open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Saksan Grand Prix 1998

**Saksan Grand Prix 1998** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. elokuuta 1998 Saksassa Hockenheimin radalla. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Mika Häkkinen.

Hallinnut maailmanmestari Jacques Villeneuve ajoi kaudella ensimmäistä kertaa palkintosijalle.

## Tulokset

## Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

## Lähteet
Panagia (koru)

**Panagia** () on ortodoksisen piispan arvoasemaa ja tehtävää osoittava kaulakoru, joka riippuu piispalla rinnan päällä joko yksinään tai kaularistin kanssa. Panagiassa on yleensä kuvattu Jumalansynnyttäjän (*Panagia*) ikoni, mutta muukin kuva on mahdollinen; kyseessä voi olla piispan henkilökohtaisen tai hiippakunnalle erityisen merkittävän suojeluspyhän ikoni. Nimitys panagia on käytössä vain slaavilaisessa perinteessä, kreikkalaisessa perinteessä siitä käytetään nimitystä **enkolpion** (ἐγκόλπιον).

Joskus käytetään näitä kahta nimitystä rinnakkain, jolloin Panagia tarkoittaa Neitsyt Marian ikonilla ja Enkolpion Kristuksen ikonilla varustettua piispan riipusta. Arkkipiispat, muun muassa KP arkkipiispa Leo, käyttävät palveluksessa sekä panagiaa että enkolpionia; tämä on heidän virka-asemansa ainoa jumalanpalveluspuvussa käytettävä tunnus. 

Suomessa vieraillut KP Washingtonin arkkipiispa ja Kanadan metropoliitta Herman käytti näiden kahden lisäksi myös koruristiä. 

Panagia tarkoittaa myös Neitsyt Marian sinetillä varustettua ortodoksista ehtoollisleipää, josta otetaan palanen hänen kunniakseen ehtoollislautaselle proskomidia toimitettaessa. 

## Aiheesta muualla

*Ortodoksi.net: Panagia, enkolpion
Puuteri

**Puuteri** on talkkia, hajusteita tai muuta vastaavaa sisältävä kosmeettinen aine, jota käytetään varsinkin kasvojen ihon ehostamiseen. Puuteri voi olla valkoista tai värillistä, yleensä ruskeasävyistä. Puuteria käytetään etenkin kiinnittämään värivoide ja poistamaan iholta kiiltoa.

## Historia

Puuteria käytettiin jo muinaisessa Persiassa ja Egyptissä 2500 eaa. Silloin ihoa vaalennettiin *talak*-mineraaliseoksella. Se koostui lyijyvalkoisesta, liidusta ja papujauhosta, ja sitä levitettiin iholle kuivana tai rasvaan sekotettuna. Myös Egyptin kuningatar Kleopatra tunnetaan puuterin käyttäjänä. Antiikin Kreikassa naiset käyttivät kaoliinista, liidusta ja kalkista valmistettua valkoista maaväriä. Roomalaiset suosivat lyijyvalkoista ja saattoivat puuteroida koko vartalonsa. Roomalaiset kansannaiset käyttivät vehnästä saatavaa tärkkelyspuuteria.

Ranskan kuningas Ludvig XIV:n aikana 1600- ja 1700-luvuilla puuteria käytettiin hyvin runsaasti niin iholle, peruukkiin kuin vaatteisiinkin. Puuteri valmistettiin lyijyvalkoisesta ja blanc d’Espagne -helmiäisestä. Seuraavalla vuosisadalla puuteria käytettiin mattapintaisen ihon saamiseksi, ja sitä oli valkoisena, pinkkinä ja kellertävänä.

Nykyajan puuterin sisältämä talkki imee itseensä hikeä ja rasvaa. Talkki myös kiinnittyy ihoon hyvin, eikä se tuki ihohuokosia kuten entisaikojen riisistä ja jauhoista valmistettu puuteri.

## Käyttö
Puuteri levitetään suurella puuterihuiskulla eli puuterisiveltimellä pyörittämällä kevyesti iholle. Muita puuterivälineitä ovat samettimainen puuterivippa, kulmikas meikkisieni, puuvillavanu ja pyöreä vanulappu. Niiden avulla puuteri saadaan levitettyä myös pienille alueille, kuten silmänurkkaan ja nenänpieliin, eivätkä ne naarmuta meikkivoidepintaa.

## Laadut
Irtopuuteria käytetään meikin kiinnittämiseen, kiillon poistamiseen iholta sekä muiden puuterimaisten meikkituotteiden levityksen pohjaksi. Irtopuutereita on pölymäisen ohuista voidemaisen kosteuttaviin. Ne sisältävät pigmenttejä ja joskus myös steariinihappoa tai vahaa, joiden avulla puuteri tarttuu paremmin tai muodostaa tasaisemman pinnan. Yleisiä ainesosia ovat kaoliini, talkki, titaanivalkoinen, sinkkioksidi, riisitärkkelys, magnesiumstearaatti ja alumiinistearaatti. Väriaineita irtopuuterissa on 1–5 prosenttia, ja väripigmentteinä käytetään etupäässä synteettisiä raudan ja muiden metallien oksideja sekä maavärejä. Irtopuutereissa voi olla myös valoa heijastavia ainesosia.

HD-irtopuuteri on hyvin ohutta ja läpikuultavaa puuteria, joka koostuu yleensä silikonista. Sitä käytetään hyvin vähän kerrallaan.

Puristepuuteri eli kiinteä puuteri muodostuu pääosin samoista aineista kuin irtopuuteri. Puristepuuteri ei ole yhtä hienojakoista kasvoille levitettynä kuin irtopuuteri. Sitä käytetään nykyisin etupäässä päivän aikana meikin korjailuun.

Maapuuteri eli aurinkopuuteri on meikkivoiteen, puuterin ja poskipunan seos. Sitä käytetään poskipunan asemasta, meikin viimeistelyssä antamaan kevyt rusketus, tai kasvojen varjostamiseksi.

Helmiäispuuterissa on helmiäistä, joka antaa meikille hohdetta. Helmiäispuuteria lisätään iholle varsinaisen puuterin päälle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Espanjan Marokko

**Espanjan Marokko** (, ) oli Espanjalle kuulunut alue Marokon pohjoisosassa. Espanjan Marokosta tuli Espanjan siirtomaa vuonna 1912 Fezin sopimuksella toisen Marokon kriisin jälkeen, jolloin Marokko menetti itsenäisyytensä. Muu osa Marokosta kuului Ranskaan nimellä Ranskan Marokko. Siirtomaa-aika päättyi vuonna 1956, kun Ranska ja Espanja tunnustivat Marokon itsenäisyyden. 

Espanjan Marokon pääkaupunki ja suurin kaupunki oli Tétouan. Espanjan Marokkoon luettiin hallinnollisesti kuuluviksi myös Ceuta, Melilla, Islas Chafarinas, Peñón de Alhucemas ja Peñón de Vélez de la Gomera, jotka kuitenkin olivat olleet Espanjan hallinnassa jo ennen Fezin sopimusta. Ne myös jäivät Espanjalle senkin jälkeen, kun Marokko vuonna 1956 itsenäistyi uudelleen. Marokko on tosin vaatinut niitä itselleen.

