open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Johan Kristian Lampén

**Johan Kristian Lampén** (15. maaliskuuta 1821 Hollola – 11. helmikuuta 1882 Helsinki) oli Rantasalmen kirkkoherra ja teologian tohtori sekä moninkertainen pappissäädyn valtiopäivämies.

Lampén oli talollisen poika Hollolasta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä 15.12.1840 (arvosana laudatur äänimäärällä 32), valmistui filosofian kandidaatiksi 16.4.1847 ja maisteriksi 22.6.1847. Teologian kandidaatiksi hän valmistui 25.1.1854 ja vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 21.6.1854. Lampénin väitöskirja *Om den katholska reformationen under schismens tid* hyväksyttiin 20.5.1857, mitä seurasi teologian lisensiaatin tutkinto 27.2.1858 ja 13.5.1863 teologian tohtorin arvo. Johan Kristian Lampén toimi kreikan, heprean ja teologian opettajana Viipurissa ja Kuopiossa vuosina 1854–1869, jolloin hän siirtyi Rantasalmen kirkkoherraksi kuolemaansa 1882 asti. Porvoon tuomiokapitulin jäsen Lampén oli 1873–76. Lampén oli myös pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1867, 1872, 1877 ja 1882. Hän kuoli valtiopäivien aikana Helsingissä helmikuussa 1882.

Lampénin puoliso oli vuodesta 1859 Selma Adolfina Ottelin (1838–1921). Heillä oli kahdeksan lasta, joista Augusta Lampén piti Helsingissä valmistavaa koulua, Walter Lampén toimi Helsingissä Sörnäisten ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana ja Ernst Lampén oli lehtori ja kirjailija; tyttäristä Selma Lampén oli naimisissa lähetysjohtaja ja runoilija Jooseppi Mustakallion kanssa, Fanny Lampén teologian tohtori Uno Paunun kanssa ja Anna Lampén professori Karl Olof Lindeqvistin kanssa.

## Lähteet
Agnes Arber

**Agnes Robertson Arber** (23. helmikuuta 1879 – 22. maaliskuuta 1960) oli brittiläinen biologi. Hän tutki kasvien rakennetta, etenkin  yksisirkkaisia kasveja. Hän opiskeli Lontoon ja Cambridgen yliopistoissa. Hänen tunnetuin teoksensa on *Herbals, Their Origin and Evolution* (1912), joka esittelee vuosina 1470–1670 julkaistuja kasvien määritysoppaita. 

Arber pääsi ensimmäisenä naispuolisena kasvitieteilijänä Royal Societyn jäseneksi vuonna 1946. Hän oli myös ensimmäinen nainen, joka sai Linnean Societyn kultamitalin. 

## Lähteet
Delphine Batho

**Delphine Batho** (s. 23. maaliskuuta 1973 Pariisi, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut Ranskan kansalliskokouksen jäsen, ministeri sekä toinen oikeusministeri. Ministerinä hänen toimialaansa kuuluivat energia- ja ympäristöasiat.

## Lapsuus ja nuoruus
Delphine Bathon vanhemmat ovat taideteollisen korkeakoulun professori ja valokuvaaja John Batho ja valokuvaaja Claude Batho. Delphine Batho menetti äitinsä kahdeksanvuotiaana.

Bartho aloitti yläkoulussa aktivismin humanitäärisiin asioihin liittyen. Hän jatkoi aktivismia lukiossa ja osallistui vuonna 1986 hän mielenilmauksiin, jotka koskivat ministeri Devaquet’n mukaan nimettyä lakiprojektia, jonka oli määrä tehdä isoja muutoksia lukiolakiin. Poliittiseen toimintaansa hän sai vaikutteita taiteilijoilta, esimerkiksi Daniel Balavoinelta ja Coluchelta.

Bathon käydessä Pariisin tunnetuinta lukiota Lycèe Henri-IV:tä hänen luokkatoverinsa oli Mazarine Pingeot, joka on presidentti François Mitterrandin avioliiton ulkopuolella syntynyt tytär. Lukiolaisena hän liittyi vuonna 1988 SOS Racisme ja Federation indépendant et démocratique lycéenne (FIDL) -järjestöihin. Hänet valittiin jälkimmäisen järjestön puheenjohtajaksi parin vuoden kuluttua.

Batho tuli julkisuuteen vuonna 1990, kun lukiolaiset ja yliopisto-opiskelijat osoittivat voimakkaasti mieltään Ranskan opetusministerin Lionel Jospinin suunnittelemia uudistuksia vastaan. Kahden kuukauden lakkoilun jälkeen opiskelijat ja lukiolaiset onnistuivat tavoitteissaan. Mielenosoitusten aikana Batho pääsi esiintymään televisiolähetyksissä, ja hänet alettiin tuntea laajemmin.

## Poliittinen ura
Toiminta ja vastuulliset tehtävät SOS Racisme -järjestössä ja Lukiolaisten liitossa pohjustivat Bathon liittymistä Ranskan sosialistiseen puolueeseen. Puolueessa hän oli erikoistunut kokonaisvaltaisesti turvallisuuteen liittyviin kysymyksiin. Vuonna 2007 hänet äänestettiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi Ségolène Royalin paikalle tämän luovuttua edustajan tehtävistä.

Batho toimi presidentti François Hollanden tiedottajana tämän presidenttivaalikampanjan aikana vuonna 2012. Sittemmin hänet nimitettiin toiseksi oikeusministeriksi Jean-Marc Ayraultin ensimmäiseen hallitukseen. Tehtävä jäi lyhytaikaiseksi, sillä jo samana kesänä 2012 hänet nimitettiin ekologian, kestävän kasvun ja energian ministeriksi Jean-Marc Ayraultin toiseen hallitukseen.

Delphine Batho ajautui 2. heinäkuuta 2013 syvään ristiriitaan hallituksen budjettipolitiikasta. Ranskan presidentti vapautti hänet ministerin tehtävästä pääministerin aloitteesta. 

Batho valittiin kansalliskokoukseen uudelleen vuosina 2013 ja 2017. Valituksi tulemisen myötä hänestä tuli Groupe Nouvell Gauche -parlamenttiryhmän varapuheenjohtaja. Vuonna 2018 hän erosi sosialistien ryhmästä ja on nykyisin sitoutumaton kansalliskokouksen jäsen.

## Julkaisut
* Insoumise, Éditions Grasset et Fasquelle, 2014.
* Écologie intégrale le manifeste, Éditions du Rocher, 2019.

## Lähteet
Gungnir

**Gungnir** on skandinaavisessa mytologiassa Odinin taianomainen keihäs. Kääpiöt olivat takoneet sen, eikä keihäs osunut koskaan harhaan. 

## Lähteet
*Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. 
### Viitteet
Karin Krokfors

**Karin Krokfors** (s. 1960) on suomalainen arkkitehti ja tekniikan tohtori. Karin Krokfors Architects on perustettu vuonna 1995. Toimisto sijaitsee Helsingissä. Krokfors työskentelee myös Aalto Yliopistossa professorina.
## Lähteet
Barbara Lezzi

**Barbara Lezzi** (s. 1972 Lecce) on italialainen poliitikko. Hän toimii Etelä-Italiasta vastaavana ministerinä Conten hallituksessa. Lezzi edustaa Viiden tähden liikettä.

Lezzi on ollut senaattori vuodesta 2013.

Barbara Lezzi on opiskellut kaupallista alaa Leccessä.

## Lähteet
Mervi Paulasto-Kröckel

**Mervi Marketta Paulasto-Kröckel** (o.s. **Paulasto** (–1999); s. 8. lokakuuta 1966 Vammala) on suomalainen tekniikan tohtori  ja Aalto-yliopiston elektroniikan integroinnin ja luotettavuuden professori (12/ 2008–).

