open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yrjö Tikka

**Yrjö Aleksanteri Tikka** (25. elokuuta 1898 Viipuri – 3. elokuuta 1973 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien upseeri ja eversti. 

Tikan vanhemmat olivat Paavo Tikka ja hänen puolisonsa Maria o.s. Himanen. Tikka kävi Viipurin upseerikokelaskurssin vuonna 1918, Kadettikoulun 1924–1925 sekä Sotakorkeakoulun 1933–1935 (ye-upseeri 1938). Talvisodassa hän palveli Kannaksen armeijan esikunnassa, jatkosodassa aluksi Karjalan armeijan sekä Aunuksen ryhmän esikunnassa. Jalkaväkirykmentti 8:aa hän komensi vuosina 1942–1944. Hän johti Rovaniemen sotilaspiiriä 1944–1946 ja Porin sotilaspiiriä 1946–1948. Hän oli 3. divisioonan esikuntapäällikkö vuodet 1948–1949. Tikka komensi JR 7:ää 1949–1951. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1951. Tämän jälkeen hän työskenteli Töölön yhteislyseossa 1953–1963 voimistelun ja terveysopin tuntiopettajana.

Mikkelissä työskennellessään hän oli vuosina 1951-1953 Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen. Lisäksi hän on toiminut urheilun järjestötehtävissä mm. Viipurin Reippaan johtokunnassa ja käsipalloliiton puheenjohtajana.

Tikan puoliso oli Martta Kirsti Inkeri Wennström ja heille syntyi kolme lasta, joista Olli Tikka (1923–2012) oli eversti ja Juha Tikka (1929–2001) oli kontra-amiraali.

Tikka ylennettiin vänrikiksi 1919, luutnantiksi 1922, kapteeniksi 1926, majuriksi 1935, everstiluutnantiksi 1940 ja everstiksi 21. joulukuuta 1943. 

## Lähteet
* Anja Pankasalo (toim): 1919–1994 Helsingin Koelyseo – Töölön Yhteislyseo- Etu-Töölön yläaste ja lukio 75 vuotta, Helsinki 1994 

### Viitteet
Ronnie Ray Smith

**Ronald Ray ”Ronnie Ray” Smith ** (28. maaliskuuta 1949 Los Angeles, Kalifornia – 31. maaliskuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija, olympiavoittaja ja 100 metrin juoksun sekä 4×100 metrin juoksun maailmanennätyksien haltija.

Smith juoksi Yhdysvaltain olympiakultaa maailmanennätysajalla voittaneen pikaviestijoukkueen kolmannen osuuden loppukilpailussa Méxicossa 1968. Aikaisemmin samana kesänä Smith, Jim Hines ja Charles Greene juoksivat 100 metrillä saman kilpailun kahdessa eri välierässä maailmanennätyksen 9,9 sekuntia käsiajanotolla.

Smith kuoli Los Angelesissa 31. maaliskuuta 2013, 64-vuotiaana.

## Lähteet
* Ronnie Ray Smith Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
* 

### Viitteet
Jääkiekon SM-sarjakausi 1967–1968

**Jääkiekon SM-sarjakausi** 1967−1968 oli järjestyksessään 38. SM-sarjakausi. Sarjassa pelattiin 11 joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Uusina joukkueina sarjaan olivat nousseet Upon Pallo Lahdesta ja Oulun Kärpät. Suurin muutos tapahtui kuitenkin kesällä 1967 kun edellisten kausien menestyneet porilaisseurat RU-38 ja Karhut yhdistyivät Porin Ässiksi. RU-38 oli voittanut mestaruuden edelliskautena, joten hallitseva mestari ei ollut sarjassa pelaamassa. Ässät sijoittui ensimmäisenä kautenaan neljänneksi.

Mestaruuden vei tamperelainen KooVee, hopealle tuli Tampereen Ilves ja pronssia sai TuTo Turusta. TPS ja Kärpät putosivat seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan. SM-sarjaa laajennettiin 12 joukkueeseen seuraavalle kaudelle, joten Suomensarjasta nousi tilalle Rauman Lukko, Savonlinnan Pallokerho ja Vehmaisten Urheilijat.

## Sarjataulukko

TPS ja Kärpät putosivat Suomensarjaan. Sarjaan nousivat Rauman Lukko, Savonlinnan Pallokerho ja Vehmaisten Urheilijat.

## Yleisömäärät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Tim Brent

**Tim Brent** (s. 10. maaliskuuta 1984 Cambridge, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura Metallurg Magnitogorskia.

## Ura
Brent pelasi uransa alussa neljä kautta OHL:n Toronto St. Michael's Majorsissa. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi NHL-seura Anaheim Ducksin AHL-farmijoukkueeseen Cincinnati Mighty Ducksiin. Kauden 2005–2006 Brent pelasi AHL:ää Portland Piratesissa, jossa aloitti myös kauden 2006–2007. Hän debytoi NHL:ssä 5. tammikuuta 2007 Columbus Blue Jacketsia vastaan ja teki ensimmäisen NHL-maalinsa 20. helmikuuta 2007 Vancouver Canucksia vastaan. Kauden aikana Brent pelasi Ducksissa 15 ottelua ja farmijoukkueessa 48 ottelua.

Seuraavien kolmen kauden aikana Brent pelasi vain neljä NHL-ottelua: kaudella 2007–2008 yhden Pittsburgh Penguinsissa, kaudella 2008–2009 kaksi Chicago Blackhawksissa ja kaudella 2009–2010 yhden Toronto Maple Leafsissa. Kaudella 2007–2008 hän pelasi Penguinsin farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scrantonissa 74 runkosarjaottelua tehopistein 18+43=61 ja 23 pudotuspeliottelua tehopistein 12+15=27. Kaudella 2008–2009 Brent pelasi Blackhawksin farmijoukkueessa Rockford IceHogsissa 64 ottelua tehopistein 20+42=62 ja kaudella 2009–2010 Maple Leafsin farmijoukkueessa Toronto Marliesissa 33 ottelua tehopistein 13+15=28.

Kaudella 2010–2011 Brent pelasi Maple Leafsissa ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa; 79 ottelussa hän sai tehopisteet 8+12=20. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Carolina Hurricanesiin, jossa pelasi ensimmäisellä kaudellaan 79 ottelua tehopistein 12+12=24 ja toisella kaudellaan 30 ottelua keräten 3 syöttöpistettä.

Kaudeksi 2013–2014 Brent siirtyi Torpedo Nižni Novgorodiin, jossa pelasi 18 ottelua tehopistein 3+8=11, jonka jälkeen siirtyi Metallurg Magnitogorskiin, jossa teki runkosarjassa 33 ottelussa tehot 6+12=18

## Tilastot

## Lähteet
* 
* 
* Tim Brent NHL.comissa
Jerome Robbins

**Jerome Robbins** (11. lokakuuta 1918 New York, New York – 29. heinäkuuta 1998 New York, New York), syntymänimeltään **Jerome Rabinowitz**, oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvaohjaaja, koreografi ja kirjoittaja. Hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvasta *[[West Side Story]]* (1961). Hän jakoi palkinnon ohjaaja Robert Wisen kanssa. Robbins ja Wise olivatkin ensimmäiset ohjaajat, jotka jakoivat palkinnon.