Rifin alue irtautui Espanjan Marokosta vuonna 1921 itsenäiseksi Rifin tasavallaksi. Vuonna 1926 Ranskan ja Espanjan siirtomaa-armeija miehitti jälleen alueen. Tangerista tehtiin vuonna 1923 kansainvälinen vyöhyke, jota hallitsivat Ranskan, Espanjan ja Britannian virkamiehet. Italia liittyi sopimukseen vuonna 1928.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Unkarin Grand Prix 1998

**Unkarin Grand Prix 1998** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 16. elokuuta 1998 Hungaroringin radalla Unkarissa. Kilpailun voitti Michael Schumacher, joka nousi kolmannesta lähtöruudusta voittoon käyttämällä onnistuneesti kolmen pysähdyksen taktiikkaa. Schumacher ajoi kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1,19.286.

## Tulokset

## Lähteet
Juhani Pietarinen

**Juhani Pietarinen** (16. joulukuuta 1938 Iisalmi – 7. elokuuta 2018 Helsinki) oli Turun yliopiston käytännöllisen filosofian professori. Kirjoituksissaan hän käsitteli muun muassa filosofian klassikoita, lääkintäetiikkaa ja ympäristöfilosofiaa. 

## Teoksia
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
Toivalan Urheilijat

**Toivalan Urheilijat (ToU)** on vuonna 1945 perustettu urheiluseura Toivalassa, Siilinjärvellä. ToU tunnetaan erityisesti työstään juniorijalkapallon parissa. Seura pelaa kotipelinsä Tanhulan tekonurmikentällä Toivalassa. 

ToU:n miesten joukkue pelasi kaudella 2009 Itä- ja Keski-Suomen Kolmosessa, josta se putosi kaudeksi 2010 Neloseen. Miesten joukkue on pelannut 2020-luvulla Nelosessa ja Kolmosessa, missä se pelaa myös kaudella 2025. Korkeimmillaan se on ollut 2. divisioonassa, vuosina 1983 ja 1985.

ToU:n naisten joukkue pelaa kaudella 2025 valtakunnallista Kakkosta noustuaan sinne vuonna 2016. Korkeimmillaan naisten joukkue on sijoittunut Kakkosessa toiseksi vuonna 2020. Naisten joukkueen päävalmentaja on Marko Kurikka.

Seuran B-tytöt pelasivat ikäluokkansa SM-sarjaa syksyllä 2006, mikä on ToU:n juniorijoukkueiden mainittavimpia saavutuksia.

ToU:lla on yli kymmenen juniorijoukkuetta ja seura tekee yhteistoimintaa alueen muiden seurojen osalta.

ToU:n toiminta ei rajoitu jalkapalloon. Seura ylläpitää liikuntaleikkikoulua, 7–8-vuotiaitten liikuntakerhoa ja aktivoi jäseniään myös yleisen kuntoilun parissa. Tyttöjen osuus ToU:n jäsenistä on huomattava. 

Seuran kasvatteja ovat muun muassa  Kuopion Palloseurassa ja Vaasan Palloseurassa pelannut Jan Berg sekä muun muassa Kokkolan Palloveikossa ja Joensuu Jipossa pelannut Eetu Koistinen.

## Aiheesta muualla
*Seuran viralliset sivut
Julija Petšonkina

**Julija Sergejevna Petšonkina** (, o.s. **Nosova**, s. 21. huhtikuuta 1978 Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen 400 metrin aitajuoksija. Hän piti vuosina 2003–2019 hallussaan matkan maailmanennätystä ajalla 52,34.

Sydneyn olympialaisissa 2000 Petšonkina karsiutui 400 metrin aitojen välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti matkalla MM-hopeaa Edmontonin MM-kisoissa ajalla 54,27. Samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja sijoittui kahdeksanneksi GP-finaalissa. 2002 hän oli viides 400 metrin sileällä sisäratojen EM-kisoissa Wienissä ja voitti aitojen Euroopan cupin. Hän voitti 400 metrin aidat myöhemmin samana vuonna yleisurheilun maailmancupissa Madridissa ajalla 53,74. 2003 Petšonkina kilpaili Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin sileällä, joissa hänet hylättiin välierissä. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän voitti aidoissa pronssia ajalla 53,71. Samana vuonna hän juoksi 8. elokuuta Tulassa matkan maailmanennätykseksi ajan 52,34. Maailmanennätyksen rikkoi Dalilah Muhammad vuonna 2019.

Petšonkina sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksanneksi 400 metrin aidoissa. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti matkan ajalla 52,90 ja myöhemmin samana vuonna sijoittui toiseksi . Vuonna 2006 hän voitti yleisurheilun maailmancupin Ateenassa ajalla 53,88. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sai hopeaa 400&nbsp;metrin aidoissa ajalla 53,50.

Petšonkina oli Glasgow'ssa 2005 mukana juoksemassa 4&nbsp;x&nbsp;200 metrin viestin sisäratojen yhä voimassa olevaa maailmanennätystä ajalla 1.32,41. Hän oli naimisissa aitajuoksija Jevgeni Petšonkinin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2006.

Petšonkina lopetti uransa vuonna 2009 terveysongelmien vuoksi.

## Henkilökohtaiset ennätykset
* 400 metrin juoksu: 53,22 (2001)
* 400 metrin aitajuoksu: 52,34 (2003)

## Lähteet
* 

### Viitteet
Ranskan Marokko

**Ranskan Marokko** (, ) oli Ranskan ylivallan alainen protektoraatti, joka tuli Ranskan hallintaan Fèsin sopimuksella vuonna 1912, toisen Marokon kriisin jälkeen. Samalla Espanja sai alueen Marokon pohjoisosasta.

Suurimmat kaupungit Ranskan Marokon alueella olivat Casablanca, Rabat, Marrakesh ja Agadir. Tangerista tehtiin vuonna 1923 kansainvälinen vyöhyke, jota hallitsivat Ranskan, Espanjan ja Britannian virkamiehet. Italia liittyi sopimukseen vuonna 1928. 

Ranskan Marokossa oli omat postimerkit. Postimerkeissä luki ranskaksi *MAROC* (). Vuonna 1914 niissä luki *PROTECTORAT FRANÇAIS MAROC* (). Lisäksi siellä oli oma rahayksikkö Marokon rial vuosina 1912–1921 ja Marokon frangi vuosina 1921–1956. 

Ranskan Marokosta tuli itsenäinen kuningaskunta vuonna 1956, jolloin siihen yhdistettiin myös Espanjan Marokko ja Tanger. 

## Hallitsijat
### Sulttaanit
* Yusef (1912–1927) 
* Muhammad V (1927–1961), muutti hallitsija-arvonsa sulttaanista kuninkaaksi vuonna 1957. Syrjäytettiin ja karkotettiin Korsikalle ja Madagaskarille vuosina 1953–1955.
* Muhammad ibn Arafa, Ranskan nukkehallitsija (1953–1955)
* Muhammad V (1955–1956)

### Kenraalikuvernöörit
* Hubert Lyautey (1907–1912) (sotilashallinto) 
* Hubert Lyautey (1912–1925) (siviilihallinto)
* Henri Gouraud (1916–1917) 
* Théodore Steeg (1925–1929) 
* Lucien Saint (1929–1933) 
* Auguste Henri Ponsot (1933–1936) 
* Marcel Peyrouton (1936) 
* Charles Hippolyte Noguès (1936–1943) 
* Gabriel Puaux (1943–1946)
* Eirik Labonne (1946–1947) 
* Alphonse Pierre Juin (1947–1951) 
* Augustin Léon Guillaume (1951–1954) 
* Francis Lacoste (1954–1955) 
* Gilbert Yves Édmond Grandval (1955) 
* Pierre Boyer de Latour (1955) 
* André Louis Dubois (1955–1956) 

## Aiheesta muualla
Sirmakka (lehti)

**Sirmakka** oli Joensuussa ilmestynyt ilmaisjakelulehti vuosina 1986–1990 (). Vuodesta 2002 lähtien se ilmestyi nettilehtenä. Lehti käsitteli Itä-Suomen ja Karjalan tasavallan tapahtumia. Lehdessä oli useita teemaosastoja muun muassa liikenteestä, autoista, kirjoista, eläimistä, terveydestä ja matkailusta. Lehden liitteinä olivat Hornakka ja HornakkaPLUS. Ne tarkastelivat kriittisesti suomalaista vallankäyttöä ja kansakunnan kahtiajakoa.