Paulasto tuli ylioppilaaksi Vammalan lukiosta. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) diplomi-insinööriksi (1990) ja tekniikan tohtoriksi (1994/1995) materiaalitieteen (puolijohdetekniikan) alalta. 

Paulasto-Kröckel on työurallaan työskennellyt TKK:n ohella jatko-opintovaiheen tutkijana Saksan Aachenin teknillisessä korkeakoulussa (RWTH Aachen, 1990–1994), postdoc-tutkijana Euroopan unionin Joint Research Centressä (1994–1996), teknologiajohtajana Motorolalla (1996–2004), Infineon Technologiesin tutkimus- ja kehitysjohtajana (2004–2008).

Paulasto-Kröckel on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Google Scholar -haku "Mervi Paulasto-Kröckel"  (scholar.google.com)
Juho Sinnemäki

**Juho Sinnemäki** (11. heinäkuuta 1866 Lapua – 14. marraskuuta 1923 Lapua) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallismies, herastuomari ja aikansa keskeisiä herännäisvaikuttajia Lapuan Hellanmaasta.

Juho Sinnemäen isä oli talollinen Jaakko Matinpoika Sinnemäki (1820–1893), jota Olavi Kares on luonnehtinut koko Lapuan herännäisyyden merkittävimmäksi mieheksi 1880-luvulla ja 1890-luvun alussa. Juho Sinnemäki oli naimisissa herännäisjohtaja Juho Malkamäen tyttären Kreetan kanssa. Heidän seitsemästä eloon jääneestä lapsestaan vanhin poika oli pappi ja kirjailija Jussi Sinnemäki. 

Sinnemäen sopusuhtaisen uusklassisistisesta talosta tuli jo Jaakko-isännän aikana heränneiden vakinainen seurapaikka. Juhon aikana seurat kasvoivat entistä suuremmiksi. Seuravieraina olivat monesti Juho Malkamäki ja Wilhelmi Malmivaara. Vuonna 1901 Sinnemäessä pidettiin Herättäjäjuhlat, joka on jäänyt historiaan Juhani Ahon ''Uuteen Kuvalehteen'' kirjoittaman reportaasin ansiosta. Samassa yhteydessä Ahon puoliso Venny Soldan-Brofeldt valmisti ensimmäisen version *Seurat*-maalauksestaan.

Juho Sinnemäellä oli lukuisia seurakunnallisia ja kunnallisia luottamustehtäviä. Lautamiehenä hän oli yhtäjaksoisesti 1905–1923 ja sai tästä tunnustuksena herastuomarin arvon. Kun Lapualle perustettiin vuonna 1916 kunnanvaltuusto, Sinnemäestä tuli ensimmäisen valtuuston jäsen. Hänet valittiin myös kunnallislautakuntaan ja raittiuslautakuntaan. Jo vuosisadan alussa hän toimi muun muassa holhouslautakunnassa ja vaivaishoitolautakunnassa. Lapuan Säästöpankin hallitukseen hän kuului yli 20 vuotta sen perustamisesta 1901 lähtien.

Kirkkoneuvostoon Sinnemäki valittiin poikkeuksellisen nuorena, vain 31-vuotiaana 1897. Hän oli mukana myös Kustannusosakeyhtiö Herättäjässä sekä Karhunmäen kristillisen kansanopiston suunnittelutoimikunnassa ja sen johtokunnassa alusta saakka kuolemaansa asti 1914–1923.

Viljelijänä Sinnemäki oli uudistushenkinen. Hän peri 1893 puolet Sinnemäen kotitilasta isännöitäväkseen. Kolmen vuosikymmenen aikana hän laajensi viljelyksiä ja hoiti taloaan huolellisuudella, täsmällisyydellä ja otti osaa myös maatalouden uudistusrientoihin järjestötasolla.. 

## Lähteet
Elizabeth Crone

**Elizabeth Ellen Crone** (s. 1969) on yhdysvaltalainen kasvitieteilijä ja biologian tohtori (Ph.D.), joka työskentelee Tuftsin yliopiston populaatioekologian ja -dynamiikan professorina.

Crone opiskeli Virginian Williamsburgissa sijaitsevassa College of William & Maryssa biologian alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., 1991), ja jatkoi opintojaan Duken yliopistossa. Hän valmistui sieltä filosofian tohtoriksi kasvitieteestä vuonna 1995. Postdoc-tutkijana Crone oli Washingtonin yliopistossa (1996–1997). 
 
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Crone on ollut vuodesta 2017.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Google scholar -profiili  (scholar.google.com)
* Publication list  (harvard.edu)
Alexine Tinne

**Alexandrine 'Alexine' Pieternella Françoise Tinne** (17. lokakuuta 1835 Haag, Alankomaat – 1. elokuuta 1869 Fezzan Ottomaanien valtakunta), oli alankomaalainen tutkimusmatkailija. Hän yritti ensimmäisenä eurooppalaisena naisena Saharan ylitystä.

## Elämäkertaa
Alexine Tinne syntyi varakkaan yläluokkaisen perheen tyttäreksi ja sai hyvän kotiopetuksen. Kun hänen isänsä kuoli, hän oli perimänsä omaisuuden johdosta Alankomaiden rikkain nainen.

1800-luvun lopulla eurooppalaisia alkoi kiinnostaa Afrikka ja sen tutkimattomat sisäosat. Erityisesti Niilin lähteiden löytäminen kiehtoi mieliä. Alexine Tinne jätti Euroopan taakseen kesällä vuonna 1861 ja lähti Valkoisen Niilin varrelle. Mukanaan hänellä olivat hänen äitinsä ja tätinsä. Lyhyen Khartumissa oleskelun jälkeen he saapuivat ensimmäisinä eurooppalaisina naisina päämääräänsä Gondoroon, Valkoisen Niilin varrelle. Alexine sairastui, ja seurue palasi Khartumiin 20. marraskuuta vuonna 1862.

Oleskellessaan Khartumissa Tinne tapasi kaksi tutkimusmatkailijaa, Herman Steudnerin ja Theodor von Heuglinin. Yhdessä he ryhtyivät suunnittelemaan uutta matkaa Bahr-el-Ghazliin löytääkseen maan, jota kutsuttiin "Niam- Niamiksi". Lisäksi oli tarkoitus tutkia, onko perää väitteillä, että joko Keski-Afrikassa tai Itä-Kongossa on suuri järvi. Tinne lähti seurueineen matkaan 5. helmikuuta vuonna 1863.

Uudesta matkasta tuli erittäin raskas. Kaikki matkailijat sairastuivat kuumetauteihin. Steudner kuoli huhtikuussa, Tinnen äiti ja kaksi kamarineitoa heinäkuussa. Monia vaaroja ja rasituksia kokenut seurue palasi Khartumiin maaliskuussa vuonna 1864. Tinnen velipuoli John Tinne oli tullut Khartumiin tehtävänään taivutella sisarpuolensa palaamaan Eurooppaan, mutta turhaan, Alexine piti päänsä. Sen sijaan John Tinne palasi Eurooppaan mukanaan sisarpuolensa keräämä suuri etnografinen kokoelma. Matkan tieteellisiä tuloksia kuvattiin Heuglinin kirjassa *Die Tinnéschen Expedition in westlichen Nilgebiet*. Saatiin kuvattua 24 uutta kasvilajia. Matkan jälkeen Tinne muutti neljäksi vuodeksi Kairoon ja matkaili Algeriassa ja Tunisiassa. Yritykset päästä tapaamaan tuaregeja vuonna 1868 epäonnistuivat.

