentä jäänyt punaisten vangiksi. Pitkänen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kalajoella. Hänet haudattiin Kuolajärven (Sallan) sankarihautaan , mutta hänen nimensä on Kalajoen hautausmaan sankaripatsaassa.

## Lähteet
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: *Suomen jääkärit osa I*, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.
* Toim. Kai Donner, Th. Svedlin ja Heikki Nurmio, *Suomen vapaussota* VIII, Gummerus Jyväskylä 1927.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 .

### Viitteet
Brissarthen taistelu

**Brissarthen taistelu** käytiin 15. syyskuuta 866 Frankkien ja yhdistyneen bretonien ja viikinkien armeijan välillä Brissarthessa, Neustriassa, nykyisessä Länsi-Ranskassa. Taistelun huomattavin tapahtuma oli frankkien puolesta sotineiden Neustrian maakreivin Robert Vahvan, joka on varhaisin Kapetingien sukuun kuulunut tunnettu ruhtinas, ja Akvitanian herttuan Ranulf I:n kuolema taistelukentällä.

Vuonna 866 Bretagnen herttua Salomon liittoutui tanskalaisten viikinkien päällikön Hasteinnin kassa tehdäkseen sotaretken Anjoun, Mainen ja Tourainen alueille. Retken aikana Le Mansin kaupunki hävitettiin. Robert Vahva, joka komensi alueen joukkoja, kokosi laajan armeijan vihollisen ajamiseksi pois alueelta. Hänen joukkoihinsa liittyvät Akvitanian herttua Ranulf I ja Mainen kreivi Gauzfrud.

Frankkien armeijan onnistui pysäyttämään tanskalaisten sotaretken ennen kuin ne olivat onnistuneet saavuttamaan Loirejoen. Tanskalaiset yrittivät paeta kirkkoon, mutta frankit piirittivät heidät. Yön aikana viikingit yrittivät pakenemista ja siitä seuranneen taistelun aikana Robert Vahva sai surmansa ja Ranulf I haavoittui kuolettavasti nuolesta. Johtajiensa kaaduttua frankit vetäytyivät.

Vuonna 868 frankkinen kuningas Kaarle Kaljupää ryhtyi neuvottelemaan Salomonin kanssa ja tunnusti hänet Bretagnen kuninkaaksi. Hän luovutti Cotentinin alueen ja ehkä myös Avranchinin alueen bretonneille. Hasteinn jatkoi kuitenkin ryöstöretkiään Loirejoen laaksossa vielä monia vuosia.

## Primäärilähteet
*Kronikka Réginon de Prüm
*Annales de Saint-Bertin eli Annales de Saint-Bertin et de Saint-Vaast.
Göran Sonnevi

**Göran Sonnevi** (s. 2. lokakuuta 1939) on ruotsalainen runoilija ja kirjallisuuden kääntäjä. Hänelle on myönnetty uransa aikana useita palkintoja, kuten Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto (1979), Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (2005) ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto (2006). Viimeksi mainittu tuli runokokoelmasta *Valtameri* (Oceanen, 2005), jonka suomentamisesta Jyrki Kiiskinen sai Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon.

## Suomennettuja runoja
;Lähde
* Koster, 1973 suom. Pentti Saarikoski, Parnasso 1976; nro 3
* Koster 2002, suom. Jyrki Kiiskinen, Nuori Voima 2007; nro 1–2 
* Koster; Revisited, suom. Caj Westerberg, Parnasso 1989; nro 6
* Mitä voivat rakkauden rakenteet, suom. Tuomas Anhava, Parnasso 1972; nro 5 Runo kokoelmasta "Och nu!", 1967; omistettu "Noam Chomskylle, muiden muassa".
* Pakolaisia: I–IX, suom. Caj Westerberg, Parnasso, 1989; nro 6 Sikermä kokoelmasta *Oavslutade dikter*.
* Rantaniityllä kallion alla, suom. Caj Westerberg, Parnasso, 1989; nro 6 Sikermä kokoelmasta *Oavslutade dikter*.
* Runo; 31.10.1970, suom. Jyrki Kiiskinen, Nuori Voima 2007; nro 1–2
* Tammikuu 1979, suom. Pentti Saarikoski, Parnasso 1979: 2
* Vietnamin sodasta (Om kriget i Vietnam), suom. Tuomas Anhava, Parnasso 1972; nro 5 Runo kokoelmasta *Ingrepp – modeller*, 1965

## Lähteet
Mielummin vanha kuin aikuinen

**Mielummin vanha kuin aikuinen** on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaateissa vuonna 1987. Albumista julkaistiin vuonna 2000 remasteroitu CD-versio, joka sisältää myös *[[Paha maa (albumi)|Paha maa]]* -minialbumin.

## Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A1 "Matkustaa" säv. Maritta Kuula ja Kauko Röyhkä sekä B4 "Kolme asetelmaa" säv. Heikki Tikka, Kauko Röyhkä ja Jarmo Heikkinen. Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.

### A-puoli
#
#
#
#
#

### B-puoli
#
#
#
#
#
#

### Vuoden 2000 CD-painos: ''Paha maa'' -minialbumi
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi 1 "Paha maa" säv. Kauko Röyhkä ja Tommi Viksten / 2 "Pois valoista" säv. Kauko Röyhkä ja Heikki Tikka / 5 "Väärässä filmissä" säv. Kauko Röyhkä ja Heikki Tikka.
Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.

#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Kauko Röyhkä – laulu
* Tommi Viksten – kitara
* Mats Huldén – rytmikitara
* Jari Paulamäki – basso (pois lukien *Paha maa* -EP)
* Heikki Tikka – rummut

### Tuotanto
* Måns Groundstroem – tuottaja, äänittäjä
* Juha Heininen – äänittäjä
* Jani – kansi

## Lähteet
Alexander Pfänder

**Alexander Pfänder** (7. helmikuuta 1870 Iserlohn, Saksa – 18. maaliskuuta 1941 München, Saksa) oli saksalainen filosofi ja Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen kuulunut fenomenologi. Pfänder oli Theodor Lippsin oppilaana Münchenin yliopistossa. Hän opetti yliopistossa vuodesta 1901, toimien vuosina 1930–1935 professorina.

## Teoksia

* *Phänomenologie des Wollens: Eine psychologische Analyse* (1900)
* *Einführung in die Psychologie* (1904)
* *Zur Psychologie der Gesinnungen*, julkaisussa *Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung* I (1913) ja III (1916)
* *Logic*, julkaisussa *Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung* IV (1921)
* *Die Seele des Menschen* (1933)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Alexander Pfänder, *Encyclopedia of Philosophy*
Ihmelapsi (albumi)

**Ihmelapsi** on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 9. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP-, että CD-formaatissa vuonna 1988.

Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2000. Levyn kansikuva on otettu Helsingissä ravintola Natsalla. Kuvassa on Kauko Röyhkän lisäksi Leena Sharma.

## Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A2-säv. Maritta Kuula, B2-säv. Röyhkä ja Huldén, san. Uuno Kailas, sekä B3-säv. Mats Huldén.

Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.

### A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 

### B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Tekijät
### Muusikot
* Kauko Röyhkä - laulu, kitara
* Tommi Viksten - kitara, taustalaulu
* Mats Huldén - basso, taustalaulu, laulu (B3)
* Heikki Tikka - rummut, taustalaulu, koskettimet

* Riku Mattila – slidekitara (A2)
* Kauko Röyhkä ja Mari Hatakka – puhe (B3)

### Muuta
* Äänitys: Juha Heininen / Millbrook Studio
* Tuotanto: Mats Huldén
* Kansi: Jani

## Lähteet
Ace Baby Ace

**Ace Baby Ace** oli Orland Corbenin vuonna 1923 suunnittelema yksipaikkainen pienlentokone. Kun sen piirustukset tulivat vuonna 1929 myyntiin, se oli maailman ensimmäinen itserakennettavana markkinoitu lentokone. Koneen piirustukset ovat yhä myynnissä, ja koneita rakennetaan nykyäänkin.

## Tekniset tiedot (Tyypillinen Baby Ace D)

## Lähteet
* Ace Aircraft, Inc. 
* "Mechanix Illustrated" Corben Baby Ace – N9050C
Félix Arvers

**Félix Arvers** (23. heinäkuuta 1806 – 7. marraskuuta 1850) oli ranskalainen runoilija. Hänen maineensa perustuu pitkälti runoon *Sonnet d'Arvers*, joka julkaistiin alun perin osana kokoelmaa *Mes heures perdues* vuonna 1833.
Blaise Cendrars

**Frédéric Louis Sauser-Hall** eli **Blaise Cendrars** (1. syyskuuta 1887 La Chaux-de-Fonds, Sveitsi – 21. tammikuuta 1961 Pariisi, Ranska) oli sveitsiläissyntyinen runoilija ja kirjailija, joka sai vuonna 1916 Ranskan kansalaisuuden. 