Lehden päätoimittaja oli Markku Rouhiainen, joka oli aikoinaan perustamassa ilmaislehti Karjalan Heiliä vuonna 1970 ja toimi sen päätoimittajana vuoteen 1985. Rouhiainen kuoli vuonna 2021.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Sirmakan etusivu
Río de Oro

**Río de Oro** (espanjaa, tarkoittaa *Kultajoki*, ) tarkoittaa Afrikassa sijaitsevan Länsi-Saharan eteläosaa. Alue on kooltaan noin  ja väkiluku  (2011). Sen tärkein asutuskeskus on Dakhla eli entinen Villa Cisneros, jossa on pieni satama. Alue rajoittuu lännessä Atlantin valtamereen, etelässä ja idässä Mauritaniaan, koillisessa Algeriaan ja pohjoisessa Saguia el-Hamraan, joka muodostaa entisen Espanjan Saharan pohjoisosan.

Alueen nimi tulee portugalilaisilta tutkimusmatkaajilta, jotka näkivät asukkaiden huuhtovan kultaa joenrannassa.

Vuonna 2000 alueen uskonnolliseksi rakenteeksi arvioitiin seuraava: 99,4% muslimeja, 0,16% kristittyjä ja 0,31% uskonnottomia.

## Historia
Espanja julisti Río de Oron ja sen pohjoisnaapuri Saguia el-Hamran omakseen vuonna 1884 ja loi sille hallinnon vuonna 1885. Alueen etelä- ja itänaapurina oli silloin vuonna 1895 perustettu Ranskan Länsi-Afrikka. Espanja ja Ranska piirsivät rajan Río de Oron ja nykyisen Mauritanian välille vuonna 1900, mutta Espanja rikkoi sopimusta vuonna 1904 yrittäessään laajentaa Río de Oroa.

1940-luvulla espanjalaisten kaivosyritysten keskuudessa alkoi herätä kiinnostusta Río de Oroa kohtaan. Siellä aloitettiin tutkimukset malmin määrän selvittämiseksi. Vuonna 1946 Espanjan Sahara, johon Río de Oro kuului, erotettiin omaksi hallintoyksikökseen muusta Espanjan Marokosta. Manuel Alían vuonna 1947 tekemistä tutkimuksista kävi ilmi, että alueen maaperässä on rautaa, fosfaattia ja muita kaivannaisia.

Espanja vetäytyi Länsi-Saharasta vuonna 1976. Alue jaettiin kahtia niin, että eteläosa oli *[[de facto]]* Mauritanian hallinnassa. Raja ei kuitenkaan ollut sama kuin Río de Oron ja Saguia el-Hamran välinen, vaan se sijaitsi hieman etelämmässä. Mauritanian osuudesta tehtiin Tiris al-Gharbiyyan alue, pohjoisosa jäi Marokolle. Alueella vaikuttanut ja edelleen vaikuttava Polisario-vapautusliike kiisti molempien valtioiden aluevaatimukset ja halusi luoda sitä itsenäisen valtion nimeltä Saharan demokraattinen arabitasavalta. Vuonna 1979 Mauritania vetäytyi pois ja jätti kiistan osapuoliksi Marokon ja Polisarion. Polisario taisteli pitkään Marokon hallintoa vastaan. Vuosina 1980–1987 Marokko rakensi rajamuurin, joka jakoi Länsi-Saharan kahtia itsensä ja Polisarion kesken. Vuonna 1991 YK julisti alueelle tulitauon.

## Lähteet
UB40

**UB40** on englantilainen reggae-yhtye, joka perustettiin 1978. Sen suurimpia hittejä ovat heidän kaksi Billboard Hot 100 listaykköstä "Red Red Wine" ja "Can't Help Falling in Love".  Muita hittejä ovat mm. ”Kingston Town”, ”King”, ”One in Ten”, ”Madam Medusa”, ”Food for Thought” ja ”Signing Off”.

Nimi UB40 tulee työttömyysturvalomakkeesta "**U**nemployment **B**enefit, Form **40**".
## Jäsenet

### Nykyinen kokoonpano
*James (Jimmy) Brown – rummut (1978–)
*Robin Campbell – kitara, laulu, kosketinsoittimet (1978–)
*Earl Falconer – basso, syntetisaattoribasso, kosketinsoittimet, laulu (1978–)
*Norman Hassan – pasuuna, laulu, rytmisoittimet (1978–)
*Laurence Parry – trumpetti, flyygelitorvi, pasuuna, taustalaulu (2016- )
*Martin Meredith – alttosaksofoni, kosketinsoittimet, aerofoni (2016– )
*Matt Doyle – laulu, kitara (2021– )
*Ian Thompson – tenorisaksofoni, kosketinsoittimet, lyömäsoittimet (2021– )
*Gilly G – toasting, taustalaulu (2023– )
*Jahred Gordon – kosketinsoittimet, kitara, basso, saksofoni (2023– )
*Matt Campbell – taustalaulu (2023– )

### Entiset jäsenet
*Ali Campbell – kitara, laulu (1978–2008)
*Mickey Virtue – kosketinsoittimet (1979–2008)
*Yomi Babayemi – lyömäsoittimet (1978–1979)
*Jimmy Lynn – kosketinsoittimet (1978–1979)
*Astro (oik. Terence Wilson) – laulu, rytmisoittimet, trumpetti (1979–2013, k.2021)
*Brian Travers – saksofoni (1978–2021, k.2021)
*Duncan Campbell – laulu (2008–2021)
*Tony Mullings – kosketinsoittimet (2016–2023)

Ali Campbell esiintyy nykyisin (2025) UB40 Featuring Ali Campbell -nimeä käyttävän yhtyeen kanssa.


Tiedosto:DuncanCampbell.jpg|Duncan Campbell
Tiedosto:Robin Campbell UB40.jpg|Robin Campbell
Tiedosto:EarlFalconer.jpg|Earl Falconer
Tiedosto:NormanHassan.jpg|Norman Hassan
Tiedosto:TraversParryUB40.jpg|Brian Travers & Laurence Parry
Tiedosto:AstroUB40.jpg|Astro


## Diskografia

**[[Signing Off]]* (1980)
**[[Present Arms]]* (1981)
**[[UB44]]* (1982)
**[[Labour of Love]]* (1983)
**[[Geffery Morgan]]* (1984)
**[[Baggariddim]]* (1985)
**[[Rat in the Kitchen]]* (1986)
**[[UB40 (albumi)|UB40]]* (1988)
**[[Labour of Love II]]* (1989)

**[[Promises and Lies]]* (1993)
**[[Guns in the Ghetto]]* (1997)
**[[Labour of Love III]]* (1998)
**[[Cover Up]]* (2001)
**[[Homegrown]]* (2003)
**[[Who You Fighting For?]]* (2005)
**[[TwentyFourSeven]]* (2008)
**[[Labour of Love IV]]* (2010)
**[[Getting Over the Storm]]* (2013)

**[[For the Many]]* (2019)
**[[Bigga Baggariddim]]* (2021)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* UB40 – virallinen kotisivu
Nicola Legrottaglie

**Nicola Legrottaglie** (s. 20. lokakuuta  1976 Gioia del Colle) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa  Serie A:ssa pelaavaa Calcio Cataniaa. Hän on 189 cm pitkä ja painaa 85 kg. Legrottaglien pelipaikkana on keskuspuolustus.

## Seurajoukkueura
Legrottaglie aloitti uransa kaudella 1996–1997 Serie C1:ssä Pistoiesen joukkueessa, josta hän siirtyi samalla sarjatasolla pelaavan Praton joukkueeseen. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi sarjaporrasta ylemmäs Serie B:hen ja Chievon joukkueeseen. Legrottaglie viihtyi sielläkin vain yhden kauden ja siirtyi takaisin Serie C1:een Reggianan joukkueeseen. Kuitenkin jo vuoden 2000 tammikuussa hän palasi Chievoon. Tälläkään kertaa menestystä ei juurikaan tullut, vaan hän matkasi Modenaan, joka silloin pelasi Serie C1:ssä. Seuraavana kahtena kautena hän pelasi jälleen Chievossa, jossa hän teki vihdoin läpimurron. Näiden menestyksekkäiden kausien jälkeen hän siirtyi Juventukseen, jossa hän pelasi surkeasti eikä Fabio Capellon valmentajaksi tulon jälkeen kaudella 2004–2005 pelannut enää yhtään ottelua. Seuraavat kaksi kautta Legrottaglie pelasi lainasopimuksella, ensimmäisen Bolognassa ja toisen Sienassa monen muun Juventus-pelaajan tavoin. Syksyllä 2006 Legrottaglie palasi Juventukseen, joka oli päätetty pudottaa Serie B:hen. Hän jatkoi samassa seurassa sen noustua vuonna 2007 Serie A:han. Nicola Legrottaglie teki 6 kuukauden lainasopimuksen AC Milaniin 31. tammikuuta 2011.

## Maajoukkueura
Legrottaglie on pelannut Italian maajoukkueessa seitsemän maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Maali syntyi Sveitsiä vastaan 30. toukokuuta 2003. Hän on pelannut myös yhden poikien maaottelun. Legrottaglie pelasi Italian maajoukkueessa myös Confederations Cupissa 2009 yhden ottelun. Se oli USA:ta vastaan ja Italia voitti 3–1.

## Aiheesta muualla
*Juventuksen sivustoilla
Ranskan Länsi-Afrikka

**Ranskan Länsi-Afrikka** (, AOF) oli vuosina 1895–1904 perustettu Ranskan siirtomaa-alue Länsi-Afrikassa. Siihen kuuluivat nykyisten Beninin, Burkina Fason, Guinean, Malin, Mauritanian, Nigerin, Norsunluurannikon ja Senegalin alueet. Siirtomaan hallinnollinen keskus oli Dakar.

Alueesta tuli vuonna 1904 ranskalaisen kenraalikuvernöörin johtama siirtomaa-alueiden liitto. Niiden väliset rajat muuttuivat useaan kertaan. Siirtomaiden johdossa olivat kenraalikuvernöörin alaiset varakuvernöörit neuvonantajineen. Myöhemmin kenraalikuvernöörin yhteyteen perustettiin neuvoa-antava suuri neuvosto. Toisen maailmansodan aikana Ranskan Länsi-Afrikka oli Vichyn hallituksen alainen vuoteen 1942. Sodan jälkeen siirtomaihin perustettiin alueparlamentit, joilla oli oikeus päättää budjetista ja valita edustajia Ranskan kansalliskokoukseen, tasavallan neuvostoon ja Ranskan unionin yleiskokoukseen.

Ranskan Länsi-Afrikka hajosi vuonna 1958, jolloin Ranskan Guinea julistautui itsenäiseksi. Muut siirtomaat, Dahomey, Mauritania, Niger, Norsunluurannikko, Ylä-Volta sekä entisen Ranskan Sudanin ja Senegalin muodostama Malin liittovaltio itsenäistyivät vuonna 1960.

## Vaikutusvallan vähentyminen

Ranskan siirtomaavallan päättyessä ja siirtokuntien itsenäistyessä Ranskan vaikutusvalta alkoi vähentyä useimmissa Länsi-Afrikan maissa 1960-luvulla. Vuosina 1964-1995 Ranska osallistui ainakin 30 suoraan sotilaalliseen väliintuloon. Entinen siirtomaavalta piti Länsi-Afrikkaa ja Sahelia "luonnollisen leviämisen ja vaikutusvallan tilana". Ranskan sotilaallinen läsnäolo Afrikassa mahdollisti sen, että Ranska oli ranskankielisen Afrikan konfliktinratkaisu- ja hallintamekanismien ytimessä. Tämän takia sillä on paikka YK:n turvallisuusneuvostossa. Sotilaallisen läsnäolon vähentyminen 2020-luvulla pakotti Ranskan hallinnon muuttamaan Afrikka-strategiaansa. Marraskussa 2024 presidentti Emmanuel Macronille esitellyn raportin mukaan Ranska aikoo vähentää entisestään sotilaallista läsnäoloaan Afrikassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vodafone

**Vodafone Group plc** (**Vo**ice**-Da**ta-**Fone**) on brittiläinen teleoperaattori, jonka pääkonttori sijaitsee Newburyssa Berkshiren kreivikunnassa Englannissa. Vodafone on maailman toiseksi suurin teleoperaattori China Mobilen jälkeen, sekä liikevaihdolla että asiakkaiden määrällä mitattuna. Se perustettiin vuonna 1983 nimellä **Racal Telecom**. Yhtiön liikevaihto oli heinäkuussa 2006 134 miljardia dollaria.

Vodafone sponsoroi Ferrarin F1-tallia kausina 2002–2006 ja McLarenin F1-tallia kausina 2007-2013.

## Vodafonen toiminta maailmalla

  

Eurooppa:

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Neurohypofyysi

**Neurohypofyysi** eli aivolisäkkeen takalohko () on aivojen pohjasta ulkoneva hermokudosrakenne, joka erittää kahta tärkeää hormonia: antidiureettista hormonia, joka vaikuttaa elimistön nestetasapainon säätelyyn sekä oksitosiinia, jolla on muun muassa lisääntymiseen ja synnytykseen liittyviä vaikutuksia. Neurohypofyysi muodostaa yhdessä adenohypofyysin kanssa aivolisäkkeen, joka kuuluu umpieritysjärjestelmään. Neurohypofyysi ei varsinaisesti ole umpirauhanen, koska siinä ei itsessään ole tavallisia hormoneja tuottavia soluja: neurohypofyysi koostuu merkittäviltä osin hermosolujen haarakkeista, joista hormonit vapautuvat verenkiertoon. Näiden hermosolujen soomaosat sijaitsevat hypotalamuksessa, jossa hormonit myöskin tuotetaan ennen kuljetusta haarakkeisiin. Ennen vapautumistaan verenkiertoon hormonit varastoidaan niin kutsuttuihin Herringin kappaleisiin, jotka ovat pullistumia haarakkeissa. Haarakkeiden lisäksi neurohypofyysissä on verisuonia sekä pituisyyttejä, jotka ovat astrosyyttien kaltaisia gliasoluja. 

Neurohypofyysissä tapahtuvan, esimerkiksi iskusta johtuvan soluvaurion myötä antidiureettisen hormonin eritys voi vähentyä. Tästä voi seurata diabetes insipidus, nestetasapainon häiriö, jossa munuaisten kyky tiivistää virtsaa on heikentynyt, mikä johtaa polyuriaan eli lisääntyneeseen virtsantuotantoon sekä polydipsiaan eli lisääntyneeseen veden juonnin tarpeeseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Solunetti: Neurohypofyysi, aivolisäkkeen takalohko
Matti Lehti

**Matti Lehti** (s. 1947 Kuusankoski) on Helsingin kauppakorkeakoulun (nyk. Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu) emeritus kansleri. Hän oli Tietotehtaan (nyk. Tietoevry) toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja yhtiön voimakkaan kasvun vuosina 1989–2008. Lehti irrotti Tietotehtaan laitebisneksestä ja kasvatti ohjelmisto- ja muuta palvelupuolta yritysostoin. Hänen kaudellaan Tietotehtaaseen liitettiin muun muassa Valtion tietokonekeskus ja osuuspankkiryhmän Unic. Ennen Tietotehdasta hän työskenteli Rautakirja Oy:ssä, viimeksi yhtiön varatoimitusjohtajana.

Matti Lehti on yksiAalto-yliopiston säädekirjan allekirjoittajista ja toimi yliopiston perustamisvaiheessa aktiivisesti yliopiston säätiömuodon ja 700 miljoonan euron säätiöpääoman toteutumisen puolesta.

Matti Lehti valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden kandidaatiksi vuonna 1972, suoritti Stanford Executive -ohjelman Yhdysvalloissa vuonna 1984 ja väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1990 aiheenaan yrityksen kasvustrategiat. Lehti toimi opiskeluaikanaan myös kansainvälisessä opiskelijajärjestö AIESECissa. Tietotekniikan Liitto palkitsi hänet Vuoden tietotekniikkavaikuttaja -palkinnolla vuonna 1996.

## Lähteet
Italian Grand Prix 1998

**Italian Grand Prix 1998** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. syyskuuta 1998 Italiassa Monzan radalla. Kilpailun voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kuudes ja viimeinen. Kilpailun nopeimman kierroksen ajoi Mika Häkkinen ajalla 1,25.139. Kilpailun jälkeen Schumacher ja Häkkinen olivat tasoissa MM-pistetaulukossa.

## Tulokset

## Lähteet
Eero Rislakki

**Eero Ensio Rislakki** (25. kesäkuuta 1924 Helsinki – 7. kesäkuuta 2017 Helsingborg, Ruotsi) oli suomalainen teollinen muotoilija. 

Rislakki suunnitteli muun muassa Helkaman Jopo-polkupyörään heijastimen, irrotettavan etulampun ja värit, Tikkurilan kirkon ehtoollisvälineistön, vesikalusteita OSY:lle, heijastimia Talmulle, silmälasikehyksiä Instrumentariumille, ilmastointilaitteitten kotelointeja Fläkt Woodsille ja koruja Kalevala Korulle. Hänet nimitettiin Teolliset Muotoilijat TKOn kunniajäseneksi 1996, ja hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2005. Hän asui myöhempinä vuosinaan Ruotsissa mutta vieraili Suomessa kesäisin. Rislakki toimi Sauvossa asuessaan kunnanvaltuustossa ja kulttuuri- ja elinkeinolautakunnissa. Hän kuului myös Valtion taideteolliseen toimikuntaan ja Turun ja Porin läänin taidetoimikuntaan.

Eero Rislakin isä oli kirjailija ja toimittaja Ensio Rislakki, hänkin Pro Finlandia -palkittu. Hänen veljensä oli yritysjohtaja Antti Rislakki ja toimittaja Eeropekka Rislakki hänen poikansa. 

## Lähteet
Unida

**Unida** on rock-yhtye, jonka laulaja John Garcia (laulu) perusti Arthur Seayn (kitara), Dave Dinsmoren (basso) ja Mike Cancinon (rummut) kanssa stoner rock -yhtye Kyussin hajottua ja oltuaan hetken Slo Burnissa. Dinsmoren korvasi myöhemmin Scott Reeder.

Unidan ensiesiintyminen levyllä oli vuonna 1999, kun yhtye oli mukana split-levyllä ruotsalaisen Dozer-yhtyeen kanssa. Myöhemmin samana vuonna Unida julkaisi ensimmäisen albuminsa *Coping with the Urban Coyote*.

Unidan ja American Recordsin, jonka oli määrä julkaista yhtyeen toinen levy vuonna 2001, yhteistyö päättyi laillisiin ongelmiin ja *Coping with the Urban Coyote* on näin ollen yhtyeen toistaiseksi ainoa kokomittainen albumi.

## Diskografia

**Unida/Dozer* (Split EP, 1999)
**Rise 13: Magick Rock, Vol. 1* kappaleella *Black Woman* (kokoelmalevy 1999)
**Coping With The Urban Coyote* (1999)
**High Volume: The Stoner Rock Collection* kappaleella *Left Us To Mold* (2004)
Anteeksi kuinka?

**Anteeksi kuinka?** on vuosina 1993–1996 MTV3-kanavalla ja 1997–1999 Nelosella esitetty viihdeohjelma. Ohjelmaa juonsi Lasse Lehtinen ja sen ajankohtaisia asioita kommentoivina ”lautamiehinä” toimivat muun muassa Seppo Ahti ja Ruben Stiller. Ohjelmaa käsikirjoitti Lehtisen lisäksi Pekka Karhuvaara. Sitä tehtiin kaikkiaan 84 jaksoa.

Samannimistä sketsiohjelmaa esitettiin 1980-luvun lopulla Olli Kivistön ja Jorma Hietamäen tekemänä.

## Aiheesta muualla
*
Peter Debye

**Petrus Josephus Wilhelmus Debije** (24. maaliskuuta, 1884 &ndash; 2. marraskuuta, 1966) oli Nobel-palkittu alankomaalainen fysikaalinen kemisti.
Hän vaihtoi nimensä myöhemmin muotoon Peter Joseph William Debye.

Peter Debye teki ensimmäisen merkittävän tieteellisen työnsä 1912 soveltaessaan dipolimomentin käsitettä epäsymmetristen molekyylien varausjakauman kuvaamiseen. Samana vuonna hän onnistui myös laajentamaan Albert Einsteinin teoriaa ominaislämpökapasiteetista mataliin lämpötiloihin lisäämällä siihen matalataajuiset fononit (Debyen malli). Vuonna 1913 Debye laajensi Niels Bohrin teoriaa atomimallista lisäämällä siihen elliptiset orbitaalit. Saman idean tosin esitti myös Arnold Sommerfeld.

Vuosina 1914–1915 Peter Debye laski yhdessä Paul Scherrerin kanssa lämpötilan vaikutuksen röntgendiffraktiokuvioihin. Myöhemmin Ivar Waller täydensi työtä, joten kiteen lämpöliikkeen vaikutusta röntgendiffraktiokuvioon kuvaava Debyen ja Wallerin tekijä nimettiin heidän mukaansa. Hän myös kehitti teorian, joka selitti Comptonin ilmiön, missä röntgensäteilyn energia muuttuu, kun se vuorovaikuttaa elektronin kanssa.

Yhdessä assistenttinsa Erich Hückelin kanssa Debye paransi Svante Arrheniuksen teoriaa sähköjohtavuudesta elektrolyyttisissä liuoksissa (Debyen ja Hückelin yhtälö).