Tinne lähti Tripolista uudelle matkalle tammikuussa vuonna 1869 kamelikaravaanin kanssa. Mukana matkalla oli saksalainen tutkimusmatkailija Gustav Nachtigal, ja tavoitteena oli päästä Tšadjärvelle ja edelleen Darfuriin. Sitä ennen piti ylittää Sahara. Matka eteni hitaasti Tinnen sairastelun ja hiekkamyrskyjen vuoksi.

Aikaisin aamulla ensimmäisenä päivänä elokuuta vuonna 1869 Tinnen karavaaniin hyökättiin. Tinnen mukana olleet alankomaalaiset matruusit surmattiin ja Tinne sai surmansa kahdesta miekaniskusta. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty. Murhasta tehtiin tutkimus ja motiiveiksi on esitetty ryöstöä ja tuaregiheimojen kilpailuja alueista ja vallasta.
## Kokoelmat
Tinnen kokoelmat sijoitettiin Liverpoolissa sijaitsevaan museoon. Pitkään uskottiin, että ne tuhoutuivat vuoden 1941 pommituksissa. Nyt niihin kuuluneita esineitä on löydetty ja ne on todettu erittäin arvokkaiksi todisteiksi Sudanin kulttuureista.

## Lähteet
Annie Fischer

**Annie Fischer**  (5. heinäkuuta 1914 Budapest, Unkari – 10. huhtikuuta 1995 Budapest, Unkari)  oli unkarilainen klassinen pianisti. Hän antoi ensikonserttinsa jo kymmenvuotiaana ja opiskeli Franz Lisztin musiikkiakatemiassa  Ernő Dohnányin johdolla. Hänet palkittiin kansainvälisessä Liszt-pianokilpailussa vuonna 1933, mutta toinen maailmansota keskeytti uran. Fischer pakeni Ruotsiin. Sodan jälkeen hän palasi Unkariin ja konsertoi enimmäkseen Keski-Euroopassa. Mozart ja Beethoven olivat hänen ohjelmistonsa runkona, mutta hän soitti myös myöhäisromantiikan teoksia ja joitakin uudempia kappaleita, kuten Béla Bartókin 3. pianokonserttoa. Fischerin kuoleman jälkeen EMI julkaisi hänen tekemänsä kokonaislevytyksen Beethovenin pianosonaateista, jota oli valmisteltu parikymmentä vuotta.

## Lähteet
Alejandra Pizarnik

**Flora Alejandra Pizarnik** (29. huhtikuuta 1936 Avellaneda – 25. syyskuuta 1972 Buenos Aires) oli argentiinalainen runoilija ja kääntäjä. Teoksissaan hän kuvaili juurettomuuden ja maanpaossa elämisen tunnelmia. Hän syntyi Buenos Airesissa Itä-Euroopasta muuttaneille juutalaisvanhemmille, ja opiskeli Buenos Airesin yliopistossa filosofiaa ja kirjallisuutta. Vuonna 1960 Pizarnik muutti Pariisiin, työskenteli sikäläisissä lehdissä, julkaisi joitakin runoja ja käänsi romaaneita espanjaksi. Vuonna 1965 hän palasi Buenos Airesiin ja julkaisi kahdeksan runokokoelmaa. Monissa runoissa puhutaan epätoivosta ja itsetuhoisista ajatuksista. Hän teki itsemurhan vuonna 1972.

## Lähteet
Natalie Darwitz

**Natalie Rose** **Darwitz** (s. 13. lokakuuta 1983 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän toimi Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueen kapteenina vuosina 2007–2010. Darwitz voitti naisten jääkiekon maailmanmestaruuden vuosina 2005, 2008 sekä 2009. Talviolympialaisista hän saavutti naisten jääkiekon hopeaa 2002, pronssia 2006 ja hopeaa 2010.

Vuonna 2018 Darwitz valittiin United States Hockey Hall of Fameen.

Vuonna 2024 hänet valittiin Hockey Hall of Fameen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kotisivut
Elena Georgescu

**Elena Georgescu**, o.s. **Nedelcu** (s. 10. huhtikuuta 1964 Bukarest) on romanialainen soutaja. Hän voitti kahdeksikossa kolme olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja yhden Euroopan-mestaruuden. Hän edusti CS Dinamo Bukarestia.

Georgescu voitti kahdeksikossa olympiakultaa Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004, hopeaa Barcelonassa 1992 ja pronssia Pekingissä 2008.

Georgescu voitti kahdeksikon maailmanmestaruuden 1990, 1997, 1998 ja 1999, saavutti MM-hopeaa 2003 ja 2007 sekä pronssia 1991. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007.

## Lähteet
Lorraine Downes

**Lorraine Elizabeth Downes** (s. 12. kesäkuuta 1964 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen tanssija. Hänet kruunattiin Miss Universumiksi 1983. Vuonna 2006 Downes voitti *[[Dancing with the Stars (uusiseelantilainen televisiosarja)|Dancing with the Stars]]*-ohjelman uusiseelantilaisen version Aaron Gilmoren parina. Hän sai voitostaan 112 000 dollaria ja lahjoitti ne lasten syöpäsäätiölle.

## Lähteet
Hilkka Kenttämaa

**Hilkka Inkeri Kenttämaa** (s. 1954) on suomalainen kemisti ja filosofian tohtori, joka on työskennellyt yhdysvaltalaisen Purduen yliopiston orgaanisen ja analyyttisen kemian professorina vuodesta 1999. Tätä ennen hän oli Purduen yliopisto apulaisprofessorina (tenure track) kymmenen vuotta. Kenttämaan johtamassa laboratoriossa on keskitytty erityisesti orgaanisten ja bio-orgaanisten yhdisteiden massaspektrometriaan. 
  
Kenttämaa opiskeli kemiaa Helsingin yliopistossa, hän valmistui tästä yliopistosta luonnontieteen kandidaatiksi (1977), filosofian kandidaatiksi (1978), lisensiaatiksi (1981) ja filosofian tohtoriksi (1986). 

Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Kenttämaa on ollut vuodesta 2004.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Hilkka Kenttämaa. Purdue University, Department of Chemistry  (researchgate.net)
*Google Scholar -haku "Hilkka Kenttämaa"  (scholar.google.com)
Ensimmäinen opettaja

**Ensimmäinen opettaja** () on Andrei Mihalkov-Kontšalovskin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1965. Se perustuu Tšingiz Aitmatovin romaaniin, jonka pohjalta käsikirjoituksen ovat laatineet yhdessä kirjailijan kanssa ohjaaja ja Boris Dobrodejev. Kontšalovski teki elokuvan lopputyönään yleisliittolaisen elokuvainstituutin elokuvakoululle Moskovassa.

## Juoni
Ihanteellinen tarina korostaa neuvostovallan siunauksellista vaikutusta syrjäkylien oloihin ja alistettujen naisten tasa-arvoistumiseen. Komsomolilainen nuorukainen Djuišen (Bolot Beišenalijev) saapuu kansalaissodan päätyttyä vuonna 1924 isänsä kotikonnuille Kukureun kylään Kirgisiassa. Hän on oppinut armeijassa lukemaan ja haluaa nyt jakaa oppiaan kylän lapsille. Kyläläisten ivasta välittämättä hän avaa kyläkoulun ja saa sinne oppilaita. Uskollisin ja lahjakkain heistä on 14-vuotias orpotyttö Altynai (Natalia Arinbasarova), jonka opettaja järjestää kouluun tasavallan pääkaupunkiin Taškentiin. Tytön sukulaiset kuitenkin naittavat hänet perinteen mukaan toiseksi vaimoksi väkivaltaiselle miehelle.

## Rooleissa

## Vastaanotto
Elokuvan kylpemiskohtaus herätti pahennusta seksittömään neuvostoelokuvaan tottuneissa.

Suomessa Kontšalovski sai elokuvista *Ensimmäinen opettaja*, *[[Aateliskoti]]* ja *[[Vanja-eno (elokuva)|Vanja-eno]]* parhaan ulkomaisen ohjaajan Jussi-palkinnon vuonna 1973.

