open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Luettelo italiankielisistä oopperoista

Italiankielisiä oopperoita aakkosjärjestyksessä.
----

* Francesco Cilea: ***[[Adriana Lecouvreur]]***
* Giuseppe Verdi: ***[[Aida]]***
* Georg Friedrich Händel: ***[[Alcina]]***
* Umberto Giordano: ***[[Andrea Chénier]]***
* Gaetano Donizetti: ***[[Anna Bolena]]***
* Georg Friedrich Händel: ***[[Ariodante]]***
* W. A. Mozart: ***[[Ascanio in Alba]]***
* Giacomo Puccini: ***[[La Bohème]]***
* Vincenzo Bellini: ***[[Capuletit ja Montecchit]]***
* Pietro Mascagni: ***[[Cavalleria rusticana]]***
* Gioacchino Rossini: ***[[La Cenerentola]]***
* W. A. Mozart: ***[[La clemenza di Tito]]***
* W. A. Mozart: ***[[Così fan tutte]]***
* W. A. Mozart: ***[[Don Giovanni]]***
* Giuseppe Verdi: ***[[Falstaff]]***
* W. A. Mozart: ***[[Figaron häät]]***
* Antonio Vivaldi: ***[[Il Giustino]]***
* W. A. Mozart: ***[[Idomeneo]]***
* Gaetano Donizetti: ***[[Lemmenjuoma]]***
* Georg Friedrich Händel: ***[[Julius Caesar (ooppera)|Julius Caesar]]***
* Giuseppe Verdi: ***[[Kohtalon voima]]***
* Gaetano Donizetti: ***[[Linda di Chamounix]]***
* Gaetano Donizetti: ***[[Lucia di Lammermoor]]***
* W. A. Mozart: ***[[Lucio Silla]]***
* Giacomo Puccini: ***[[Lännen tyttö]]***
* Giacomo Puccini: ***[[Madama Butterfly]]***
* Giacomo Puccini: ***[[Manon Lescaut (ooppera)|Manon Lescaut]]***
* Gioacchino Rossini: ***[[Matka Reimsiin]]***
* Arrigo Boito: ***[[Mefistofele]]***
* W. A. Mozart: ***[[Mitridate, re di Ponto]]***
* Joseph Haydn: ***[[Il mondo della luna]]***
* Giuseppe Verdi: ***[[Nabucco]]***
* Vincenzo Bellini: ***[[Norma (ooppera)|Norma]]***
* Antonio Vivaldi: ***[[L’Olimpiade (Vivaldin ooppera)|L’Olimpiade]]***
* Claudio Monteverdi: ***[[Orfeo]]***
* Christoph Willibald Gluck: ***[[Orfeus ja Eurydike]]***
* Joseph Haydn: ***[[Orlando Paladino]]***
* Giuseppe Verdi: ***[[Otello (Verdi)|Otello]]***
* Antonio Vivaldi: ***[[Ottone in villa]]***
* Ruggiero Leoncavallo: ***[[Pajatso (ooppera)|Pajatso]]***
* Christoph Willibald Gluck: ***[[Paride ed Elena]]***
* Vincenzo Bellini: ***[[Il Pirata]]***
* Claudio Monteverdi: ***[[Poppean kruunaus]]***
* Vincenzo Bellini: ***[[Puritaanit (ooppera)|Puritaanit]]***
* Giuseppe Verdi: ***[[Rigoletto]]***
* Georg Friedrich Händel: ***[[Rinaldo]]***
* Giovanni Battista Pergolesi: ***[[La serva padrona]]
* [[Gioacchino Rossini]]: ***Semiramide***
* [[Georg Friedrich Händel]]: ***Serse***
* [[Gioacchino Rossini]]: ***Sevillan parturi***
* [[Giuseppe Verdi]]: ***Simon Boccanegra***
* [[Vincenzo Bellini]]: ***La Straniera***
* [[Gioacchino Rossini]]: ***Tancredi***
* [[Giuseppe Verdi]]: ***La Traviata***
* [[Giacomo Puccini]]: ***Tosca***
* [[Giuseppe Verdi]]: ***Trubaduuri***
* [[Giacomo Puccini]]: ***Turandot***
* [[Giuseppe Verdi]]:  ***Un giorno di regno***
* [[Vincenzo Bellini]]: ***Unissakävelijä***
* [[Gioacchino Rossini]]: ***Varasteleva harakka***
* [[Alfredo Catalani]]: ***La Wally**'

## Katso myös

* Luettelo oopperoista laulukielen mukaan
Antigeeni

**Antigeeni** on mikä tahansa molekyyli, joka aiheuttaa elimistössä immuunivasteen. Ne ovat usein proteiineja tai polysakkarideja, joita esiintyy esimerkiksi bakteerien tai virusten pintarakenteissa. Imusoluilla on antigeenireseptori, jonka avulla ne tunnistavat tietyn antigeenin. Antigeenien avulla elimistö tunnistaa muun muassa sen, onko solu oma vai elimistölle vieras. 

Vasta-aineet tarttuvat antigeeniin. Antigeeni aiheuttaa elimistössä vasta-ainevälitteisen tai soluvälitteisen immuunireaktion. Jos elimistön muistisoluissa on ennestään tieto taudinaiheuttajasta, niin käynnistyvää vastetta kutsutaan sekundaarivasteeksi (adaptiivinen immuniteetti), jossa immuunipuolustuksen vaste on nopeampi ja tarkempi. Jos taas antigeeni on tuntematon, elimistö käyttää muita menetelmiä tunkeutujan tuhoamiseen (primaarivaste, luonnollinen immuniteetti). Primaarivasteen jälkeen immuunipuolustuksen käyttöön jää muistisoluja, jotka muistavat kyseisen antigeenin. Seuraavalla kerralla elimistön kohdatessa saman antigeenin, immuunipuolustus voi tuhota nopeasti solun, jonka pinnalla antigeeni on. Elimistön omat solut tunnistetaan samalla menetelmällä omiksi soluiksi, joita ei tuhota.

## Katso myös
* Allergeeni

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Diagrammimenetelmä

**Diagrammimenetelmä** on keino suorittaa deduktiivisia päätelmiä, esimerkiksi syllogismeja, Venn-diagrammien avulla. Diagrammimenetelmässä oletustyypit kuvataan ympyröinä, joilla on kohtaamispinta-alaa. Väitteiden mukaisesti ympyröistä varjostetaan niitä osia, jotka ovat väitteen mukaan mahdottomia. 

Esimerkiksi: "kukaan ihminen ei ole kavioeläin", "ihminen"-ympyrästä mustataan se osuus, jolla on yhteistä pintaa "kavioeläimen" kanssa. Kun taas väitetään "jokainen aasi on kavioeläin", mustataan se osuus "aasi"-ympyrästä joka on muualla kuin "kavioeläin"-ympyrässä. Loppupäätelmä on pätevä sen mukaan, miten väitetyn asian alueella mustattuja vai puhtaita alueita suhteessa muihin ympyröihin.

Näin voidaan punnita esimerkiksi väite "aasi ei ole ihminen" päteväksi, sillä kaikki "aasi"-ympyrän ja "ihminen"-ympyrän kohtaamispaikat ovat mustattuja ("ei"). Diagrammin pohjalta voidaan päätellä myös esimerkiksi, että väite "jokainen kavioeläin on aasi" on virheellinen, ainakin annettujen tietojen pohjalta.

Diagrammimenetelmän heikkoutena on se, että se ei tunnista kehäpäätelmiä virhepäätelmiksi. Diagrammimenetelmää käytettäessä tämä on muistettava ottaa huomioon.
Tommi Hakala

**Tommi Johannes Hakala** (s. 9. elokuuta 1970 Riihimäki) on suomalainen baritoni ja oopperalaulaja. Hän voitti  arvostetun BBC Singer of the World -kilpailun vuonna 2003, toisena suomalaisena. Vuonna 2001 hän voitti Merikanto-laulukilpailun.