Vuonna 1936 Peter Debyelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto hänen työstään molekyylien rakenteen selvittämisessä (dipolimomentti ja röntgendiffraktio).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Koskelo

* koskelot, sorsalintusuku
* Koskelo, rannikkovartiolaiva
* Koskelo, kaupunginosa Espoossa

Sukunimenä
* Aarne Koskelo (vuoteen 1918 *Lindgren*, 1900–1998), pääkonsuli ja Kaukomarkkinat Oy:n perustaja
* Arto Koskelo (s. 1977), ääninäyttelijä ja laulaja
* Blackie Koskela (oik. *Hilda Koskelo*, 1893–1980), kirjailija
* Heikki Koskelo (1935–2020), kenraaliluutnantti
* Heikki Koskelo (s. 1983), iskelmälaulaja
* Juho Koskelo (1870–1942), muusikko
* Kaarlo Koskelo (ent. *Karl Anton Tanelinpoika Ääpälä*, 1888–1953), painija, olympiavoittaja
* Pauliine Koskelo (o.s. *Järvelä*, s. 1956), korkeimman oikeuden presidentti
* Roosa Koskelo (s. 1991), lentopalloilija 
* Tarja Koskelo (s. 1961), yleisurheilija
* Toivo Koskelo (vuoteen 1918 *Lindgrén*, 1896–1971), metsänhoitaja, virkamies, järjestövaikuttaja ja metsäneuvos, Aarne Koskelon veli
Amerikanhiirihaukka

**Amerikanhiirihaukka** (*Buteo jamaicensis*) on yleissävyltään ruosteenruskea petolintu, joka pesii miltei koko Pohjois-Amerikan alueella, Länsi-Alaskasta ja Pohjois-Kanadasta jopa Panamaan ja Karibian saarten alueelle asti. Se on yleisimpiä Pohjois-Amerikan hiirihaukkojen (*buteo*) sukuun kuuluvia haukkoja. Amerikanhiirihaukoista on tunnistettu 14 eri alalajia, joiden ulkonäkö ja levinneisyys vaihtelee. Se on myös kookkaimpia Pohjois-Amerikan *Buteo*-suvun haukkoja: amerikanhiirihaukka painaa noin 690–1&nbsp;600&nbsp;g, pituus on 45–65&nbsp;cm ja siipien kärkiväli 110–145&nbsp;cm.

Amerikanhiirihaukkoja kasvatetaan käytettäviksi haukkametsästyksessä. Koska laji on niin yleinen ja helposti koulutettavissa metsästystarkoituksiin, suurin osa haukkametsästykseen valituista linnuista Yhdysvalloissa on amerikanhiirihaukkoja. Haukkametsästyksen harrastajien on lupa ottaa käyttöön vain haukkoja, jotka ovat jättäneet pesänsä ja omillaan mutta ovat alle vuoden vanhoja, jotta pesimäpopulaatio ei vaarantuisi. Näitä haukkoja suositaan myös siksi, koska kyseisille nuoremmille linnuille ei ole kehittynyt täysikasvuisten käyttäytymistapoja, jotka tekisivät koulutuksesta huomattavasti haastavampaa. Pesiviä ja poikasia pitäviä täysikasvuisia amerikanhiirihaukkoja on laitonta ottaa metsästystarkoituksiin.

## Koko ja ulkonäkö
Amerikanhiirihaukka on yleissävyltään ruosteenruskea. Sen rinnan poikki kulkee tummempi raita, ja siiven alapinnalla on tumma kuvio. Eri osissa Pohjois-Amerikan mannerta on eri sävyisiä kantoja.

Sen pituus on 45–65&nbsp;cm, siipien kärkiväli ja paino 800–1&nbsp;300 grammaa. Naaras on suurempi kuin koiras.

## Levinneisyys
Amerikanhiirihaukan pesimisalue ulottuu Alaskasta Panamaan. 

## Elinympäristö
Amerikanhiirihaukan elinympäristöjä ovat avoin maa, metsämaa, preeriametsiköt, vuoret, tasangot ja tienvieret sekä maastot joissa on avointa tilaa metsästämiselle ja korkeita orsia.

## Ravinto
Amerikanhiirihaukka on lihansyöjä ja ravinnonhankkijana opportunisti. Amerikanhiirihaukka syö pieniä nisäkkäitä, lintuja ja matelijoita. Tyypillisiä saaliseläimiä ovat jyrsijät, kaniinit, kanalinnut, käärmeet ja liskot. Kaupunkialueilla haukat syövät puluja ja kottaraisia. Saalistarjonta vaihtelee alueiden ja vuodenajan mukaan, mutta tärkeässä osassa ravintoa ovat jyrsijät, jotka muodostavat 85 prosenttia amerikanhiirihaukan ruokavaliosta.

## Lähteet
Fermat’n periaate

**Fermat’n periaate** on optiikkaan liittyvä periaate, jonka mukaan valo kulkee kahden pisteen välillä nopeinta mahdollista reittiä pitkin.

Ennen ajateltiin valon kulkevan Heron Aleksandrialaisen määritelmän mukaisesti kahden pisteen välillä lyhintä mahdollista reittiä. Tutkittaessa valonsäteen etenemistä rajapintojen läpi oletus kuitenkin todettiin vääräksi. Pierre de Fermat esitti asiaan vuonna 1662 kirjeessään Marin Cureau de la Chambrelle ratkaisun, joka nykyään tunnetaan klassisena Fermat’n periaatteena. Fermat’n periaatetta käytetään kuvattaessa valon heijastumista ja taipumista. Huygensin periaatteen tavoin senkin avulla voidaan johtaa Snellin laki. Klassisesti Fermat’n periaatteen voidaan ajatella olevan matemaattinen seuraus Huygensin periaatteesta.

Fermat’n periaatteen muotoilu oli kuitenkin epätäydellinen. Modernin version mukaan optisen matkan täytyy olla ekstremaali (ääriarvo).

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Hecht, Eugene: (2001) *Optics*
Lulu

**Lulu** on Alban Bergin ooppera, johon kuuluu prologi ja kolme näytöstä. *Lulun* libretto on säveltäjän kirjoittama ja perustuu Frank Wedekindin näytelmiin *Maahinen* (*Erdgeist*) ja *Pandoran lipas* (*Die Büchse der Pandora*) vuosilta 1895–1904. Keskeneräiseksi jääneen  oopperan kantaesitys viisiosaisena sarjana Zürichissä 1935 saavutti menestystä, muttei kuitenkaan yhtä paljon kuin Bergin toinen ooppera *[[Wozzeck]]* (1922, ensiesitys 14. joulukuuta 1925). Lopullisesti teos sai ensi-iltansa vasta vuonna 1979 Pariisissa Pierre Boulezin johtamana. Ooppera kertoo Lulusta, jota kohtaan sekä miehet että naiset tuntevat vastustamatonta seksuaalista vetoa mutta eivät kykene kohtelemaan häntä kuin halun kohteena ja objektina. Oopperan lopussa Lulu ajautuu prostituoiduksi Lontoon kaduille. 

Ooppera jäi keskeneräiseksi säveltäjän kuollessa vuonna 1935. Sen jälkeen, kun Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alexander von Zemlinsky olivat kieltäytyneet teoksen viimeistelemisestä, Bergin leski ilmoitti, ettei sitä voitu saattaa päätökseen, eikä luovuttanut hallussaan ollutta materiaalia kenellekään. Teoksen viimeisestä näytöksestä oli kuitenkin olemassa perinpohjaiset säveltäjän luonnokset sekä osa orkestroinnistakin valmiina, ja se esitettiin lopulta Friedrich Cerhan viimeistelemänä vuonna 1979.  