Elokuvan tv-esityksen alla 1977 *Helsingin Sanomien* Mauri Taviola kirjoitti. että se sisältää kiinnostavaa kirgisialaisen kylän elämänmenon kuvausta. Hän piti elokuvaa Kontšalovskin siihen mennessä vähiten tunnettuna mutta myös ehkä parhaana. Vuosikymmen myöhemmin saman lehden Mikael Fräntille elokuvan ajan ja paikan vaikutelma tuntui todelta ja henkilöhahmot rikkailta.

## Lähteet
Merja Kytö

**Merja-Maija Kytö** (s. 4. marraskuuta 1953 Pori) on taustaltaan suomalainen kielitieteilijä ja filosofian tohtori, joka on tehnyt pitkän työuran Uppsalan yliopiston englannin kielen professorina. Hän on tutkinut esimerkiksi englannin kielihistoriaa ja toimittanut ja kirjoittanut yhdessä työtoveriensa kanssa useita arvostettuja englannin kielihistorian teoksia. 
  
Ruotsin kuninkaallisen kirjallisuus-, historia- ja antikviteettiakatemian jäsen Kytö on ollut vuodesta 2006. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän on ollut vuodesta 2016. Hänen saamiin tunnustuksiin kuuluvat myös Torgny Segerstedt -mitali (2012), kultainen Gustaf Adolf -mitali (2019), Rettig-palkinto (Kungl. Vitterhetsakademien; rahallinen arvo 250&nbsp;000 SEK; 2019). 

## Teoksia
(osa)
* Merja Kytö & Päivi Pahta (editors): *The Cambridge Handbook of English Historical Linguistics*. Cambridge University Press, 2016.  (online). 
* Irma Taavitsainen, Merja Kytö, Claudia Claridge & Jeremy Smith (editors): *Developments in English. Expanding Electronic Evidence*. Cambridge University Press. 2014.  (online). 
* Merja Kytö, Mats Ryden & Erik Smitterberg (editors): *Nineteenth-Century English: Stability and Change*.  Cambridge, Cambridge University Press, Studies in English Language. 2009. .

## Lähteet
Leena Löfstedt

**Maija Leena Löfstedt** (o.s. **Kekomäki**; s. 17. heinäkuuta 1937 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä ja filosofian tohtori, joka on toiminut muun muassa Jyväskylän yliopiston romaanisen filologian professorina. 
  
Kekomäki tuli ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta (1956). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi (1960), lisensiaatiksi (1961) ja nimellä Löfstedt tohtoriksi (1969). Löfstedtin ranskankielinen väitöskirja (1966) oli otsikoitu *Les expressions du commandement et de la défense en latin et leur survie dans les langues romanes*. Osana opintojaan hän teki opintomatkoja Ranskaan, Saksaan ja Belgiaan. Hän oli Helsingin yliopiston romaanisen filologian dosentti vuosina 1980–2002.

Löfstedt työskenteli muun muassa Helsingin yliopiston romaanisen filologian apulaisprofessorina (1976–1978), Jyväskylän yliopiston romaanisen filologian professorina (1978–1981) ja Helsingin yliopiston romaanisen filologian apulaisprofessorin viransijaisena (1987, 1989 ja 1992–1993). Hän on työskennellyt myös Kalifornian yliopiston Los Angelesin kampuksella (UCLA).

Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Löfstedt on ollut vuodesta 1995, ja New Yorkin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1995.

Löfstedt oli vuodesta 1961 naimisissa professori Bengt Löfstedtin (1931–2004) kanssa.

## Teoksia
Löfstedt on suomentanut muun muassa joitain Albert Camus'n teoksia, esimerkiksi esseekokoelman (1962). Hänen laajempaa tuotantoaan edustavat myös:
* *Les expressions du commandement et de la défense en latin et leur survie dans les langues romanes*. 1966, väitöskirja.  
* (toim.) *Li abregemenz noble honme Vegesce Flave René des establissemenz apartenanz a chevalerie*. 1977. 
* (toim.) *Li livres Flave Vegece de la chose de chevalerie*. 1982. 
* (& Bengt Löfstedt, toim.) *De corrupti sermonis emendatione*. 1989. 
* (toim. yhdessä muiden kanssa) *Le livre de l’art de chevalerie de Vegesce, trad anon de 1380*. 1989. 
* (toim.) *Decretum Gratiani La traduction en ancien français du Décret de Gratien, vol. 1-2*. 1992–1993. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Goole Scholar -haku "Leena Löfstedt"  (scholar.google.com)
*Leena Löfstedt. University of Helsinki, Modern Languages, Romance Philology  (researchgate.net)
Hélène Conway-Mouret

**Hélène Conway-Mouret** (s. 13. syyskuuta 1969 Annaba, Algeria) on ranskalainen poliitikko. Hän on toiminut senaattorina Ranskan senaatissa ja toisena ulkoministerinä.

Hänet valittiin Ranskan senaatin jäseneksi vuonna 2011 edustamaan ulkomailla asuvia ranskalaisia. Senaatissa hän on edustanut Ranskan sosialistista puoluetta.

## Elämäkerta
Hélène Conway-Mouret on syntynyt Bônen kaupungissa, joka on nykyiseltä nimeltään Annaba. Tuolloin Algeria oli vielä virallisesti osa Ranskaa.. Conway-Mouret on asunut 25 vuotta Irlannissa, jossa hän on toiminut mm. Dublinin teknisen instituutin kielten osaston johtajana.

Lumière-Lyon-III-yliopistossa hän suoritti nykyajan kirjallisuutta käsittelevän loppututkinnon ja Dublinin Trinity Collegessakasvatustieteen tutkinnon vuonna 1984. Niiden jälkeen hän suoritti filosofian maisteritutkinnon ja samalla myös johtamistaidon diplomin Ulsterin yliopistossa Pohjois-Irlannissa.

## Poliittinen toiminta
Hélène Conway-Mouret on Ranskan sosialistisen puolueen aktivisti, joka valittiin Ranskan senaatin jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 2011. Hän on senaattorina edustanut Ranskan valtioalueen ulkopuolella asuvia ranskalaisia. 

Vuonna 2012 hänestä tuli ministeri Jean-Marc Ayraultin toisessa hallituksessa ja hän toimi sen apulaisulkoministerinä, jonka tehtäviin kuuluivat ulkomailla oleviin ranskalaisiin liittyvät asiat.

Tehtävässä hän seurasi Yamina Benguiguita ja kun ministerin tehtävät hänen osaltaan päättyivät 2014, hänen tilalleen tuli Fleur Pellerin.
Ministerin tehtävien jälkeen hän jatkoi toimintaansa senaatissa, jossa hän edelleenkin edustaa valtioalueen ulkopuolella asuvia ranskalaisia.

Hänellä on ollut lukuisia yhteiskunnallisia tehtäviä eri järjestöissä ja instituuteissa. Hän on mm. sosialistipuolueen Fondation Jean-Jaures -ajatushautomon kansainvälisten asioiden osaston johtajan.

## Lähteet
Sylvia Pinel

**Sylvia Pinell** (s. 28. syyskuuta 1977 L’Union, Haute-Garonne, Ranska) on ranskalainen poliitikko, Ranskan kansalliskokouksen jäsen, Ministeri sekä Alueellinen poliitikko.