## Opinnot ja ura

Hakala soitti 1980-luvun lopulla kitaraa riihimäkeläisessä rockyhtyeessä. Myös saksofoni kuului tuolloin hänen soittimiinsa. Hän pyrki Riihimäen musiikkiopistoon klassisen kitaran linjalle, mutta ei päässyt sinne. Pääsykoelautakunnassa ollut laulunopettaja sai houkuteltua Hakalan opiskelemaan pääaineenaan laulua.

Opinnot Sibelius-Akatemiassa ja Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Matti Salmisen säätiön apurahan turvin johtivat kiinnitykseen Nürnbergin oopperassa 1998–2001 ja edelleen Leipzigin oopperassa 2001–2004. Hakala oli freelance-taiteilijana 2004–2008, ja vuodesta 2008 hän on kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan. 

Tommi Hakala on vieraillut muun muassa New Yorkin Metropolitan-oopperassa, San Franciscon oopperassa, Dresdenin Semper-oopperassa, Strasbourgin Opéra national du Rhinissä, Tel Avivin New Israeli Operassa, De Vlaamse Operassa ja Atlantan oopperassa. Savonlinnan oopperajuhlilla Hakala on esiintynyt muun muassa *Faustin* Valentinina, *Pajatson* Silviona, *Ratsumiehen* Ratsutilallisena, *Tannhäuserin* Wolframina, Olli Kortekankaan *Isän tyttö* -oopperan Urhona ja *Carmina Buranan* baritonisolistina. Lisäksi hän on toiminut lukuisten lied- ja orkesterikonserttien solistina.

Hakala voitti kesäkuussa 2003 Cardiffissa Singer of the World -kilpailun. Hän lauloi finaalissa kreivi Almavivan aarian Mozartin *[[Figaron häät|Figaron häistä]]*, Wolframin aarian Wagnerin *[[Tannhäuser]]ista* ja Fordin aarian Verdin *[[Falstaff]]ista*.

## Laulettuja rooleja
* Berlioz: Les Troyens *(Chorèbe)*
* Bizet: Carmen *(Escamillo)*
* Gounod: Faust *(Valentin)* 
* Korngold: Die tote Stadt *(Frank/Fritz)*
* Leoncavallo: Pagliacci *(Silvio)*
* Mozart: Figaron häät *(Kreivi Almaviva)* 
* Mozart: Taikahuilu *(Papageno)*
* Puccini: La bohème *(Schaunard)*
* Sallinen: Kullervo *(nimirooli)*
* Verdi: Falstaff  *(Ford)* 
* Verdi: Don Carlo *(Rodrigo)*
* Verdi: La Traviata *(Germont)* 
* Verdi: Rigoletto *(Marullo)* 
* Wagner: Tannhäuser *(Wolfram)* 

## Levytyksiä
*"Great Baritone Arias" (ODE 1048-2)
* "Tule, armaani", Toivo Kuulan laulutotantoa (ODE 1087-2)
* Aulis Sallisen "Kuningas lähtee Ranskaan", nimirooli (ODE 1066-2D)
* Sibeliuksen Kullervo-sinfonia (ODE 1122-5)
* Sibeliuksen lauluja Sinfonia Lahti -orkesterin kanssa: "Spirit Of Nature" (BIS-CD-1565) ja "The origin of fire" (BIS-CD-1525)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Tommi Hakala Cardiffin kilpailun sivuilla (2003)
Hamida Djandoubi

**Hamida Djandoubi** (arab. حميدة جندوبي); (22. syyskuuta 1949 Ranskan Tunisia – 10. syyskuuta 1977 Marseille, Ranska) oli tunisialainen emigrantti sekä viimeinen Ranskassa giljotiinilla teloitettu henkilö. Hänet tuomittiin kuolemaan 21-vuotiaan entisen tyttöystävänsä Elisabeth Bousquet’n kiduttamisesta ja murhasta. Djandoubi oli muuttanut Ranskaan taimitarhan työntekijäksi vuonna 1968. 

Djandoubi tuomittiin kuolemaan 25. helmikuuta 1977. Vetoomustuomioistuin hylkäsi hänen valituksensa 9. kesäkuuta. Syyskuun kymmenentenä Djandoubi herätettiin aikaisin aamulla, kun presidentti Valéry Giscard d’Estaing oli kieltäytynyt armahtamasta häntä, ja teloitettiin giljotiinissa Baumettesin vankilan pihalla Marseillessa pian tämän jälkeen noin kello 04.40.

## Lähteet
Olhava (kaupunki)

**Olhava** () on kaupunki Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen varrella 122 kilometriä Pietarista itään. Asukkaita oli 47&nbsp;344 (vuonna 2010).

Kaupunki on saanut alkunsa 1906 valmistuneen Pietarin ja Vologdan välisen rautatien Zvanka-nimisestä asemasta. Vuonna 1917 Zvankasta rakennettiin sivurata Tšudovoon ja edelleen Novgorodiin. Vuonna 1926 otettiin käyttöön Neuvostoliiton ensimmäinen vesivoimala, joka tuotti energiaa läheisille alumiinitehtaille. Zvankan työläisasutus ja lähikylät yhdistettiin vuonna 1933 Volhovstroin kaupungiksi. Vuonna 1940 kaupunki sai uuden venäjänkielisen nimen Volhov. Kaupungin rautatieasemien nimenä on kuitenkin edelleen Volhovstroi 1 ja 2. 

Nykyään Olhavassa on vesivoimalan ja alumiinitehtaan lisäksi kemian, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.

Kaupungin nähtävyyksiä ovat historiallinen museo, taidemuseo ja vuonna 1820 rakennettu ortodoksinen arkkienkeli Mikaelin kirkko. 

Kahdeksan kilometrin päässä Olhavasta pohjoiseen sijaitsee 700-luvulla perustettu Pohjois-Venäjän vanhimpiin kaupunkeihin ja kauppapaikkoihin lukeutuva Vanha Laatokka eli Laatokanlinna.

## Ystävyyskunnat
*  Järvenpää, Suomi

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Olhava Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa  
* Olhavan kaupungin sivusto
Superhessu

**Superhessu** (, ) on Hessu Hopon alter ego. Superhessu saa supervoimansa takapihallaan kasvavista maapähkinöistä, joita hän usein varastoi hattuunsa. Maapähkinöiden teho ei ole kuitenkaan ikuinen, ja usein Superhessu muuttuu takaisin Hessuksi silloinkin, kun supervoimia vielä tarvittaisiin. Aluksi ihmevoimat tulivat Pelle Pelottoman keksimästä ihmepolttoaineesta, sitten Pellen tekemästä viitasta ja sen jälkeen lopulliseksi selitykseksi sarjakuvatoimittaja Chase Craig keksi nuo lyhytvaikutteiset superpähkinät.

Osana alkanutta supersankaribuumia Disneyn sarjakuvia julkaissut Western Publishing Company keksi Superhessun vuonna 1965. Ensiesiintyminen tapahtui tuolloin 1965 julkaistussa tarinassa *The Phantom Blot Meets Super Goof* (Mustakaapu kohtaa Superhessun), joka julkaistiin suomeksi kirjassa ''Aku Ankan riemuralli'' vuonna 1987. *[[Aku Ankka (lehti)|Aku Ankka]]* -lehdessä Superhessu esiintyi ensi kertaa numerossa 23/1968 tarinassa *Kauniin Helunan ryöstö*, joka oli Paul Murryn piirtämä ja Del Connelin käsikirjoittama.

## Lähteet
Tuomas Palaiologos

**Tuomas Palaiologos** (1409–1465) oli Bysantin keisari Manuel II Palaiologoksen nuorin poika. Hän oli Morean despootti  vuodesta 1449 aina siihen asti kun turkkilaiset valtasivat Morean vuonna 1460. Morean menetyksen jälkeen hän eli Italiassa, missä hänet tunnustettiin yleisesti Bysantin keisariksi. 

Hänen veljiänsä olivat keisarit Johannes VIII ja Konstantinos XI, Morean despootit Theodoros II ja Demetrios, ja Tessalonikin despootti Andronikos.