Robbins opiskeli tanssia New Yorkin yliopistossa ja teki ensiesiintymisensä vuonna 1937. Hän liittyi New York City Balletiin vuonna 1948 ja toimi myös sen apulaisjohtajana.

## Lähteet
Shinsoku

**Shinsoku** () oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen täystakiloitu alus.

## Valmistus
Alus valmistettiin Yhdysvalloissa nimellä *Meteo*. 

## Palvelus
Alus osallistui Boshin-sotaan Togukawa-shōgunaatin puolella ja se liittyi Ezon tasavaltaan 1868. Alus tuhoutui ajettuaan karille Esashissa yrittäessään pelastaa myös karille ajaneen *[[Kaiyōmaru]]n*.
Filmstaden

**Filmstaden** on Ruotsissa Solnan kunnan Råsundassa sijaitseva alue, jossa ovat toimineet Svensk Filmindustrin elokuvastudiot. 

## Historiaa
Alue on rakennettu vuosina 1919–1920, minkä jälkeen siitä tuli yksi Euroopan moderneimmista elokuvastudioista. Filmstadeniin rakennettiin työpajoja, pukeutumistiloja, konttoreita, filmilaboratorio, elokuvien säilytystiloja, varastoja, ravintola ja kaksi suurta kuvausateljeeta. Rakennukset ovat tyyliltään pääosin kansallisromantiikkaa, mutta niissä on piirteitä myös alkavasta 1920-luvun klassisismista. Alue on ollut osa maaseutumaista kulttuurimaisemaa, joten monia ulkokohtauksia on voitu kuvata ympäristössä. 1940- ja 1950-luvuilla Filmstadenin ympärille rakennettiin kerrostaloja ja vanha aita korvattiin betonimuurilla.

## Elokuvia

Filmstadenissa on tehty melkein 400 elokuvaa. Monet ruotsalaiset näyttelijät ja ohjaajat ovat työskennelleet Filmstadenissa. Siellä on tehty esimerkiksi Ingmar Bergmanin, Alf Sjöbergin, Arne Sucksdorffin, Hasse Ekmanin, Jan Troellin, Hans Alfredsonin ja Tage Danielssonin elokuvia. Alueella kuvattuja elokuvia ovat esimerkiksi *[[Terje Vigen]]* (1917), *[[Ajomies (vuoden 1921 elokuva)|Ajomies]]* (1920) ja *[[Erotikon]]* (1920) sekä ensimmäinen ruotsalainen äänielokuva *[[Sano se sävelin]]*. 

1960-luvulla elokuvia alettiin kuvata enemmän aidoissa ympäristöissä eikä yhtä suurille studioille ollut enää niinkään tarvetta. Siksi vuonna 1969 toiminta siirtyi merkittävästi pienempiin tiloihin Stocksundiin. Viimeisten alueella kuvattujen elokuvien joukossa olivat sisäkohtaukset *[[Peppi Pitkätossu (elokuva)|Peppi Pitkätossuun]]* ja Ingmar Bergmanin *[[Kosketus (vuoden 1971 elokuva)|Kosketus]]*.

## Nykyisyys
Vuonna 2001 Filmstadeniin tehtiin uusi asemakaava. Useimmat kulttuurihistoriallisesti arvokkaat rakennukset suojeltiin, joten niitä ei saa purkaa eikä julkisivuja muuttaa. Osa rakennuksista on purettu uusien rakennusten tieltä.

Osa alueesta on muutettu uusiksi asunnoiksi. Niiden rakentaminen aloitettiin vuonna 2003.

Filmstadenissa sijaitsee SF:n elokuvateatteri Filmstaden Råsunda ja myös SF:n pääkonttori. Alueella toimivat myös SF:n omistamat AB Filmteknik ja AB Filmlager. Ateljeet olivat vuokrattuina Statens Scenskolalle joitakin vuosia, mutta vuodesta 1971 alkaen tilat ovat olleet Riksteaternin käytössä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Stiftelsen Filmstadens kultur  
* Filmstadens Samfällighetsförening 
* SF Bion elokuvateatteri Filmstaden Råsunda  
* Väinö Joensuu : Käynti filmikaupungissa, Suomen Kuvalehti, 07.03.1925, nro 10, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nani (näyttelijä)

**Naveen Babu Ghanta** eli **Nani** (teluguksi నాని; s. 24. helmikuuta 1984 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen elokuvanäyttelijä, joka tunnetaan esiintymisistään telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa.

## Ura
Valmistuttuaan koulusta Nani aikoi ryhtyä elokuvaohjaajaksi innostuttuaan tamilinkielisiä elokuvia ohjaavien Mani Ratnamin ja Kamal Haasanin työstä. Ohjaajan työn sijaan Nanille tarjottiinkin näyttelijän työtä vuoden 2008 telugunkieliseen elokuvaan *[[Ashta Chamma]]*. Nani otti roolin vastaan, ja *Ashta Chammasta* tuli hänen ensimmäinen elokuvansa. Elokuva menestyi hyvin, ja Nani sai lisää roolitarjouksia.

Ensimmäisellä tamilinkielisellä elokuvallaan *[[Veppam]]* Nani voitti vuoden 2011 parhaan miestulokkaan Vijay-palkinnon.

Vuoden 2012 elokuva *[[Eega]]*, jossa Nani esitti yhtä tärkeimmistä pääosarooleista, sai vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallisen elokuvapalkinnon. Nani voitti yhdessä erikoistehosteista tehdyn kärpäsen kanssa esittämästään roolista myös Toronto After Dark -elokuvafestivaalin parhaan sankarinäyttelijän palkinnon.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nanin virallinen sivusto  
*
Kaiyōmaru

**Kaiyōmaru** () oli vuonna 1865 vesillelaskettu höyrykäyttöinen täystakiloitu sotalaiva ollen ensimmäisiä tyypin edustajia Japanissa.

## Valmistus

Tokugawa-shōgunaatin hallinto Bakufu tilasi aluksen Alankomaista vuonna 1863 Nederllandsche Handel-Maatschappij'n toimiessa välikätenä. Sen valmisti Cornelis Gips and Sonsin telakka Dordrechtissä kauppasumman ollessa 831&nbsp;200 guldenia. Vesillelaskettaessa alus oli suurin Alankomaiden telakoilla valmistunut puurunkoinen sotalaiva. Valmistusta valvoi japanilainen Uchida Masaon ja Akamatsu Noriyoshin johtama sotilaslähetystö.