## Elämäkerta
### Perhe ja lapsuus
Sylvia Pinelin äiti toimii  apulaiskaupunhinjohtajana Farbasin kaupungissa Haute-Garonnen departementissa, Hän toimii myös kiinteässä yhteistyössä senaattori Pierre Tajan kanssa, joka on Farbasin varsinainen kaupunginjohtaja ja Radikaalin vasemmistopuolueen  (Parti redical de gaushe) jäsen. Hänen isänä Michel Pinel, joka kuoli 2011 oli lihakarjan kasvattaja ja Gargasin kaupunginvaltuutettu 

Sylvia Pinel suoritti luokionsa Montaubanissa ja suoritti Toulouse-I-Capitol yliopistossa DES-tutkinnon  oikeudenkäytön ja välimiesmenettelyn alalla Limogen yliopistossa hän suoritti DEA-tutkinnon alanaan kansallinen ja eurooppalainen yksityisoikeus.

### Paikallispoliitikko
Heti valmistumisensa jälkeen Sylvia Pinel Ryhtyi avustajaksi (2002-2004/ Tarn-et-Garonnen alueneuvoston puheenjohtajalle ja tule hänen toimistonsa kansliapäälliköksi vuosien 2004-2007 ajaksi. Tuolloin alueneuvoston puheenjohtajana toimi Radikaalipuolueen Jean-Michel Baylet, jota Sylviä seurasi puolueen puheenjohtajana 2016-2017. Hän toimi nuoren aloittelijan oppaana varsinaisen poliittiseen toimintaan

## Lähteet
Nicole Bricq

**Nicole Bricq** (o.s. **Vayssière**, 10. kesäkuuta 1947 La Rochefoucauld, Charente – 6. elokuuta 2017 Poitiers) oli ranskalainen poliitikko, ministeri, senaattori ja Ranskan kansalliskokouksen edustaja.

## Elämäkerta
Nicole Bricq suoritti opintonsa Bordeaux’n Montesquieu-yliopistossa. Hän opiskeli yksityisoikeutta ja valmistui maisteriksi vuonna 1970. 

Bricq aloitti aluepolitiikassa, toimien vuosina 1986–1989 Île-de-Francen alueneuvostossa. Hänet oli jo vuonna 1980 nimetty Sosialistisen puolueen (PS) Pariisin aluejärjestön pääsihteeriksi. Puolueen vasemmistosiipeä edustanut Bricq toimi aluehallinnossa kulttuurivaliokunnan puheenjohtajana.

Vuosina 1988–1990 Bricq työskenteli neuvonantajana tuolloisen puolustusministerin Jean-Pierre Chevènement’n kabinetissa. Heidän välinsä kuitenkin rikkoutuivat Bricqin vastustaessa Persianlahden sotaa, joskin he olivat olleet erimielisiä myös esimerkiksi Eurooppa-politiikasta. Bricq alkoi toimia Dominique Strauss-Kahnin vetämässä Socialisme et démocratie -liikkeessä. Vuosina 1992–1993 Bricq toimi neuvonantajana ympäristöministeri Ségolène Royalen kabinetissa.

## Kansan tahdosta
Bricq valittiin vuoden 1997 vaaleissa edstajaksi Kansalliskokoukseen. Hänen lisäkseen ehdokkaina olivat Union pour un Mouvement Populairea edustava, uudelleenvalintaa tavoitellut Meaux’n pormestari Jean-François Copé ja äärioikeistolainen Kansallista liittoumaa edustava Marie-Christine Arnautu. Vuonna 2001 Bricq valittiin Meaux'n kaupunginvaltuustoon opposition edustajana.

Vuonna 2002 Bricq hävisi Kansalliskokouksen vaaleissa aiemmalle kilpailijalleen Jean-François Copélle, saaden vaalin toisella kierroksella noin 41% annetuista äänistä.

## Ministerinä
Kun François Hollande valittiin Ranskan tasavallan presidentiksi vuonna 2012, Bricq kutsuttiin ympäristöministeriksi Jean-Marc Ayraultin ensimmäiseen hallitukseen. Pesti jäi vain kuukauden pituiseksi, koska isot öljyteollisuusyhtiöt halusivat eroon liian voimakastahtoisena pidetystä Bricqistä.

Bricq nimitettiin uuteen tehtävään hallituksen ulkomaankauppaministeriksi, mutta hallituskin oli jo ehtinyt vaihtua - nyt kyseessä oli Jean-Marc Ayraultin toinen hallitus. Ulkomaankauppaministerinä Bricq oli vaikuttanut lähes kaksi vuotta tehtävän päättyessä 3. maaliskuuta 2014.

Bricq toimi senaattorina kahdesti vuosina 2004–2012 ja 2013–2017. 

Bricq kuoli tapaturmaisesti vuonna 2017 kaaduttuaan portaissa kotonaan.

## Lähteet
Anja Aho

**Anja Aho** (o.s. *Virtanen*, 13. kesäkuuta 1931 Merimasku – 20. joulukuuta 1992 Salo) oli suomalainen kuvanveistäjä.

## Ura
Anja Aho opiskeli taidemaalariksi Turun piirustuskoulussa, hän aloitti opintonsa vuonna 1947. Aho olisi halunnut aloittaa piirustuskoulussa jo kahta vuotta aikaisemmin, mutta joutui liian nuorena odottamaan iän karttumista. Hän oli tehnyt ensimmäiset puuveistoksensa jo 14-vuotiaana. Kuvanveisto ei tuolloin vielä kuulunut piirustuskoulun opetusohjelmaan. Aho opiskeli vuosina 1950–1952 Wäinö Aaltosen yksityisoppilaana ja hiukan myöhemmin vuosina 1954–1956 Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Aho ei pitänyt yksityisnäyttelyitä, mutta osallistui yhteisnäyttelyihin.

Vuonna 1957 Aho osallistui ja voitti Rakennus Oy:n ja sen omistajan, teollisuusneuvos Uno Pikarlan järjestämän kutsukilpailun kolmea lasta kuvaavalla veistoksella *[[Lapset (Anja Ahon veistos)|Lapset]]*. Pikarla lahjoitti pronssiin valetun veistoksen Turun kaupungille. Veistos paljastettiin vuonna 1959 Yliopistonkadun varrella olevan kerrostaloyhtiön eteen. Veistos on ensimmäinen naistaiteilijan tekemä julkinen veistos Turussa. Aho urallaan myöhemminkin lapsiveistoksia, jotka siihen aikaan olivat merkkimiespatsaiden joukossa harvinainen aihe.

Vuonna 1959 Aho meni naimisiin ja muutti Saloon. Myöhemmin hän käytti lapsiveistostensa mallina vuonna 1967 syntynyttä poikaansa Veikkoa. Salossa Aho opetti kuvataidetta kansalaisopistossa ja teki muun muassa tilausmuotokuvia. Hän teetti tilaustöistä usein itselleenkin valoksen, koska hänen oli vaikea luopua töistään. Ahon veistoksista ei kovinkaan montaa ole valettu pronssiin. Terveyssyistä Aho siirtyi melkein pelkästään puuveistoksiin 1970-luvun lopulla; lapset pysyivät edelleen veistosten aiheena. Ahon puoliso lahjoitti Salon taidemuseolle kokoelman vaimonsa tekemiä veistoksia vuonna 2016.

Anja Aho oli Salon taiteilijaseuran perustajajäseniä, yhdistys on perustettu vuonna 1968.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Yamina Benguigui

**Yamina Benguigui**, o.s. *Belaïdi*, (s. 9. huhtikuuta 1955 Lille, Nord, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja poliitikko.

Kirjoituksissaan ja muissa töissään Benguigui, olivatpa ne sitten faktaa tai fiktiota, haluaa myötävaikuttaa yhteiseen muistiimme ja palauttaa kahden eri kulttuurin yhteisen identiteetin, jossa ei ole sijaa kaunalle ja joka rakentaa kaikille parempaa elämää.