Kun Konstantinos XI:stä tuli keisari, hän antoi veljelleen Tuomakselle Morean despotaatin hallittavakseen. Pari vuotta myöhemmin Demetrios lähetettiin myös Kreikkaan ja veljekset saivat hallita Moreaa yhdessä. Sen jälkeen kun Mehmed II:n joukot valtasivat Konstantinopolin, hän päätti että veljekset saisivat jatkossakin hallita yhdessä. Tuomas päättikin nyt etsiä tukea lännestä. Hän menin naimisiin erään genovalaiseen aatelissukuun kuuluvan naisen kanssa. Mutta pian veljien välille syttyi sisällissota, jonka Tuomas voitti. Demetrios pakeni Mehmedin luokse ja pyysi tätä avukseen. Turkkilaisten hyökätessä Moreaan Tuomas pakeni perheineen Italiaan vuonna 1460. Morean väestön hän jätti oman onnensa nojaan. Viimeisin taistelu turkkilaisia vastaan käytiin Salmenikonin kaupungista, jossa keisariperheelle kaukaista sukua oleva Graitzas Palaiologos piti pintansa yli kuukauden ajan.

Morean menetyksen jälkeen Tuomas asui Roomassa, jossa hänet tunnustettiin Bysantin keisariksi. Kun Tuomas kuoli vuonna 1465. hänen poikansa **Andreas Palaiologos** peri Bysantin keisarin arvonimen. Hän myi kuitenkin arvonimensä Ranskan kuninkaalle Kaarle VIII:lle. Andreas kuoli vuonna 1503 ilman perillisiä.

Vuonna 1472 paavi järjesti, että Tuomaksen katolinen tytär Zoe Palaiologina (Sofia) meni naimisiin Venäjän Iivana III:n kanssa. 

## Lähteet
Muzaffarabad

**Muzaffarabad** () on Pakistanin Azad Kashmirin osavaltion pääkaupunki. Osavaltio on Pakistanin hallinnoima osa kiisteltyä Kashmirin aluetta. Vuoden 2015 arvion mukaan siellä asui 136&nbsp;700 asukasta. Kaupunki on nimetty 1600-luvulla eläneen sulttaani Muzaffar Khanin mukaan.

Kaupunki sijaitsee lähellä 8. lokakuuta 2005 tapahtuneen maanjäristyksen keskusta. Järistys tuhosi noin puolet kaupungin rakennuksista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Junkers A 50 Junior

**Junkers A 50 Junior** oli saksalainen kaksipaikkainen alatasoinen urheilulentokone, joka lensi ensimmäisen kerran vuonna 1928.

## Taustaa
Koneen suunnitteli ja valmisti Junkers Flugzeugwerke AG, ja se oli maailman ensimmäinen kokometallirakenteinen urheilukone. Koneen hyvistä ominaisuuksista huolimatta sen valmistusmäärä jäi huomattavasti suunniteltua pienemmäksi.

## Käyttö Suomessa
Suomeen ostettiin kaksi Junkers Junioria. 1931 suojeluskunnat hankkivat OH-SKY-koneen, joka 1936 merkittiin Suomen ilmavoimien rekisteriin SK-1:ksi. Kone pakko-otettiin virallisesti ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939.

Toinen koneyksilö oli suomalaisen ennätyslentäjän Väinö Bremerin hankkima OH-ABB. Bremer lensi koneella muun muassa Kapkaupunkiin ja takaisin vuonna 1932 sekä osittain maapallon ympäri vuonna 1933, ylittäen Tyynen valtameren ja Atlantin laivalla. Bremerin kone pakko-otettiin ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939. Suomen ilmailuliitto hankki koneen omistukseensa vuonna 1967 kansalaiskeräyksellä hankituin varoin.

## Museokoneita Suomessa
OH-ABB kuuluu Suomen Ilmailumuseon kokoelmiin. Se oli sijoitettuna vuosien 1976-2018 välisen ajan Helsinki-Vantaan lentoasemalla, ensin tullirakennuksen katolla ja sittemmin ulkomaanterminaalin lähtöaulassa. Vuonna 2018 se siirtyi terminaalin uudistuksen vuoksi Suomen Ilmailumuseolle, missä museon henkilökunta ja vapaaehtoisryhmät Keskiviikkokerho ja Ilmailumuseoyhdistys ry:n Tiistaikerho suorittivat koneen puhdistuksen, kuntokartoituksen ja huollon. 13.2.2020 kone asetettiin näytteille Suomen Ilmailumuseon II-halliin. Suomen Ilmailumuseo on ylläpitänyt vuodesta 2013 koneen omaa Facebook-sivua, Junkers A50 Junior of Finnish Aviation Museum. 

## Tekniset tiedot

## Lähteet
*

### Viitteet
Salaarin kieli

**Salaari** on salaarien puhuma turkkilaisten kielten kuuluva kieli, joka kuuluu oghuzkieliin. Sitä puhutaan Kiinaan kuuluvissa Qinghain ja Gansun provinsseissa sekä Xinjiangin autonomisessa provinssissa. Salaareja on yli 100&nbsp;000, mutta vain noin kolmasosa heistä puhuu salaarin kieltä.

Salaarin kieli jakaantuu kahteen murreryhmään. Näistä toinen on saanut vaikutteita tiibetistä ja kiinalaisista kielistä, toinen puolestaan uiguurin ja kazakin kielistä.

## Lähteet
Simo Rantalainen

**Simo Rantalainen** (s. 6. elokuuta 1961 Lahti) on suomalainen entinen toimittaja ja tv-persoona. Hän aloitti Mainostelevision urheilu-uutisten juontajana 1990-luvun alussa ja tuli tunnetuksi Jari Sarasvuon ohella *[[Hyvät, pahat ja rumat (televisio-ohjelma)|Hyvät, pahat ja rumat]]* -talk show’n juontajana. 

Rantalainen juonsi *Hyvät, pahat ja rumat* -ohjelmaa vuosina 1992–1996. Joulukuussa 1996 Rantalainen sai potkut pahoinpideltyään iltapäivälehden toimittajan ohjelman tuotantotiimin matkalla Lontoossa. Toimittaja oli juhlimassa HPR-tiimin ja Maria Guzeninan kanssa Neneh Cherryn keikalla. Rantalaisen ja toimittajan välille tuli riitaa, ja Rantalainen löi toimittajaa. Toimittajalta murtui leukaluu kahdesta kohdasta.

Rantalainen on opiskellut puheviestintää ja käynyt Yleisradion urheilutoimittajakurssin. Hän harrastaa erilaisia kamppailulajeja ja toimi nyrkkeilijä Tarmo Uusivirran managerina 1990-luvun alussa. Rantalainen on kirjoittanut Uusivirrasta *Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva* -nimisen kirjan, joka julkaistiin helmikuussa 2017. Hän on myös ollut rauhanturvaajana Suomen YK-pataljoonassa (FINBATT-UNDOF) Golanin kukkuloilla 1980-luvulla.

Vuonna 1993 Rantalainen kääntyi islaminuskoiseksi ja myöhemmin 2000-luvulla omaksui nimen Mujahed bin Risto Faisal.

## Oikeudessa
Televisiouransa jälkeen Rantalainen on esiintynyt suomalaisessa julkisuudessa pääosin oikeusjuttujensa myötä. Vuonna 1999 hänet tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 50 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta. Vuonna 2006 hän joutui maksamaan korvauksia kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.

4. joulukuuta 2006 hänet tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen perättömästä vaarailmoituksesta. Rantalainen oli tehnyt poliisille perättömän ilmoituksen, jonka mukaan porvoolaisessa ravintola Seurahovissa olisi pommi. Poliisi ei löytänyt pommia. Porvoon käräjäoikeus määräsi Rantalaisen maksamaan 12&nbsp;000 euron korvaukset ravintolassa keskeytyneen nyrkkeilyillan järjestäjille.

Lokakuussa 2008 Rantalainen sai Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kahdesta pahoinpitelystä.

