open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
João Derly

**João Derly de Oliveira Nunes Júnior** (s. 2. kesäkuuta 1981 Porto Alegre, Rio Grande do Sul, Brasilia) on brasilialainen judoka, kaksinkertainen maailmanmestari.

Derly voitti vuonna 1997 alle 56&nbsp;kg:n sarjan Etelä-Amerikan mestaruuden Medellinissä ja sijoittui kolmanneksi Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Guadalajarassa. Seuraavana vuonna hän sijoittui kolmanneksi World Youth Games -kilpailujen alle 60&nbsp;kg:n sarjassa Moskovassa ja voitti 2000 saman sarjan alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Nabeulissa. 

Derly sijoittui vuonna 2001 kolmanneksi Pekingin universiadeissa ja Cordoban Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa sekä seitsemänneksi Münchenin MM-kilpailuissa, kaikki alle 60&nbsp;kg:n sarjassa. Hän voitti saman sarjan mestaruuden Etelä-Amerikan kisoissa Rio de Janeirossa 2002. Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Salvodorissa 2003 hän oli 60-kiloisissa toinen. 

Derly voitti alle 66&nbsp;kg:n sarjan Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Caguasissa 2005. Myöhemmin samana vuonna hän voitti saman sarjan mestaruuden Kairon MM-kilpailuissa kukistettuaan loppuottelussa Japanin Masato Uchishiban. Vuonna 2007 hän uusi 66-kiloisten mestaruuden Rio de Janeiron MM-kilpailuissa voitettuaan loppuottelussa kuubalaisen Yordanis Arencibian. Aiemmin samana vuonna Derly oli voittanut samassa kaupungissa kultaa Pan Amerikan kisojen 66&nbsp;kg:n sarjassa. Vuonna 2009 hän voitti Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Buenos Airesissa kultaa 66&nbsp;kg:n sarjassa.

Derly on voittanut viisi maailmancupin kilpailua, ollut kaksi kertaa toinen ja kerran kolmas. 

## Lähteet
*Profiili JudoInside.com
Veneenlaskupaikka

**Veneenlaskupaikka** eli **veneluiska** on vesistön rantaan rakennettu paikka, josta vene voidaan laskea vesille, tavallisesti auton perävaunusta tai erityisestä venetrailerista, joka peruutetaan luiskan avulla veteen.

Veneenlaskupaikan luiskan pituus on yleensä muutamia kymmeniä metrejä. Kalteva ja yleensä betonilla tai asvaltilla päällystetty luiska ulottuu muutaman metrin verran veteen. Yksinkertainen veneenlaskupaikka voidaan tehdä myös pelkästään kaivamalla vesistöön laskeutuva ura rantamaastoon.

## Katso myös
* Kuivatelakka

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Esimerkki veneluiskan rakentamisesta
Accel Partners

**Accel Partners** on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital- ja kasvurahoittajana. Yhtiön päämaja on Palo Altossa, Kaliforniassa. Sillä on toimistot myös muun muassa Bangaloressa, Lontoossa, Pekingissä ja Shanghaissa.

Accel Partners perusti alkuvaiheen yrityksiin kohdennettujen venture capital -sijoitusrahastojensa rinnalle joulukuussa 2008 myös kasvurahaston. Tähän se keräsi 480 miljoonan dollarin pääoman. Kasvurahasto sijoittaa varsin monelle toimialalle, kuten tieto- ja viestintäteknologia, digitaalinen media, mobiilipalvelut, ohjelmistot ja verkot.

Accel Partnersin tunnetuimpia sijoituksia ovat muun muassa BitTorrent, Etsy, Facebook, JBoss, Kayak.com, Macromedia, RealNetworks ja Spreadshirt. Suomalaisista sijoituksista merkittävimmät ovat Rovio ja Supercell. 

Soneran entinen toimitusjohtaja Kaj-Erik Relander on ollut vuodesta 2001 Accel Partnersin osakas. Hänen asemapaikkansa on Lontoo.

## Accel-KKR

Accel Partners ja eräs Yhdysvaltain vanhimmista ja suurimmista velkavetoisiin yritysostoihin (LBO) keskittyneistä pääomasijoitusyhtiöistä, Kohlberg Kravis Roberts perustivat yhdessä vuonna 2000 **Accel-KKR**:n, jonka kohteena on keskisuuret yritykset. Miljardin dollarin sijoitusomaisuutta hoitava yritys hankkii määräysvaltaan oikeuttavia omistusosuuksia vakiintuneista teknologiayrityksistä, tai ostaa esimerkiksi perheomistajat ulos.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Accel Partners  
*Accel-KKR
Moottoripyöräilyn Italian Grand Prix 2009

**Italian Grand Prix [[MotoGP-kausi 2009|2009]]** oli kauden viides osakilpailu ja se ajettiin 29.-31. toukokuuta Mugello Circuitilla. 

## Tulokset
### MotoGP
Bessemer Venture Partners

**Bessemer Venture Partners** on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yhtiö on alansa vanhin Yhdysvalloissa. Se perustettiin vuonna 1901 (aktiivista sijoittamista vuodesta 1911) hallinnoimaan Henry Phippsin osuutta Carnegie Steel Companyn osakkeiden myyntituloista. Phipps oli Carnegie Steelin perustajan, Andrew Carnegien liikekumppani ja hänen jälkeensä yhtiön suurin osakkeenomistaja. Carnegie Steelin alkuvaiheen menestys perustui Sir Henry Bessemeriltä lisensoidun teräksen valmistusprosessin (Bessemer-prosessi) kaupallistamiseen. Phipps nimesi uuden sijoitusyhtiönsä tämän menestyksensä taustalla olleen keksijän kunniaksi.

Vuosina 1911–1975 yrityksen toiminnot olivat osa Bessemer Securities Corporationia, joka jatkaa nykyisellään Bessemer Venture Partnersin kumppanuusyhtiönä.

Bessemer Venture Partnersin tunnettuihin sijoituksiin kuuluvat muun muassa Gartner, Ingersoll Rand, International Paper, Staples, VeriSign ja Wikia. Bessemer Venture Partners on varsin tunnettu venture capital -alan sisällä myös "anti-portfoliostaan", jossa käydään läpi tapauskohtaisesti, kuinka yritys hylkäsi eräät sittemmin erittäin kannattaviksi osoittautuneet sijoituskohteet. Näihin menetettyihin mahdollisuuksiin kuuluvat muun muassa Apple, EBay, FedEx, Google ja Intel.

Yrityksen päätoimipaikka on Menlo Parkissa, Kaliforniassa. Piilaakson lisäksi sillä on toimistot New Yorkissa, Massachusettsissa, Israelissa, Kiinassa ja Intiassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Bessemer Venture Partners  
**Anti-portfolio
Moottoripyöräilyn Katalonian Grand Prix 2009

**Katalonian Grand Prix [[MotoGP-kausi 2009|2009]]** oli kyseisen kauden kuudes osakilpailu, ja se ajettiin 12.-14. kesäkuuta Circuit de Catalunyalla Barcelonassa, Espanjassa.

## Tulokset
*Lähde: MotoGP.com*
### MotoGP

### 250cc

### 125cc

## Lähteet
Pedro Cea

**José Pedro Cea** (1. syyskuuta 1900, Montevideo, Uruguay – 18. syyskuuta 1970, Montevideo, Uruguay) oli uruguaylainen jalkapalloilija. Cea on kaksinkertainen olympiavoittaja (1924 sekä 1928) sekä maailmanmestari (1930). Valmentajaurallaan hän voitti kerran Copa Américan (1942), pelaajana hänellä on kaksi Copa Américan mestaruutta (1923, 1924).