Benguigui toimi 16. toukokuuta 2012 – 31. maaliskuuta 2014 Jean-Marc Ayraultin ensimmäisessa ja toisessa hallituksessa ulkoministeri Laurent Fabiusin apulaisministerinä tehtävänään ulkomailla asuvien ranskalaisten asiat sekä frankofoniaa koskevat kysymykset. Tässä tehtävässä hän seurasi Édouard Courtialia.

Vuodesta 2008 lähtien Benguigui on ollut jäsen Pariisin kaupunginvaltuustossa, joka on samalla myös alueparlamentti. Hän toimi myös apulaiskaupunginjohtajana vuosina 2008-2012, kun sosialisti Bertrand Delanoë oli Pariisin kaupunginjohtajana.

Vuodesta 2015 lähtien hän on ollut varapuheenjohtajana Jean-Louis Borloon johtamassa säätiössä Énergies pour l'Afrique.

## Teokset
* Femmes d'Islam, Paris, Albin Michel, 1996 185 p. () - Prix Rachid Mimouni
* Mémoires d'immigrés, L'héritage maghrébin, Paris, Canal+, 1997 209 p. () - Prix Rachid Mimouni
* Mémoires d'immigrés, Paris, Sarbacane - Bande dessinée 
* Inch'Allah dimanche, Paris, Albin Michel 2001

## Filmografia
### Pitkät elokuvat
* *Inch'Allah dimanche*, 2001 
* *Inch'Allah dimanche*, 2019 
 
### Lyhytelokuvat
* *Le Grand Voyage de Lalla Amina*, 2000 
* *Pimprenelle, dans le cadre de la collection Pas d'histoires*, 2001 
 
### Televisioelokuvat
* *Aïcha*, 2009−2012
 
### Dokumentit
* *Femmes d'Islam*, 1994
* *La Maison de Kate, Un lieu d'espoir*, 1996
* *Mémoires d'immigrés, l'héritage maghrébin*, 1997
* *Un jour pour l'Algérie*, 1999
* *Le Jardin parfumé*, 2000
* *La télévision, une compagne bruyante pour une solitude muette*, 2000
* *Aïcha, Mohamed, Chaïb… Engagés pour la France*, 2003
* *Le Plafond de verre – Les Défricheurs*, 2004
* *9-3 Mémoire d'un territoire*, 2008
* *Métro, BUS, RER, Etc…Histoires de vies en commun *, 2010

## Lähteet
Hélène Lipietz

**Hélène Lipietz** (s. 7. toukokuuta 1959 Pariisi, Ranska) on ranskalainen poliitikko, joka on edustanut Ranskan senaatissa vihreitä. Hän on ollut myös Île-de-Francen alueparlamentin jäsen. Siviiliammatiltaan Lipietz on asianajaja ja antikvariaatin pitäjä.

## Elämäkerta
Hélène Lipietzin isä Georges Lipietz (1922–2003) oli Ranskaan muuttunut Puolan juutalainen, joka joutui saksalaisten pidättämäksi toisen maailmansodan aikana. Hänen äitinsä on Colette Geunité. Lipietzin sisarukset ovat vanhempi veli Alain Lipietz (1947), joka on ekonomisti, aktiivinen Ranskan vihreissä ja entinen MEP, sekä sisar Catherine (1950). Hélene Lipietz suoritti alemman teoreettisen oikeuden tutkinnon Pariisi-Nanterren yliopistossa, jossa hän myös kohtasi tulevan aviomiehensä ja kolmen lapsensa isän. Vuonna 1994 Lipietzistä tuli asianajaja, ja hän on myöhemmin myös toiminut oikeussalissa.

Kun Lipietzin isä Georges kuoli 2003, Hélène jatkoi yhdessä äitinsä ja sisarustensa kanssa isänsä aloittamaa oikeusprosessia Ranskan valtiota ja valtion rautateitä (SNCF) vastaan Toulousen kaupungin hallinto-oikeudessa. Kanteen mukaan sekä valtio että rautatieyhtiö olivat syyllistyneet ihmisoikeusrikoksiin kuljettaessaan toisen maailmansodan aikana vankeja keskitysleireille yhteistyössä saksalaisten kanssa.

SNCF tuomittiin ensin korvauksiin, mutta uusintaoikeudenkäynnissä todettiiin ettei 2000-luvun SNCF ole vastuussa edeltäjänsä toimista.

## Poliittinen ura
Vuosina 2004-2010 Hélène Lipietz oli jäsen Île-de-Francen alueneuvostossa. Hän oli talouskomitean varapuheenjohtaja ja kaupunkipoliittisen komission sihteeri. Vuonna 2012 Jean-Marc Ayraultin hallituksen muodostamisen yhteydessä Nicole Bricq valittiin hallitukseen ja varasijalla ollut Lipietz nousi senaattoriksi. Senaatissa Lipietz toimi yleisen äänioikeuden, yleisen hallinnon säätelyn, perustuslain ja lainsäädännön komissioissa.

Hélène Lipietzin ura senaattorina päättyi Manuel Vallsin muodostettua uuden hallituksen. Nicole Bricq palasi takaisin senaattoriksi ja Lipietz keskittyi politiikan sijasta ravintoloitsijan ja antikvariaatin pitäjän töihin Avallonissa. Bricqin kuolema kuitenkin muutti tilanteen hetkeksi ja Lipietz palasi senaattoriksi elo- ja syyskuun ajaksi vuonna 2017.

## Teokset
* *Droit du logement social*, éditions du Moniteur, collection l’Actualité juridique, 2 tomes, mise à jour en 1993, yhteistyössä Rémi Rouquetten kanssa.
** Tome 1 : *Administration et partenaires, statuts, fonctionnements, personnel, contrôles, fiscalité, comptabilité, financements et régime des prêts, aides personnelles, surendettement*, 
** Tome 2 : *Maîtrise du foncier, marchés, responsabilités, baux d'habitation, logement des plus démunis, accession à la propriété, ventes de logements locatifs, opérations d'aménagement, contentieux*, 

## Lähteet
Roberta Bondar

**Roberta Bondar**  (s. 4. joulukuuta 1945) on kanadalainen astronautti ja lääketieteilijä. Hän tutkii aivojen verenkiertoa alhaisen ilmanpaineen vallitessa. Hän osallistui 22.–30. tammikuuta 1992 toteutettuun Discoveryn lentoon STS-42. 

## Lähteet
Ratasin II hallitus

**Ratasin II hallitus** oli Jüri Ratasin johtama Viron hallitus, joka toimi 29. huhtikuuta 2019 – 12. tammikuuta 2021. Hallituksen muodostivat keskustavasemmistolainen keskustapuolue, oikeistopopulistinen Viron konservatiivinen kansanpuolue (EKRE) ja konservatiivinen Isänmaa.

## Hallituksen kokoonpano

## Ulkomaankauppa- ja IT-ministeri Marti Kuusikin väkivaltaskandaali
Viron konservatiivisen kansanpuolueen ulkomaankauppa- ja it-ministeri Marti Kuusikia syytettiin muutama päivä ennen hallituksen virkaanastumista väkivaltaisuudesta. Kuusikin väitettiin aiheuttaneen vaimonsa käden murtamisen. Kuusikin lähipiiristä on sanottu Kuusikia  väkivaltaiseksi. Hallituksen virkaanastumispäivänä 29. huhtikuuta 2019 Viron presidentti Kersti Kaljulaid protestoi Kuusikin valitsemista vastaan poistumalla aitiostaan Kuusikin valan vannomisen ajaksi. Kaljulaid palasi aitioonsa, kun ulkoministeri Urmas Reinsalu saapui vannomaan valansa. Poliisi aloittaa rikostutkinnan Kuusikin toimista. Kuusik erosi ministerin tehtävästä melkein saman tien virkaanastumisensa jälkeen 30. huhtikuuta 2019. Kuusik kiistää väitteet. Uusi ulkomaankauppa- ja IT-ministeri Kert Kingo vannoi valansa 16. toukokuuta 2019.