## Siirto Japaniin

*Kaiyōmaru* lähti päällikkönään alankomaalainen meriupseeri J. A. E. Dinaux neitsytmatkalleen Japaniin, jonne se saapui 26. maaliskuuta 1867. Aluksen mukana matkusti japanilainen opiskelija Enomoto Takeaki, joka oli lähetetty viidentoista muun kanssa viideksi vuodeksi Alankomaihin opiskelemaan merenkulkua. Hänestä tuli Japaniin saavuttuaan modernisoidun Bakufun laivaston vara-amiraali () ja *Kaiyōmarusta* tuli hänen lippulaivansa.

## Palvelus

Pian aluksen saavuttua vuoden 1867 lopulla syttyi Boshin-sota, jossa keisarin kannattajat taistelivat Bakufun joukkoja vastaan aina vuoteen 1869 saakka. Syyskuussa 1868 Enomoto Takeaki päätti jatkaa taistelua Pohjois-Japanissa Bakufun hallinnolle uskollisten daimioiden avulla ja hän purjehti *Kaiyōmarun* ja seitsemän muun aluksen kanssa Shinagawasta Tokiosta pohjoiseen. Aluksilla oli mukana kourallinen ranskalaisia sotilasneuvonantajia, joiden johtajana oli Jules Brunet. Kapinalliset päätyivät Hokkaidōn saarelle, jossa he perustivat itsenäisen Ezon tasavallan.

*Kaiyōmaru* tuli lopulta Hokkaidōlla olevan laivaston tärkein alus ja siihen asetettiin paljon toiveita pyrittäessä merenherruuteen taistelussa heikompaa keisarillisen Japanin laivastoa vastaan. Alus kuitenkin haaksirikkoutui myrskyssä Esashissa 15. marraskuuta 1868. Aluksen, jonka kannella oli matkannut maailman toiselta puolen,  kohtalo mursi Enomoto Takeakin ja siten heikensi kapinallisten mahdollisuuksia voittoon.

## Pelastustyöt

Sukellusvene *[[Yomiurigo]]* löysi *Kaiyōmarun* tykit ja hylyn jäänteet 14. elokuuta 1968. Lisää hylyn kappaleita löytyi myöhemmin, mutta projektin rahoituksen puutteet estivät hylyn noston. Joitakin esineitä kuitenkin nostettiin  vuonna 1969. Sukelluksia jatkettiin elokuussa 1974.

Kopio aluksesta valmistettiin vuonna 1990 ja se on näytteillä Esashissa. Aluksesta tehtiin museo merestä nostetulle esineistölle.
Kanrinmaru

**Kanrinmaru** () oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen kolmimastoinen potkurikorvetti ollen samalla ensimmäinen japanilainen höyrykäyttöinen potkurilla varustettu sotalaiva. 

## Valmistus
Shōgunaatin hallinto, Bakufu, tilasi vuonna 1853 Alankomaista, jolla ainoana länsimaana oli diplomaattisuhteet Japaniin eristyneisyyden aikana, Fop Smitin Kinderdijkin telakalta Dodrechtistä, missä alus laskettiin vesille 1857 nimellä *Japan*.

## Palvelus
Aluksen luovutti 21. syyskuuta 1857 tilaajalle Alankomaiden laivaston luutnantti Willem Huyssen van Kattendijke. Alus nimettiin *Kanrinmaruksi* ja sijoitettiin vastaperustettuun Nagasakin merisotakouluun, jossa sen avulla oli tarkoitus luoda perusta tietämykselle länsimaisesta sotateknologiasta.

Bakufu lähetti 1860 *Kanrinmarulla* lähetystön Yhdysvaltoihin San Franciscoon, jolloin aluksesta tuli ensimmäinen Tyynenmeren ylittänyt japanilainen alus. Matkan yhtenä päämääränä oli esitellä länsimaille, että Japani oli kyennyt ottamaan käyttöön länsimaisen teknologian. Alus lähti 9. helmikuuta 1860 Uragasta San Franciscoon päällikkönään Katsu Kaishū ja lähes sadan hengen japanilainen miehistö sekä yhdysvaltalainen upseeri John M. Brooke. Alusta saattoi Yhdysvaltain laivaston *[[USS Powhatan]]*. Matkan virallisena tavoitteena oli kuljettaa ensimmäinen japanilainen lähetystö Yhdysvaltoihin ja allekirjoittaa uusi ystävyys-, kauppa- ja merenkulkusopimus Yhdysvaltain kanssa.

Vuoden 1867 syttyi Boshin-sota Bakufun ja keisarin kannattajien välillä, mikä johti lopulta Meiji-restauraatioon. Sodan lopulla syyskuussa 1868 alus kuului Enomoto Takeakin laivasto-osastoon, josta tuli Ezon tasavallan laivasto. Osasto joutui matkalla pohjoiseen taifuuniin, jolloin *Kanrinmaru* vaurioitui. Alus joutui hakeutumaan suojaan Shimizuun, missä keisarilliset joukot valtasivat aluksen huhtikuussa. Saman vuoden lopulla kauppaministeriö otti aluksen hallintaansa, ja sitä käytettiin kuljetusaluksena vuoteen 1872.

Alus haaksirikkoutui 1872 trooppisessa hirmumyrskyssä Esashissa. Hylky romutettiin myöhemmin.

## Lähteet
*

### Viitteet
Maaliskuun 23. päivän liike

**Maaliskuun 23. päivän liike** eli **M23** on noin 6&nbsp;000 miehen kapinallisryhmä Kongon demokraattisessa tasavallassa. Ryhmä saa tukea naapurimaasta Ruandasta. Ryhmän johtajat ja huomattava osa sen taistelijoista ovat ruandan kieltä puhuvia kongolaisia tutseja. M23:n nimi viittaa maaliskuun 23. päivänä 2009 solmittuun rauhansopimukseen Kongon hallituksen armeijan ja kongolaisten tutsien aiemman kapinaliikkeen Kansan puolustuksen kansalliskongressin (CNDP) välillä. Marraskuussa 2013 Kongon armeija ilmoitti tuhonneensa M23-kapinalliset vallattuaan heidän viimeiset kaksi tukikohtaansa noin 80 kilometrin päässä Goman kaupungista. Kapinallisia oli tukikohdissa kymmeniä. Kapinallisten arveltiin paenneen Ruandaan ja Ugandaan. M23-järjestö ilmoitti tämän jälkeen laskevansa aseensa ja olevansa valmis poliittisen ratkaisuun. Ryhmittymä tarttui kuitenkin uudelleen aseisiin vuonna 2021.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Robert Borden

**Robert Laird Borden** (26. kesäkuuta 1854 – 10. kesäkuuta 1937) oli kanadalainen poliitikko. Hän oli Kanadan kahdeksas pääministeri vuosina 1911–1920 ja Konservatiivipuolueen puheenjohtaja 1901–1920. Borden toimi McGill-yliopiston kanslerina vuosina 1918–1920 ja Queen’s-yliopiston kanslerina 1924–1930.