## Elämä ja ura
Cendrars muutti vuonna 1910 Pariisiin, jossa hän tutustui Guillaume Apollinaireen. Cendrars palveli ensimmäisessä maailmansodassa, kunnes sai vuonna 1915 vapautuksen haavoittumisen seurauksena. Hän matkusteli elämänsä aikana paljon. Hän kävi muun muassa Venäjällä, Mantšuriassa, Kiinassa, Brasiliassa ja Espanjassa. Viimeiset vuotensa hän vietti Pariisissa, jossa hän kuoli 73-vuotiaana. 

Värikästä elämää viettänyt Cendrars opiskeli lääketiedettä, toimi Lontoossa jonglöörina ja osallistui Ranskan muukalaislegioonan joukoissa ensimmäiseen maailmansotaan. Myöhemmin hän toimi kustantajana ja käsikirjoitti elokuvia, mutta jatkoi myös matkustelua. Hän käyttää sekä runoissaan että proosassaan aikatasojen ja tyylilajien vaihtelua.

## Suomennetut teokset
* *Kulta: kenraali Johann August Suterin ihmeellinen tarina* (*L'or*); suom. J. S. Helander Jyväskylä: Gummerus 1972 951-20-0171-3 proosa
* *Rommi: Jean Galmotin seikkailu* (*Rhum*); suom. Aarne T. K. Lahtinen, Jyväskylä : Gummerus 1975  proosa
* *Transsiperialaista proosaa..* (*Prose du Transsibérien et de la petite Jeanne de France*); esipuhe: Henry Miller; suomennos: J. K. Ihalainen, Tampere: Palladium kirjat, 1996  runoja
* Blaise Cendrars, Paul Eluard: *Tuskan pääkaupungit*; suomentaneet Olivia Bernier ja J. K. Ihalainen, Tampere: Palladium kirjat 2001  runoja

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Jussi Rusko, Surrealismin Tiku ja Taku. Julkaisussa *Kirjo*: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2001: 4, s. 20 (Arvosteltu teos: Tuskan pääkaupungit)

## Aiheesta muualla
Viognier

**Viognier** on viinin valmistukseen käytettävä valkoinen viinirypälelajike. Lajikkeen katsotaan olevan peräisin Ranskan Pohjois-Rhônesta, josta ensimmäiset tiedot viljelystä ovat 1700-luvulta. On kuitenkin olemassa viitteitä siitä, että lajiketta olisi viljelty Burgundin alueella jo noin 2000 vuotta sitten. 

Lajike miltei unohdettiin vuosikymmeniksi, koska 1960-luvulla rypäleen viljelyala oli supistunut maailmanlaajuisesti vain 16 hehtaarin laajuiseksi. Kasvuala on lisääntynyt ja lajiketta on ryhdytty viljelemään useilla mantereilla. Lajikkeesta on tullut 2000-luvulla yksi tunnetuimmista rypäleistä.

Viognier vaatii lämpimän ilmaston, että sen rypäleet kypsyvät ihanteellisesti. Sen kasvattaminen voi olla haasteellista, lajike on herkkä häiriötekijöille ja sato jää usein pieneksi. Rypäleet kypsyvät verraten myöhään. Rypäleet ovat kooltaan pieniä tai keskikokoisia, paksukuorisia. Rypäleiden paksu kuori suojaa niitä tuholaisilta ja taudeilta. Kypsien rypäleiden väriä luonnehditaan kullankeltaiseksi.

Lajiketta viljellään etenkin Ranskassa Pohjois-Rhônen ja Languedoc-Roussillonin alueilla, Yhdysvalloissa Kalifornian ja Washingtonin osavaltioissa, Australiassa Adelaide Hillsin ja Hunter Valleyn viinialueilla, Etelä-Afrikassa Stellenboschin ja Paternosterin seuduilla. Myös Etelä-Amerikassa on havaittu lajikkeen sopivan siellä viljeltäväksi. Tunnetuimpia Viognierin viljelyalueita on Ranskan Rhônen laakson Condrieun kunta .

Tyypillisesti rypäleestä valmistettu valkoviini on täyteläistä, maultaan kermaisen pehmeää, ja juoman suutuntuma on ylevä, helposti lähestyttävä. Lajikkeesta valmistettu viini kehittyy yleensä kuivaksi, mikä korostaa luontaista hedelmällisyyttä ja kukkaisia sävyjä. Viognieristä valmistettuja valkoviinejä luonnehditaan intensiivisten aromien vuoksi kivihedelmiä kuten persikkaa tai aprikoosia muistuttavaksi, mitä täydentävät hunajan, appelsiinin kukan ja mausteisuuden vivahteet. Keskitason happoisuus tasapainottaa viinin raikkautta. Viinien alkoholipitoisuus on keskikorkea tai korkea (12–14%), joka osaltaan vaikuttaa täyteläisyyteen ja voimakasaromisuuteen. 

Viognier-viinien aromaattisuus ja täyteläisyys saa sen sopimaan monien ruokalajien kanssa tarjottavaksi. Se täydentää esimerkiksi hummeria ja rapua, samoin siipikarjasta valmistettuja ruokia paahdettua kanaa tai ankkaa. Viinin kukikkaat ja hedemäiset sävyt sopivat myös aasialaisen keittiön yhteyteen, mukaan lukien thaimaalaisten ja intialaisten ruokalajien kanssa, sekä kermaisten juustojen kuten brien ja camembertin kera.  

## Lähteet

### Muut lähteet
* Alkon Hinnasto/Talvi 2007

## Aiheesta muualla

*Heikki Remeksen viinikoulu Flavoradossa: Viognier
Liquid Trio Experiment

**Liquid Trio Experiment** on yhdysvaltalainen instrumentaalista, melodista ja teknistä progressiivista metallia soittava yhtye. Se sai alkunsa, kun Magna Carta -levy-yhtiön Mike Varney pyysi vuonna 1997 Dream Theaterin rumpalia Mike Portnoyta kasaamaan ympärilleen ”all-stars”-kokoonpanon, jonka nimeksi valittiin Liquid Tension Experiment. Lopulta kokoonpanoksi muodostui Portnoy, kitaristi John Petrucci (Dream Theater), kosketinsoittaja Jordan Rudess (Dixie Dregs, nyk. Dream Theater) ja basisti Tony Levin (Yes, King Crimson). Yhtye soitti fuusiojazz-vaikutteista Dream Theaterin tyylistä musiikkia, mutta ilman laulua.

Liquid Tension Experimentin toisen albumin äänitysten aikaan vuonna 1998 kitaristi Petrucci joutui poistumaan äänityksistä, koska hänen vaimonsa Rena oli synnyttämässä. Muut jäsenet päättivät nauhoittaa sillä välin improvisoitua musiikkia. Jotkut syntyneistä kappaleista päätyivät myöhemmin perustaksi *[[Liquid Tension Experiment 2]]* -albumin kappaleille. Magna Carta julkaisi 23. lokakuuta 2007 nämä improvisoidut jamit albumilla *[[Spontaneous Combustion]]* nimellä Liquid Trio Experiment.

## Julkaisut
* *[[Spontaneous Combustion]]* (2007)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Liquid Trio Experiment levy-yhtiö Magna Cartan sivustolla
Hyökkääjät

**Hyökkääjät** () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankariryhmä. Ryhmän loivat käsikirjoittaja Roy Thomas ja taiteilija Sal Buscema. Hyökkääjät esiintyivät ensimmäisen kerran amerikkalaisen *The Avengers* -lehden numerossa #71 (joulukuu 1969). 

## Historia

Hyökkääjät esiintyivät ensimmäisen kerran Marvel-universumin jatkumossa tarinoissa, jotka sijoittuivat Toiseen maailmansotaan. Tarinoissa käytettiin Timely Comics-kustantamon hahmoja (Timely oli Marvel-kustantamon edeltäjä 1940-luvulla). Näitä hahmoja olivat Kapteeni Amerikka (Steve Rogers), hänen poika-apurinsa Bucky (James Barnes), Ihmissoihtu, Ihmissoihdun apuri Toro ja prinssi Namor. Yhdessä sankarit vastustivat Adolf Hitleriä ja Natsi-Saksan sotavoimia. Kun sankarit pelastivat Britannian pääministerin Winston Churchillin Ylimieheltä, kiitollinen Churchill ehdotti, että sankareiden pitäisi liittyä yhteen joukkueeksi, Hyökkääjiksi. 

Hyökkääjät taistelivat Akselivaltoja vastaan kaikkialla maailmassa, kunnes tapasivat Britanniassa lordi James Montgomery Falsworth, alkuperäisen Britti-Jackin. Falsworth liittyi joukkueeseen ja tarjosi heille tukikohdan Englannista. Myöhemmin Falsworthin lapset Brian ja Jacqueline (Spitfire) liittyivät ryhmään. Vielä myöhemmin ryhmään liittyivät Neiti Amerikka ja Singahtaja. 

Ryhmä jatkoi väsymättä taisteluaan maailmansodan kohtaloissa ja Kapteeni Amerikan sekä Buckyn kuollessa ryhmä tunsi syvää surua näiden poismenon johdosta.

## Tunnettuja jäseniä
* Britti-Jack
* Bucky
* Ihmissoihtu
* Kapteeni Amerikka
* Namor
* Neiti Amerikka
* Singahtaja
* Spitfire
* Toro
* USAgentti
* Evä (liittolainen)
* Nia Noble (liittolainen)

## Tunnettuja vastustajia

* Axis Mundi, kansallissosialistinen terroristijärjestö jota vastaan uudet Hyökkääjät organisoitiin.
** Akseliagentti
** Gotteskrieger, aikaisemmin Ylimies II, Kriegerfraun miesystävä.
** Jonas Wilhelm Eckhardt
** Kriegerfrau, ensimmäisen Ylimiehen ex-vaimo, nykyisin Gotteskriegerin naisystävä. Esiintyi jo toisen maailmansodan aikana.
** Paronitar Blood, paroni Bloodin naispuolinen versio.
** Pteroristit
** Punakallo, kapteeni Amerikan arkkivihollinen.
** Tara
** U-Mies
* Paroni Zemo
* Superakseli, Toisen maailmansodan aikana ollut akselivaltojen agenteista koottu rikollisjärjestö.
** Kriegerfrau
** Lady Lotus
** Paroni Blood
** U-Mies
** Ylimies

## Lähteet
Émile Nelligan

**Émile Nelligan** (24. joulukuuta 1879 Montréal, Quebec – 18. marraskuuta 1941 Montréal, Quebec) oli kanadalainen ranskaksi kirjoittanut runoilija.

Nelligan syntyi Montréalissa irlantilaiselle isälle ja kanadanranskalaiselle äidille. Hän aloitti ja loi uransa hyvin nuorena; varhaisia runoja julkaistiin Montréalissa jo niiden kirjoittajan ollessa 16-vuotias.

Nelligan joutui vuonna 1899 sairaalahoitoon jouduttuaan psykoottiseen tilaan, josta hän ei koskaan toipunut täydellisesti. Suurimman maineensa hän saavutti vasta sairastumisensa ja varsinkin vuonna 1941 tapahtuneen kuolemansa jälkeen; vuonna 1979 alettiin jakaa pohjoisamerikkalaista ranskankielisen runouden Émile Nelligan -palkintoa.
Martin Annen

**Martin Annen** (s. 12. helmikuuta, 1974) on sveitsiläinen rattikelkkailija, ja viisinkertainen arvokisamitalisti.

Annen voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa MM-kisoista 2001, missä hän sai pronssia kahden miehen kelkassa, olympialaisissa 2002 Annenin hyvät otteet jatkuivat, kun hän voitti pronssia kahden miehen kelkasta, MM-kisoissa 2005 tuli jälleen pronssia kahden miehen kelkasta.

Olympialaisissa 2006 Annen keräsi kaksi pronssia kahden ja neljän miehen kelkasta, jotka ovat hänen viimeisimmät arvokisamitalinsa.

## Lähteet
*FIBT:n profiili
Ignazio Buttitta

**Ignazio Buttitta** (19. syyskuuta 1899 – 5. huhtikuuta 1997) oli italialainen runoilija. Hän oli kotoisin Bagheriasta, Sisilian saarelta, ja kirjoitti sisilian kielellä, joka poikkeaa huomattavasti italian kirjakielestä.
Oksana Udmurtova

**Oksana Pavlovna Udmurtova** (),  (s. 1. helmikuuta 1982, Grahovon piiri, Udmurtia, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy.