## Teokset
* 
* 
* *Simo siellä jossain*. Helsinki: Reuna Publishing, 2023. .

## Lähteet
Myriokefalonin taistelu

**Myriokefalonin taistelu** käytiin Bysantin valtakunnan ja seldžukkien välillä 17. syyskuuta 1176. Taistelu oli suuri tappio Bysantille ja sitä verrattiin jopa Manzikertin taisteluun.

## Tausta
Bysantin ja seldžukkien välillä vallitsi rauha 1170-luvulla. Seldžukit halusivat kuitenkin laajentaa Rumin sulttaanikuntaa länteen, Vähään-Aasiaan. Bysantti halusi taas vallata takaisin menettämänsä alueet idässä jotka se oli menettänyt Manzikertin taistelun jälkeen. Keisari Manuel I Komnenos saikin vallattua takaisin Kilikian (joka oli välillä Armenian, välillä Antiokian hallinnassa) ja sai tehtyä Antiokian ruhtinaskunnasta Bysantin vasallin. Vuonna 1175 sota syttyi taas kun seldžukkien Kilij Arslan II ei palauttanut takaisin Bysantille alueita, jotka oli aikaisemmin luvannut. Myös unkarilaisia osallistui taisteluun. Unkarilaisten päälliköt olivat transsylvanialainen vojvodi *Rátót-heimoinen Leusták* ja *Ompud* tai *Ampud*-niminen palatiini.

## Taistelu
Manuel kokosi valtavan armeijan ja aloitti marssimaan seldžukkien maita kohti. Arslan olisi halunnut neuvotella, mutta Manuel luuli olevansa ylivoimainen ja kieltäytyi rauhantarjouksista. Manuel lähetti osan armeijastaan Andronikos Vatatzesin johdolla Amasiaa kohti. Hän johti itse suurimman osan armeijastaan seldžukkien pääkaupunkia Ikonionia kohti. Kumpikin armeija joutui kulkemaan metsäisiä reittejä pitkin joiden varrella turkkilaisten oli helppo tehdä yllätyshyökkäyksiä. Amasiaan matkalla ollut armeija tuhoutui tällaisessa hyökkäyksessä ja seldžukit lähettivät Manuelille Andronikos Vatatzesin pään. Seldžukit tuhosivat myös viljelyksiä ja myrkyttivät lähteitä vaikeuttakseen Manuelin marssia.

Marsiessaan erästä vuoristosolaa pitkin lähellä Myriokefalonin linnoitusta Manuelin joukot jäivät loukkuun. Manuelilla on arvioitu olleen noin 25&nbsp;000 sotilasta mukanaan. Vaikka hänellä olisi saattanut olla jopa 50&nbsp;000. Armeijaan kuului myös joukkoja Antiokian Balduinin johdolla joka myös komensi armeijan oikeaa siipeä. Vasenta siipeä komensi Johannes Kantakuzenos. Kilij Arslanilla oletetaan olleen saman verran joukkoja, tosin tarkkaa määrää ei tiedetä.

Seldžukit hyökkäsivät ensin bysanttilaisten oikeaa siipeä kohti, joka kärsi raskaita tappioita. Antiokian Balduin oli itse kuolleitten joukossa. Aluksi keisari Manuel piti tilannetta täysin toivottomanan ja oli jo vähällä jättää armeijansa oman onnensa nojaan. Lopulta hän kuitenkin ryhtyi toimeen ja keräsi joukkoja ympärilleen. Ajettuaan seldžukit solasta loput armeijasta pääsi kulkemaan sen läpi pienemmin tappioin. Bysanttilaiset olivat kuitenkin menettäneet omat piiritysvarusteensa ja heillä ei ollut enää mahdollisuutta vallata Ikonionia. Lopulta armeija pääsi palaamaan kun Manuel lupasi Kilij Arslanille että hän purkaisi kaksi linnoitusta Dorylaeumissa ja Sibliassa.

## Taistelun jälkeen
Vaikka Manuel itse vertasi taistelua Manzikertiin ei sillä kuitenkaan ollut samanlaista vaikutusta armeijan toimintakykyyn. Bysantti menetti nyt kuitenkin lopullisesti otteen Vähän-Aasian sisämaahan.

## Lähteet
Šoorin kieli

**Šoorin kieli** (šooriksi шор тили, *šor tili*) on Venäjällä Etelä-Siperiassa asuvien šoorien puhuma turkkilainen kieli.

## Levinneisyys ja puhujamäärä
Šoorien perinteistä asuinaluetta ovat Kuznetskin Alataun rinteet sekä Tomin ja sen sivujokien Kondoman ja Mras-Sun varret. Hallinnollisesti seutu kuuluu Kemerovon alueen Taštagolin ja Novokuznetskin piireihin, Mežduretšenskin kaupunkipiirikuntaan sekä osittain Hakassiaan ja Altain tasavaltaan.

Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 15&nbsp;700 šooria ja 10&nbsp;000 šoorin kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan šooreista 57,5 % ilmoitti äidinkielekseen šoorin ja 40,9 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 53,6 %.

Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 14&nbsp;000 šooria ja 6&nbsp;200 šoorin puhujaa. 99,7 % šooreista osaa venäjää. Alueellisesti he jakautuvat seuraavasti:
* Kemerovon alue 11&nbsp;600 šooria (joista 4&nbsp;900 puhuu šoorin kieltä),
* Hakassia 1&nbsp;100 (487),
* Altain tasavalta 141 (50).

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 2&nbsp;800 šoorin puhujaa.

## Historia ja murteet
Šoori kuuluu turkkilaisten kielten uiguurilais-oguusilaisen ryhmän hakassilaiseen alaryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat hakassi, tšulyminturkki ja altain pohjoismurteet. Šoorin kieltä ei tule sekoittaa hakassin kielen samannimiseen murteeseen.

Kieli jakautuu kahteen murteeseen. Mras-Sun murre on lähempänä hakassia ja Kondoman murre altain pohjoismurteita. Šoorissa on paljon mongolilaisia ja venäläisiä lainasanoja.

## Kirjakieli
Ortodoksiset lähetyssaarnaajat loivat 1880-luvulla kyrilliseen kirjaimistoon perustuneen kirjakielen, jolla julkaistiin aapinen ja uskonnollista kirjallisuutta. Vuonna 1926 perustettiin Vuoristo-Šorian kansallinen piiri, avattiin šoorinkielisiä kouluja ja julkaistiin sanomalehteä. Šooriksi ilmestyi myös alkuperäistä kaunokirjallisuutta. Kirjakielen pohjana oli Mras-Sun murre. Vuonna 1929 siirryttiin latinalaiseen aakkostoon, mutta vuonna 1938 palattiin kyrilliseen kirjaimistoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ғ, қ, ң, ӧ ja ӱ. Vuonna 1939 tapahtuneen kansallisen piirin lakkauttamisen jälkeen kirjakielen viljely loppui lähes kokonaan.

*Šoorin kirjaimisto*

Kieltä alettiin elvyttää 1980-luvun lopussa. Nykyään šooriksi on julkaistu äidinkielen oppikirjoja ja sitä opetetaan kouluissa aineena. Vuonna 1989 kieltä alettiin opettaa Novokuznetskin kasvatustieteellisessä korkeakoulussa.

## Nykytilanne
Elvytystoimista huolimatta šooria voidaan pitää vakavasti uhanalaisena kielenä. Nykyään valtaosa sen puhujista asuu kaupungeissa täysin venäjänkielisessä ympäristössä. Äidinkielen arvostus on vähäistä ja venäjä on vaikuttanut voimakkaasti sen rakenteeseen. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Endangered Languages of Siberia: The Shor Language 
* Ethnologue: Shor 
* Šoorin kielelle omistettu sivusto
Liudennus

**Liudennus**, **palatalisaatio**, **palataalistuminen** eli **muljeeraus** tarkoittaa konsonantin ääntymistä siten, että kielen etuselkä kohoaa suulakea vasten [j]:n ääntymäasentoa kohden. Tällöin konsonantti pehmenee eli ääntyy j-voittoisesti.