## Uran alku
Borden jätti koulunsa kesken 15-vuotiaana, kun hän otti vastaan opettajan tehtävän kyseisessä yksityiskoulussa. Opettajan tehtävän Borden jätti vuonna 1874 ja siirtyi harjoittelijaksi asianajotoimistoon Halifaxissa. Vuonna 1882 Borden meni töihin Graham and Charles Hibbert Tupper -nimiseen asianajotoimistoon Halifaxissa, ja vuonna 1889 hän perusti oman asianajotoimiston. Borden valittiin Kanadan edustajainhuoneeseen Halifaxin edustajaksi vuonna 1896, ja vuonna 1901 hän nousi Konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi.

## Pääministeri
Bordenin johtama Konservatiivipuolue voitti vuoden 1911 parlamenttivaalit. Ensimmäisen maailmansodan aikana pääministeri Borden kannatti Kanadan dominion liittymistä sotaan ympärysvaltojen tueksi. Sodan puhjettua Bordenin johtaman liittohallituksen ensimmäinen tehtävä oli vapaaehtoisuuteen perustuvan kanadalaisen siirtoarmeijan perustaminen. Kesällä 1915 liittohallitus joutui sodan aiheuttamien kustannusten vuoksi turvautumaan Yhdysvalloilta otettuun 40 miljoonan dollarin lainaan. Keväällä 1917 Borden matkusti Eurooppaan ympärysvaltojen konferenssiin ja tapaamaan kanadalaisia sotilaita länsirintamalla.  Elokuussa Kanadassa otettiin käyttöön asevelvollisuus (lain nimi oli *Military Service Act*), jota ranskankieliset kanadalaiset vastustivat. Joulukuussa 1917 järjestetyissä parlamenttivaaleissa hallituspuolueet kuitenkin saivat vaalivoiton englanninkielisten kanadalaisten äänillä. Seuraavan vuoden aikana 24 000 uutta asevelvollista ehdittiin lähettää Eurooppaan ennen sodan päättymistä. Vaalivoiton hintana olivat levottomuudet ympäri Kanadaa ja kanadanranskalaisten äänestäjien luottamuksen menettäminen.

## Lähteet
Evo Mannerheim-Weckman

**Eva Sophie Hélène (Evo) Mannerheim-Weckman** (30. huhtikuuta 1903 Jokioinen – 9. maaliskuuta 1984 Porvoo) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Evo Mannerheim-Weckman oli marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin veljen Johan Mannerheimin (1868–1934) tytär ja runoilija Augustin Mannerheimin (1915–2011) sisar. Hän oli naimisissa vuodesta 1925 toimitusjohtaja Björn Weckmanin kanssa.

## Teoksia
* *Laivalamppu ja muuta muisteltua* ; suom. Sirkka Rapola ; kuv. Elina Asunta. Otava 1953
* *Petran paras ystävä* ; kirj. Petra Weckman, Evo Mannerheim Weckman ; ruots. käsikirjoituksesta *Brevkamrater* suom. Aila Nissinen. Otava 1973
* *Petras bästa vän* ; kirj. Petra Weckman, Evo Mannerheim Weckman. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1973

## Lähteet
*
Warren Hastings

**Warren Hastings** (8. joulukuuta 1732 – 1818) oli ensimmäinen brittiläinen Fort Williamin siirtokunnan  Bengalin kenraalikuvernööri vuosina 1772–1785. Hän oli syntynyt köyhään perheeseen, ja äiti kuoli pojan synnyttyä. Hän opiskeli Westminster Schoolissa, tulevien pääministerien koulussa. Hän saapui Intian Kalkuttaan elokuussa 1750 ja liittyi samana vuonna Itä-Intian kauppakomppaniaan. Vuonna 1758 Hastingsista tuli kauppakomppanian edustaja Bengalin ruhtinaan hoviin. Hänet valittiin kenraalikuvernööriksi vuonna 1773.

Hastings palasi Intiasta kotimaahansa vuonna 1785. Häntä vastaan nostettiin oikeusjuttu vuonna 1788. Oikeudenkäynti kesti seitsemän vuotta, mutta syytteitä intialaisten huonosta kohtelusta ei pystytty näyttämään toteen, ja Hastings vapautettiin syytteistä..

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Anni Voipio

**Anni (Annikka) Voipio**, sukunimi 1930–1937 *Voipio-Nylund*, 1944–1959 *Voipio-Juvas* (10. heinäkuuta 1906 Viipuri – 30. marraskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, tiedotuspäällikkö, kaupunginvaltuutettu ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä *Sampo Kirri*. Voipio oli Suomen sanomalehdistön ensimmäisiä vakinaisia naistoimittajia.

Voipion vanhemmat olivat Korkeimman oikeuden oikeusneuvos Onni Voipio (1881–1937) ja Ida Kohonen (s. 1878). Hän oli naimisissa 1930–1937 hammaslääkäri Georg Nylundin (1894–1946) kanssa ja 1944–1959 Uuden Suomen ulkomaanosaston päällikön Martti Juvaksen (1898–1977) kanssa. Molemmat liitot päättyivät avioeroon.

Anni Voipio pääsi ylioppilaaksi 1925 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1929. Voipio työskenteli Uuden Suomen toimittajana vuodesta 1926 alkaen.
Hän toimitti sivutoimisesti eri järjestölehtiä. Vuonna 1942 Voipio siirtyi Suomen Punaisen Ristin tiedotuspäälliköksi ja vuonna 1950 Suomen Ulkomaankauppaliiton julkaisupäälliköksi. Viimeksi hän oli Oy Kata-Duka Ab:n toimitusjohtajana 1953–1966. Voipio oli myös Vapaussodan Invaliidin päätoimittaja 1928–1945; Suomen Punaisen Ristin päätoimittaja 1930–1950 ja Suomen Naisen päätoimittaja 1932–1940.

Voipio oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen (kokoomus) 1948–1964 ja 1969–1973. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1956 presidentinvaaleissa. Voipio oli Liike- ja virkanaisten liiton puheenjohtajana 1931–1934 ja 1937–1946 sekä International Federation of Business and Professional Women-järjetön varapresidenttinä 1947–1953 ja 1956–1962. Hänellä oli lisäksi seita luottamustehtäviä muun muassa Zonta-järjestössä ja Naistoimittajien Kerhossa. 

## Teoksia
Nimellä *Anni Voipio*:
* *Suomen sotamarsalkka ([[Carl Gustaf Emil Mannerheim|C. G. Mannerheim]])*. WSOY 1942, 2. tarkastettu ja lisätty painos nimellä *Suomen marsalkka*. WSOY 1943, 3., tarkistettu ja täydennetty painos nimellä *Suomen marsalkka : elämänkerta*[sic]. WSOY 1951, 5. painos 1953
* *Kaksi ihmistä* : pienoisnäytelmä. 1953
* *Häijyn miehen elämä : Mikael Meleniuksen muistiinpanoista*. WSOY 1954
* *Lehtimatka : sattumia kahdelta vuosikymmeneltä*. WSOY 1966
* *Vapaussodan invalidit : järjestö, jäsenet, ystävät*. WSOY 1968
Nimellä *Anni Voipio-Juvas*:
* *The Finnish red cross : some features of the work of the society*. Finnish Red Cross, Helsinki 1945
* *The Finnish woman* ; kirj. Anni Voipio-Juvas, Kaarina Ruohtula. WSOY 1949
* *Keväthalla : romaani 1820-luvulta*. Otava 1952
Nimimerkillä *Sampo Kirri*:
* *Esi-isän hattu* : näytelmä. 1965

## Suomennoksia
* Jascha Golowanjuk: *Silkkimatto* (alkuteos *Silkesmattan*). Helsinki: Suomen kirja, 1945.

## Lähteet
* 
* Martti Strangin GeneaNet-tietopankki: Anni Voipio

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Anni Voipio : Miksi en pitäisi Varsovasta?, Suomen Kuvalehti, 21.04.1928, nro 17, s. 48, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Anni Voipio-Nylund : Suuria nimiä ja pieniä kirjailijain Skotlannin kongressissa, Suomen Kuvalehti, 11.08.1934, nro 33, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalsiumkloraatti

**Kalsiumkloraatti** (Ca(ClO3)2) on kalsium- ja kloraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään rikkaruohojen hävittämiseen ja pyrotekniikassa esimerkiksi ilotulitteissa.

## Ominaisuudet
Kalsiumkloraatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja lisäksi myös hieman etanoliin. Kalsiumkloraatti on hygroskooppista ainetta ja kidevedettömän muodon lisäksi siitä tunnetaan dihydraatti (Ca(ClO3)2·2H2O). Muiden kloraattien tavoin myös kalsiumkloraatti on voimakas hapetin ja voi reagoida voimakkaasti, jopa räjähdysmäisesti, helposti pelkistyvien aineiden kanssa. Kuumennettaessa kalsiumkloraatti hajoaa kalsiumkloridiksi ja hapeksi.

## Valmistus ja käyttö
Kalsiumkloraattia voidaan valmistaa kalsiumkloridiliuosta elektrolysoimalla. Elektrolyysissä käytetään platinaelektrodeja. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on niin kutsuttu Liebig-prosessi, jossa kalsiumhydroksidi reagoi kloorin kanssa.
:CaCl2 + 6 H2O → Ca(ClO3)2 + 6 H2
:6 Ca(OH)2 + 6 Cl2 → 5 CaCl2 + Ca(ClO3)2 + 6 H2O

Kalsiumkloraatin vesiliuoksia voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä. Yhdistettä käytetään myös ilotulitteissa ja muissa pyroteknillisissä valmisteissa vaaleanpunaisen värin aikaansaamiseksi.

## Lähteet
Sudeep

**Sudeep** (; s. 2. syyskuuta 1971 Shivamogga, Karnataka, Intia) on intialainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on esiintynyt useissa kannadankielisissä elokuvissa, mutta myös hindin-, telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Sudeep on lisäksi toiminut elokuvakäsikirjoittajana.

## Ura
Sudeepin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1997 ilmestynyt *[[Thayavva]]*. Sitä ennen hän oli näytellyt televisiosarjassa *[[Premada Kadambari]]* sekä muutamassa kesken jääneessä elokuvassa. Sudeep tuli suuremman yleisön tietoisuuteen, kun hän voitti vuoden 2001 parhaan kannadankielisen elokuvan miesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinnon elokuvassa *[[Huchcha]]* esittämästään roolista. Bollywood-debyyttinsä hän teki vuonna 2008 Ram Gopal Varman kauhuelokuvassa *[[Phoonk]]*, jolle tehtiin myös jatko-osia. Vuoden 2012 telugun- ja tamilinkielinen elokuva *[[Eega]]* (*Naan Ee*), jossa Sudeep esitti yhtä tärkeimmistä pääosarooleista, sai vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallisen elokuvapalkinnon. Sudeep voitti roolillaan useita palkintoja. *Eegan* menestyksen jälkeen Sudeep on alkanut kiinnostaa myös muita tamilinkielisten elokuvien tekijöitä.

## Filmografia

## Palkinnot
* Parhaan kannadamiesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinto vuoden 2001 elokuvasta *[[Huchcha]]*.
* Parhaan kannadamiesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinto vuoden 2002 elokuvasta *[[Nandi]]*.
* Parhaan miesnäyttelijän Karnataka State Film Awards -palkinto vuoden 2002 elokuvasta *Nandi*.
* Parhaan kannadamiesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinto vuoden 2003 elokuvasta *[[Swathi Muthu]]*.
* Suosituimman miesnäyttelijän Suvarna-elokuvapalkinto vuoden 2009 elokuvasta *[[Veera Madakari]]*.
* Parhaan miesnäyttelijän Suvarna-elokuvapalkinto vuoden 2011 elokuvasta *[[Only Vishnuvardhana]]*.
* Parhaan miesnäyttelijän Bangalore Times Film Awards -palkinto vuoden 2011 elokuvasta *Only Vishnuvardhana*.
* Parhaan konnan Edison-palkinto vuoden 2012 elokuvasta *[[Naan Ee]]*.
* Parhaan konnan Vijay Awards -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Naan Ee*.
* Parhaan negatiivisen roolin miesnäyttelijän The Chennai Times Film Awards -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Naan Ee*.
* Parhaan tamilikonnan MovieCrow-palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Naan Ee*.
* Parhaan telugumiessivuosan Filmfare Awards South -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *[[Eega]]*.
* Parhaan konnan CineMAA Awards -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Eega*.
* Parhaan negatiivisen roolin telugumiesnäyttelijän South Indian International Movie Awards -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Eega*.
* Parhaan negatiivisen roolin miesnäyttelijän The Hyderabad Times Award vuoden 2012 elokuvasta *[[Eega]]*.
* Parhaan konnan Toronto After Dark Film Festival -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Eega*.
* Parhaan taistelun Toronto After Dark Film Festival -palkinto vuoden 2012 elokuvasta *Eega* yhdessä Nanin ja erikoistehosteilla toteutetun kärpäsen kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Assaulting the Divine

**Assaulting the Divine** on suomalaisen black metal -yhtyeen Calvariumin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Dynamic Arts Records.

Albumin materiaali oli alun perin tarkoitus julkaista Calvariumin ja Behexenin peruuntuneella split-albumilla.

## Kappaleet
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Molestor Kadotus – laulu
* Veilroth – kitara - bassokitara
* Lord Sargofagian – rummut

## Arvostelut
* Imperiumi: 7½/10

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
The Skull of Golgotha

**The Skull of Golgotha** on suomalaisen black metal -yhtyeen Calvariumin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Dynamic Arts Records.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Molestor Kadotus – laulu
* Lord Sargofagian – rummut
* Veilroth – kitara, bassokitara, tuottaja

### Muut tekijät
* Sami Jämsén – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
* Sami Kokko – äänittäjä
* Jani "Belmar" Mikkonen – kansikuva, layout & design
* M. Povelainen – valokuvat

## Arvostelut
* Imperiumi: 8/10

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* The Skull of Golgotha discogs.com -sivustolla
Ravindra Prabhat

**Ravindra Prabhat** (devanagarilla रवीन्द्र प्रभात, s. 5. huhtikuuta 1969 Mahindwara, Sitamarhi, Bihar, Intia) on intialainen kirjailija.

## Aiheesta muualla

* Interview with Ravindra Prabhat , South Asia Today 
* Ravindra Prabhat's second novel released Today , South Asia Today 
* Brief Introduction of Ravindra Prabhat (English)  Parikalpna Blogotsav
St. Elsewhere

**St. Elsewhere** on hip hop- ja soulduo Gnarls Barkleyn debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

; Deluxe Edition Bonus DVD
# Crazy (Video)
# Gone Daddy Gone (Video)
# Smiley Faces (Video)
# Go Go Gadget Gospel (Video)
# Gone Daddy Gone (T4 Live)
# Who Cares? (T4 Live)
# The Boogie Monster (T4 Live)
# Smiley Faces (T4 Live)
# Crazy (T4 Live)
# Crazy (*[[Top of the Pops]]* versio - Audio)
# Gone Daddy Gone (*[[Later... with Jools Holland]]* versio - Audio)

## Kokoonpano
* Danger Mouse – tuottaja
* Cee Lo Green – laulu
* Ben H. Allen – bassokitara, kitara
* Eric Bobo – rummut
* Ced Keys International – piano
* Dr. President – koskettimet, basso, kitara, urut
* Daniele Luppi – basso, Minimoog, urut, syntetisaattori
* Menta Malone – taustalaulu
* David Piltch – basso
* Chris Tedesco – trumpetti
* Eddie Reyes – teräskielinen kitara/akustinen kitara
* Tomika Walden – taustalaulu

## Arvostelut
* Metacritic: 81/100
* Allmusic: 
* The A.V. Club: B+
* Entertainment Weekly: A
* Los Angeles Times: 
* Pitchfork Media: 7.7/10
* Rolling Stone: 

## Aiheesta muualla
* 

## Lähteet
Banryū

**Banryū** () oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan vuonna 1856 vesillelaskettu rautarunkoinen höyrykoneella varustettu prikantiinitakiloitu potkurijahti. 

## Valmistus
Alus tilattiin R. & H. Greeniltä Blackwallista, missä köli laskettiin 24. toukokuuta 1856 telakkanumerolla 339. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 29. marraskuuta. Amiraliteetin päätöksellä alus nimettiin 27. helmikuuta 1857 *Emperoriksi*. Se valmistui 22. huhtikuuta 1857. Valmistuskustannukset olivat 14&nbsp;849 puntaa rungon maksaessa 6&nbsp;370 puntaa ja John Penn and Sonsin toimittaman höyrykoneen maksettua 3&nbsp;840 puntaa.

## Palvelus
Kuningatar Viktorian shōgunille lahjoittama alus luovutettiin heinäkuussa 1858 Shinagawassa. Lahjoitettu alus sai nimen *Banryū*, joka siirtyi keisarillisen Japanin laivastolle maaliskuussa 1868.

Boshin-sodassa alus osallistui 28. tammikuuta 1868 Awan taisteluun, joka oli samalla ensimmäinen kahden höyrykonein varustetun laivaston välinen meritaistelu. Ezon kapinalliset valtasivat aluksen lokakuussa 1868. Aluksen piti maaliskuussa 1869 osallistua Miyakonlahden taisteluun, mutta vaurioiduttuaan myrskyssä alus joutui palaamaan Hokkaidolle. Hakodatenlahden taisteluun toukokuussa alus osallistui, ja se upotti keisarillisen Japanin laivaston *[[Chōyō]]n*. *Banryū* kuitenkin vaurioitui niin pahoin, että se upposi hieman myöhemmin.

Yhdysvaltalainen yritys nosti aluksen nimeten sen *SS Emperoriksi*. Alus palautettiin 1873 Japanille ja nimettiin *Raidenmaruksi*. Alus siirrettiin 1877 keisarillisen Japanin laivastolle nimellä *Raiden*, joka palveli nelitykkisenä tykkiveneenä ja myöhemmin kuljetusaluksena. Alus myytiin 1888 muutettavaksi valaanpyyntialukseksi *Raidenmaru*. Se romutettiin 1899 Osakassa.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1979

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1979** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Wienissä 1979.

Suomen kahdeksasta miehestä ja kolmesta naisesta koostunut joukkue saavutti kaksi mitalia. Vuoden 1978 mestareista Reijo Ståhlberg onnistui uusimaan voittonsa ja Antti Loikkanen oli lähellä mitalia neljännellä sijallaan. Kiekonheittäjänä paremmin tunnettu Markku Tuokko täydensi hyvää kuulamenestystä neljännellä sijallaan. 

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1981

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1981** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grenoblessa 1981.

Suomen kahdeksasta miehestä ja kahdesta naisesta koostunut joukkue saavutti kaksi kultamitalia. Aiemmista kisoista hopealle ja pronssille yltänyt Arto Bryggare voitti ensimmäisen sisäratojen mestaruutensa, kun taas Reijo Ståhlbergille mestaruus oli peräti kolmas. Näiden kisojen jälkeen Ståhlberg ei EM-halleissa enää kilpaillutkaan. 

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1980

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1980** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sindelfingenissä 1980.

Suomen kuuden urheilijan joukkueessa ei ollut mukana vuosien 1978 ja 1979 mitalisteja ja Suomi jäikin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1971 ilman mitalia. EM-halleista viisi mitalia kahminut Antti Kalliomäki jäi viimeisissä sisäratojen mestaruuskisoissaan kuudenneksi. 

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Devs – Iratvs

**Devs – Iratvs** on suomalaisen black metal -yhtyeen Arthemesian esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.

Albumi nauhoitettiin Hellhole Studiosissa talvella 2000, minkä jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen norjalaisen Native North Recordsin kanssa. Devs – Iratvs myytiin nopeasti loppuun ja sitä ylistettiin yhdeksi parhaaksi sinfonisen black metalin albumiksi.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Valtias Mustatuuli – laulu
* Mor Voryon – kitara
* Mor Vethor – rummut
* Routa Salomeri – kitara
* Arbaal – kitara, kosketinsoitin, taustalaulu

## Aiheesta muualla
* 
* 

## Lähteet
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1982

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1982** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Milanossa 1982.