Udmurtova sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa 2005 pituushypyssä kuudenneksi ja Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 seitsemänneksi. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sai  pronssia tuulituloksella 669. Birminghamin halli-EM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui kolmiloikassa neljänneksi ja saman vuoden  pituudessa kolmanneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli pituushypyssä kuudes.

Udmurtova on voittanut myös useita maansa sekä sisä- että ulkoratojen mestaruuksia. Hänen ennätyksensä pituushypyssä on 702 cm, jonka hän hyppäsi Dohassa 12. toukokuuta 2006. Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on 14,85 m, jonka hän hyppäsi 31. elokuuta 2008 Padovassa. Hallissa hän on hypännyt pituutta 689 (2006) ja kolmiloikkaa 14,94 (2008). 

## Lähteet
Mathieu Kassovitz

**Mathieu Kassovitz** (s. 3. elokuuta 1967 Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja tuottaja. Hänen ohjauksiaan on muun muassa elokuva *[[Viha (elokuva)|Viha]]* (1995) ja näyttelijäroolejaan elokuvassa *[[Amélie]]* ja tv-sarjassa *[[Le Bureau, vakoojaverkosto]]*.

## Elämä ja ura
Kassovitz syntyi Pariisissa 1967. Hänen isänsä on syntyisin Unkarin juutalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja Peter Kassovitz, joka pakeni maasta kansannousun aikaan vuonna 1956, ja äitinsä ranskalainen Chantal Rémy. Kassovitz oli naimisissa Julie Mauduechin kanssa, ja heillä on tytär Carmen. Carmen Kassovitz on näyttelijä ja näyttelee muun muassa elokuvassa *[[Sydänpeto]]*.

Ohjaajana Kassovitzin läpimurtoteos on elokuva *Viha* (*La Haine*), josta hänet palkittiin muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla parhaan ohjaajan palkinnolla ja parhaan elokuvan César-palkinnolla. *Vihaa* on seurannut muutama kaupallisestikin hyvin menestynyt elokuva, kuten *[[Purppuravirrat]]*, jonka pääosia esittävät Jean Reno ja Vincent Cassel, sekä *[[Gothika]]* pääosassaan Halle Berry.

Kassovitz on myös näytellyt muutamissa elokuvissa, kuten pienessä sivuroolissa *Vihassa* ja yhtä pääosaa toisessa omassa ohjauksessaan *Café au lait*, sekä Jacques Audiard’n elokuvassa *Regarde les hommes tomber* (1994). Hänen muita roolejaan on Nino Quincampoixin hahmo Jean-Pierre Jeunet’n ohjaamassa *[[Amélie]]ssa*. Televisiorooleja hänellä on muun muassa Guillaume Debaillyn rooli ranskalaisessa vakoilusarjassa *[[Le Bureau, vakoojaverkosto]]* (2015–2020).

Kassovitz oli Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsen vuonna 2001.

## Filmografia ohjaajana
* 1993 – *Café au lait*
* 1995 – *[[Viha (elokuva)|Viha]]* (*La haine*)
* 1997 – *[[Palkkamurhaaja(t)]]* (*Assassin(s)*)
* 2000 – *[[Purppuravirrat]]* (*Les rivières pourpres*)
* 2003 – *[[Gothika]]*
* 2008 – *[[Babylon A.D.]]*
* 2011 – *[[L'Ordre et la Morale]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivu 
* 
*
Wouldn’t It Be Nice

**Wouldn’t It Be Nice** on The Beach Boysin kappale *[[Pet Sounds]]* -albumilta. Se julkaistiin singlenä kansainvälisesti (b-puolenaan ”God Only Knows”) ja se nousi Britannian singlelistan sijalle 2. Yhdysvaltain singlelistalla kappale sijoittui kahdeksanneksi.

Yhtyeen levy *Pet Sounds* oli ilmestyessään suurelle yleisölle vaikeasti omaksuttava kokonaisuus, eikä siltä julkaistu hittisinglejä edellisten albumien tapaan. ”Wouldn’t It Be Nice” ja Sloop John B menestyivät kuitenkin hyvin eri maiden singlelistoilla. ”Wouldn’t It Be Nice” kertoo Brian Wilsonin mukaan lapsuuden unelmista. Wilson kirjoitti Pet Soundsin tekstit yhdessä Tony Asherin kanssa.

*[[Pitchfork]]* valitsi kappaleen 1960-luvun seitsemänneksi parhaaksi.

## Lähteet
Mario Pestano

**Mario Pestano** (s. 8. huhtikuuta 1978 Tenerife) on espanjalainen yleisurheilija, joka kilpailee pääasiassa kiekonheitossa.

Pestano sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Göteborgissa 1999. Hän karsiutui loppukilpailusta Sevillan 1999 ja Edmontonin 2001 MM-kilpailuissa. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän oli neljäs tuloksella 64,69 ja Pariisin MM-kilpailuissa 2003 kahdeksas. Vuonna 2004 hän karsiutui Ateenan olympialaisten loppukilpailusta.  

Pestano sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa yhdenneksitoista. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Göteborgin EM-kilpailuissa. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli kymmenes, Pekingin olympialaisissa 2008 yhdeksäs ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kymmenes. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kuudenneksi ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 11:nneksi. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui neljänneksi. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdestoista.  

Pestano voitti  2004 ja Välimeren kilpailut 2005. Euroopan cupin superliigan hän on voittanut 2005 ja 2008 sekä Ibero-Amerikan mestaruuden 2004 ja 2010. Lisäksi hän on sijoittunut kolmanneksi maailmancupissa 2002. Hän pitää hallussaan Espanjan ennätystä kiekonheitossa tuloksella 69,50, jonka hän heitti 27. heinäkuuta 2008 Santa Cruz de Tenerifessä. Hän on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2001–2013.

## Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: IAAF  
* Kiekonheitto: 69,50 (2008)
* Kuulantyöntö: 18,64 (2002)

## Lähteet
Ypäyssuo

**Ypäyssuo** (), on 20&nbsp;000 hehtaarin kokoinen aapasuo Venäjän Karjalassa Kalevalan piirissä. Se sijaitsee Kepajoen itäpuolella ja Kemijoen pohjoispuolella ja ulottuu jokien yhtymäkohtaan. Suoalueet jatkuvat sekä etelään että pohjoiseen. Ypäyssuo on pinta-alaltaan aapasoista koko Fennoskandian suurin. Tätä suurempi oli Lokan tekojärven alle jäänyt Euroopan suurin aapasuo Posoaapa. 

Suota on esitetty kansainväliseen soidensuojeluohjelmaan. Suota on tutkittu yhteistyössä suomalaisten ja venäläisten yhteisekskursiolla elokuussa 2003. Tällöin on kartoitettu suon turvevaroja, marjasatoa ja muuta käyttöä sekä uusiutumista.

## Lähteet
* Tekstiä ja kuvamateriaalia ekskursiolta englanniksi 

### Viitteet
Kjell Askildsen

**Kjell Askildsen** (30. syyskuuta 1929 – 23. syyskuuta 2021) oli norjalainen kirjailija. 

## Kirjallinen tuotanto
Askildsen tuli tunnetuksi varsinkin novellikokoelmillaan, mutta hän kirjoitti myös romaanimuodossa. Hänelle myönnettiin vuosina 1983 ja 1991 Norjan *Kritikerprisen*. Hän sai myös Ruotsin Akatemian pohjoismaisen kirjallisuuspalkinnon vuonna 2009. Askildsenin kirjoja on suomentanut Tarja Teva.

### Novellikokoelmat
* *Heretter følger jeg deg helt hjem* (1953)
* *Ingenting for ingenting* (1982) 
* *Thomas F’s siste nedtegnelser til almenheten* (1983), *Thomas F:n viimeiset julkiset tunnustukset*, suom. Tarja Teva
* *En plutselig frigjørende tanke* (1987)
* *Et stort øde landskap* (1991), *Suuri autio maisema*, suom. Tarja Teva
* *Hundene i Tessaloniki* (1996), *Tessalonikin koirat*, suom. Tarja Teva
* *Samlede noveller* (1999)
* *Alt som før* (2005)

### Romaanit
* *Herr Leonhard Leonhard* (1955)
* *Davids bror* (1957)
* *Kulisser* (1966)
* *Omgivelser* (1969), *Saari*, suom. Tarja Teva
* *Kjære, kjære Oluf* (1974)
* *Hverdag* (1976)

## Lähteet