Liudennus on yleinen piirre uralilaisissa kielissä, mutta itämerensuomalaiset kielet ovat menettäneet tämän ominaisuuden. Joissain itäisissä kielissä ja murteissa on sittemmin kehittynyt uusi liudennus alkuperäisen i:n tai j:n edelle, näin esimerkiksi virossa tai suomen itämurteissa. Liudennus on tullut muinaiskarjalaan venäjästä ja levinnyt asutuksen mukana Savoon ja mahdollisesti Länsi-Karjalaan. Suomen murteissa, joissa liudennus esiintyy, se koskee dentaaleja t, s, n, l, r - ja h:ta.

Savon murteella:
* mänj [mænj] (meni)
* vesj [vesj] (vesi)

Unkarin kielessä on kolme liudentunutta äännettä (t, d, n), jotka kirjoitetaan *ty*, *gy* ja *ny*. Unkarissa on aiemmin ollut myös liudentunut l, joka kirjoitetaan *ly*. Nykyunkarin kirjakielessä ja itämurteissa se on muuttunut j-äänteeksi. Kuitenkin unkarin länsimurteissa liudentunut l on muuttunut tavalliseksi l:ksi eli liudennus on kadonnut. Unkarin pohjoismurteissa on yhä liudentunut l.

Venäjässä liudennus tapahtuu vokaalien е, и, ё, ю, я edellä. Poikkeukset merkitään pehmeällä ja kovalla merkillä.
* пальто [paljto] (päällystakki)

Serbiassa ja makedoniassa on omat kirjaimensa liudentuneille äänteille (љ ja њ). Latinalaisin kirjaimin kirjoitetuissa slaavilaisissa kielissä konsonantin liudennusta merkitään yleensä akuutilla aksentilla (esimerkiksi puolassa: ć, ń, ś, ź) tai hatulla (eli caronilla eli háčekilla; esimerkiksi tšekissä ja slovakissa: Ď/ď, Ň/ň, Ť/ť). Puolassa konsonantit lisäksi liudentuvat i-kirjaimen edellä.

Virossa i-vokaali yleensä liudentaa edellisen konsonantin, mutta säännöstä on poikkeuksia, ja monesti liudennus tai sen puute muuttaa sanan merkityksen, vaikkei näy kirjoitusasussa, esimerkiksi *tall* voi tarkoittaa ″karitsaa” tai ″tallia” riippuen siitä, onko loppu-L liudentunut vai ei.

Ranskassa esiintyi aikaisemmin myös liudentunut l, joka kirjoitettiin **ill** tai sanan lopussa **il**. Nykyranskassa se on kuitenkin muuttunut kokonaan j-äänteeksi. Myös useissa Latinalaisen Amerikan maissa liudentunut konsonantti on muuttunut kokonaan j-äänteeksi. Espanjassa tätä kutsutaan nimellä *ieismo* ja sitä pidetään sosiaalisesti hyvin stigmaattisena merkkinä.

## Historiallinen palatalisaatio
Liudentuneilla konsonanteilla on taipumusta muuttua muiksi konsonanteiksi. Tätä historiallista prosessia kutsutaan myös palatalisaatioksi. Esimerkiksi portugalin kielessä latinan kl-äänneyhtymä on palatalisoitunut suhu-s:ksi, jota merkitään joko kirjaimella x tai digrafilla ch: *chave* [ʃave] "avain" < (lat. clavis).

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Liudennuksesta Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen verkkosivustolla
Minä ja pojat

**Minä ja pojat** on Ismo Alanko Säätiön kuudes albumi. Se julkaistiin elokuussa 2004. Levyllä vierailee Marjo Leinonen, joka laulaa "Kaikki raitistuu" -kappaleessa.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1. Sitä on myyty 16 261 kappaletta, ja se ylitti kultalevyrajan vuonna 2005.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Ismo Alangon käsialaa, ellei toisin mainita.

#  (Alanko/Karjalainen)
# 
# 
# 
# 
# 
#  (Alanko/Kämäräinen/Karjalainen)
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Ismo Alanko – laulu, kitara
* Jarno Karjalainen – basso, laulu
* Timo Kämäräinen – kitara, laulu
* Riku Mattila – kitara
* Marko Timonen – rummut, lyömäsoittimet

### Vierailijat
* Marjo Leinonen – laulu (kappale "Kaikki raitistuu")

## Singlet
### Ruuvaa, väännä, säädä, hinkkaa
# Ruuvaa, väännä, säädä, hinkkaa
# Tee hyvä työ
* Ruuvaa, väännä, säädä, hinkkaa -musiikkivideo (ohj. Stefan Lindfors)

### Rakkaus hallitsee
# Rakkaus hallitsee
# Noidat

### Pentti
# Pentti

## Arvostelut
* Helsingin Sanomat: 
* Metropoli.net: 
* Soundi: 

## Lähteet
Kaasukehä

**Kaasukehä** eli **atmosfääri** on kiinteää planeettaa ympäröivä kaasuista ja hiukkasista koostuva kerros, jota planeetan gravitaatio pitää lähellä pintaa. Maan kaasukehää kutsutaan ilmakehäksi. Kaikilla aurinkokunnan planeetoilla ja joillain kääpiöplaneetoilla, kuten Plutolla ja ehkä myös Eriksellä sekä Cereksellä on kaasukehä. Lisäksi joillakin kuilla kuten Titanilla on kaasukehä.

Planeettojen kaasukehät eroavat toisistaan esimerkiksi koostumuksen ja paineen suhteen. Massaltaan alhaisten taivaankappaleiden kaasukehät ovat ohuita ja paineiltaan alhaisia. Planeetan on oltava riittävän massiivinen kyetäkseen pitämään kaasukehä painovoimansa avulla – kuitenkin myös pikkuplaneetat voivat olla riittävän massiivisia siihen. Jos planeetta on kuuma ja sen kaasukehä on kevyt, se karkaa avaruuteen.

## Lähteet
Formula 1 -kausi 1953

**Formula 1 -kausi [[1953]]** oli kautta aikojen neljäs Formula 1 -kausi. Kaudella ajettiin yhdeksän MM-osakilpailua, joista viiden parhaan kilpailun tulokset laskettiin mukaan loppupisteisiin. Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2) ja kilpailun nopeimman kierroksen ajanut, joka sai yhden pisteen. Alberto Ascari oli ensimmäinen kuljettaja F1-historiassa, joka johti koko kauden kuljettajien MM-sarjaa.

Kustannussyistä kausi ajettiin Formula 2 -luokan autoilla, ja Ferrarin 500-auto oli täysin ylivoimainen.

## Kilpailut
Kauden kilpailut:

## MM-loppusijoitukset

## Lähteet
Agglutinaatio

**Agglutinaatio** tarkoittaa solujen liimautumista yhteen. Punasolujen agglutinaatio johtaa veren sakkautumiseen.

## Lähteet
Laite

**Laite** on jonkin tehtävän suorittamiseen käytettävä kone tai muu väline, joka eroaa työkalusta siten, että se toimii osittain tai kokonaan automaattisesti. Tyypillinen laite on elektronisista, mekaanisista, tietoteknisistä tai muista komponenteista valmistettu, lähinnä pieni tai keskikokoinen kone.

Monet laitteet ovat yhdisteltävissä kaltaistensa tai muunkin tyyppisten laitteiden kanssa laitteistoiksi.

Laitteita ovat esimerkiksi kodinkoneet sekä monet signaalien tuottamiseen, tallentamiseen ja toistamiseen suunnitellut välineet.

Laitteeksi kutsutaan myös Golgin laitetta, joka on lukuisien eliötyyppien soluissa toimiva rakenneosanen.
Juha Takanen

**Juha Takanen** on suomalainen muusikko. Hän toimii rumpalina, äänittäjänä, miksaajana ja tuottajana. Juha Takanen oli Agents-yhtyeen alkuperäinen jäsen ja soitti yhtyeessä rumpuja vuosina 1979–1992. Hän toimii myös studiomuusikkona ja on soittanut muun muassa Tuomari Nurmion ja Rauli Badding Somerjoen levyillä.