## Lähteet
Tiago Camilo

**Tiago Henrique de Oliveira Camilo** (s. 24. toukokuuta 1982 Bastos, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen judoka, maailmanmestari ja kaksinkertainen olympiamitalisti.

Camilo voitti vuonna 1998 alle 66&nbsp;kg:n sarjan sekä World Youth Games -kilpailuissa Moskovassa että alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Calissa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän saavutti hopeaa alle 73-kiloisissa hävittyään loppuottelussa italialaiselle Giuseppe Maddalonille. Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Caguasissa 2005 hän oli alle 81&nbsp;kg:n sarjassa toinen. 

Camilo voitti vuonna 2007 kultaa alle 90&nbsp;kg:n sarjassa sekä Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Montrealissa että Pan-Amerikan kisoissa Rio de Janeirossa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Riossa myös maailmanmestaruuden 81&nbsp;kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa Ranskan Anthony Rodriguezin. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sai samassa sarjassa pronssia. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän oli 90-kiloisissa seitsemäs. Hän voitti sotilaiden maailmanmestaruuden samassa painoluokassa Rio de Janeirossa 2011.

Camilo sai kultaa 90&nbsp;kg:n painoluokassa Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa 2011. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi. Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa San Josessa 2013 hän sai hopeaa. Seuraavana vuonna hän voitti Pan-Amerikan mestaruuden Guayaquilissa ja sai pronssia MM-joukkuekilpailussa Tšeljabinskissa.

Camilo on saavuttanut masters-, GP- ja Grand Slam -kilpailuissa yhden turnausvoiton, neljä kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on saavuttanut kaksi voittoa, kaksi kakkossijaa ja kolme kolmossijaa.

## Lähteet
*Profiili JudoInside.com
Liisi Jauho

**Liisi Jauho** (s. 1968) on suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi Finnkinon toimitusjohtajana kesäkuun 2009 alusta toukokuun 2015 loppuun. Koulutukseltaan Jauho on kauppatieteiden maisteri. Hän on toiminut myös Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsenenä ja Filmikamarin hallituksen varapuheenjohtajana. Tällä hetkellä Jauho on SOK Liiketoiminta Oy:n hallituksen jäsen.

Jauho on toiminut aiemmin HOK-Elannon Sokos ja Emotion -ketjunjohtajana. Lisäksi hän on työskennellyt pitkään muun muassa Sokos Helsingin tavaratalonjohtajana ja Virossa As. Prisma Peremarketin toimitusjohtajana.

## Lähteet
Santos Iriarte

**Victoriano Santos Iriarte** (2. marraskuuta 1902, Canelones, Uruguay – 10. marraskuuta 1968, Montevideo, Uruguay) oli uruguaylainen jalkapalloilija. Iriarte oli voittamassa vuoden 1930 MM-kisoissa kultaa Uruguaylle. Hän teki loppuottelussa maalin. Koko turnauksessa Iriarte pelasi neljä ottelua tehden 2 maalia.

## Lähteet
American Research and Development Corporation

**American Research and Development Corporation** (**ARD**), oli varhainen ja vaikutusvaltainen yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka teki tunnetuksi uuden venture capital -tyypin rahoittamisen ensimmäisenä saavuttamansa suurmenestyksen myötä. Vuonna 1957 Digital Equipment Corporationiin (DEC) sijoitetun 70&nbsp;000 dollarin arvo kasvoi yrityksen listautumiseen () vuonna 1966 mennessä 38,5 miljoonaan dollariin.

Yrityksen perustivat vuonna 1946 Harvard Business Schoolin professori ja myöhemmin INSEADin perustanut, "venture capitalin isänä" pidetty ranskalainen prikaatikenraali Georges Doriot, myöhempi senaattori Ralph Flanders ja Massachusetts Institute of Technologyn presidentti Karl Compton. 

American Research and Development Corporation listautui ja oli vuosikausia ainoa julkinen yhtiö, joka oli erikoistunut alkuvaiheen yrityksiin sijoittamiseen. Yritys oli merkityksellinen erityisesti siinä, että se otti ensimmäistä kertaa yksityisiä sijoituksia vastaan muualtakin kuin perustajien omista suvuista. Näitä rahoittajia olivat muun muassa vakuutusyhtiöt ja koulutuslaitokset. Alkuperäinen yrityksen tarkoitus oli vauhdittaa yksityissijoituksia toisen maailmansodan taisteluista palaavien sotilaiden yritystoimintaan. Sijoitukset keskittyivät liki yksinomaan Yhdysvaltain itärannikolle, uusiin yrityksiin, joita nousi erityisesti MIT:n ja Harvardin yliopistoyhteisöistä. 

American Research and Development Corporation sai julkisena yhtiönä tapella jatkuvasti SEC:n ja IRS:n kanssa, minkä ansiosta myöhemmät venture capital -toimijat tiesivät perustaa yksityisiä osakkuusyhtiöitä. Yritys oli saanut myös DEC:lta kohtuuttoman suuren – 70 prosentin osuuden vastineeksi 70&nbsp;000 dollarin sijoituksestaan, mikä oli nostanut yhtiön listautumismenestyksestä huolimatta, tai pikemminkin sen ansiosta potista sivuun jääneissä DEC:n työntekijöissä pettymystä. Myöhemmin alkuvaiheen yritysten venture capital -toiminnassa tulikin tavalliseksi, että sijoittaja sai useimmiten vastineeksi panoksestaan vain vähemmistöosuuden. ARD:lla oli julkisena yhtiönä myös kädet turhan sidottuja sen suhteen, että yritys olisi voinut riittävästi palkita menestyksestä myös omaa avainhenkilöstöä ja osakkeenomistajiaan.

Sijoitustoimintaa jatkettiin vuonna 1971 tapahtuneeseen Doriotin eläköitymiseen asti. Vuonna 1972 yritys sulautui Textroniin. Toimintansa aikana ARD sijoitti yli 120 yritykseen. Sen entiset työntekijät ovat perustaneet sittemmin muita venture capital -yrityksiä, kuten Greylock Partnersin (vuonna 1965, perustajat Charlie Waite ja Bill Elfers).

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Ante, Spencer E.: *Creative Capital: Georges Doriot and the Birth of Venture Capital*. Harvard Business School Press, 2008.

## Aiheesta muualla
*DEC: "A proposal to American Research and Development Corporation", 27.5.1957. Computer History Museum.  
*Spencer Anten ''Creative Capital'' -kirjaan liittyvä blogi
Héctor Castro

**Héctor Castro** (29. marraskuuta 1904 Montevideo, Uruguay – 15. syyskuuta 1960 Montevideo, Uruguay) oli uruguaylainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Castro oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta Uruguayn kotikisoissa 1930. Hän on myös olympiavoittaja.

## Lähteet
Luciano Corrêa

**Luciano Ribeiro Corrêa** (s. 25. marraskuuta 1982 Brasília) on brasilialainen judoka, maailmanmestari.

Corrêa voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden alle 100&nbsp;kg:n sarjassa 2001. Hän voitti yleisen sarjan Etelä-Amerikan mestaruuden samassa painoluokassa Argentiinassa 2002. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Santo Domingossa kultaa Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa ja pronssia Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa. Jejun universiadeissa 2003 hän oli kolmas sekä alle 100&nbsp;kilon sarjassa että avoimessa luokassa. 

Corrêa voitti 100-kiloisten Pan-Amerikan mestaruuden Caguasissa 2005. Kairon MM-kilpailuissa hän saavutti samassa painoluokassa pronssia. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa heinäkuussa 2007 hän oli 100&nbsp;kg:n sarjassa kolmas. Vajaat kaksi kuukautta myöhemmin hän voitti niin ikään Riossa järjestetyissä MM-kilpailuissa kultaa samassa sarjassa kukistettuaan loppuottelussa britti Peter Cousinsin. Myöhemmin samana syksynä hän kuului joukkuekilpailun MM-hopeaa saaneeseen Brasilian joukkueeseen Pekingissä. Pekingin olympialaisissa hän oli yhdeksäs.

Corrêa saavutti Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Buenos Airesissa 2009 kultaa avoimessa luokassa ja pronssia alle 100&nbsp;kg:n sarjassa. Hän voitti sotilaiden maailmanmestaruuden alle 100-kiloisissa ja joukkuekilpailussa 2011. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa hän voitti alle 100 kg:n painoluokan. Vuonna 2013 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden Buenos Airesissa, oli kolmas Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa San Josessa ja toinen sotilaiden MM-kisoissa Astanassa. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Guayaquilissa.

Corrêa on voittanut Masters-, Grand Slam- ja GP-kilpailuissa kaksi turnausta, ollut kaksi kertaa toinen ja kolme kertaa kolmas. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on saavuttanut viisi turnausvoittoa, ollut kolmasti toinen ja neljä kertaa kolmas.

## Lähteet
*Profiili JudoInside.com
Katajanokan Kasino

**Katajanokan Kasino** on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Laivastokatu 1 sijaitseva, vuonna 1913 avattu ravintola. A. Nybergin suunnittelema rakennus toimi venäläisten upseerikasinona tammikuuhun 1918, jolloin punakaartilaiset valtasivat sen. Saman vuoden huhtikuussa Helsinkiin maihinnousseet saksalaiset ottivat sen käyttöönsä joulukuuhun 1918 asti.

Vuonna 1919 Suomen upseeristo otti Kasinon käyttöönsä ja maanpuolustusjärjestöt ovat käyttäneet siitä lähtien talon tiloja omiin tapahtumiinsa. Katajanokan Kasino on Kataja­nokan upseeri­kerho ry:n hallinnassa.

Toisen maailmansodan jälkeen Kasino peruskorjattiin. Sinne rakennettiin aluksi muun muassa Marski- ja Korsukabinetit sekä vuonna 1954 Sailor-kabinetti ja vuonna 1955 Jääkärikabinetti. Rakennus peruskorjattiin ensimmäisen kerran 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa, jolloin se oli kiinni lähes vuoden. Viimeisin peruskorjaus tehtiin vuonna 2018.

Vuodesta 1995 ravintolatoimintaa Kasinolla harjoitti Arctia ja huhtikuusta 1998 Scandic Hotels. Vuoden 1999 maaliskuusta ravintoloitsijana on toiminut Royal Ravintolat. Vuodesta 2018 alkaen Royal Ravintolat on ollut osa NoHo-konsernia (ent. Restamax).

## Aiheesta muualla

* Kuva rakennuksesta korttelit.fi -sivustolla
Laivakello-palkinto

**Laivakello-palkinto** (myös **Pertsa ja Kilu -palkinto**) on suomalainen nuortenkirjallisuudelle myönnettävä palkinto, jonka perustivat Väinö Riikkilä -seura ja Pekkas-Akatemia vuonna 1996. Palkinto oli alun perin nimetty Väinö Riikkilän *[[Pertsa ja Kilu]]* -nuortenkirjasarjan mukaan. Palkintona on messinkinen laivakello, joka jaetaan vuosittain Pertsa ja Kilu -päivillä. Sen jakavat vuorovuosin Väinö Riikkilä -seura ja Kotkan kaupungin kulttuuripalvelut. Palkinto voidaan myöntää joko yksittäisestä teoksesta tai ansiokkaasta urasta.

## Palkinnon saajat

## Lähteet
Angus T. Jones

**Angus Turner Jones** (s. 8. lokakuuta 1993 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin Jaken roolista televisiosarjassa *[[Miehen puolikkaat]]*, mutta hän on esiintynyt myös elokuvissa, kuten *[[Spot (elokuva)|Spot]]*. Hän on voittanut kaksi Young Artist -palkintoa.

*Miehen puolikkaiden* 11. tuotantokaudella aikuistunut Jones tuli uskoon ja poistui sarjasta moitittuaan YouTubessa sarjaa moraalittomaksi. Sitä ennen vuonna 2010 Jonesista oli tullut television parhaiten palkattu lapsinäyttelijä liki 7 miljoonan euron palkkiollaan kahdesta *Miehen puolikkaiden* tuotantokaudesta

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Lahden Uimaseura

**Lahden Uimaseura** (LaUS) on lahtelainen vuonna 1916 perustettu, uintiin erikoistunut urheiluseura. Seura sai ensimmäisenä uimaseurana Nuori Suomi -sinettiseuratunnuksen vuonna 1992.

Lahden Uimaseuran ryhmät harjoittelevat pääsääntöisesti Kivimaalla, Saksalassa ja Lahden Uimahallissa sekä kesäisin Lahden maauimalassa. Muutamia ryhmiä ui myös muualla.

Uimaryhmiä on kaikenikäisille, vauvauinneista mastersuinteihin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Seuran kotisivut
Kujaku Ryū Goshinjutsu

**Kujaku Ryū Goshinjutsu** on belgialaisen Shihan Paul Pauwelsin, 10. dan (VJJF), kehittämä tyylisuunta. Tyylisuunta pohjautuu moderniin eurooppalaiseen jujutsuun ja on ennen kaikkea itsepuolustuslaji eikä siinä ole kilpailutoimintaa. 

Tekniikoita löytyy seuraavilta osa-alueilta: 
* Kaatumistekniikoita (ukemiwaza) 
* Heittoja (nagewaza) 
* Potkuja sekä lyöntejä (atemiwaza) 
* Lukkoja (kansetsuwaza) 
* Hallintaotteita (katamewaza) 
* Kuristuksia (shimewaza)
* Asetekniikoita 
* Hermopistepainallustekniikoita.

## Kujaku Ryū Suomessa
Lajin on tuonut Suomeen Jussi "Luffe" Taskinen (3. dan). Taskisella oli kontakti Pauwelsiin ja alkuvaiheessa Pauwels kävi Suomessa Taskisen kutsumana pitämässä leirejä. Leirien yhteydessä virisi keskustelu kiinnostuneiden harrastajien joukossa Kujaku Ryū -tyylisuunnan seuraamisesta. Ensimmäisenä tyylisuuntaan Suomessa liittyikin vuonna 2005 Tora ry Porvoosta. Heti seuraavana vuonna tyylisuuntaan liittyi Jujutsuseura Naattijat Kuopiosta. Nykyisin Suomen pääkouluttajana toimii Veijo Hätinen 5. dan ja apulaiskouluttajana Wille Markkanen 5. dan.

Lajia harrastetaan tällä hetkellä viidellä paikkakunnalla, koska vuodesta 2008 alkaen Suonenjoella on toiminut Naattijoiden alajaosto ja vuodesta 2009 saakka Iisalmessa tyylisuuntaa on harjoiteltu Jujutsuseura Viäntäjissä. Viimeisinpänä tyylisuuntaan liittyi vuoden 2012 alkupuolella Tornion jujutsuseura ry.