Suomen joukkue koostui vain neljästä urheilijasta. Edellisissä Milanossa pidetyissä kisoissa 1978 mestaruuden voittanut Antti Loikkanen saavutti tällä kertaa 1&nbsp;500 metrillä pronssia. Vuoden 1978 kisoissa kaatunut  Arto Bryggare ei tälläkään kertaa onnistunut Milanossa, vaan jäi välieriin. Helinä Laihorinne saavutti uransa toisen loppukilpailupaikan 60 metrin juoksussa. 

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
* 

### Viitteet
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1983

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1983** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Budapestissa 1983.

Suomen seitsemästä miesurheilijasta koostunut joukkue saavutti kaksi mitalia ja lisäksi kolme urheilijaa seitsemän parhaan joukkoon. Mitalistit olivat kokeneita menestyjiä, sillä Arto Bryggarelle sisäratojen EM-mitali oli järjestyksessään neljäs ja Antti Loikkaselle kolmas.

## Mitalistit

## Joukkue

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1984

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1984** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1984.

Suomen seitsemästä miesurheilijasta koostunut joukkue jäi ilman mitalia. Lähimmäksi mitalisijaa pääsi sisäratojen EM-kisojen kestomenestyjä Antti Loikkanen 1&nbsp;500 metrin neljännellä sijallaan.

## Joukkue

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1985

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1985** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Ateenassa 1985.

Suomen joukkue koostui vain kahdesta miesurheilijasta, joista paremmin sijoittui viimeistä kertaa EM-halleissa kilpaillut Antti Loikkanen.

## Joukkue

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1986

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1986** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Madridissa 1986.

Suomen joukkue koostui yhdeksästä urheilijasta, ja mukana oli muutaman vuoden tauon jälkeen jälleen myös naisia. Naisen tuoma oli myös joukkueen ainoa pistesija, kun Asta Ovaska sijoittui kuulakilpailussa kuudenneksi. 

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
* 

### Viitteet
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1987

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1987** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Liévinissä 1987.

Suomen yhdeksästä miehestä ja kolmesta naisesta koostunut joukkue saavutti kaksi mitalia ja kaksi kuudetta sijaa. Muutaman vuoden tauon jälkeen sisäratojen EM-kisoissa esiintynyt Arto Bryggare voitti uransa toisen mestaruuden. Sisko Hanhijoki (vielä tyttönimellään Markkanen) ylsi uransa ensimmäisissä EM-halleissa finaaliin 200 metrin juoksussa. Myöhemmin pituushyppääjänä paremmin tunnettu Ringa Ropo oli mukana korkeushypyssä.

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
* 

### Viitteet
A.O.a.

__NOTOC__
**a.O.a.** on suomalaisen black metal -yhtyeen Arthemesian toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Spikefarm Records.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Alpha Valtias – laulu
* Mikael Omega Sanctum – kitara, puhdas laulu, bassokitara, urut
* Omega Meggadeath – rummut, taustalaulu

### Vierailevat muusikot
* Nic – introt, outrot, ambienssi
* Goat Tormentor – muu laulu
* C. "Fisherman" Mampila – saksofoni

### Tuotanto
* Jukka "Satanik" Darmo – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
* Svante Forsbäck – masteroija
* Ritual – grafiikka

## Arvostelut
* Imperiumi.net: 8–/10
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1988

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1988** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Budapestissa 1988.

Suomen yhdeksästä urheilijasta koostunut joukkue saavutti yhden mitalin ja kaksi kuudetta sijaa. Ainoa mitali olikin kultainen, kun edellisissä kisoissa 800 metrillä pronssille sijoittunut Ari Suhonen juoksi voittoon hidasvauhtisessa 1&nbsp;500 metrin kilpailussa. Alun perin hänen ei pitänyt kilpailla lainkaan 1&nbsp;500 metrillä, mutta pudottuaan 800 metrillä alkuerissä Suhonen päätti osallistua myös pidemmälle matkalle . Jarmo Kärnä sijoittui edellisvuoden tapaan pituushypyssä kuudenneksi, jonka sijan hän oli saavuttanut myös edellisissä Budapestissa järjestetyissä EM-halleissa 1983. Naisten parhaan sijoituksen saavutti Ringa Ropo, joka oli niin ikään kuudes pituushypyssä.

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
* 

### Viitteet
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1989

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1989** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Haagissa 1989.

Suomen yhdeksästä miehestä ja kolmesta naisesta koostunut joukkue saavutti kaksi pronssimitalia, jotka molemmat olivat naisten tuomia. Ringa Ropo-Junnilan pituushypyssä ja Sisko Hanhijoen 60 metrillä saavuttamat mitalit ovat edelleen vuoteen 2013 mennessä ainoat suomalaisnaisten palkintokorokesijat EM-halleista. Hanhijoki ylsi myös 200 metrillä loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Saman sijan saavutti myös Jarmo Kärnä pituushypyssä. Kahdeksanneksi sijoittuivat Juha Kivi pituushypyssä ja Janne Ronkainen kuulantyönnössä.

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1990

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1990** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Glasgowssa 1990.

Suomen joukkueeseen nimettiin kahdeksan urheilijaa, joista kuitenkin seiväshyppääjä Jari Holttinen ja korkeushyppääjä Katja Kilpi eivät loukkaantumisten vuoksi osallistuneet kisoihin. Urheilijoista parhaiten sijoittui Sisko Hanhijoki, joka oli 60 metrin juoksussa viides. Jarmo Kärnä sijoittui EM-hallien pituushypyssä kuudenneksi jo neljäntenä vuonna peräkkäin.

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1992

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1992** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Genovassa 1992.

Suomen yhdeksästä urheilijasta koostunut joukkue saavutti yhden pronssimitalin, jonka toi Jarmo Kärnä pituushypystä. Juoksulajeissa loppukilpailuihin selviytyivät Antti Haapakoski 60 metrin aidoissa ja Sanna Hernesniemi sekä 60 metrillä että 200 metrillä.

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1994

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1994** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Pariisissa 1994.

Suomen seitsemästä miehestä ja neljästä naisesta koostunut joukkue ei saavuttanut mitaleita. Myöhemmin samana vuonna ulkoratojen EM-kisoissa voittoon yltänyt Sari Essayah oli 3&nbsp;000 metrin kävelyssä kuudes ja Mika Halvari kuulantyönnössä kahdeksas.

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1996

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1996** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Tukholmassa 1996.

Suomen seitsemästä urheilijasta koostunut joukkue ei saavuttanut mitaleita, mutta kuitenkin neljä sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Myöhemmin samana vuonna dopingista kärähtänyt Markus Koistinen oli kuulantyönnössä viides.

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Valenciassa 1998.

Suomen joukkue koostui vain neljästä urheilijasta, mutta menestys oli hyvä. Tiia Hautala oli neljäs naisten viisiottelussa ja miesten kuulantyönnöstä saatiin peräti kaksi mitalia.

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
WAR Vol. I

**WAR Vol. I** on black metal -yhtyeiden ...and Oceansin ja Bloodthornin split-albumi. Se julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Season of Mist.

## Kappaleet
;...and Oceans
#
#
#
#

;Bloodthorn
#
#
#
#

## Kokoonpano

### ...and Oceans
* K-2T4-S – laulu
* Neptune – kitara
* de Monde – kitara
* Gaunt – bassokitara
* Grief – rummut
* Anzhaar – kosketinsoitin

#### Vierailevat muusikot
* Wrath – laulu kappaleessa ”...Ja kylmä vesi nuolee oksaa”
* Blastmor – laulu kappaleessa ”Breeding the Evil Inside”

### Bloodthorn
* Krell – laulu
* Christine Hjertaas – laulu
* Tom ”Tommen” Johansen – kitara
* Kai R. Nergård – kitara
* Harald – bassokitara
* Knarr – rummut

#### Vieraileva muusikko
* Sigurd Engum – kosketinsoitin

## Aiheesta muualla
* 
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Gentissä 2000.

Suomen yhdeksästä miehestä ja neljästä naisesta koostunut joukkue saavutti viisi sijoitusta kuuden parhaan joukkoon. Timo Aaltonen jatkoi Suomen hyviä kuulaperinteitä voittamalla kultaa, joka tosin varmistui vasta jälkikäteen Oleksandr Bahatšin doping-hylkäyksen myötä. Seuraava EM-hallikisojen suomalaismitalisti nähtiin vasta vuoden 2021 kisoissa ja seuraava suomalaisvoittaja vuoden 2023 kisoissa. Gentissä Suomen hyvää kuulamenestystä täydensi Tepa Reinikainen kuudennella sijallaan, kun taas Edellisten kisojen hopeamitalisti, hallikaudella 22 metriä työntänyt Mika Halvari jäi karsinnassa ilman tulosta. Tiia Hautala oli edellisten kisojen tapaan viisiottelussa neljäs ja saman sijan saavutti myös Wilson Kirwa 800 metrin kilpailussa.

## Mitalistit

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
* 

### Viitteet
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2002

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2002** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Wienissä 2002.

Kisoihin ilmoitettiin kymmenen suomalaisurheilijaa, mutta 60 metrille nimetty Samsa Tuikka ei sairastumisen takia kilpaillut. Suomen joukkueesta parhaiten sijoittui Ville Tiisanoja, joka oli kuulantyönnössä viides. Myöhemmin samana vuonna ulkoratojen EM-kisoissa kolmiloikassa hopealle hypännyt Heli Koivula jäi Wienissä karsintaan.

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2005

**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2005** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Madridissa 2005.

Suomen joukkue koostui 11 miehestä ja kahdesta naisesta. Kolme suomalaista esiintyi loppukilpailuissa, joissa lähelle mitalia pääsivät Ville Tiisanoja ja Tommi Evilä neljänsillä sijoillaan.

## Joukkue
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*
A.M.G.O.D.

**A.M.G.O.D.** on suomalaisen black metal -yhtyeen ...and Oceans in kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Century Media Records.

Albumin nimi on lyhenne sanasta *Allotropic / Metamorphic – Genesis of Dimorphism*.

Levyllä yhtyeen musiikillinen puoli alkoi edustaa enemmän konemaista tyylilajia black metalin kuitenkin ollessa vahvasti läsnä. Esimerkkinä mainittakoon kappale *New Model World,* joka tuo mieleen lähinnä 90-luvun eurodance-yhtyeet.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Killstar – laulu
* Tripster – kitara
* 7Even II – kitara
* Atomica – bassokitara
* Martex – rummut
* Plasmaar – kosketinsoitin

### Muut tekijät
* Tommy Tägtgren – äänittäjä
* Ulf Horbelt – masteroija
* Niklas Sundin – kansitaide
* Pekka Mäkynen – valokuvat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Boyce Avenue

**Boyce Avenue** on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, johon kuuluvat veljekset Alejandro, Daniel ja Fabian Manzano. Aiemmin yhtyeeseen kuului myös heidän ystävänsä, rumpali Stephen Hatker. Hän jätti yhtyeen vuonna 2009.

Vuonna 2007 yhtye päätti julkaista kappaleitaan YouTubessa, ja saavutti siellä suurta suosiota. Yhtye julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa, *All You’re Meant to Be*, vuonna 2008. Vuonna 2010 he julkaisivat toisen albuminsa, *All We Have Left*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut
Cypher (albumi)

**Cypher** on suomalaisen black metal -yhtyeen ...and Oceansin neljäs ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi ennen yhtyeen nimenmuutosta vuonna 2006. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Century Media Records.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Kenny – laulu
* T – kitara
* Petri Seikkula – kitara
* Q – bassokitara
* Sami Latva – rummut 
* Anti – kosketinsoitin

### Muut tekijät
* Tommy Tägtgren – tuottaja
* Ulf Horbelt – masteroija
* Niklas Sundin – logo
* Pekka Mäkynen – valokuvat
* Shannon Hourigan – grafiikka

## Arvostelut
* Imperiumi: 8/10
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
The Dynamic Gallery of Thoughts

**The Dynamic Gallery of Thoughts** on suomalaisen black metal -yhtyeen ...and Oceansin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Season of Mist.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* K-2T4-S – laulu
* de Monde – kitara
* Neptune – kitara
* Gaunt – bassokitara
* Grief – rummut
* Anzhaar – kosketinsoitin

### Muut tekijät
* Alf Svensson – grafiikka
* Ahti Kortelainen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
* Jukka Sikala – grafiikka

## Aiheesta muualla
* 
*
Bestwishes

**Bestwishes** on vuonna 2005 Nightwishin julkaisema kokoelma-albumi. Albumi on julkaistu Japanissa.

## Kappaleet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
SMS Frauenlob (1853)

**SMS Frauenlob** oli Preussin laivaston kaksimastoinen kuunari. Aluksen rahoituksesta vastasivat pääosin naiset, jotka keräsivät vapaaehtoisvoimin varat siihen.

## Valmistus
*Frauenlobin* ja sen sisaraluksen *[[SMS Hela]]n* valmistivat laivanrakennusmestarit Klawitter ja Lübke alankomaalaisen kuunari *Schorpioon* piirustusten mukaan. Köli laskettiin vuonna 1849. Alus laskettiin vesille vuonna 1853.

## Palvelus
Alus tuhoutui pyörremyrskyssä 2. syyskuuta 1860 Japanin rannikolla Yokohaman edustalla.

## Lähteet
*

### Viitteet
Fester and Putrefy

__NOTOC__
**Fester and Putrefy** on suomalaisen black metal -yhtyeen Cavusin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Listenable Records.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* W – laulu
* B.P. – kitara
* J.K – kitara
* A.R.G. – bassokitara
* T.T.T. – rummut

+

* Rune Eriksen – soolokitara (kappale 7)

## Arvostelut
* Imperiumi.net: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*