## Yhtyeitä
* Agents (1979–1992)
* Köyhien ystävät (1978–1979)
* Paavo ja Zephyr (1994–)
* Miki Lamarr (2011–)
* Mr. Breathless (2012–)
Urumin kieli

**Urumin kieli** (urumiksi *urum dili* tai *urum tili*) on Ukrainan kaakkoisosassa Asovanmeren pohjoispuolella asuvien urumien puhuma turkkilainen kieli.

Urumin kieltä puhutaan Donetskin alueen Peršotravnevojen, Starobeševon, Telmanovon ja Velikaja Novoselkan piireissä, Zaporožjen alueen Kuibyševon piirissä sekä Mariupolin kaupungissa. Pieniä ryhmiä asuu Venäjällä Krasnodarin aluepiirin Gelendžikin piirissä sekä Georgian Trialetissa. Vuonna 1980 urumeja arvioitiin olevan yli 60&nbsp;000 henkeä.

Uskonnoltaan ortodoksiset urumit ja kreikan kieltä puhuvat rumeit muodostavat etnisen yhteisön, josta on käytetty nimitystä Mariupolin kreikkalaiset. Ryhmien nimet perustuvat Itä-Rooman valtakunnan asukkaista käytettyyn turkkilaiseen nimitykseen *rumi* (vertaa Rumelia). Mariupolin kreikkalaisten esi-isiä ovat Krimille mahdollisesti Trapezuntin keisarikunnasta muuttaneet kreikkalaiset. Krimillä osa kansasta omaksui krimintataarin kielen. Vuonna 1779 heidät siirrettiin Krimiltä nykyiselle asuinalueelleen.

Urumi kuuluu turkkilaisten kielten oguusilaisen ryhmän oguusilais-seldžukkilaiseen alaryhmään. Se pohjautuu koillis-Anatolian turkkilaismurteisiin. Kieli jakautuu kolmeen tai neljään päämurteeseen, jotka poikkeavat toisistaan oguusilais- ja kiptšakkilaispiirteiden määrän suhteen. 

Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Kieli lasketaan uhanalaiseksi, koska varsinkin lapset osaavat sitä heikosti. Lisäksi urumit ovat alkaneet käyttämään enemmän alueen dominoivia kieliä.. Urumia kirjoitetaan sekä kyrillisillä että kreikkalaisilla kirjaimistoilla. Kreikkalaisella kirjaimistolla laaditut kielenmuistomerkit ovat yhä tutkimatta. 1930-luvulla laadittiin latinalaiseen aakkostoon perustunut kirjakieli, joka jäi pian pois käytöstä.

## Fonologia

### Konsonantit

Lähde:

### Vokaalit

Lähde:

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* North Azovian Urums
Jouppila (Ilmajoki)

**Jouppila** on kylä Koskenkorvan taajamassa Ilmajoella. Kylä sijaitsee Kurikan rajan tuntumassa. Kylämaisemaa hallitsevat Kyrönjoki, valtatie 3 ja Yli-Penttilän tuulimylly.

Jouppilassa toimi koulu 1929–2009. Koskenkorva-seura on rakentanut kylälle joenrantaan virkistysalueen, jossa ovat matonpesupaikka, uimaranta ja grillikota.

## Lähteet
Port Arthur (Ontario)

**Port Arthur** on entinen satamakaupunki ja piirikunnan keskus Ontarion provinssissa Kanadassa Yläjärven länsirannalla. Se yhdistyi 1. tammikuuta 1970 Fort Williamin, Neebingin ja McIntyren kaupunkien kanssa, muodostaen nykyisen Thunder Bayn kaupungin.

## Historia
Kaupunki muodostui suojaisaan Thunder Bayn lahteen Yläjärven länsirannalle 1850-luvun puolessa välissä. Kun Kanadan provinssit yhdistettiin 1867 Simon James Dawson sai Kanadan julkisten töiden osastolta tehtäväkseen suunnitella ja toteuttaa Dawson Route vankkuritien Thunder Bayn lahdelta Red Riverin siirtokuntaan. Tietyömaan satamapaikka Yläjärven rannalla sai virallisen nimensä 1870 kun eversti Garnet Wolseley antoi tuolle pienelle tulipalon tuhoamalle paikkakunnalle nimeksi *Prince Arthur Landing* kuningatar Viktorian pojan mukaan. Vuonna 1871 valmistui *Prince Arthur Landing Town Plot* eli kaupungin kaavasuunnitelma, joka samalla virallisti paikkakunnan nimen ja mahdollisti lainmukaiset maakaupat. Prinssi Arthur itse saapui paikkakunnalle vasta 1890 Kanadan kiertomatkallaan. Vuonna 1883 kaupungin nimeksi oli jo vaihdettu Port Arthur Canadian Pacific Railwayn virkailijoiden toivomuksesta.

Port Arthurista tuli kauppala vuonna 1884 Canadian Pacific Railwayn rakennustöiden (1882–1885) myötä. CPR myös pystytti kaupunkiin läntisen Kanadan ensimmäisen viljasiilon, mutta vuokrasi sen myöhemmin Joseph Goodwin Kingille. Port Arthurin kukoistuskausi jäi kuitenkin lyhyeksi rautatieyhtiön siirtäessä toimintojaan pois kaupungista ja muuttaessa pääratansa linjauksen pohjoisemmaksi. Paikallinen talous oli lamassa aivan 1800-luvun loppuun saakka, kunnes 1897–1899 liikemiehet William Mackenzie ja Donald Mann hankkivat omistukseensa rautatieyhtiöt Ontario & Rainy River Railwayn sekä Port Arthur, Duluth & Western Railwayn. Näistä muodostettiin yhdistämisen myötä uusi rautatieyhtiö, Canadian Northern Railway. Yhtiön Yläjärven päätoimipaikaksi tuli Port Arthur, joka nousi tärkeäksi viljan laivaussatamaksi vuonna 1901 kun CNoR:n rautatie Port Arthurin ja Winnipegin välille valmistui.

Paikallisessa taloudessa metsäteollisuus oli suurimmassa roolissa aivan 1900-luvun alusta alkaen. Muita teollisuuslaitoksia kaupunkiin ei tullut vuosisadan alussa teollistamisyrityksistä huolimatta. Sahalaitosten jatkoksi kaupunkiin perustettiin myös sellu- ja paperitehdas vuonna 1917.

Canadian Northern Railway fuusioitui Canadian National Railwayn kanssa johti myös rautatieliikenteen vähenemiseen, sillä CNR vähensi Port Arthuriin johtavan radan kunnossapitoa ja alensi sen luokitusta. Tämä ei kuitenkaan vaikuttanut viljayhtiöihin, jotka tästä huolimatta päättivät rakentaa viljasiilonsa mieluummin Thunder Bayn alueelle kuin Fort Williamsiin.

Port Arthurista tuli kauppala (town) vuonna 1884 ja kaupunki (city) vuonna 1907.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomalaiset Port Arthurin rakentajina, Suomen Kuvalehti, 27.10.1934, nro 44, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kiitokori

**Kiitokori** on suomalainen erikoisajoneuvojen koreja valmistava yritys. Kiitokori on erikoistunut erityisesti linja-autoihin sekä lentokentillä käytettäviin jäänpoistoautoihin. Kiitokori valmistaa myös palo- ja pelastusajoneuvoja. Kiitokorin tehdas sijaitsee Kausalassa. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2011 noin 35 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 235.

## Historiaa
Kiitokorin edeltäjä oli vuonna 1943 perustettu Kausalan Rakennuspuutyö Oy, joka valmisti ovia ja ikkunoita. Yrityksen kiinteistö tuhoutui tulipalossa lokakuussa 1947. Tasan vuoden kuluttua tästä, lokakuussa 1948 yrityksen nimi muutettiin Kiitokori Oy:ksi ja uuden yhtiön toimialaksi tuli autonkorien valmistus.