## Aiheesta muualla
*Jujutsuseura Naattijat ry (Kuopio & Suonenjoki)
*Tora ry (Porvoo) 
*Iisalmen kamppailuseura Vientäjät (Iisalmi) 
*Tornion jujutsuseura ry 
*Suomen Jujutsuliitto
Birgitte Husebye

**Birgitte Husebye** (s. 25. lokakuuta 1973) on norjalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Fredrikstad SK:ta.

Invernessin MM-kilpailuissa 1999 Husebye voitti kultaa viestissä joukkuetovereinaan Elisabeth Ingvaldsen, Hanne Sandstad ja Hanne Staff. Hän voitti myös viestikultaa Truskavetsin EM-kilpailuissa vuotta myöhemmin.

Tampereen MM-kilpailuissa 2001 Husebye voitti viestistä pronssia. Samana vuonna Akitan World Gameseissa hän voitti henkilökohtaisella matkalla pronssia ja sekaviestissä kultaa.

Sümegin EM-kilpailuissa Husebye voitti kultaa viestistä ja pronssia keskimatkalta ja pitkältä matkalta. Rapperswil-Jonan MM-kilpailuissa 2003 ja Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 hän voitti viestipronssia. Västeråsissa hän saavutti myös parhaan henkilökohtaisen MM-kisasijoituksensa sijoituttuaan pitkällä matkalla viidenneksi.

## Lähteet
Pierrot (täsmennyssivu)

**Pierrot** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* Pierrot, pantomiimihahmo
* ***venäläinen Pierrot***, Aleksandr Vertinskin kuuluisa tulkinta Pierrot-hahmosta, yksi commedia dell'arten perushahmoista
* **[[Pierrot (yhtye)|Pierrot]]**, japanilainen yhtye
* Studio Pierrot, tokiolainen animaatiostudio
* Pierrot, *Ferdinand Griffon*, päähenkilö elokuvassa *[[Hullu Pierrot]]*
* Pierrot, Guy de Maupassantin novelli
Kulosaaren Casino

**Kulosaaren Casino**  on Helsingin Kulosaaressa sijaitseva, vuonna 1915 perustettu ravintola. Armas Lindgrenin piirtämä rakennus on saaren eteläkärjen kallioluodolla. Ensimmäinen ravintolan pitäjä oli ruotsalainen rouva Paterson-Fahlen. Nykyisin ravintolan omistaa NoHo Partners.

## Lähteet
Korean Friendship Association

**Korean Friendship Association** on kansainvälinen Pohjois-Koreaa ja koreoiden yhdistymistä puoltava järjestö, joka muun muassa esittelee maan kulttuuria ja järjestää sinne matkoja. Sillä on jäseniä useimmista maailman valtioista sekä toimistoja Pohjois-Koreassa, Espanjassa, Norjassa ja Thaimaassa. Marraskuussa 2000 perustettu järjestö on Pohjois-Korean hallituksen tunnustama. Sitä johtaa Alejandro Cao de Benos de Les y Pérez.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Corinne Lepage

**Corinne D. M. Lepage** (s. 11. toukokuuta 1951 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen poliitikko, Cap21-puolueen perustaja ja puheenjohtaja vuodesta 1996, sekä Mouvement Démocrate -puolueen (MoDem) perustajajäsen ja varapuheenjohtaja. Hän on myös geeniteknologian vaikutuksia tutkivan Criigen-järjestön perustajajäsen. Vuonna 2009 Lepage valittiin Euroopan parlamenttiin, ja hän kuului siellä Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.

## Ura
Nuorena juristina 1978 Lapage perusti miehensä kanssa Ranskan ensimmäisen ympäristölainsäädäntöön erikoistuneen asianajajatoimiston. Samana vuonna sattunut Amoco Cadizin haaksirikko, jossa Lepage edusti öljyonnettomuudesta kärsineitä paikkakuntia, toi hänet julkisuuteen. Tämän jälkeen hän toimi monissa ympäristöön liittyneissä tapauksissa paikallisten järjestöjen ja ryhmien puolella.

Lapage valittiin 1986 Cabourgin kunnanvaltuustoon, ja 1995 hänet nimitettiin poliittisesti sitoutumattomana ympäristöministeriksi pääministeri Alain Juppén hallitukseen. Hallituksen vaihtuminen 1997 merkitsi loppua Lepagen ministeriuralle, mutta hän jatkoi taistelua humanistisen ekologian puolesta. Hän muutti 1996 perustetun Cap21-järjestönsä poliittiseksi liikkeeksi ja taisteli samaan aikaan ekologisten päämäärien puolesta Pariisin ja Brysselin asianajajajärjestöissä. Lepage oli mukana perustamassa tieteellistä ryhmää Criigenia, jonka tavoitteena on tutkia geenimanipuloinnin leviämisen ympäristöllisiä ja lääketieteellisiä riskejä. Transparency International Francen hallinnossa hän toimii poliittista ja liike-elämän korruptiota vastaan. Hän opettaa osa-aikaisesti Pariisin politiikan laitoksella ja Versailles-Saint-Quentin-en-Yvelinesin yliopistossa.

Lepage asettui 2002 ehdolle presidentinvaaleihin ja sai ensimmäisellä kierroksella 1,88 prosenttia äänistä. Median pitäessä häntä Juppén hallituksessa mukanaolon takia vihreänä oikeistolaisena Lepague itse sanoo harjoittavansa ympäristötietoista politiikkaa, joka hedelmällisesti yhdistää vasemmiston ja oikeiston parhaat arvot.

Lepage ei asettunut ehdolle seuraavissa presidentinvaaleissa 2007 vaan hän tuki François Bayrouta. Lapage allekirjoitti 16 muun poliitikon kanssa *Marianne*-lehdessä 14. helmikuuta 2008 julkaistun "Helmikuun 14. päivän vetoomuksen". Samana vuonna hän oli MoDemin pääehdokas Pariisin kunnallisvaaleissa. Kesäkuussa hänestä tuli puolueen varapuheenjohtaja. Ranskan 2009 europarlamenttivaaleihin Lepage asettui ehdokkaaksi Ranskan luoteiselta Nord-Ouestin alueelta MoDemin ehdokkaana. Hän valittiin, ja hän toimi Euroopan parlamentissa muun muassa Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan ENVIn varapuheenjohtajana. Hän kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.

## Teoksia
**On ne peut rien faire Madame le Ministre* ("Emme voi tehdä mitään, rouva ministeri"), Éditions Albin Michel, Paris, 1998. 
**J'arrive* 2005, salanimellä Catherine Médicis
**Constitution pour une nouvelle République* 2006 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Lepagen kotisivu  
*
*Lepagen kampanjaesittely 2009 vaaleissa  
*Corinne Lepagen vanha blogi
Wang Ki-Chun

**Wang Ki-Chun** (, s. 13. syyskuuta 1988 Jeonju, Pohjois-Jeolla, Korean tasavalta) on eteläkorealainen judoka. Hän on maailmanmestari ja olympiamitalisti.

Wang saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 73&nbsp;kg:n sarjassa Santo Domingossa 2006. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän voitti samassa painoluokassa aikuisten maailmanmestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Elnur Məmmədlin. Myöhemmin samana vuonna Wang saavutti joukkuekilpailun MM-pronssia Pekingissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sai 73-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Məmmədlille. 

Wang voitti Belgradin universiadeissa 2009 kultaa sarjassa 73&nbsp;kg. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Rotterdamin MM-kilpailuissa alle 73-kiloisten maailmanmestaruuden kukistettuaan loppuottelussa pohjoiskorealaisen Kim Chol-Sun. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sai samassa painoluokassa pronssia. Hän sai 73&nbsp;kg:n sarjassa hopeaa Kantonin Aasian kisoissa 2010 sekä voitti painoluokan Aasian-mestaruuden Abu Dhabissa 2011 ja Taškentissa 2012.

Wang sijoittui 73&nbsp;kg:n painoluokassa viidenneksi Lontoon olympialaisissa 2012. Seuraavana vuonna hän saavutti pronssia Aasian-mestaruuskilpailuissa Bangkokissa ja kultaa Kazanin universiadeissa.

## Lähteet
Hernando da Silva Ramos

**Hernando (Hermano) Joäo da Silva Ramos**, lempinimeltään **Nano** (s. 7. joulukuuta 1925) on entinen brasilialainen F1-kuljettaja. Nanon isä oli brasilialainen ja äiti ranskalainen, minkä vuoksi hänen kaksoiskansalaisuutensa aiheutti ajoittain kiistelyä lehdistössä ja kilpasarjoissa. Vuodesta 2025 lähtien hän on ollut vanhin elossa oleva F1-kuljettaja.

## Ura
### Alkuvaiheet
da Silva Ramos aloitti uransa 21-vuotiaana ajamalla MG TC -autoa vuoden 1947 Interlagosin GP:ssä, jossa hän joutui keskeyttämään. Varsinaisen autoilun hän aloitti palatessaan Eurooppaan 1953-1954. Hän ajoi tuolloin Aston Martinia Ranskan autosarjoissa. Vuosina 1954-1955 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin, mutta ei saavuttanut merkittävää menestystä kyseisestä kilpailusta.

### Formula 1
da Silva Ramos osallistui seitsemään F1-osakilpailuun kausilla 1955–1956. Hän saavutti kaksi MM-pistettä Monacon GP:ssä 1956.

### Paluu kilpailemaan
da Silva Ramos aikoi jatkaa Gordinilla myös kaudella 1957, mutta tallin lopettaessa hän jäi ilman paikkaa ja siirtyi ajamaan urheiluautoja. Hän yritti tehdä paluun vuonna 1959 Formula 1 -sarjaan Maseratilla, mutta hanke epäonnistui. Samana vuonna myös Ferrari tarjosi hänelle mahdollisuutta ajaa Le Mansin 24 tunnin ajoja, mutta hän kieltäytyi, koska koki innokkuuden puutetta tallin ja Enzo Ferrarin osalta. Vuonna 2014 da Silva Ramos palasi kilpailemaan Le Mans Classic -sarjassa, jossa oli lopulta 40. sijalla.

## Lausahduksia
* da Silva Ramoksen kommentti Enzo Ferrarista: *"Minulla on paljon kunnioitusta Enzo Ferraria kohtaan, joka oli erityislaatuinen persoona, mutta arvelen, ettei hän kunnioittanut kuskejaan eikä välittänyt näiden hengestä."*
* Kommentti Mille Miglia -kilpailusta: *"Se oli karmea ja erittäin vaarallinen kisa. Katsojia kuoli joka vuosi autojen kolareiden seurauksena. Järjestäjät eivät halunneet lehdistön tietävän asiasta, koska Mille Miglia oli tärkeä Italialle ja sen autovalmistajille. Se oli yksi maailman arvokkaimmista kilpailuista."*
* Kommentti f1-kuljettaja Alfonso de Portagosta: *"Hän oli poikkeuksellinen heppu ja hurmaava persoona. Fonin (Alfonson), suurimman ystäväni, kuolema oli shokki minulle ja vaimolleni. Hän oli raskaana ja koki hermoromahduksen, koska pelkäsi puolestani. Hän ei halunnut minun kilpailevan, joten lopetin urani ... pariksi kuukaudeksi ja lokakuussa syntyneen poikani syntymän jälkeen en voinut vastustaa kilpa-ajoja."*
* Kommentti kilpa-ajajan uransa lopettamisesta: *"Lääkärit kertoivat minulle, että paras keino vaimoni hermoromahdusten lopettamiseen (hän oli laihtunut 7-8 kg) olisi joko avioero tai kilpaurani lopettaminen. Valitsin lopettamisen enkä voinut nukkua kahteen vuoteen päätökseni vuoksi."*

## Lähteet
Lääkintävahtimestari

**Lääkintävahtimestari** työskentelee sairaalassa yleisimmin joko päivystyspoliklinikalla tai leikkaussalissa. Toimenkuva vaihtelee hieman työskentelypaikan mukaan ja myös eri toimipaikoissa eroja voi olla. Lääkintävahtimestari on nykyään pelkästään ammattinimike, sillä varsinaista lääkintävahtimestarin koulutusta ei enää ole. 

Lähihoitajaksi opiskeleva voi saada valmiudet työhön ensihoidon suuntaavista opinnoista valitsemalla polikliinisen hoitotyön opintokokonaisuuden osaksi opintojaan.

Työnkuva on etenkin suurissa toimipaikoissa erittäin laaja ja kokonaisvaltaista ammattitaitoa vaativa. Kipsaus ja muu immobilisaatiohoito (lastoitus) on klassisesti ollut lääkintävahtimestarien erikoisalaa ja etenkin suuremmissa yksiköissä (yliopistosairaalat, kipsipoliklinikat) sitä toteuttavat lähes yksinomaan lääkintävahtimestarit läheisessä yhteistyössä hoitavan lääkärin kanssa. 

Lääkintävahtimestarit avustavat usein kirurgeja erilaisissa toimenpiteissä sekä esimerkiksi murtuneiden raajojen reponoinnissa (paikalleen asettamisessa). 

Lääkintävahtimestarit usein myös vastaavat erilaisten lääkintälaitteiden huollosta ja käyttövalmiuden ylläpidosta, joissakin paikoissa myös käytön ohjauksesta. He osallistuvat usein myös käytännön hoitorutiineihin kuten perushoitoon, näytteenottoon, potilaan ohjaukseen sekä yhteydenpitoon potilaan omaisiin. 

Leikkaussalissa lääkintävahtimestarit osallistuvat usein potilaan valmisteluun leikkausta varten sekä esimerkiksi asettavat leikkaustason valmiiksi sekä huolehtivat potilaan tarkoituksenmukaiseen leikkausasentoon. Toissijaisia työtehtäviä ovat mm. potilaiden ja vainajien kuljetuksessa avustaminen tarpeen ja resurssien mukaan. 

Yleisesti ottaen lääkintävahtimestarilla on jonkinlainen rooli useimmissa hoitoprosesseissa, muun muassa ainakin yliopistosairaaloissa lääkintävahtimestari on virallinen traumatiimin jäsen.
Don’t Worry About Me

**Don't Worry About Me** on Joey Ramonen 19. helmikuuta 2002 julkaistu albumi. Albumi ilmestyi vajaa vuosi hänen 15. huhtikuuta 2001 tapahtuneen kuolemansa jälkeen. Albumin tuotti Daniel Rey, joka oli tuottanut myös kolmen Ramonesin albumia.

Joey Ramone oli haaveillut omasta sooloalbumista jo 1980-luvun alusta alkaen Ramonesin ollessa vielä toiminnassa. Yhtyeen jäsenten riitojen ollessa pahimmillaan Ramone uhkaili lähtevänsä soolouralle, mutta valitsi silti Ramonesin. Yhtyeen hajoamisen jälkeen vuonna 1996 sooloalbumia tiedettiin alkaa odottaa. Albumin työstöä varjosti Ramonen sairastuminen imusolmukesyöpään. Hän teki albumia usein raskaiden hoitojaksojen välissä. Kappale "I Got Knocked Down (But I'll Get Up)" käsittelee Ramonen tunteita sairasvuoteella ja uskoa paranemiseensa. Ramonen kuollessa albumi oli viimeistelyä vaille julkaisuvalmis ja se päätettiin julkaista hänen tahtonsa mukaisesti.

Albumi sisältää kaksi cover-kappaletta. "What a Wonderful World" on cover Louis Armstrongin alun perin esittämästä kappaleesta. "1969" on alun perin The Stoogesin kappale.

Kappale "Maria Bartiromo" on ylistyslaulu yhdysvaltalaiselle television pörssitoimittajalle Maria Bartiromolle, johon pörssistä kiinnostunut Ramone ihastui.

Ramonesin rumpali Marky Ramone soittaa rumpuja kuudella kappaleella.

George Seminaran ottama kansikuva otettiin Ramonen asunnossa.

## Kappaleet
Kappaleet Joey Ramonen säveltämiä, jollei toisin mainittu.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano

*Joey Ramone – laulu
*Daniel Rey – kitara ja taustalaulu raidoilla 1-10
*Al Maddy – kitara, basso ja taustalaulu raidalla 8
*Mickey Leigh – kitara ja taustalaulu raidalla 11
*Andy Shernoff – basso ja taustalaulu raidoilla 1-7, 9 ja 11
*Joe McGinty – koskettimet raidoilla 1, 5, 9 ja 11
*Marky Ramone – rummut raidoilla 1, 3-4 ja 6-8
*Frank Funaro – rummut raidoilla 2, 5, 9 ja 11
*Veronica Kofman – taustalaulu raidalla 3
*Helen Love – taustalaulu raidalla 3
*Captain Sensible – taustalaulu raidalla 3
*Jerry Only – basso raidalla 10
*Dr. Chud – basso raidalla 10

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Rolling Stone: 

## Aiheesta muualla
* Don't Worry About Me discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Mikko Koivisto (koripalloilija, 1987)

**Mikko Koivisto** (s. 18. huhtikuuta 1987 Vantaa) on suomalainen koripalloilija. Hän on 194 senttimetriä pitkä ja Pussihukkien kasvatti. Hänen vahvuutensa on kolmen pisteen korien heittäminen.

## Ura
Koivisto pelasi I-divisioonaa Rekolan Urheilijoiden riveissä kauden 2003–2004. Kauden jälkeen hän sai kutsun NBA:n ja FIBA Europen yhteiselle Basketball Without Borders–leirille. Leirillä oli yhteensä 50 pelaajaa, iältään 16–19-vuotiaita, jotka pääsivät harjoittelemaan NBA-valmentajien johdolla.

Koivisto siirtyi vuonna 2004 Holy Crossin lukiojoukkueeseen, jossa hän voitti osavaltion mestaruuden vuonna 2005. Finaalissa hän teki seitsemäntoista pistettä ollen joukkueensa paras korintekijä. Holy Crossin joukkueessa hän pelasi kaksi kautta kunnes siirtyi pelaamaan NCAA:han.

Ensimmäisen NCAA-kautensa aikana Koivisto pelasi kolmekymmentä ottelua ja aloitti ottelun kentältä kahdeksan kertaa. Hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pisteissä 8,1 pisteen keskiarvolla ja paras kolmen pisteen heitoissa. Kaudella 2007-2008 Koivisto pelasi 30 peliä ja aloitti 29 peliä kentältä. Yhden ottelun Koivisto aloitti vaihdosta, koska oli nyrjäyttänyt nilkkansa. Kauden aikana hän heitti kolmen pisteen heitot 45,5 prosentin keskiarvolla, jolla hän oli eteläisen konferenssin toiseksi tarkin heittäjä. Kausi 2008–2009 oli tilastojen valossa Koiviston paras kausi, sillä hän teki 12,4 pistettä ottelua kohden. Seuraavana kautena Koiviston keskiarvot putosivat, koska hän kärsi useista loukkaantumisista.

Syyskuussa 2010 Koivisto siirtyi Torpan Poikiin. Hän edusti seuraa kauden ajan ja teki Korisliigassa 11,9 pistettä ottelua kohden. Toukokuussa 2011 Koivisto siirtyi Nilan Bisonsiin. Hän edusti seuraa helmikuuhun 2014 asti, jolloin hän purki pelaajasopimuksensa ja siirtyi turkkilaiseen Royal Halı Gaziantepiin. Koivisto vietti loppukauden Gaziantepissa ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Skyliners Frankfurtin joukkueeseen.

Elokuussa 2015 Koivisto ostettiin yhden vuoden sopimuksella takaisin Loimaa Bisonsiin. Bisonsin talousvaikeuksien vuoksi Koivisto siirtyi kuitenkin helmikuussa 2016 Kauhajoen Karhuun.

Syyskuussa 2016 Koivisto siirtyi yksivuotisella sopimuksella Salon Vilppaaseen.

Hän voitti Vilppaassa pelatessaan SM-kultaa kaudella 2020-2021 sekä hopeaa kausilla 2016-2017 ja 2017-2018.

### Maajoukkue
Koivisto teki debyyttinsä maajoukkueessa heinäkuussa 2008. Hän teki Liettuan maajoukkuetta vastaan 17 pistettä, joka on viidenneksi paras maajoukkueavaus Suomen miesten maajoukkueessa historian aikana.

## Pelityyli ja ominaisuudet

Koiviston tunnetuin vahvuus pelaajana on kolmen pisteen korien heittäminen. Tarkat kaukoheitot ovat kaventaneet Koiviston käyttömahdollisuuksia hyökkäyksessä, jossa hänen roolinsa on yleensä olla vain heittäjä, minkä johdosta häntä on myös keskimääräistä helpompi puolustaa. Koiviston pallonkäsittelytaitoa ja jalkojenkäyttöä on myös kritisoitu takamiehelle vaatimattomiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Korisliigan pelaajaprofiili
Burglinde Pollak

**Burglinde Pollak** (s. 10. kesäkuuta 1951 Alt-Plötzin, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilun moniottelija ja olympiamitalisti. Hän saavutti kahden olympiapronssin lisäksi kolme hopeamitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa.

Pollak sijoittui 18-vuotiaana Ateenan EM-kilpailuissa 1969 viisiottelussa kahdeksanneksi tuloksella 4&nbsp;598 pistettä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti hopeaa 5&nbsp;275 pisteellä. Osalajeissa hänen tuloksensa olivat 13,34&nbsp;s 100 metrin aitajuoksussa, 16,11&nbsp;m kuulantyönnössä, 164&nbsp;cm korkeushypyssä, 610&nbsp;cm pituushypyssä ja 24,11&nbsp;s 200 metrin juoksussa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4&nbsp;768&nbsp;pisteellä (osalajit 13,53 – 16,04 – 176 – 621 – 23,93). Hän hävisi kultamitalisti Mary Petersille 33 pisteellä.

Pollak saavutti toistamiseen EM-hopeaa Roomassa 1974. Hänen tuloksensa oli 4&nbsp;678 pistettä ja osalajien tulokset 13,36&nbsp;s, 15,80&nbsp;m, 171&nbsp;cm, 619&nbsp;cm ja 24,46&nbsp;s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän johti kilpailua kahden lajin jälkeen juostuaan 100 metrin aidat aikaan 13,30&nbsp;s ja työnnettyään kuulaa 16,25&nbsp;m. Korkeushypyn (164&nbsp;cm) ja pituushypyn (630&nbsp;cm) jälkeen hän oli kolmantena edellään neuvostoliittolaiset Nadežda Tkatšenko ja Ljudmila Popovskaja. Pollak juoksi päätöslajin, 200 metriä aikaan 23,64&nbsp;s ja jätti neuvostoliittolaiset selvästi taakseen, mutta hänen maannaisensa Siegrun Siegl ja Christine Laser olivat nopeampia ja ohittivat Pollakin lopputuloksissa viidellä pisteellä. Pollak sai pronssia kerättyään 4&nbsp;740 pistettä.

Prahan EM-kilpailuissa 1978 Pollak saavutti jälleen hopeaa. Hänen loppupisteensä olivat 4&nbsp;600 ja osalajien tulokset 13,48&nbsp;s, 16,64&nbsp;m, 165&nbsp;cm ja 617&nbsp;cm sekä ohjelmaan 200 metrin juoksun tilalle tulleessa 800 metrin juoksussa 2.15,0. Moskovan 1980 olympialaisissa Pollak sijoittui vielä kuudenneksi 4&nbsp;553 pisteellä.

## Lähteet
* 
* 
*
Roll Risteilyt

**Kuopion Roll Risteilyt** on Kuopiossa toimiva sisävesivarustamo. Varustamon perusti Rolf ”Rolle” Stenberg, ja se on toiminut vuodesta 1978.

Varustamolla on kolme laivaa: lähes 120-vuotias M/S ''Ukko'', entiseen lossinpohjaan rakennettu M/S *Queen R* sekä tilausristeilyjä tekevä M/S *Princess Anne*.

## Lähteet
Arvid Stålarm

**Arvid Eerikinpoika Stålarm** (noin 1549 – toukokuu 1620 Gripsholmin linna) oli suomalainen sotilas, amiraali ja hallintomies, joka toimi Suomen käskynhaltijana vuosina 1597–1599. Hän oli Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun aikana kuningas Sigismundin tärkein luottomies Suomessa Klaus Flemingin kuoleman jälkeen.

Stålarm oli 1561 paašina Juhana-herttuan (myöhemmin Juhana III) hovissa Turussa, yleni 1571 ratsumestariksi ja 1579 ylimajoitusmestariksi. Vuosina 1579–1583 hän otti osaa Henrik Klaunpoika Hornin ja Pontus de la Gardien sotaretkiin Venäjää vastaan. Stålarm toimi Ivangorodin eli Iivananlinnan linnanpäällikkönä Viron itärajalla vuosina 1581–1582. Hän palveli Venäjää vastaan käydyssä sodassa amiraalina ja myöhemmin jalkaväen ylipäällikkönä. Narvan päälliköksi hänet nimitettiin 1592 ja hän oli rauhanneuvottelijana Täyssinässä 1594–1595. Stålarm toimi myös 1580–1599 Savon ja 1593–1594 Sääksmäen kihlakunnan tuomarina sekä 1602–1605 Karjalan laamannina.

Klaus Flemingin kuoltua kuningas Sigismund nimitti Stålarmin Suomen aatelin toivomuksesta Suomen ylikäskynhaltijaksi ja sotaväen ylipäälliköksi 1597. Samana vuonna Kaarle-herttua valtasi Turun linnan ja Stålarm joutui lähtemään sisämaahan. Hän sai linnan uudelleen hallintaansa Kaarlen poistuttua Turusta. Stålarm tuki Sigismundia tekemällä joukkoineen hyökkäyksen Ruotsiin. Retki jäi tuloksettomaksi ja sotilaat alkoivat nimittää sitä makkararetkeksi.

Kaarle-herttua teki toisen retken Turkuun syksyllä 1599 murtaen Marttilan taistelussa suomalaisten vastarinnan ja vallaten Turun linnan uudelleen. Stålarm antautui ja sai kuolemantuomion, mutta hänet armahdettiin ja vietiin vangittuna Ruotsiin ja näin hän vältti Turun verilöylyn. Suomen aatelin pyynnöstä hänet vapautettiin 1602 ja nimitettiin Liivinmaalla taistelleen sotajoukon ylipäälliköksi vuosiksi 1602–1604. Sotamenestys Puolaa vastaan tyrehtyi joukkojen huoltovaikeuksiin. Kun paljastui, että Stålarm oli ollut kirjeenvaihdossa Sigismundin kanssa, Kaarle menetti luottamuksensa Stålarmiin ja vangitutti hänet. Vuonna 1605 hänet tuomittiin Linköpingissä uudelleen kuolemaan, mutta tuomiota ei pantu täytäntöön, vaan hän sai elää vankina Gripsholmin linnassa kuolemaansa saakka.

## Lähteet
* *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
* *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
* 

## Aiheesta muualla
*
*Lars Ericson Wolke: Arvid Eriksson Stålarm Svenskt Biografiskt Lexikon. Ruotsin valtionarkisto. 
* Ritari peloton ja moitteeton. Arvid Stålarmin oikukkaat elämänvaiheet: vuoroin vapaana, vuoroin vankina ja viisi kertaa teloituspaikalla, Hakkapeliitta, 26.09.1933, nro 39, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Christine Laser

**Christine Laser** (o.s. **Bodner**, s. 19. maaliskuuta 1951 Mattstedt, Thüringen, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilun moniottelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui viisiottelijana kolmiin olympialaisiin.

Laser, tuolloiselta nimeltään Bodner, sijoittui Münchenissä 1972 viisiottelussa neljänneksi tuloksella 4&nbsp;671&nbsp;pistettä. Hän oli kultamitalisti Mary Petersiä parempi kolmessa osalajissa mutta hävisi tälle selvästi kuulantyönnössä ja korkeushypyssä. Vuonna 1974 hän avioitui aitajuoksija Jürgen Laserin kanssa.

Montréalin 1976 olympialaisissa Christine Laser oli tasaisessa kilpailussa neljän lajin jälkeen viidentenä juostuaan 100 metrin aidat aikaan 13,55&nbsp;s, työnnettyään kuulaa 14,29&nbsp;m, sekä hypättyään korkeutta 178&nbsp;cm ja pituutta 627&nbsp;cm. Päätöslajissa, 200 metrin juoksussa hän sai loppuajan 23,48&nbsp;s. Hänen loppupisteensä olivat 4&nbsp;745. Hänen maannaisensa Siegrun Siegl sai samat pisteet, mutta koska Siegl oli ollut Laseria parempi kolmessa osalajissa ja Laser Siegliä parempi vain kahdessa (kuulantyöntö ja korkeushyppy), sai Siegl kultaa ja Laser hopeaa. Kolmas itäsaksalainen Burglinde Pollak hävisi kärkikaksikolle vain viisi pistettä.

Laser oli mukana vielä Moskovan 1980 olympialaisissa mutta jätti ensimmäisenä päivänä ottelunsa kesken.

## Lähteet
* 
*
Congregation Shearith Israel

**Congregation Shearith Israel** (myös **The Spanish and Portuguese Synagogue**) on Yhdysvaltain vanhin juutalainen seurakunta. Se sijaitsee Central Park Westissä Manhattanilla ja edustaa ortodoksisuuntausta.

## Historia

Ensimmäiset Espanjan ja Portugalin juutalaiset saapuivat New Yorkiin, joka tuolloin tunnettiin nimellä *New Amsterdam*, vuonna 1654. Alussa oli joitakin ongelmia kuvernööri Peter Stuyvesantin kanssa, mutta juutalaiset saivat virallisesti luvan asua siirtokunnassa vuonna 1655. Tästä huolimatta he eivät saaneet lupaa kokoontua synagogassa. Lupa oman synagogan rakentamiseen saatiin vasta vuonna 1730.

## Aiheesta muualla
*Virallinen sivu
Chuck Daigh

**Chuck Daigh** (29. marraskuuta 1923 – 29. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen F1-kuljettaja.

## Ura
### Amerikan sarjat
Daigh aloitti kilpailemisen rakentamalla hot rod -autoja Kaliforniassa ennen toista maailmansotaa. Sodan jälkeen hän kilpaili Meksikon Carrera Panamerica katuajoissa 1950-luvun alkupuolella. Varsinaisen kisaamisen hän aloitti 1950-luvun puolivälissä ajamalla muunneltua Mercury-Kurtis 500S -autoa, jolla hän voitti Willow Springsissa ja Santa Barbaran urheiluautokisoissa. Daigh osallistui myös muihin urheiluautokilpailuihin voittaen Sebringissä 1959. Hän yritti myös kahdesti Indianapolis 500 -kilpailuun, mutta karsiutui molemmissa.

### Formula 1
Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kaudella 1960. Hän oli parhaimmillaan kymmenes Yhdysvaltain GP:ssä 1960. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisia kilpailuja.

## Kuolema
Daigh kuoli vuonna 2008 sydän- ja hengitystievaikeuksiin. Hän ei koskaan saanut valmiiksi suunnittelemaansa Ford Lakesteria, jolla olisi yrittänyt rikkoa nopeusennätyksen maalla.

## Lähteet
The Hooters

**The Hooters** (myös pelkkä **Hooters**) on yhdysvaltalainen, vuonna 1980 perustettu rock and roll -, ska- ja folkmusiikkiyhtye. Hooters hajosi vuonna 1995, mutta se perustettiin uudelleen taas 2001 samalla kokoonpanolla. 

Hootersin tunnetuimpia kappaleita on muun muassa vuonna 1989 levytetty *[[500 miles (kappale)|500 miles]]*. 

Yhtyeen perustajajäsenen ja rumpalin David Uosikkisen molemmat vanhemmat olivat siirtolaisia Suomesta.  

## Diskografia
### Albumit
**[[Amore (albumi)|Amore]]* - 1983
**[[Nervous Night]]* - 1985
**[[One Way Home]]* - 1987
**[[Zig Zag]]* - 1989
**[[Out of Body]]* - 1993
**[[Time Stand Still]]* - 2007

### Livealbumit
**The Hooters Live* - 1994
**Both Sides Live* - 2008
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 2008

**[[Nykyaikainen viisiottelu]]** kilpailtiin Pekingin kesäolympialaisissa 21. elokuuta ja 22. elokuuta. Kisapaikkoina toimivat Olympic Sport Centre (juoksu ja ratsastus), Ying Tung Natatorium (uinti) ja Olympic Green Convention Center (miekkailu ja ammunta).

## Mitalit

## Miehet

## Naiset

## Aikataulu
Ajat ovat Kiinan ajassa (UTC+8)
Ilona Gusenbauer

**Ilona Gusenbauer** (o.s. **Majdan**, s. 16. syyskuuta 1947 Gummersbach, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on itävaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti. Hän oli viisiottelija Liese Prokopin jälkeen toinen Euroopan-mestaruuden voittanut itävaltalainen yleisurheilija.

Gusenbauer sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa korkeushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 176&nbsp;cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän oli seitsemäs tuloksella 177&nbsp;cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän voitti kultaa tuloksella 187&nbsp;cm. Vajaa kuukausi myöhemmin, 4. syyskuuta 1971 hän hyppäsi Wienissä uuden maailmanennätyksen 192&nbsp;cm ja rikkoi Iolanda Balașin yli kymmenen vuotta vanhan ennätyksen yhdellä senttimetrillä. Münchenin 1972 olympialaisissa Gusenbauer saavutti pronssia tuloksella 188&nbsp;cm – kisan voittanut Ulrike Meyfarth sivusi Gusenbauerin maailmanennätystä. Kolme viikkoa olympialaisten jälkeen olympiahopeamitalisti Jordanka Blagojeva paransi maailmanennätystä kahdella senttimetrillä.

Gusenabuer voitti Itävallan mestaruuden yhteensä kymmenen kertaa vuosina 1966–1973 ja 1975–1976. Hän paransi Itävallan ennätystä kaikkiaan yksitoista kertaa: 171, 172 ja 174 cm vuonna 1967, 177 ja 180 cm vuonna 1968, 181 ja 184 cm vuonna 1969, 185 cm vuonna 1970, 190 ja 192 cm vuonna 1971 sekä 193 cm Wienissä 7. lokakuuta 1972.

## Lähteet
* 
* 
* 
* 

### Viitteet
Tony Crook

**Thomas Anthony ”Tony” Donald Crook** (16. helmikuuta 1920 Manchester – 21. tammikuuta 2014 Surrey) oli brittiläinen F1-kuljettaja. 

## Ura
Crook palveli toisen maailmansodan aikana Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa, kunnes perusti autokorjaamon ja alkoi ajaa formulaluokissa 1940–luvun puolivälistä lähtien, muun muassa Formula 2-sarjassa.

Crook osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina –. Hän oli 21. Britannian GP:ssä 1952, tosin 10 kierrosta kärjen takana. Toisessa kilpailussaan hän keskeytti. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin. Hän voitti Formula 2:sten säännöillä ajetun Midlands MECC -kilpailun vuonna 1953.

Crookin kilpa-autoilijan ura päättyi Goodwoodin yhdeksän tunnin ajoihin vuonna 1955, kun hän menetti autonsa hallinnan ja joutui sairaalahoitoon osuttuaan Stirling Mossin Porscheen. Kilpa-ajamisen jälkeen hän osti Bristol-autonvalmistajayrityksen vuonna 1960 ja omisti sen vuoteen 2001 saakka, mutta jatkoi yhä yrityksen leivissä vuoteen 2007.

### Formula 1-tulokset

## Lähteet
Andrea de Adamich

**Andrea Lodovico de Adamich** ( 3. lokakuuta 1941 Trieste, Italia – 5. marraskuuta 2025) oli italialainen F1-kuljettaja. Hän osallistui 36 F1-osakilpailuun kausilla 1968 ja 1970–1973. Hän saavutti yhteensä 6 MM-pistettä ajamalla neljänneksi Espanjan GP:ssä 1972 ja Belgian GP:ssä 1973. Aika-ajoissa Adamich oli parhaimmillaan seitsemäs Etelä-Afrikan GP:ssä 1968.

Adamich syntyi Triestessä ja osallistui erilaisiin urheiluautokilpailuihin ennen F1-uraansa. Hän voitti European Touring Car -mestaruuden vuonna 1966 Alfa Romeolla. Hän voitti myös Etelä-Afrikan F2-kilpailun Ferrarilla.

Adamich oli N. Technologyn varapääjohtaja. Yritys valmistaa kilpa-autoja Alfa Romeolle.

## Lähteet