## Lähteet
Astianpesu

**Astianpesu** eli **tiskaaminen** tai **tiskaus** on kotityö, johon kuuluu astioiden pesu. Astioiden tiskaaminen käsin on vähentynyt huomattavasti astianpesukoneiden myötä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Martta.fi: Astioiden pesu
Pirkko Oittinen

**Pirkko Tuulikki Oittinen** (s. 7. lokakuuta 1946, Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori ja Teknillisen korkeakoulun ja sitä seuranneen Aalto-yliopiston graafisen tekniikan emeritaprofessori.

Oittinen tuli ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1965. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi (1970) ja tekniikan tohtoriksi  1976.   Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun graafisen tekniikan dosentti (1978–1982).

Työurallaan Oittinen on työskennellyt TKK:n graafisen tekniikan tuntiassistenttina, vanhempana assistenttina ja laboratorioinsinöörinä eri jaksoja (1969–1974). Tohtoriksi valmistuttuaan hän oli Oy Keskuslaboratorion tutkija ja erikoistutkija (1977–1982). Teknillisen korkeakoulun graafisen tekniikan apulaisprofessorina hän toimi vuosina 1982–1992 ja varsinaisena professorina vuodesta 1992; vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Aalto-yliopiston emeritaprofessori.. Hän toimi sivutoimenaan Åbo Akademin graafisen tekniikan erikoisopettajana (1986–1990) ja Finnpap Paper Schoolin vastaavana opettajana (1985–).

Oittisen tieteellinen tuotanto pitää sisällään useita oppikirjoja ja hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pirkko Oittinen. Aalto University, Department of Media Technology  (researchgate.net)
Ericka Bareigts

**Paule Ericka Bareigts**, o.s. *Couderc*, (s. 16. huhtikuuta 1967 Saint-Denis de la Réunion, Réunion, Ranskan merentakainen hallintoalue) on ranskalainen poliitikko, ministeri, Ranskan kansalliskokouksen jäsen ja myös alue- ja paikallispoliitikko.

## Elämäkerta
### Perhe ja lapsuus
Ericka Bareigtsin isänpuoleiset esi-isät olivat tulleet siirtolaisina Korsikasta, ja hänen äitinsä oli puolestaan alkuperältään madagaskarilainen. Isä oli kansakoulun opettaja ja kotoisin  hyvin vaatimattomasta viljelijäperheestä. Kun Ericka oli syntyisin Reunionin Saint-Denisistä, niin hän kasvoi Madagaskarilla Sakayn enklaavissa, jonka Reunionilta siirtolaiset olivat perustaneet.

Hänen omassa perheessään on kaksi tytärtä ja hänen aviomiehensä toimii vanhainkodin johtajana.

### Opinnot
Bareigts opiskeli Réunionin yliopistossa kaksivuotisen lakitieteen tutkinnon vuonna 1980. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Pariisissa Paris 1 Panthéon-Sorbonnen yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon liikejuridiikassa. Tämän jälkeen hän lähti Lontooseen, jossa hän paransi englannin kielen taitoaan mutta palasi Reunionille, jossa hän suoritti vuonna 1992 uudelleen maisterin tutkinnon.

## Lähteet
Olga Szabó-Orbán

**Olga Szabó-Orbán** (9. lokakuuta 1938 Cluj-Napoca – 5. tammikuuta 2022) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Hän saavutti yksilökilpailussa Melbournessa 1956 hopeaa. Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972 hän saavutti olympiapronssia joukkuekilpailussa. Orbán kilpaili myös Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 sijoittuen kummallakin kerralla viidenneksi yksilökilpailussa.

## Lähteet
Ileana Gyulai-Drîmbă-Jenei

**Ileana Gyulai-Drîmbă-Jenei** (12. kesäkuuta 1946 Cluj-Napoca – 25. elokuuta 2021) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Gyulai kilpaili neljissä olympialaisissa vuosina 1964–1976. Hän saavutti kaksi olympiapronssia joukkuekilpailuissa Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972.

Gyulai-Drîmbă-Jenei oli naimisissa romanialaisen jalkapallovalmentajan Emerich Jenein kanssa.

## Lähteet
Reka Zsofia Lazăr-Szabo

**Reka Zsofia Lazăr-Szabo** (s. 11. maaliskuuta 1967 Brașov) on romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Lazăr-Szabo osallistui neljiin olympialaisiin vuosina 1988–2000. Hän saavutti olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja olympiapronssia Barcelonassa 1992 joukkuekilpailussa.

## Lähteet
Ecaterina Stahl-Iencic

**Ecaterina Stahl-Iencic** (31. heinäkuuta 1946 – 26. marraskuuta 2009) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Stahl-Iencic kilpaili viisissä olympialaisissa vuosien 1964–1980 välissä. Hän saavutti Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972 pronssia joukkuekilpailussa. Yksilökilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Moskovassa 1980.

## Lähteet
Tier

**Dott** on toukokuussa 2018 perustettu saksalainen startup-yritys, joka vuokraa sähköpotkulautoja ja sähköpyöriä. Vuonna 2019 sillä oli toimintaa 11 maassa, mukaan lukien kaikissa Pohjoismaissa. Yritys nousi uutisiin myös Suomessa sen laajennettua toimintaansa Helsinkiin maaliskuussa 2019.

Yrityksen perustivat saksalaiset Lawrence Leushner, Julian Blessin ja Matthias Laug. Yritys aloitti sähköpotkulautojen vuokraamisen syksyllä 2018, ensimmäisenä kaupunkinaan Wien. Yhtiöllä on yhteensä yli 5&nbsp;000 potkulautaa, joista noin 500 on Helsingissä. Se on myynyt potkulaudoilla yli miljoona matkaa. Sähköpyörien vuokrauksen yritys aloitti 2022.

Yrityksen potkulautoja ja pyöriä voi käyttää missä tahansa niille määritetyllä alueella. Laudan ja pyörän voi ottaa käyttöönsä mobiilisovelluksella, johon on syöttänyt maksutietonsa. Tierin potkulaudat kulkevat korkeimmillaan 25 kilometrin tuntivauhtia, joten tieliikennelainsäädännön mukaan ne vertautuvat polkupyöriin.

## Katso myös

* Voi
* Lime

## Lähteet
Rökin kivi

**Rökin kivi** on 800-luvulta peräisin oleva riimukivi Ruotsin Itä-Götanmaalla. Se sijaitsee lähellä Vätternin järveä. Kiveen on kaiverrettu pisin tunnettu riimuteksti. Siiniä on yli 700 riimumerkkiä. Riimukiveä on ollut vaikea tulkita, ja se on maailman tunnetuin viikinkien pystyttämä riimukivi.

## Riimukiven taustaa
Noin vuosina 536–660 oltiin koettu niin sanottu pieni jääkausi, johon liittyi tavallista alhaisempia lämpötiloja. Pieni jääkausi johti sadon epäonnistumiseen, nälkään ja massasukupuuttoon. Vähintään puolet Skandinavian väestöstä menehtyi. Tiedot tapahtumista ovat voineet siirtyä sukupolvilta toisille kertomuksien välityksellä.

Arkeologian professori Bo Gräslundin mukaan ennen kuin Rökin riimukivi pystytettiin, tapahtui erittäin pahaenteiseltä vaikuttaneita asioita. Voimakas aurinkomyrsky värjäsi taivaan punaiseksi. Vilja kärsi erittäin kylmästä kesästä. Myöhemmin näkyi auringonpimennys heti auringonnousun jälkeen.

Kiven on pystyttänyt Varin surmatun poikansa Vämodin muistoksi, ja riimut on kaivertanut Sibbi. 

## Tulkintoja
Rökin kiven 725 riimusta koostuva teksti on kirjoitettu ruotsalais-norjalaisella 16 riimun riimuaakkostolla, ja se sisältää loitsuja, runoja sekä viittauksia myytteihin. Kiveen on uurrettu myös yhdeksän riviä vanhemmilla futhark-riimuilla. Keskellä olevan erillisen säkeistön uskotaan käsittelevän goottien kuningasta Teoderik Suurta.

Myöhemmin on tulkittu, että kivi ei liitykään ihmisten välisiin taisteluihin eli sotaan, vaan taisteluun, jossa ovat osallisena valo ja pimeys, lämpö ja kylmyys sekä elämä ja kuolema.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aarne von Boehm

**Aarne Tuomas von Boehm** [fon bö:m] (s. 6. kesäkuuta 1947) on arkkitehti, joka on suunnitellut useita oppilaitoksia ja kouluja, kuten Ylöjärvelle vuonna 2012 valmistuneen Koulutuskeskus Valon. Hänen isänsä Tuomas von Boehm oli taiteilija ja äitinsä Kirsti von Boehm lastenkirjailija. Hänellä on kolme veljeä, Eero von Boehm, Juhani von Boehm ja Timo von Boehm.
__NOTOC__
## Ura
Aarne von Boehm valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1972. Hän työskentelee toimitusjohtajana yrityksessä Arkkitehdit von Boehm – Renell Oy (vuoteen 2016 arkkitehtitoimisto Aarne von Boehm).

## Projektit

* 2009–2012 – Koulutuskeskus Valo, Ylöjärvi.
* 2016 – Lapuan lukio. Uudisrakennus 2&nbsp;000 brm² ja peruskorjaus 3&nbsp;800 brm²
* 2017 – Kurittulan koulu, Masku. 6&nbsp;600 brm². KVR-urakkakilpailun voitto yhteistyössä SRV-Rakennus Oy:n kanssa.
* 2017 – Jämsänkosken yhtenäiskoulu, Jämsä. Laajennus 4&nbsp;000 brm² ja peruskorjaus 1&nbsp;000 brm². KVR-urakkakilpailun voitto yhteistyössä SRV-Rakennus Oy:n kanssa.
* 2017 – Ylästön koulu, Vantaa. Laajennus 1&nbsp;600 brm² ja muutostyöt noin 1&nbsp;900 brm²
* 2018 – Liuhtarin koulu, Lapua. Uudisrakennus 3&nbsp;800 brm²
* 2018 – Ritavuoren koulu, Lapua. Uudisrakennus 5&nbsp;200 brm²
* 2018 – Rakokiven monitoimitalo, Nastola, Lahti. Uudisrakennus 10&nbsp;300 m²

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Luettelo kaikista projekteista.
Karstu

**Karstu** on kylä Lohjan kaupungin pohjoisosassa, entisen Lohjan kunnan alueella Lohjanjärven pohjoisrannalla.

Karstun koulu lakkautettiin 2018. Karstun kylätalona on Karjalohjalta vuonna 1909 siirretty hirsirakennus, joka kunnostettiin seurantaloksi 1980-luvun alussa.

Karstu–Karkali-seura on kyläyhdistys, jonka toiminta-alueeseen kuuluvat Karstun lisäksi Talpela, Kaijola, Outamo, Varola, Skraatila, Torhola, Karkali ja Suurniemi sekä osa Paloniemen kylästä. 

Karstu valittiin vuonna 1989 Vuoden uusmaalaiseksi kyläksi.

Kylä on vuosikymmeniä tunnettu elokuisista Karstun elojuhlistaan, jossa on usein esiintynyt Eero Raittinen ystävineen.

Kylä sijaitsi aikoinaan hyvin lähellä Sammatin ja Nummi-Pusulan rajaa.

## Lähteet
Emily Skaja

**Emily Skaja** on yhdysvaltalainen runoilija. Hän voitti vuonna 2018 *Academy of American Poets*-palkinnon. Graywolf Press julkaisi Skajan debyyttirunokokoelman *Bruten* vuonna 2019. Tällä hetkellä Skaja asuu Memphisissä.

## Lähteet
Emma Santamäki

**Emma Santamäki** (s. 16. maaliskuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan toppari. Hän edustaa nykyisin Naisten Liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Santamäki pelasi Naisten Liigassa ensimmäisen kautensa 2013. Hän käyttää pelinumeroa 24. Santamäki toimii seuransa varakapteenina.

## Lähteet
Øvre Richter Frich

**Øvre Richter Frich** (24. maaliskuuta 1872 Byneset – 13. toukokuuta 1945 Östertälje) oli norjalainen kirjailija ja lehtimies. Hän oli maailmansotien välisen ajan tunnetuimpia norjalaisia rikoskirjailijoita. Hänen merkittävä esikuvansa oli Friedrich Nietzsche. Kirjoissaan Frich ihannoi maskuliinisuutta ja fyysistä voimaa – ominaisuuksia, jotka korostuvat hänen luomassaan Jonas Fjeld -sankarihahmossa.

## Ura
Frich varttui pappisperheessä ja oli nuorukaisena urheilullisesti suuntautunut. Hän harrasti muun muassa painia ja nyrkkeilyä. Frich opiskeli lakia ja lääketiedettä lyhyen aikaa. Vuonna 1895 hän matkasi Kristianiaan ja aloitti toimittajana sikäläisessä *Ørebladet*-lehdessä. Toimittajan ura jatkui ''Aftenpostenissa'' vuosina 1900–1910 ja sen jälkeen päätoimittajana sanomalehdissä ''Verdens Gang'' 1910–1911 ja *Bergens Aftenblad* 1913–1914.

Frichin esikoisteos on 1911 ilmestynyt jännitysromaani *De knyttede næver*, joka aloitti Jonas Fjeld -kirjasarjan. Kaikkiaan Frichin tuotanto käsittää noin 70 romaania. Hänen kirjojaan on myyty parisen miljoonaa kappaletta ja niitä on käännetty yhdeksälle kielelle.

Jonas Fjeld -kirjoja Frich kirjoitti kaikkiaan 21. Jonas Fjeld on klassinen sankarihahmo, joka matkaa ympäri maailmaa taistelussaan konnia vastaan. Menestyksensä ansiosta Frich saattoi matkustaa paljon ja hän ammensi matkakokemuksistaan kirjoitustyössään. Hän myös asui pitkiä aikoja ulkomailla, muun muassa Pariisissa. Tuottelias Frich poltti kynttilänsä molemmista päistä, ja vietti elämänsä viimeiset viisitoista vuotta Ruotsissa terveydellisten ongelmien ja hiipuvan luomisvoiman piinaamana.

Toisen maailmansodan jälkeen Frichia syytettiin juutalaisten kategorisoinnista kommunistivakoilijoiksi, mutta hänen teoksissaan on myös mukavia juutalaisia. Mustaihoisia Frich kuvasi villeiksi, mikä tosin oli lähinnä aikakauteen liittyvä stereotypia.

## Valikoitu bibliografia
**De knyttede næver* (1911)
**De sorte gribbe* (1913)
**Flyvefisken* (1914)
**Kanonernes sjel* (1915)
**Det ytterste hav* (1921)
**Den evige vandrer* (1923)
**Halvkunstnerne* (1925)
**Men Rocambole var ikke død ...!* (1929)
**Boken om tobakk* (1934)

## Kirjallisuutta
*W. Dahl: Dødens fortellere (1993)
*C. H. Gylseth: ... seg selv til det ytterste. Øvre Richter Frich og hans forfatterskap (1997)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kirjasampo: Frich, Øvre Richter