Toimintansa alkuaikoina Kiitokori valmisti myös kuorma-autojen ohjaamoja erityisesti Sisu- ja Vanaja-autoihin sekä myymälä- ja kirjastoautoja. Ensimmäinen paloauto valmistui vuonna 1952 ja ensimmäinen myymäläauto vuonna 1956. Kuorma-auton ohjaamojen valmistus hiipui, kun autovalmistajat alkoivat tehdä autojen hytit itse. Kirjasto- ja klinikka-autojen tuotanto alkoi 1960-luvun puolivälin aikoihin ja samaan aikaan autojen korirakenteissa siirryttiin puusta teräkseen. Myymäläautojen kauppa kukoisti 1970-luvulle saakka; tuhannes Kiitokorin rakentama myymäläauto luovutettiin ostajalle vuonna 1970. Sadas Kiitokorin valmistama kirjastoauto luovutettiin yhtiön kotikuntaan Iittiin vuonna 1973.

Kiitokorin toimitusjohtajana toimi lähes sen perustamisesta eli vuodesta 1950 lähtien aina vuoteen 1979 asti teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Esa Hannula.

Kiitokori on koko toimintansa ajan ollut pienehkö tai keskisuuri valmistaja; vuonna 1956 Kiitokori rakensi kymmenen uutta koria ja täyskorjasi viisi. Kahta vuosikymmentä myöhemmin 1975 tuotantomäärä oli 15 koria, kun alan suurimmat suomalaiset tuottivat noin kymmenkertaisia määriä.

Ajokki Oy osti Kiitokorin koko osakekannan vuonna 1984, ja samana vuonna Kiitokori sai Neuvostoliitosta suurtilauksen, joka käsitti 40 television ulkolähetysautoa. Vuonna 1986 Kiitokori siirtyi Wiima Oy:n omistajalle, diplomi-insinööri Ilmari Mustoselle.

Vuonna 2020 Kiitokori myi omistamansa Saurus Oy:n ja Vema Lift Oy:n Sievi Capitalille. Kaupassa kanssasijoittajana oli Tesi. Myytyjä yhtiötä varten perustettiin uusi Nordic Rescue Group -konserni.

## Mallit
Sulkeissa on Suomen Linja-autohistoriallisen Seuran antamat korikoodit.

### Kirjastoautot
Kiitokori on valmistanut seuraavia kirjastoautomalleja:

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kiitokorin verkkosivut
Dmanisi

**Dmanisi** (, vuosina 1921–1947 *Baškitšeti*, ) on kaupunki Dmanisin piirikunnassa Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 3&nbsp;400 asukasta, ja se on piirikuntansa pääkaupunki.

Dmanisi tunnetaan erityisesti arkeologisista kaivauksistaan, jotka sijaitsevat Dmanisin historiallisen keskiaikaisen kylän alueella Mašavera- ja Pinezauri-jokien yhtymäkohdassa nyky-Dmanisin ulkopuolella. Kaivaukset ovat olleet käynnissä vuodesta 1936, ja niiltä on löydetty keskiaikaisen esineistön lisäksi esihistoriallisten eläinten ja ihmisten fossiileja. Vuonna 1991 Dmanisista löytyi esihistoriallisen ihmisen leuka ja vuonna 1999 kaksi kalloa, jotka ajoitettiin 1,7–1,8 miljoonan vuoden ikäisiksi. Paikalta löydetyt työkalut kuuluivat Oldowan-kulttuuriin. Löydöillä oli suuri merkitys paleoantropologialle ja ihmisen evoluution historialle, sillä ne olivat vanhin esimerkki *[[Ihmiset|Homo-suvun]]* edustajista Euraasian alueella. Ne ovat lähes miljoona vuotta vanhempia kuin seuraavat uudemmat löydöt. Aluksi tutkijat pitivät löytöjä *[[Homo ergaster]]in* fossiileina, mutta niiden on esitetty olevan aikaisemman *[[Homo habilis|Homo habiliksen]]* ja myöhemmän *[[Homo erectus|Homo erectuksen]]* välimuodon *[[Homo georgicus|Homo georgicuksen]]* edustajia. Paikalta on myöhemmin kaivettu esiin lisää fossiileja.

Dmanisi oli keskiajalla merkittävä keskus kauppareittien yhtymäkohdassa. Kaivausten lisäksi Dmanisissa on 500-luvulla rakennettu Dmanisi Sionin katedraali, jossa on säilynyt vanhoja kaiverruksia sekä pyhimyksiä esittäviä freskoja. Giorgi IV:n kaudella 1200-luvulla rakennettu kirkon lisäosa on runsaasti koristeltu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Carrus Delta

**Carrus Delta Oy** (aiemmin Carrus Oy) on suomalainen linja-autojen koreja valmistava yhtiö. Nimi tulee latinan sanasta *carrus* ().

## Historia
Carrus-yhtymä muodostui, kun suomalaiset korivalmistajat Oy Wiima Ab, Ajokki Oy ja Delta Plan yhdistyivät vuonna 1989. Oy Delta Plan Ab oli aloittanut Turussa tuotannon jo 1935 nimellä Autokori Oy, nimenmuutos Delta Planiksi tapahtui 1973. Aluksi Carrus rakensi linja-autojen koreja minkä tahansa merkkisen alustan päälle. Volvo osti Carruksen vuonna 1998, mutta linja-autoja valmistettiin edelleen myös muiden valmistajien alustoille. 2000-luvun alussa Carruksen nimeksi muutettiin **[[Volvo Bus Finland]] Oy**, Wiiman toiminnot siirrettiin Puolaan ja Liedon (entisen Delta Planin) sekä Tampereen (entisen Ajokin) tehtailla alettiin valmistaa ainoastaan Volvon 8700- ja 9700-mallistojen linja-autoja.

Syksyllä 1990 valmistui Carrus Wiiman tehtaalla Vantaalla Pohjoismaiden ensimmäinen matalalattiainen linja-auto, jonka osti Tampereen kaupungin liikennelaitos. Auto oli TKL:n johtajan Juhani Valannon ideasta lähteneen projektin lopputulos ja se oli rakennettu Scanian alustalle. Liikenneministeriö myönsi auton kehittelyyn avustuksen, joka kattoi 90 prosenttia suunnittelukustannuksista. Tämä auto herätti siinä määrin julkisuutta, että se oli syksyn 1990 aikana koekäytössä myös Turussa ja Helsingissä sekä kaksi kertaa mukana Ruotsissa järjestetyssä joukkoliikennenäyttelyssä. 

Kesällä 2008 Volvo Bus Finland sulki Tampereen tehtaan ja myöhemmin syksyllä myi Liedon tehtaan suomalaiselle sijoittajaryhmälle. Tällöin tehdas otti jälleen käyttöön vanhan tuotenimensä, Carrus, yrityksen nimeksi tullessa tehtaan vanha Carruksen-aikainen nimi, Carrus Delta Oy.

## Carrus Polska

Carrus Polska oli vuosina 1995-2002 Puolan Wroclawissa toiminut linja-autojen koritehdas. Tehtaalla valmistettiin suomalaisia Carrus-busseja, kuitenkin vähemmän kuin Suomessa. Tammikuussa 2002 tehtaan nimeksi vaihdettiin Volvo Polska, Volvon ostettua Carruksen. Carrus Polskan tehtaalla valmistettiin Carrus City-, Carrus City L- ja Carrus City U -busseja. Carrus Polskan rakentamia busseja käyttävät Suomessa muun muassa Helsingin Bussiliikenne, Nobina Finland, Porvoon Liikenne sekä Satakunnan Liikenne.

## Malleja
Fifty-, Regal-, ja Vector-mallit ovat peräisin Ajokki-mallistosta. Star-mallit ovat peräisin Delta-mallistosta. K204 City-mallit ovat peräisin Wiima-mallistosta. Joidenkin edeltäjämallien valmistus jatkui Carrus-nimellä, esimerkiksi Delta Star x01 -sarja muuttui muotoon Carrus Star x01.