Saksalaisessa elokuvaversiossa *[[Pandoran lipas (elokuva)|Pandoran lipas]]* (1929) Lulun surmaa lopuksi Viiltäjä-Jack.

Kevyen musiikin puolella **Lulu** tunnetaan samaiseen oopperaan pohjautuvana, Tuula Amberlan esittämänä iskelmäkappaleena, jonka Ensio Music julkaisi vuonna 1984. 

## Lähteet
* Sexual power of free spirit Lulu lives on
* Metropolitan Opera: Lulu 
*
Mammoth Mountain

**Mammoth Mountain** on tulivuori Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on 3&nbsp;369 m korkea. Vuoresta on purkautunut magmaa viimeksi 57&nbsp;000 vuotta sitten. Samaan järjestelmään kuuluu kaksi tuhkakartiota, jotka tunnetaan nimellä Red Cones. Ne on ajoitettu noin 8&nbsp;900 vuoden ikäiseksi.

Vuori on edelleen aktiivinen, sen ympäristö on seismisesti epävakaata ja sieltä purkautuu kaasuja, jotka ovat tappaneet puita. Viimeisin purkaus oli hydrovulkaaninen eli freaattinen purkaus, jossa magma pääsi kosketuksiin pohjaveden kanssa, jolloin vuoresta purkautui kuumaa höyryä ja sen lennättämiä kivenkappaleita. Tämä purkaus tapahtui vuoren pohjoisrinteellä joskus vuosien 1220–1300 välillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Madsen M50

**Madsen M50** on tanskalaisen Dansk Industri Syndikatin suunnittelema ja valmistama massasulkutoiminen 9 mm Parabellum/Luger kaliiperinen konepistooli.

M50 perustui Madsenin aiempaan M46-konepistooliin ja erosi siitä lähinnä aiemman mallin virityslevyn korvanneella yksinkertaisella viritystapillaan.

Madsen M46/50/53 -konepistoolimallit suunniteltiin mahdollisimman yksinkertaisiksi ja helposti massatuotantovälineillä tuotettaviksi aseiksi. Ainoat koneistusta vaativat osat ovat piippu ja lukko, runko koostuu kahdesta takaosastaan toisiinsa saranoidusta teräspellistä prässätystä puolikkaasta, joita rungon etuosaan ruuvattava piipun kiinnitysholkki pitää yhdessä. Purettaessa ase huoltoa ja puhdistusta varten se avataan kuin kirja. Lipaskuilun takana on kahvavarmistimen vipu.

Madsenin M46/50 -mallien lipas oli suora tankolipas, mutta M53:n lippaasta tehtiin käyrä syöttövarmuuden lisäämiseksi.

Madsenia myytiin vain vähän, lähinnä Etelä-Amerikan maihin, vaikka esimerkiksi Englannissa sitä kokeiltiin Sten-konepistooliin mahdollisena seuraajana.

## Aiheesta muualla
*Madsen m/50 submachine gun
Sysmän Suvisoitto

**Sysmän Suvisoitto** on vuonna 1986 Sysmässä perustettu monitaiteinen maaseutufestivaali. Sysmän Suvisoiton perusti kesäsysmäläinen viulisti ja kapellimestari Ari Rasilainen. Suvisoitto kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin.

## Suvisoiton taiteelliset johtajat

* Ari Rasilainen 1986–1994, 2015
* Ilkka Vihavainen 1994–1995
* Martti Wallén 1995–1999
* Petteri Salomaa 1999–2005
* Minna Pensola 2005–2012
* Martti Rousi 2012–2014
* Esa Heikkilä 2016–2020
* Elina Vähälä 2021–2022
* Laura Hynninen 2022–

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sysmän Suvisoitto
* Lasten Suvisoitto
Tianna Bartoletta

**Tianna Bartoletta** (o.s. **Madison**, s. 30. elokuuta 1985 Elyria, Ohio) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja rattikelkkailija. Hän on pituushypyn ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestijuoksun olympiavoittaja sekä pituushypyn kaksinkertainen maailmanmestari.

Vuonna 2005 Bartoletta voitti pituushypyssä NCAA-mestaruuden sisä- ja ulkoradoilla. Samana vuonna hän voitti Helsingin MM-kisoissa maailmanmestaruuden ennätyksellään 689. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän sijoittui alun perin toiseksi tuloksella 680, mutta nousi myöhemmin voittajaksi kun Tatjana Kotova hylättiin dopingin takia. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Bartoletta oli kymmenes tuloksella 647.

Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Bartoletta oli 60 metrin juoksussa kolmas ajalla 7,09. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi aloitusosuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestin maailmanennätysajalla 40,82. 100&nbsp;metrin juoksussa hän sijoittui neljänneksi. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 Bartoletta oli 60 metrin juoksussa kolmas ajalla 7,06. Pekingin MM-kisoissa 2015 Bartoletta voitti pituushypyssä kultaa uudella ennätyksellään 714.

Bartoletta voitti pituushypyn olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 hypättyään viidennellä kierroksella ennätyksensä 717 cm. Lisäksi hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen pikaviestijoukkueessa. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 697.

Bartoletta on saavuttanut IAAF World Relays -kilpailujen 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestissä kultaa 2014 ja hopeaa 2015. Hän on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden sisäradoilla 60 metrin juoksussa vuosina 2012, 2014 ja 2015 sekä ulkoradoilla 100 metrin juoksussa vuonna 2014 ja pituushypyssä vuoaina 2015 ja 2017. 

Bartoletta on kilpaillut myös rattikelkkailussa ja sijoittui kolmanneksi ensimmäisessä rattikelkkailun maailmancupin osakilpailussaan marraskuussa 2012.

## Henkilökohtaiset ennätykset
;Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 10,78 (2016)
* 200 metrin juoksu: 22,37 (2012)
* Pituushyppy: 717 (2016)
;Sisäradat
* 60 metrin juoksu: 7,02 (2012)
* 200 metrin juoksu: 23,56 (2005)
* Pituushyppy: 680 (2006)
Lähde

## Lähteet
* 
* Madison kansainvälisen rattikelkkailuliiton (FIBT) sivuilla  

### Viitteet
Hamekyttä 2

**Hamekyttä 2** on *[[Hamekyttä]]*-elokuvan jatko-osa. Elokuvan pääosaa näyttelee Martin Lawrence. Elokuvan on ohjannut John Whitesell.

## Juoni
Malcolm (Martin Lawrence) saa potkut N.Y.C Agents työpaikastaan. Agentit tutkivat epäilyttävää Tom Fulleria (Mark Moses).
Malcolm ottaa itse tehtävän ja aloittaa hauskan komediahulluuden.

## Näyttelijät
Gillo Pontecorvo

**Gilberto "Gillo" Pontecorvo** (19. marraskuuta 1919 Pisa, Italia – 12. lokakuuta 2006 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on tehnyt poliittisia fiktioelokuvia, kuten elokuvat *[[Taistelu Algeriasta]]* (1966), joka sai Kultaisen leijonan Venetsian elokuvajuhlilla, *[[Queimada]]* (1969) ja *[[Kapo – keskitysleirin vartija]]* (1960). Pontecorvo toimi Venetsian elokuvajuhlien johtajana 1992–1996.

Pontecorvon veli oli ydinfyysikko Bruno Pontecorvo, joka loikkasi vuonna 1950 Suomen kautta Neuvostoliittoon.

## Tuotanto
* *Missione Timiriazev* (dokumentti, 1953)
* *Porta Portese* (dokumentti, 1954)
* *Festa a Castelluccio* (dokumentti, 1954)
* *Giovanna* (lyhytelokuva, 1955)
* *Cani dietro le sbarre* (dokumentti, 1955)
* *Vaarallinen saalistaja* (pitkä fiktio, *La Grande strada azzurra*, 1957) 
* *Pane e zolfo* (dokumentti, 1959)
* *[[Kapo – keskitysleirin vartija]]* (pitkä fiktio, *Kapò*, 1960)
* *Paras* (dokumentti, 1963)
* *Taistelu Algeriasta* (pitkä fiktio, *La battaglia di Algeri*, 1966) 
* *Queimada* (pitkä fiktio, 1969)
* *Operación Ogro* (pitkä fiktio, 1980)
* *Danza della fata confetto* (lyhytelokuva, 1996)
* *Nostalgia di protezione* (lyhytelokuva1997)
* *Un altro mondo è possibile* (dokumentti, 2001) 
* *Firenze, il nostro domani* (dokumentti, 2003)

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Henrik Mennander

**Henrik Mennander** (s. 1978 Juva) on suomalainen musiikkivideoiden ja dokumenttielokuvien tekijä. Hän valmistui Lahden muotoiluinstituutin elokuva- ja TV-ilmaisun linjalta vuonna 2005. Opinnäytetyökseen hän ohjasi ja kuvasi dokumenttielokuvan *Naamioitu kapina*.

## Tuotanto
### Musiikkivideot
Mennander on ohjannut ja käsikirjoittanut Ruoskan musiikkivideot ”Kiroan” (2002) ja ”Tuonen viemää” (2004). Hän on lisäksi ohjannut, käsikirjoittanut ja leikannut Ruoskan videot ”Mies yli laidan” (2006) ja ”Ei koskaan” (2008), Lovexin videon ”Turn” (2008) ja Katri Ylanderin videon ”Välitunnilla” (2007). Hän on myös ohjannut, käsikirjoittanut, kuvannut ja leikannut Neljä Ruusua -yhtyeen videon ”Tahdon”(2006). Iiwanajulman ”Absinttia” (2008) ja Distress of Ruinin ”The Ocean of Perdition” (2013) ovat hänen viimeisimpiä musiikkivideotuotoksiaan.

### Televisio
Mennander on värimääritellyt *[[Suurin pudottaja]]* -sarjan (2006) ja leikannut sekä värimääritellyt *[[VO2]]*-sarjaa vuonna 2009.

### Elokuva
Mennander on toiminut *[[Emmauksen tiellä]]* -elokuvassa (2001) valomiehen assistenttina ja *[[Keisarikunta (elokuva)|Keisarikunnan]]* (2004) gripharjoittelijana. Hän on myös ollut lyhytelokuvan *[[Pieni tarina syyllisyydestä]]* still-kuvaaja ja värimääritellyt elokuvan *[[Sanansaattaja (vuoden 2009 elokuva)|Sanansaattaja]]* (2009).

## Yksityiselämä
Henrik on Ruoskan laulajan Patrik Mennanderin veli.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Huascarán

**Huascarán** on Andeihin kuuluva vuori Perussa. Se sijaitsee läntisillä Andeilla Cordillera Blanca -vuoriketjussa. Huascarán korkein huippu on 6&nbsp;768&nbsp;metrissä. Se on Perun korkein ja Etelä-Amerikan neljänneksi korkein vuori.

Ancashin maanjäristys aiheutti pohjoisrinteen merkittävän luhistumisen 31. toukokuuta 1970.  Kivestä ja jäästä muodostunut vyörymä, joka syöksyi alas rinnettä, oli noin 1,5 kilometriä pitkä ja vajaan kilometrin leveä. Noin viiden minuutin päästä se peitti Yungayn kaupungin alleen, minkä seurauksena kuoli suurin osa kaupungin 25&nbsp;000 asukkaasta.

Huascarán ympäristössä on Huascaránin kansallispuisto, joka on suosittua patikointi- ja vuorikiipeilyaluetta, ja joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

## Katso myös
*Luettelo maiden korkeimmista kohdista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Call of Duty 3

**Call of Duty 3** on Treyarchin kehittämä ja Activisionin julkaisema ''Call of Duty'' -pelisarjaan kuuluva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu Xboxille, Xbox 360:lle, Wiille, PlayStation 2:lle ja PlayStation 3:lle.

Juoni keskittyy Normandian maihinnousun jälkeiseen operaatio Cobraan yhdysvaltalaisen, kanadalaisen, puolalaisen ja brittiläisen sotilaan perspektiivistä. Pelissä on ajettavia ajoneuvoja kuten panssarivaunuja, moottoripyöriä ja jeeppejä. Moninpeliä on mahdollista pelata Internetissä enintään 24 pelaajalla. Varsinaisia uudistuksia edelliseen osaan nähden oli ympäristön osittainen tuhoutuminen sekä kehittyneempi tekoäly. Myös pieni, mutta huomioimisen arvoinen seikka oli pelaajan tähdättäessä aseella olalta ruudun reunalla olevat alueet sumenivat ja muu alue tarkentui, luoden näin realistisen ”blur-efektin”. Myös käsikranaatin räjähdys pelaajan silmien edessä (muttei kumminkaan aivan lähellä, koska muuten se johtaisi kuolemaan) saattaa viedä pelaajalta väliaikaisesti näkökyvyn, joka kumminkin palautuu ensin mustavalkoisesta värilliseksi näyttäen näin erittäin realistiselta.

## Pelaaminen
*Call of Duty 3* on saanut ihan uuden ranking-asteikon, mitä aikaisemmissa sarjan osissa ei ole ollut. Huono puoli rankingissa on, että tämä ominaisuus on vain moninpelitoiminnossa. *Call of Duty 3*:ssa ei ole kaksinkamppailua. Pelin ikäsuositus on Suomessa PEGI:n luokittelemana 15+ (PlayStation 3 -versio 16+).

## Tarina
### Hahmot
* **Yhdysvallat** – Kersantti Frank McCullin, alikersantti Mike ”Dix” Dixon (kersantti McCullinin kuoltua), 1. luokan sotamies Salvatore Guzzo (kersantti Dixonin kuoltua), sotamies Leroy Huxley
* **[[Englanti]]** – Majuri Gerald Ingram, alikersantti Duncan Keith
* **[[Ranska]]** – Isabella Dufontaine, Pierre Laroche, Marcel LeMonde
* **Kanada** – Luutnantti Jean-Guy Robichaud, kersantti Jonathon Callard, sotamies Kyle Peterson, sotamies Leslie Baron
* **Puola** – Majuri Stan Jachowicz, alikersantti Joakim Rudinski, kersantti Lukasz Kowalski, sotamies Marek Ulan

### Pelattavat hahmot
* **Yhdysvallat** – Sotamies Nichols
* **Englanti** – Kersantti James Doyle
* **Kanada** – Sotamies Cole
* **Puola** – Korpraali Bohater

### Juoni
*Call of Duty 3* alkaa kohtauksella, jossa sotamies Nichols saapuu erääseen tukikohtaan Saint-Lôssa. Huxley käskee Nicholsin ampua neljä kypärää putkeen, jotta tämä saisi viisi dollaria.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* CallOfDuty3.com - Viralliset sivut
* Pelipaketin arvostelu