### Carrus-nimellä

#### Kaupunkimallit

### Volvo-nimellä

* Volvo 7000
* Volvo 8700
* Volvo 9700

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yrityksen internetsivut
Moo do

**Moo Do** on korealainen vastinen länsimaissa tunnetummalle termille *[[budo]]*. Korealaisia lajeja olisi korrektia kutsuttu yhteisellä nimellä Moo Do -lajit, mutta käytännössä termi budo on vakiintunut suomen kieleen ja se kattaa kaikki kamppailutaidot huolimatta siitä mistä ne ovat lähtöisin. Tulevaisuudessa kielenkäyttö saattaa muuttua erilaisten kamppailulajiperinteiden muuttaessa Suomeen ja tuodessa muassaan oman kielenkäyttönsä ja ehkä osittain jopa Kaukoidässä vallitsevia ajattelutapoja. Esimerkiksi korealaiset ja japanilaiset ovat vähän kuin suomalaiset ja ruotsalaiset, eli rakkaita vihollisia, joita vastaan ei nykyään enää ole varsinaista kaunaa ja pahaa verta, mutta joihin on silti  tapana tehdä pieni pesäero.
Varoitusmerkintä

**Varoitusmerkintä** on merkintä, jolla pyritään varoittamaan aineen tai paikan mahdollisista vaaroista. Niiden taustaväri, muoto, ja muu ulkoasu vaihtelee, mutta niiden tarkoitus on olla niin selkeitä, että kaikki tunnistavat ne heti varoitusmerkinnöiksi. Kemikaalien varoitusmerkintä sisältää varoitusmerkin, sen kirjaintunnuksen ja nimen, varoituslausekkeen (R-lauseke), ja turvallisuustoimenpidelausekkeen (S-lauseke). 

Varoitusmerkintöjen käyttö ilman syytä on epäasiallista. Viranomaiset valvovat merkkien käyttöä.

## Kansainvälisiä varoitusmerkintöjä

Kuva:Radiation_warning_symbol.svg|Säteilyvaara
Kuva:Radio_waves_hazard_symbol.svg|Ionisoimatonta säteilyä 
Kuva:Biohazard_symbol.svg|Tartuntavaara
Kuva:High_voltage_warning.svg|Korkeajännite


Muita yleisiä varoitusmerkintöjä ovat esimerkiksi voimakkaan magneettikentän merkki ja laser-säteilystä varoittava merkki. Katso myös liikenteen varoitusmerkit.

## Kemikaalien varoitusmerkinnät
### CLP- varoitusmerkit

Varoitusmerkkejä sääntelee EU-direktiivi 1272/2008.



### Käytöstä poistuneet
Euroopan unionin direktiivin 67/548/EEC (Säädetty 27. kesäkuuta 1967,  kumottu 31. toukokuuta 2015) mukaiset varoitusmerkit.

Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen.

Image:Hazard E.svg|Räjähtävä (E)
Image:Hazard O.svg|Hapettava (O)
Image:Hazard FF.svg|Erittäin helposti syttyvä (F+)
Image:Hazard F.svg|Helposti syttyvä (F)


Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen. Katso myös myrkyllisyys.

Kuva:Hazard_TT.svg|Erittäin myrkyllinen (T+)
Kuva:Hazard_T.svg|Myrkyllinen (T)
Kuva:Hazard_C.svg|Syövyttävä (C)
Kuva:Hazard_X.svg|Haitallinen (Xn)
Kuva:Hazard_Xi.svg|Ärsyttävä (Xi)



Image:Hazard_N.svg|Ympäristölle vaarallinen (N)


#### Varoitus- ja turvallisuustoimenpidelausekkeet
Varoituslausekkeet eli R-lausekkeet antavat lisätietoja varoitusmerkin kertomasta vaarallisesta ominaisuudesta. Turvallisuustoimenpidelausekkeet eli S-lausekkeet antavat tietoa kemikaalin turvallisesta käytöstä.

## Katso myös
*NFPA 704
*Käyttöturvallisuustiedote

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (Tukes): Kemikaalien varoitusmerkit 
*Euroopan unionin direktiivi vaarallisista aineista 
*Euroopan unionin kemikaalivirasto
Hallanvaara

**Hallanvaara** on Ismo Alanko Säätiön kolmas, vuonna 2002 julkaistu studioalbumi. Albumi sijoittui albumilistalla parhaimmillaan toiselle sijalle ja myi kultaa vuonna 2004.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ismo Alanko, ellei toisin mainittu.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Muusikot
Albumilla lähes jokaisessa kappaleessa soittavat eri soittajat, joten kokoonpanolistauksessa saattaa olla virheitä.

* Ismo Alanko – laulu, taustalaulu, vihellys (2, 5), sello (3), piano, sähköpiano, kitara (12)
* Arttu Takalo – jouset
* Marko Timonen – lyömäsoittimet
* Jarno Karjalainen – basso
* Safka Pekkonen – urut, sähköpiano, piano
* Riku Mattila – kitara, sitar, syntetisaattori, kellopeli
* Pentti Lahti – huilu, saksofoni, klarinetti
* Juhani Hapuli – thai-gongi, celesta
* Seppo Kantonen – piano
* Timo Paasonen – flyygelitorvi, trumpetti
* Erik Siikasaari – kontrabasso
* Ilkka Alanko – taustalaulu
* Jukka Hakoköngäs – piano
* Ahti Marja-aho – piano
* Erja Joukamo-Ampuja – käyrätorvi
* Samuli Laiho – akustinen kitara, taustalaulu
* Anni Haapaniemi – oboe
* Puka Oinonen – saha
* Ville Kankaan Jousikvartetti

## Arvostelut
* Soundi: 

## Singlet
### Kadonnut suudelma
# Kadonnut suudelma (Alanko)
# Paratiisin puu (konserttitallenne) (Alanko ja Tynkkynen)
# Pieni itsemurha (konserttitallenne) (Alanko)
# Risteys (konserttitallenne) (Alanko ja Takalo)

### Risteys
# Risteys (Alanko)

### Paratiisin puu
# Paratiisin puu (Alanko ja Tynkkynen)
# Jalankulkuonnettomuus

## Lähteet
Valkyria

**Valkyriat** (muinaisnorjaksi *Valkyrja*, ”surmattujen valitsija”) olivat skandinaavisessa mytologiassa Odinia palvelevia taistelun hengettäriä ja kuolemanhaltijattaria, jotka keräsivät taistelukentiltä kuolleiden urheiden sotureiden sielut (*[[einherjar]]*) ja veivät ne mukanaan Valhallaan.

Valkyriat ratsastivat taisteluun joko hevosilla tai lensivät halki ilman. Heillä oli kypärät ja kilvet, ja joillakin oli kyky surmata soturit, jotka eivät miellyttäneet heitä. Toiset valkyriat puolestaan suojelivat suosikkejaan. Muinaisnorjalaisissa kertomuksissa viitataan sekä yliluonnollisiin että ihmisvalkyrioihin, joilla oli joitakin yliluonnollisia ominaisuuksia.

Edda-runoissa valkyrioiden nimiksi mainitaan muun muassa Brynhild, Göll (Kutsuja), Göndul (Taikasauva) tai Gondul (Naarassusi), Gudr, Gunn (Taistelu), Herfjoturr, Hildr (Taistelu), Hladgunnr, Hlökk/Hlokk, Hrist (Myrsky), Mist (Usva), Sigrdrifa, Sigrún, Skuld, Svafa ja Thrud (Valta).  Keskeisimmäksi hahmoksi valkyrioista on uudempana aikana noussut Brynhild, jolla on tärkeä ja traaginen rooli Nibelungein laulussa. Saksassa on vahvoja naisia joskus kutsuttu ”brynhildimäisiksi” (brünnhildisch).

*[[Max Payne]]* -videopelissä keskeisessä osassa oleva designhuume Valkyr on viittaus valkyrioihin.
__NOTOC__
## Katso myös
*Kilpineito
*Revontulet kansanperinteissä

## Lähteet
* Hans Biedermann: *Suuri symbolikirja*. WSOY, 1993. .
* Eddan jumalrunot. Suomentanut Aale Tynni. WSOY 1982. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla