open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Electronic Frontier Finland

**Electronic Frontier Finland – Effi ry** on vuonna 2001 perustettu suomalainen yhdistys, jonka perustivat kolme teknologialakimiestä Herkko Hietanen, Ville Oksanen ja Mikko Välimäki. Yhdistyksen tavoitteena on puolustaa kansalaisten oikeuksia erityisesti Internetissä ja muutenkin tietotekniikkaan liittyvissä asioissa. Sen esikuvana on vuodesta 1990 lähtien toiminut yhdysvaltalainen Electronic Frontier Foundation (EFF). EFFIn hallitukseen ja aktiivijäseniin lukeutuu useita tietotekniikan ja juridiikan asiantuntijoita. Yhdistyksellä oli vuoden 2017 lopulla noin 1&nbsp;600 jäsentä ja sen puheenjohtajana toimii Leena Romppainen.

EFFI on ottanut kantaa muun muassa ohjelmistopatentteihin, Internetin yksityisyys-, tekijänoikeus- ja sananvapauskysymyksiin, sähköiseen äänestykseen, CD-levyjen kopiosuojaukseen ja roskapostiin. Esimerkiksi EFFIn ohjelmistopatentteja vastustava vetoomus keräsi viikon aikana runsaat 2&nbsp;000 allekirjoitusta ja se luovutettiin eduskunnalle marraskuussa 2003. Teletietojen tallennusvelvollisuutta vastustanut vetoomus keräsi puolestaan yli 8&nbsp;000 allekirjoitusta ja luovutettiin syyskuussa 2004.

EFFI myöntää yksityisyyden loukkaajille Suomessa vuosittain jaettavat Isoveli-palkinnon. Palkinto on kansallinen versio ihmisoikeusjärjestö Privacy Internationalin vuotuista Big Brother -palkinnosta. Samassa yhteydessä Suomessa jaetaan myös Winston Smithin mukaan nimetty palkinto yksityisyyden suojaa ja demokratian toteutumista edistäneelle taholle tai henkilölle.

Effi on yksi European Digital Rights -yhdistyksen (*EDRI*) perustajajäsenistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Electronic Frontier Finland – Effi ry – yhdistyksen virallinen sivusto
** Ohjelmistopatenttivetoomuksen luovutus eduskunnalle
** Vetoomus teletietojen tallentamisvelvollisuutta vastaan
** EFFIn yksityisyyden loukkaajille vuosittain myöntämä Big Brother -palkinto
* Mikko Välimäki, Ideasta mediavaikuttajaksi − Silminnäkijän kertomus EFFI ry:n varhaisista vaiheista 2001–2003
Paleolibertarismi

**Paleolibertarismi** on libertarismin haara tai vaihtoehtoisesti libertarismin konservatiivinen haara (tai toisin päin). Paleolibertarismin käsite keksittiin ja sitä esiintyi lähinnä Yhdysvalloissa. Käsitettä ovat käyttäneet muun muassa Lew Rockwell, Hans-Hermann Hoppe ja muut Ludwig von Mises -instituutti lähellä olevat tahot. Euroopassa käsite on tuntemattomampi. Amerikassa käsite tuli käyttöön, kun Mises-instituutin ympärille ryhmittyneet kulttuurikonservatiiviset libertaristit halusivat tehdä pesäeron poliittisia sovitteluratkaisuja hakevaan pragmaattiseen Cato-instituuttiin, henkilökohtaisia vapauksia ja vähemmistöjen oikeuksia taloudellisen vapauden kustannuksella painottaviin vasemmistolibertaristeihin (ks. ACLU) ja epäpoliittisiin elämäntapalibertaristeihin eli niin sanottuihin libertiineihin. 

Paleolibertarismin käsitettä käyttävät lähinnä paleolibertaristit itse. Libertarismin sisällä he erottelevat itsensä niin sanotusta neolibertarismista eli uuslibertarismista, jonka edustajiksi he katsovat muun muassa Virginia Postrelin, David Friedmanin, Milton Friedmanin ja Cato-instituutin johtajan William Niskasen. Jälkimmäiset kuitenkin kutsuvat itseään libertaristeiksi, ilman etuliitteitä. Nykyisin myös monet entiset paleolibertaarit kuten Lew Rockwell ovat luopuneet termistä ja kutsuvat itseään vain libertaareiksi.

Paleolibertarismin konservatiivinen merkitys on saanut vaikutteita termistä paleokonservatismi, joka on konservatismin anti-interventionistinen haara ja oppositiossa uuskonservatismiin nähden. Paleolibertarismin ja paleokonservatismin idea on herättää henkiin toista maailmansotaa edeltänyt vanha oikeisto ja vastustaa Franklin Delano Rooseveltiin henkilöityvää sosiaaliliberalismia ja uuskonservatismia, jotka paleolibertaarien mielestä ovat luopuneet klassisen liberalismin ihanteista.

## Aiheesta muualla

* paleo-libertarianism group
* Paleomafia
Siivetönruokki

**Siivetönruokki**, jota on kutsuttu myös nimillä **jättiläisruokki** ja **isoruokki**, (*Pinguinus impennis*, aiemmin *Alca impennis*) on sukupuuttoon kuollut, ruokkien heimoon kuulunut suurikokoinen lintulaji. Pingviinit ovat saaneet nimensä siivetönruokin kymrinkielisen nimen *pen gwyn* (sananmukaisesti käännettynä 'valkea pää' viitaten sen pään näkyvään valkoiseen laikkuun) mukaan.

## Ulkonäkö ja koko
75–90 senttimetrin pituinen ja 5 kilogramman painoinen lentokyvytön siivetönruokki oli ruokeista suurin. Nimestään huolimatta se ei ollut täysin siivetön, mutta sen surkastuneet siivet olivat vain noin 17 senttimetrin mittaiset.

Siivetönruokki ja pingviinit ovat esimerkki konvergentista evoluutiosta, jossa eliöt jotka eivät ole toisilleen läheistä sukua kehittävät samantapaisia piirteitä samankaltaisen elinympäristönsä ja ekologisen lokeronsa ansiosta. Lentokyvyttöminä, kalaa syövinä viileän ilmanalan merilintuina siivetönruokit elivät vastaavassa ekologisessa lokerossa kuin eteläisen pallonpuoliskon pingviinit, mikä johti myös niiden elintapojen ja ulkonäön samankaltaisuuteen.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Siivetönruokkia esiintyi aikoinaan runsaslukuisesti Pohjois-Atlantin alueella eli Kanadan itärannikon saarilla, Grönlannissa, Islannissa, Norjassa, Britteinsaarilla ja Itämerellä.

Ruotsin Uddevallasta on löydetty eräästä sorakuopasta siivetönruokin luuranko, jonka arvioidaan olevan 3&nbsp;000–4&nbsp;000 vuotta vanha. Löydön perusteella on päätelty, että laji olisi esiintynyt viime jääkauden jälkeisenä aikana myös Ruotsin länsirannikolla. Siivetönruokin mahdollisesta pesimisestä siellä ei kuitenkaan ole tietoa. Vielä historiallisella ajalla laji oli säännöllinen vieras eteläisen Ruotsin rannikolla. Tästä on olemassa jopa kirjattu havainto, joka on tehty 18. joulukuuta 1783 Bohusläänin Mollösundissa.

## Elintavat ja lisääntyminen
Siivetönruokki eli yhdyskunnissa. Se oli erinomainen uimari ja käytti lyhyitä siipiään uidessaan veden alla. Toisin kuin muut ruokit, siivetönruokki ei kyennyt lentämään, mikä teki siitä helppoa riistaa ihmisille.

Siivetönruokit munivat muiden ruokkilintujen tapaan vain yhden munan vuodessa.

## Sukupuutto
Siivetönruokkia metsästettiin ainakin 1700-luvulla muun muassa valaanpyytäjien ja muiden merenkulkijoiden ruuaksi sekä patjoissa käytettyjen untuvien vuoksi. Lisäksi niiden munia kerättiin ravinnoksi. Hitaasti lisääntynyt laji harvinaistui nopeasti. Luonnonhistorialliset museot ja yksityiset keräilijät hankkivat innokkaasti näytteitä häviämässä olleesta lajista, mikä osaltaan edisti sen katoamista. Yksi viimeisistä pesimäpaikoista oli Islannin Geirfuglaskerillä. Suuri tulivuorenpurkaus autioitti tämän ihmisille vaikeapääsyisen turvapaikan vuonna 1830, jolloin lintujen oli siirryttävä muille saarille. Siivetönruokki kuoli lopulta sukupuuttoon. Viimeinen pari tapettiin pesältään hautomasta munaansa 3. heinäkuuta 1844 Islannin rannikolla sijaitsevalla Eldeyn saarella, ja viimeinen elävä lajin yksilö nähtiin vuonna 1852 Newfoundlandin edustalla.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Naturalis: Great Auk (sisältää kolmiulotteisen valokuvan täytetystä yksilöstä)
Albedo

**Albedo** eli **heijastuvuus** tai **heijastuskyky** on jonkin kappaleen kyky heijastaa siihen osuvaa säteilyä. Se kuvaa kappaleeseen osuneen ja siitä heijastuneen säteilyn suhdetta. Albedo määritetään jakamalla pinnan heijastaman säteilyn teho saapuvan säteilyn teholla. Albedoa merkitään yleensä kreikkalaisella kirjaimella α (alfa) tai isolla *A*-kirjaimella. Täysin valoa heijastava pinta on valkoinen, ja sen albedo on 1,0 tai 100&nbsp;%. Täysin musta imee eli absorboi kaiken siihen saapuvan säteilyn, ja sen albedo on siksi 0. Muiden väristen kohteiden albedot ovat tältä väliltä. Lisäksi eri värien heijastama säteilyjakautuma on monesti erilainen kuin vastaanotettu säteily. Albedoa käytetään muun muassa tähtitieteessä, säätieteessä, tietokonegrafiikassa ja laskettaessa vaikkapa Auringon taloa lämmittävää vaikutusta.

## Geometrinen albedo ja Bondin albedo

Yleensä taivaankappaleen albedosta puhuttaessa tarkoitetaan Bondin albedoa *A*, joka on taivaankappaleesta heijastuneen ja sinne saapuvan säteilyn suhde. Se on vaikea määrittää, koska silloin on mitattava kappaleen heijastus kaikkiin suuntiin. Tämän takia monen taivaankappaleen Bondin albedo tunnetaan huonosti. Bondin albedo on nimetty tähtitieteilijä George Phillips Bondin mukaan.

Geometrinen albedo *p* on jonkin kappaleen valonheijastuskyky suoraan takaisin kohti valonlähdettä verrattuna kaikilla aallonpituuksilla heijastavaan levyyn, niin sanottuun Lambertin levyyn. Mattapintainen valkea seinä on lähellä Lambertin levyä. Monille asteroideille on helppo mitata geometrinen albedo. Geometrinen albedo voi olla ykköstä suurempi ja jopa ääretön jos kappale heijastaa peilinä takaisin tulosuuntaan.

Joidenkin taivaankappaleiden geometrisia ja Bondin albedoja:

## Maan albedo
Maan albedo on keskimäärin 0,39 (0,36&ndash;0,43). Albedon avulla pystyy määrittämään, kuinka paljon pinta imee Auringon säteilyä itseensä. Maan albedoon vaikuttaa kolme eri tekijää, maasta ja vesistä heijastuva valo, pilvistä heijastuva valo ja ilmakehästä ylöspäin siroava valo.

Maassa albedo vaihtelee tummien ja kosteiden maaperien 0,08:sta tuoreen lumen 0,86–0,95:een. Jälkimmäisessä tapauksessa lähes kaikki säteily heijastuu takaisin, joten aurinko lämmittää pintaa vain hyvin vähän. Pilvien albedo on myös suuri, joten ne estävät ison osan auringon säteilystä pääsemästä maanpinnalle. Albedo vaihtelee huomattavasti Maan eri osien välillä. Arktiksella ja Antarktiksella albedo on huomattavan suuri, kun taas päiväntasaajan sademetsissä pieni. Subtrooppisissa aavikoissa albedo on myös melko korkea. Valtamerissä albedo on tasaisesti noin 0,10.

## Katso myös
*Absorptio
*Emissio
*Insolaatio

## Lähteet

*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Malmi

**Malmi** tarkoittaa sellaista luonnollista mineraaliesiintymää, josta voidaan taloudellisesti tuottaa metalleja. Tällaisia mineraaleja kutsutaan malmimineraaleiksi. Määritelmän mukaisesti on myös käsite **[[teollisuusmineraali]]**, esimerkiksi talkki, jonka metallia magnesiumia ei ole pääsääntöisesti tarkoitus erottaa metalliksi. Valmis timantti tai kulta ei ole malmia. 
Jotta mineraaliesiintymä eli mineralisaatio olisi malmi, sen on täytettävä ainakin seuraavat kriteerit:
*riittävä koko
*riittävän korkea metallipitoisuus
*riittävän hyvä laatu
*metalli on voitava erottaa mineraaleista
*riittävän korkea metallin markkinahinta
*hyvät liikenneyhteydet ja infrastruktuuri.

Nämä tekijät yhdessä määräävät sen, onko mineralisaatio taloudellisesti hyödynnettävissä eli malmia. Tekijät eivät ole ehdottomia, vaan ne ovat hyvin suhteellisia ja vaihtelevia. Esimerkiksi jos mineraaliesiintymä on määrältään pienehkö, se voi silti olla taloudellisesti hyödynnettävissä, jos se on tarpeeksi rikas. Se, mikä on tarpeeksi iso ja tarpeeksi rikas, riippuu metallien markkinahinnoista. Jos metallien hinnat ovat alhaiset, voi suhteellisen iso tai rikas mineralisaatio olla epätaloudellinen, eli se ei määritelmän mukaan ole malmi. Päinvastainen tilanne voi syntyä metallien markkinahintojen noustessa: aiemmin kannattamattomasta mineraaliesiintymästä voi tulla malmi. 

Pelkästään riittävä koko ja laatu vallitsevassa hintasuhdanteessa eivät yksin tee malmia. Mineraaliesiintymän on myös oltava laadultaan sellainen, että siitä on mahdollista erottaa metalleja taloudellisesti. Esimerkiksi rikkikiisu (FeS2) ei ole malmimineraali vaikka se sisältääkin rautaa, koska raudan erottaminen siitä on erittäin kallista ja koska rautaa on mahdollista erottaa helpommin esimerkiksi magnetiitista. 

Vaikka kaikki edellä esitetyt ehdot toteutuisivat, mineraaliesiintymän on sijaittava myös tarpeeksi hyvien liikenneyhteyksien päässä, jotta siitä louhittua raaka-ainetta voitaisiin taloudellisesti kuljettaa jalostuslaitokselle. Esimerkiksi iso, rikas ja hyvälaatuinen mineraaliesiintymä voi olla epäkannattava, jos tarpeeksi lähellä ei ole tarvittavaa liikenneverkostoa ja infrastruktuuria.

## Katso myös
* malmio
* järvimalmi
* kiisumalmi
* kirsimalmi
* sulfidimalmi
* suomalmi
* malminetsintä
* rikastus

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Geologian tutkimuskeskus
* Geologia.fi
Luettelo elokuva-alan ammateista

**[[Elokuva]]-alan ammatteihin** kuuluu useita eri ammattinimikkeitä, joista jotkut ovat ominaisia vain elokuvatuotannoissa tai muussa vastaavassa audioviuaalisessa tuotannossa.

## Luettelo

* Animaattori
* Apulaisohjaaja – ohjaajan apulainen, joka huolehtii kuvausten juoksevista käytännön asioista
* Avustaja – statisti, ekstra
* Costume designer – suunnittelee näyttelijöiden asut
* Elokuvaaja – vastaa kuvauksesta taiteellisesti
* Erikoistehostekoordinaattori – erikoistehosteiden päävastuun kantaja
* Erikoistehosteteknikko – erikoistehosteiden valmistaja ja toteuttaja
* Gaffer – huolehtii kuvauspaikan sähkötöistä
* Grip – osavastuussa mm. kameroista ja valaistuksesta
* Kameraoperaattori – kameran käyttäjä
* Kuvauspäällikkö – isommissa tuotannoissa hoitaa kuvausten juoksevista käytännön asioista
* Kuvauspaikkajärjestäjä – etsii kuvauspaikkoja, järjestelee kuljetuksia ja hoitaa kuvauspaikkahuoltoa.
* Kuvaussihteeri – huolehtii kirjallisista merkinnöistä, kuten ottojen kirjaamisesta
* Käsikirjoittaja – tekee käsikirjoituksen
* Lavastaja – valmistaa tarinaa tukevan miljöön
* Leikkaaja 
* Maskeeraaja – huolehtii näyttelijöiden maskeerauksesta
* Näyttelijä – esittää tarinan ohjaajan ohjauksessa
* Ohjaaja – kantaa taiteellisen päävastuun elokuvasta
* Puomittaja – äänittäjän avustaja
* Puvustaja – suunnittelee ja valmistaa näyttelijöiden puvut
* Skarppaaja – huolehtii kameroitten toimintakunnosta.
* Sijaisnäyttelijä – näyttelee varsinaisten näyttelijöiden sijaan liian vaaralliset tai jotain erikoistaitoa vaativat kohtaukset
** Body double, Stand-in
* Tuotantopäällikkö – vastaa mm. tuotannon taloudellisissa raameissa pysymisestä ja asiaan liittyvistä käytännöistä
* Tuottaja – päävastuussa elokuvasta
* Valaisija – päävastuussa kuvausten valaistuksesta
* Valomies
* Visual effects supervisor – visuaalisten tehosteiden päävastuun kantaja
* Äänisuunnittelija
* Äänittäjä

## Aiheesta muualla

* Elokuvantaju: toimenkuvat kattavampi lista toimenkuvista
* Elokuva-alan ammattien määritelmiä , Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto TeMe
Indikatiivi

**Indikatiivi** (vanhoissa suomen kieliopeissa myös *tositapa,* joissakin kielioppiperinteissä myös *deklaratiivi*) on verbin tapaluokka eli modus.

Indikatiivia käytetään ilmaisemaan väitteitä tai kysymyksiä. Kielissä, joissa on useampia moduksia, se on neutraali perustapaluokka, joka vertautuu muihin, usein tunnuksellisiin moduksiin.

Suomessa (ja useissa muissa kielissä) indikatiivi on tunnukseton, ja sillä on täydellinen tempus- ja persoonataivutus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen kielen verbien taivutuskaava  Henri Heinosen tekemä verbien taivutuskaava
Eventiivi

**Eventiivi** on marginaalinen suomen kielen modus. Sen tunnuksessa yhdistyvät potentiaalin tunnus *-ne-* ja konditionaalin *-isi-,* esim. *ottaneisin* ’mahdollisesti ottaisin’, *kävelleisin* ’mahdollisesti kävelisin’.

Eventiivin alkuperästä on ristiriitaisia käsityksiä. Sen keksijäksi on väitetty uudissanoistaan tunnettua Wolmar Schildtiä (kirjailijanimeltään Wolmari Kilpinen), joka sai myös Elias Lönnrotin käyttämään muotoa Kalevalassa. Kaarle Krohnin mukaan eventiiviä ei kuitenkaan käytetty Kalevalan alkuperäisissä runoissa. Kotikielen seura harkitsi eventiivin suosittelemista osaksi kirjakieltä, mutta ajatuksesta luovuttiin, kun tuli esille, että muoto oli Kilpisen itse keksimä. 

Toisaalta Lönnrot on jo 1840-luvulla kertonut löytäneensä eventiivin vepsän kielestä, missä esiintyy sellaisia muotoja kuin *maksneisin* ’mahdollisesti maksaisin’, ja myös nimityksen *eventiivi* otti käyttöön Lönnrot vepsän kielen kuvauksessaan 1853. Samoihin aikoihin, jo ennen Kilpistä, eventiiviä käyttivät jotkut muutkin 1800-luvun suomen kielen viljelijät, esimerkiksi D.&nbsp;E.&nbsp;D. Europaeus. Eventiivin näköisiä muotoja näyttää esiintyvän myös aidossa kansanrunoudessa, ja etenkin *lieneisi-* tai *lienisi-*tyyppisiä muotoja on merkitty muistiin sieltä täältä suomen murteista.

Jussi Ylikosken mukaan eventiivin alkuperä jää hämäräksi, mutta sen käyttöön lienee alusta alkaen vaikuttanut se, että suhteellisen harvinainen potentiaali hahmottuu enemmänkin verbijohdosten muodostusmalliksi kuin eläväksi taivutuskategoriaksi. Tämän takia luontevilta tuntuvat myös potentiaalikantaiset taivutusmuodot kuten partisiippi *johtuneva* ’mahdollisesti johtuva’. Joka tapauksessa eventiivimuotoja on edelleenkin helppo löytää sekä mediasta että internetin keskustelufoorumeilta, eikä eventiivi marginaalisuudestaan huolimatta näytä olevan katoamassa tai kuihtumassa.

## Lähteet
Optatiivi

**Optatiivi** on imperatiivin kaltainen verbin modus eli tapaluokka, jolla tekeminen tai oleminen ilmaistaan toivottuna, eräänlaisena epäsuorana kehotuksena tai kohteliaana käskynä.

Optatiivi on eurooppalaisessa kielioppiperinteessä tullut tunnetuksi alkuaan muinaiskreikan kieliopista. Sen esikuvan mukaan optatiiviksi nimitettyjä taivutusmuotoja tai -kategorioita on kuvattu muun muassa fäärin, georgian, sanskritin, turkin ja joidenkin saamelaiskielten kieliopeissa, myös suomen kielessä.

## Suomen kielessä
Vanhemmissa suomalaisissa kieliopeissa optatiiviksi tai ”2. imperatiiviksi” voitiin kutsua kaikkia imperatiivin *-ko/-kö*-tunnuksisia muotoja*.* Näitä esiintyy imperatiivin 3. persoonassa ja passiivissa (*ol*'ko**on'', ''men**kö**öt'', ''sanotta**ko**on),'' mutta kansanrunoudessa joskus myös muissa persoonissa. [[Elias Lönnrot]] ilmeisesti uskoi täydellisen optatiivitaivutuksen olemassaoloon. [[Kalevala|Kalevalassa]] ja [[Kanteletar|Kantelettaressa]] hän laajensi voimakkaasti alkuperäisten kansanrunojen yksikön ja monikon 2. persoonan ''(tuo’os'' ’tuo!’, ''vetäös'' ’vedä!’; ''istuttoote'' ’istuttakaa’) sekä monikon 1. persoonan  ''(laatiomme'' ’laatikaamme’) optatiivien käyttöä. Lönnrot myös kehitti itse optatiivimuotoja, joita ei kansanrunoudessa tavata lainkaan, kuten yksikön 2. persoonan ''si''-päätteiset muodot ''(elkösi'' ’älä!’, ''viekösi'' ’vie!’) sekä yksikön 1. persoonan muodot ''(muuttukoni'' [’vaikka muuttuisinkin; saatan hyvinkin muuttua’] ''jos monesti, kaatukoni jos kahesti''). Kalevalasta ja Kantelettaresta, joiden kuviteltiin suoraan edustavan aitoa kansankieltä, nämä optatiivimuodot siirtyivät kielioppeihin ja 1800-luvun runokieleen.

Uudemmissa suomen kieliopeissa optatiivi-nimitys on varattu lähinnä runokielestä tutuille ''s''-loppuisille yksikön 2. persoonan muodoille ''(ollos, kuullos, nukkuos).'' Näiden loppu-''s'' on, samoin kuin [[Liite eli kliitti|liitepartikkeli]] ''-s,'' lyhentymää [[Pronomini|pronominista]] ''sinä.'' Sen edellä on ''ko''-tunnuksen [[Astevaihtelu|heikkoasteinen]] muoto, joka voi edustua pelkkänä ''o-'' tai ''ö''-vokaalina tai lisäksi sitä edeltävän konsonantin kahdentumana ''(tul**lo**s''). Muita ''ko/kö''-muotoja voidaan kutsua [[jussiivi]]ksi.

[[Anneli Kauppinen]] on [[Konditionaali|konditionaalia]] käsittelevässä tutkimuksessaan käyttänyt optatiivi-termiä konditionaalin käytöstä toivomuksen ilmaisemiseen: ***kampaisit*' edes tukkasi.''

## Lähteet
Bob Denard

**Bob Denard**, synt. **Gilbert Bourgeaud** (7. huhtikuuta 1929 Bordeaux – 13. lokakuuta 2007 Gironde) oli ranskalainen palkkasotilas. Hän osallistui Vietnamin sotaan, ja häntä syytettiin Pariisin tuomioistuimessa vuonna 1989 Komorien presidentin salamurhasta.

Bob Denard osallistui myös muun muassa Biafran sotaan sekä Zimbabwen, Jemenin, Iranin, Beninin, Angolan, Zairen ja Komorien konflikteihin.

Denard kärsi viimeisinä elinvuosinaan Alzheimerin taudista.

## Katso myös

* Palkkasotureiden hyökkäys Cotonouhun 1977

## Lähteet
### Viitteet
Sähköpotentiaali

**Sähköpotentiaali** eli **sähköinen potentiaali** (tunnus *V*) on muuttumattoman sähkökentän potentiaalienergia yksikkövarausta kohden. Sähköpotentiaalia mitataan volteissa. Fysikaalisesti ainoastaan kahden pisteen välinen potentiaaliero eli jännite on merkitsevä.

Sähköpotentiaalin käsitteen ja Kirchhoffin lakien avulla voidaan helposti analysoida sähköisiä virtapiirejä.

Sähköpotentiaali voidaan laskea kaavalla V = Ep /Q ,jossa sähkökentän potentiaalienergia on Ep =QEs.

## Yleistä
Kappaleilla voi olla ominaisuus, joka tunnetaan sähkövarauksena. Sähkökenttä kohdistaa voiman varattuihin kappaleisiin. Jos varatulla kappaleella on positiivinen varaus, kappaleeseen kohdistuva voima on samansuuntainen sähkökentän suunnan kanssa. Negatiivisesti varautuneilla kappaleilla suunta on päinvastainen. Voiman suuruus on kappaleen sähkövarauksen suuruus kerrottuna sähkökentän voimakkuuden suuruudella. Sähköpotentiaali sähkökentän pisteessä on määritelty työksi, joka tehdään siirrettäessä positiivinen yksikkövaraus nollapotentiaalista tähän pisteeseen. 

Jos työtä tehdään sähkökenttää vastaan joudutaan tekemään työtä ja jos sähkökenttä siirtää yksikkövarausta niin saadaan työtä. Sähkökentässä olevalla varauksella on siis jonkin asemaansa vastaava potentiaalienergia, joka muuttuu varauksen siirtyessä paikasta toiseen. Tämän perusteella on ruvettu puhumaan sähkökentän sähköpotentiaalista tai **sähköisestä potentiaalista**. *Sähkökentän jonkin pisteen potentiaalilla tarkoitetaan sitä työtä, joka on varausyksikköä kohti tehtävä, kun positiivinen sähkövaraus äärettömän kaukaa tuodaan tuohon pisteeseen.* 

Voima ja potentiaalienergia liittyvät läheisesti toisiinsa. Kun kappale liikkuu suuntaan, johon voima kiihdyttää sitä, sen potentiaalienergia pienenee. Esimerkiksi kappaleen potentiaalienergia Maan gravitaatiokentässä on mäen päällä suurempi kuin mäen juurella. Kun kappale putoaa, sen potentiaalienergia muuttuu liike-energiaksi. Vastaavasti varautuneen hiukkasen sähköinen potentiaalienergia muuttuu hiukkasen liike-energiaksi sähkökentän tekemän työn takia hiukkasen siirtyessä korkeammasta potentiaalista matalampaan potentiaaliin. Positiivisesti varautuneen hiukkasen potentiaalienergia pienenee sen siirtyessä sähkökentän suuntaan kun taas negatiivisesti varautuneella hiukkasella suunnan tulee olla päinvastainen.

## Sähköstatiikassa
Sähköpotentiaali pisteessä **b** staattisessä sähkökentässä **E** saadaan viivaintegraalista

V_\mathbf{E} = - \int_{a}^{b} \mathbf{E} \cdot \mathrm{d} \boldsymbol{\ell} \,

kun piste **a** on nollapotentiaalissa.

Sähköpotentiaali V_E pisteessä **b** hiukkasen **Q** muodostamassa sähkökentässä **E** saadaan yhtälöstä

V_E = \frac {1}{\epsilon_r}\frac {1}{4 \pi \epsilon_0}\frac {Q}{r_b},

missä \epsilon_r on eristeen suhteellinen permitiivisyyden arvo, \frac {1}{4 \pi \epsilon_0}= 8{,}98755 \cdot 10^9 \frac{\textrm{Nm}^2}{\textrm{C}^2} on Coulombin vakio, **Q** on sähkökentän muodostavan hiukkasen sähkövaraus ja r_b on etäisyys **b** hiukkasesta **Q**. 

## Katso myös
* Kemiallinen potentiaali
* Sähkökemiallinen potentiaali
* Redoxpotentiaali
* Sähkövirta
* Sähkö

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Lasko

**Senkka** tai oikeammin **kokoveren lasko** (laskoarvo, lyhenne: LA tai B -La) on verestä tehtävä kliinisen kemian ja hematologian alaan kuuluva laboratoriotutkimus, jossa mitataan veren solujen laskeutumisnopeutta mittausputkessa yhden tunnin aikana. Mittayksikkö on mm/h. 

Tutkimuksella on merkitystä diagnosoitaessa tulehdustauteja, kollagenoosia, monia maksasairauksia ja kudosvaurioita (esimerkiksi sydäninfarktia). Lasko on lisäksi koholla raskauden aikana. Terveellä henkilöllä arvo on yleensä alle 15 mm/h, mutta arvo voi vaihdella jonkin verran iän ja sukupuolen mukaan. Raskauden aikana muutokset voivat olla suuria.

Laskon määrittäminen on veren viskositeetin eli sakeuden mittaamista. Mitä suurempi viskositeetti eli mitä sakeampaa veri on, sitä hitaammin veren solut painuvat näytteen pohjalle eli sedimentoituivat. Merkittävin veren viskositeettiin vaikuttava tekijä on veressä olevien proteiinien määrä ja laatu. Kun se muuttuu erilaisissa tautitiloissa, muutos havaitaan laskon arvossa.

Lasko saadaan laskettua kaavasta

 v= \frac {2(\delta - \delta_0)gr^2}{9 \mu}

jossa \delta = punasolun tiheys, \delta_0 = plasman tiheys, r = punasolun säde ja \mu = plasman viskositeetti

Lasko suurenee iän myötä. Mittausta saattaa häiritä anemia, joka joskus johtaa todellista suuremman arvon saamiseen. CRP-mittaus on äkillisten tulehdustilojen yhteydessä luotettavampi, sillä se reagoi nopeasti. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mikro

**Mikro** (tunnus **µ**) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa miljoonasosaa (10−6). Esimerkiksi mikrometri (µm) on miljoonasosa metriä (m) ja siten 1&nbsp;000&nbsp;000&nbsp;μm = 1&nbsp;m.

Nimi *mikro* johtuu kreikan kielen *pientä* tarkoittavasta sanasta *mikros* (μικρός). Sama sana esiintyy myös esimerkiksi termeissä mikroaallot ja mikrotietokone. 

Alun perin etuliite mikro samoin kuin mega otettiin käyttöön jo vuonna 1874 British Association for the Advancement of Sciencen (BAAS) suosituksesta. Tuolloin niitä käytettiin CGS-järjestelmän yksikköihin liitettyinä pääasiassa tieteellisissä yhteyksissä. Vuonna 1960 yhdestoista yleinen paino- ja mittakonferenssi vahvisti nämä etuliitteet sekä muutamia uusia käytettäviksi myös SI-järjestelmässä.

Etuliitteen tunnuksena käytettävä mikro-merkki (µ, U+00B5) perustuu kreikkalaiseen myy-kirjaimeen (μ, U+03BC), ja ne ovatkin yleensä melko tarkkaan samannäköisiä. Unicode-merkistö määrittelee ne kuitenkin eri merkeiksi, sillä erityinen mikro-merkki sisältyy jo Latin 1 -merkistöön. 
Tietokoneissa, joissa on käytössä laajennettu suomalainen näppäimistö, mikro-merkki voidaan tuottaa pitämällä alhaalla AltGr-näppäintä samaan aikaan, kun painetaan m-kirjaimen näppäintä:

:  → µ

HTML-koodissa mikro-merkki voidaan tuottaa myös nimiviittauksella `&amp;micro;` tai Unicode-tunnukseen perustuvalla numeerisella viittauksella (desimaalisena `&amp;#181;` tai heksadesimaalisena `&amp;#xB5;`). Jos oikeaa µ-merkkiä ei ole käytettävissä, korvikkeena käytetään toisinaan pientä u-kirjainta (esimerkiksi um = mikrometri).

## Lähteet
Kilo

**Kilo** (tunnus k) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhatkertaista (103). Esimerkiksi kilometri (km) on tuhat metriä.

Yleiskielessä kilolla tarkoitetaan usein kilogrammaa.

Tietokonetekniikassa kilolla usein harhaanjohtavasti tarkoitetaan määrää 210 = 1&nbsp;024, erityisesti kyseistä määrää tavuja. Tälle määrälle on sekaannusten välttämiseksi annettu etuliite *kibi*, joka on kuitenkin käytännössä jäänyt harvinaiseksi.

Tietoliikenteessä lyhenne kbps tarkoittaa yhtä kilobittiä eli 1&nbsp;000 bittiä sekunnissa.

## Lähteet
Milli

**Milli** (tunnus m) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhannesosaa (10-3 eli 1/1000 eli 0,001).  Esimerkiksi millimetri (mm) on metrin tuhannesosa ja milligramma (mg) on gramman tuhannesosa.

Arkikielessä millillä tarkoitetaan usein millimetriä, joskus (erityisesti rahasummien yhteydessä) miljoonaa.

## Lähteet
Harhama

**Harhama** voi tarkoittaa seuraavia:

*harhama eli kimeeri eli khimaira, biologiassa eliö, jolla on kaksi tai useampi geneettisesti erilaista solukantaa
**[[Harhama (kirja)|Harhama]]*, Irmari Rantamalan romaani vuodelta 1909
* *Harhama* eli *[[Kaukana poissa]]* (*The Far Side*), Gary Larsonin sarjakuva
Preacher

**Preacher** on Garth Ennisin kirjoittama ja Steve Dillonin piirtämä sarjakuva, jota DC Comics on julkaissut Vertigo-luokassaan albumisarjana. Kansitaiteesta *Preacherissa* vastaa Glenn Fabry.

Sarjakuvan raadollisen väkivaltainen ja poliittisesti varsin epäkorrekti tyyli kantaa eteenpäin mytologialla maustettua juonta. Jesse Custer, entinen saarnaaja jonka luonne ei tunnu sopivan yhteen papin lipereiden kanssa, lähtee etsimään Taivaan jättänyttä Jumalaa kertoakseen tälle painavan mielipiteensä asioiden tilasta. Tarina etenee pyräyksittäin muisteloiden välissä; päähenkilöiden taustoista paljastuu kerroksittain yllättäviä asioita. Hahmot heittelevät elämän suurten mysteerienkin edessä kuivan lakonisia kommentteja, joiden huumori keventää käsiteltäviä, paikoin raskaita aiheita.

Sarjasta julkaistiin 75 numeroa, joihin kuuluivat 66 kuukausittaista numeroa, viisi erikoisnumeroa ja nelinumeroinen *Saint of Killers* -sarja. Ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1995 ja viimeinen heinäkuussa 2000. Koko sarja on julkaistu yhdeksänä pehmeäkantisena kirjana. Sarjan keskeisimmät hahmot olivat Jesse Custer, Tulip O’Hare, Proinsias Cassidy, Herr Starr, God, Saint of Killers ja Arseface.

Suomeksi sarjasta ilmestyi vuonna 2002 kaksi albumia, jotka sisältävät seitsemän ensimmäistä numeroa. Keväällä 2016 RW Kustannus julkaisi kokoelman, joka koostuu ensimmäisistä 26 numerosta.

Toukokuussa 2016 yhdysvaltalainen AMC-kanava alkoi esittää sarjakuvaan perustuvaa televisiosarjaa *[[Preacher (televisiosarja)|Preacher]]*, jonka ovat kehittäneet Seth Rogen, Evan Goldberg ja Sam Catlin. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi on kymmenen jakson pituinen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jerrman, Toni: Preacher Deluxe 1 ja 2. *Tähtivaeltaja* 2/2016.
* Junni, Tatu: Törkeä Preacher-sarjakuva ei ole 20 vuodessa eltaantunut . Dome.fi 15.3.2016.
Kaukana poissa

**Kaukana poissa** tai **Harhama** () on Gary Larsonin luoma yhden kuvan strippisarjakuva, jota julkaistiin vuosina 1979–1995. Sarjakuva perustui lakoniselle ja mustalle huumorille, ja sitä julkaistiin suosionsa huipulla tuhansissa sanomalehdillä ja käännettynä lukuisille kielille. 25 vuoden tauon jälkeen vuonna 2020 Larson alkoi julkaista uusia *Kaukana poissa* -strippejä sarjakuvan virallisilla kotisivuilla.

Suomeksi sarjaa on julkaistu kokoelma-albumeina sekä sanoma- ja aikakauslehdissä. Ilta-Sanomat julkaisee sarjakuvaa nimellä *Harhama*. *Kaukana poissa* -sarjakuvasta on tehty myös animaatiolyhytelokuva *Tales from the Far Side*.

Vaikka sarjakuvan aiheet vaihtelevat erittäin paljon, se kierrättää tiettyjä perushahmoja ja tilanteita, kuten
* maalaiselämää maanviljelijöiden ja eläinten näkökulmasta
* haaksirikkoiset saarella
* luolamiehet ja dinosaurukset
* tiedemiehiä laboratoriossa
* ulkoavaruuden muukalaisia
* villi länsi

## ”Cow Tools”

Tunnetuin *Kaukana poissa* -strippi lienee lokakuussa 1982 julkaistu ”Cow Tools”. Se esittää seisovaa lehmää, jonka edessä pöydällä on epämääräisiä esineitä. Stripin kuvaus on pelkästään teksti *cow tools* (). Useat hämmentyneet lukijat vaativat omituiselle stripille selitystä kirjeitse ja puhelimitse. Larson julkaisi lopulta lehdistötiedotteen, jossa sanoi, ettei strippiin sisälly mitään syvempää vitsiä tai merkitystä, ja arveli menneensä sen piirtäessään liian pitkälle. Stripin merkityksenä on vain kommentoida sitä, että lehmien tekemät työkalut olisivat laadultaan huonoja. Lehmien tarve työkaluille tai pöydällä olevien työkalujen käyttötarkoitus taas on stripin ymmärtämisen kannalta täysin merkityksetöntä tietoa.

Stripissä on absurdistisia ominaisuuksia, jotka ovat sen alkuperäisen julkaisun jälkeen yleistyneet internetmeemeissä. ”Cow Tools” onkin myöhemmin muodostunut internetmeemiksi. Sitä varten on perustettu myös Facebook-ryhmä, jossa oli vuonna 2022 noin 3&nbsp;200 jäsentä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen The Far Side -sivusto 
* Suomeksi julkaistujen albumien sisältö
Vapaamielisyys

**Vapaamielisyys** on suvaitsevaisuutta, ennakkoluulottomuutta ja avarakatseisuutta. Vapaamielisyys voi olla esimerkiksi poliittista tai uskonnollista. Vapaamielisyyttä ei tule sekoittaa vapaa-ajatteluun.

## Katso myös
* Liberalismi
* Libertarismi
* Vapaus

## Lähteet
Keminsaame

**Keminsaame** on kuollut saamelaiskieli, jota puhuttiin Kemin Lapissa, nykyisen Suomen Lapin keski- ja eteläosissa. Sitä kirjoitettiin latinalaisilla kirjaimilla. Käytännössä keskisen Kemin Lapin eri lapinkylissä oli kehittynyt omanlaisiaan murteita, joten keminsaame on kattonimitys Inarin eteläpuolisille kuolleille saamelaismurteille eikä varsinaisesti mikään yhtenäinen kieli.  

Keminsaame sammui eri alueilla 1700- ja 1800-lukujen aikana. Jacob Fellmanin vieraillessa Sompiossa vuonna 1825 hän kertoi "joidenkin vanhempien ihmisten käyttävän lappia [keminsaamea] keskenään" muttei enää nuorempien. Viimeisiä yksittäisiä puhujia löytyi vielä 1890-luvulla.  Muutamia keminsaamen kielellä laulettuja joikuja on säilynyt. Vuonna 1829 Fellman julkaisi pienen keminsaamenkielisen sanaston. Myös lukuisia ruotsiksi käännettyjä keminsaamenkielisiä runoja on säilynyt. Säilyneiden kielinäytteiden avulla on päätelty keminsaamen kuuluneen itäsaamelaisiin kieliin yhdessä inarinsaamen, koltansaamen, akkalansaamen, kiltinänsaamen ja turjansaamen kanssa, mutta muodostaneen oman haaransa itäsaamelaisissa kielissä. Keminsaame oli ilmeisesti läheistä sukua inarinsaamelle. Eräiden arvioiden mukaan Sodankylän ja Savukosken seuduilla on esimerkiksi paikannimistä pääteltävissä viitisensataa sanaa keminsaamen kieltä, ja sitä on pyritty rekonstruoimaan inarinsaamen avulla.

## Kielinäyte
Isä meidän -rukous keminsaameksi:
:Äätj miin, ki lak täivest. Paisse läos tu nammat. Alda pootos tu väldegodde. Läos tu taattot nou täivest, ku ädnamest. Adde miji täb päiv miin juokpäiv laip. Ja adde miji miin suddoit addagas, nou ku miieg addep miin velvolidäme. Ja ale sääte miin kjäusaussi. Mutto tjouta miin pahast. Tälle tu li väldegodde, vuöjme ja kudne ijankaikisest. Amen.

## Katso myös
* Keminsaamelaiset
* Kainuunsaame

## Lähteet
Suomen kansantasavalta

**Suomen kansantasavalta** (hallituksen julistuksessa ja avunannon ja ystävyyden sopimuksessa **Suomen Kansanvaltainen Tasavalta**) oli Neuvostoliiton talvisodassa miehittämilleen alueille perustama sosialistinen nukkevaltio. Valtion toteuttamista varten Neuvostoliitto perusti Suomen Kansanhallituksen eli niin sanotun Terijoen hallituksen.

## Historia
Moskovan radio ilmoitti, että kansantasavalta on perustettu 1. joulukuuta 1939 Terijoella. Suomalaiset kuitenkin vasta vetäytyivät sieltä tuona päivänä, eikä perustamispaikkaa siksi pidetä todennäköisenä. 

Kansantasavalta teki Moskovassa 2. joulukuuta Neuvostoliiton kanssa avunannon ja ystävyyden sopimuksen, jossa muun muassa sovittiin osan Neuvosto-Karjalasta liittämisestä kansantasavaltaan ja osan Karjalankannaksesta Neuvostoliittoon, Hangon niemimaan vuokraamisesta ja Suomenlahden ulkosaarien myymisestä Neuvostoliitolle. Suomessa pelättiin, että hankkeen onnistuessa Suomen uusi kansantasavalta saisi valtiomuodon, joka ”muistuttaa jossain määrin” Mongolian kansantasavaltaa.

Suomen kansantasavallan päämiehenä toimi Terijoen hallituksen puheenjohtaja ja ulkoasiainministeri Otto Wille Kuusinen 12. maaliskuuta 1940 asti. Pääosa Suomen rauhansopimuksella luovuttamista alueista yhdistettiin pian sen jälkeen Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kanssa Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Kuusinen nimitettiin kyseisen neuvostotasavallan presidentiksi ja Terijoen hallituksen entinen Karjalan asiain ministeri Paavo Prokkonen pääministeriksi.

Terijoen hallituksen ja Neuvostoliiton temppu vieraannutti Suomen kommunistit Neuvostoliitosta, koska siltä puuttui kansan tuki.

## Katso myös
* Suomen sosialistinen työväentasavalta

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
* 
*
Vapaus

**Vapaus** tarkoittaa mahdollisuutta tehdä tai saavuttaa jotain ilman rajoitteita, jotka estäisivät sen. Vapauden rajoitteet voivat olla esimerkiksi pakkoja, juridisista tai terveydellisistä syistä johtuvia rajoituksia tai muiden toimijoiden väliintuloja.

Poliittisen vapauden lajit ovat aatehistorioitsija Isaiah Berlinin mukaan positiivinen vapaus ja negatiivinen vapaus. Negatiivinen vapaus tarkoittaa esteiden poissaoloa, ja positiivinen vapaus tarkoittaa toimijan ideaalisen itsen, todellisen minän tai tietyn elämäntavan toteuttamista. Aatehistorioitsija Quentin Skinnerin mukaan positiivinen vapaus toteutuu vain, jos ihminen todellakin elää ideaalin mukaisesti.

Yhteiskunnassa poliittinen vapaus koskee muun muassa lehdistöä, mielipiteen ilmaisua ja kokoontumista. Filosofiassa poliittinen vapaus liitetään usein markkinatalouteen. Filosofi Immanuel Kantin mukaan vapaus on vapautta pakottamisesta, eikä valtiolla ole oikeutta rajoittaa kenenkään vapautta muuten kuin estääkseen tätä loukkaamasta toisten vapautta.

Kaikille ihmisille kuuluvia vapauksia on määritelty kansainvälisissä julistuksissa ja asiakirjoissa, kuten YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa sekä EU:n perusoikeuskirjassa.

123 valtion tutkimus vahvisti nobelistien Hayekin–Friedmanin hypoteesin, että taloudellinen vapaus on lähes välttämätön poliittisen vapauden edellytys. Vain harvoissa tapauksissa oli merkittävästi poliittista vapautta ilman huomattavaa taloudellista vapautta, ja nekin tapaukset heikkenivät ajan myötä. Myöhempi tutkimus löysi vain yhden selkeän vastaesimerkin: Valko-Venäjä vuoden 1991 jälkeen. Senkin poliittinen vapaus katosi ajan mittaan.

## Katso myös
* Ajatuksenvapaus
* Libertas
* Sananvapaus
* Painovapaus
* Talonpoikainen vapaus
* Vaatimus
* Vapaa tahto
* Velvollisuus (filosofia)
* Välttämättömyys
* Yksilönvapaus

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Syrjämäki, Sami & Räsänen, Petri: Poliittinen vapaus *Ensyklopedia Logos,* Filosofia.fi
* Carter, Ian: Positive and Negative Liberty. Stanford Encyclopedia of Philosophy.
Villi Pohjola (televisiosarja)

**Villi Pohjola** (*Northern Exposure*) on yhdysvaltalainen draamakomediallinen televisiosarja. Sitä tuotettiin vuosina 1990–1995 kuusi kautta ja yhteensä 110 jaksoa.

Sarjaa kerrotaan newyorkilaisen lääkärin, Joel Fleischmanin (Rob Morrow) näkökulmasta. Hän joutuu työskentelemään kuvitteellisessa Cicelyn pikkukaupungissa Alaskassa neljän vuoden ajan maksaakseen opintovelkansa takaisin. Sarja keskittyi alun perin Fleischmanin urbaanin ajatusmaailman ja paikallisen rennon kyläyhteisön yhteentörmäykseen, mutta painopiste siirtyi sarjan kehittymisen myötä henkilöhahmoihin yleisesti.

Sarjan jatkuvat unijaksot ja vahva kuvallisuus muistuttavat lapsille sopivaa versiota *[[Twin Peaks]]istä*, joka jopa kuvattiin samaisella alueella.

Sarja esitettiin Suomessa alun perin 1990-luvun alkupuolelta vuoteen 1996 ja jälleen uusintana vuosina 2000 ja 2008–2010.

## Henkilöhahmot
### Päähenkilöt
* Joel Fleischman (Rob Morrow), newyorkilainen juutalainen lääkäri, joka joutuu vastoin tahtoaan Cicelyn alaskalaiskylän lääkäriksi.
* Maggie O'Connell (Janine Turner), itsenäinen ja itsepäinen pilotti, jonka kaikki poikaystävät ovat kuolleet oudoissa tapaturmissa. Hänen suhteensa Joeliin on oppikirjaesimerkki viha-rakkaus-suhteesta.
* Maurice J. Minnifield (Barry Corbin), eläkkeellä oleva hävittäjälentäjä ja astronautti. WASP:in arkkityyppi, rikas ja ennakkoluuloinen.
* Holling Vincoeur (John Cullum), iäkäs baarinpitäjä.
* Shelly Marie Tambo (Cynthia Geary), baarinpitäjän vuosikymmeniä nuorempi vaimo. Klassinen kultasydäminen blondi.
* Ed Chigliak (Darren E. Burrows), elokuvakärpäsen kovaa puraisema intiaaniteini. Häntä nähdään tuskin koskaan ilman nahkatakkiaan.
* Chris Stevens (John Corbett), Minnifield Communicationsin omistaman paikallisradion radioääni. Chrisin filosofoinnit vetävät usein yhteen jakson tapahtumat ja mitä niistä opittiin.
* Marilyn Whirlwind (Elaine Miles), tohtori Fleischmannin erittäin tyyni vastaanottoapulainen. Tämä nuori intiaaninainen puhuu tuskin koskaan, kun taas Fleischman on puhumatta tuskin koskaan.

### Sivuhenkilöt
* Adam (Adam Arkin), eksentrinen mestarikokki
* Eve (Valerie Mahaffey), Adamin vaimo, luulosairas
* Bernard Stevens, (Richard Cummings Jr) Chrisin velipuoli.
* Konstaapeli Barbara Semanski (Diane Delano) Mauricen ihastus.
* Kokki Dave (William J. White) Hollingin kokki.

## Tuotanto ja vastaanotto
*Villi Pohjola* oli ensimmäisen viiden tuotantokautensa aikana melko suosittu Yhdysvalloissa, mutta sen katsojaluvut romahtivat kuudennella ja viimeisellä tuotantokaudella, kun CBS päätti antaa sen esityspaikan maanantai-illasta uudelle *[[Chicagon lääkärit]]* -sarjalle ja siirsi *Villin Pohjolan* keskiviikon myöhäisiltaan. Siirron jälkeen sarja menetti viikossa noin neljänneksen katsojistaan ja CBS päätti lopettaa sarjan tuottamisen kauden jälkeen.

Sarjaa ei kuvattu Alaskassa, vaan pääosin Roslynin pikkukaupungissa, Washingtonin osavaltiossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Rikun Villi Pohjola -sivut
* Villi Pohjola terapiana
Markkinahäiriö

**Markkinahäiriö** () on taloustieteessä tilanne, jossa markkinat eivät allokoi tai tuota tehokkaasti hyödykkeitä. Se määritellään ei-Pareto-optimaalisena tasapainona, jossa jonkun toimijan asemaa ei voi parantaa muiden kärsimättä. Yleisemmin markkinahäiriö tarkoittaa tilannetta, jossa yksilöiden oman edun tavoittelu johtaa yhteiskunnan kannalta tehottomaan lopputulokseen. Monet julkisen vallan toimet tähtäävät markkinahäiriöihin puuttumiseen.

Käsitteen markkinahäiriöstä on ensimmäistä kertaa esittänyt viktoriaanisen ajan filosofi Henry Sidgwick.

## Yleistä
Taloustieteilijät käyttävät erilaisia malleja tällaisten tilanteiden kuvaamiseen. Kaksi markkinahäiriöiden pääsyytä ovat:
# markkinoiden epäoptimaalinen rakenne
# kaikkia haittoja tai hyötyjä ei sisäistetä hintoihin, jonka vuoksi päätöksenteko markkinoilla vääristyy.

Näitä ongelmia voidaan yrittää ratkoa muun muassa sääntelyllä tai muuten valtion puuttumisella. Toisinaan on mahdollista perustaa markkinat sinne mistä ne puuttuvat.

## Markkinahäiriöiden tutkimus
Taloustieteen valtavirran tutkimuksesta huomattava osa liittyy markkinahäiriöiden tutkimukseen. Kaikki taloustieteilijät eivät kuitenkaan ole hyväksy markkinahäiriötä käsitteenä. Niin sanottua laissez-faire -näkemystä kannattavat, lähinnä itävaltalaisen taloustieteen edustajat sekä libertaarit, eivät halua lisätä valtion roolia tai valtion sääntelevän markkinoiden toimintaa. Marxilaiset puolestaan tyypillisesti uskovat, että yksilöllinen tuotantovälineiden omistus on ongelma itsessään ja että talouden resurssit pitäisi jakaa muutoin kuin markkinamekanismin kautta. Heidän näkemyksensä siis poikkeaa markkinahäiriön käsitteestä, koska he pitävät kaikkea markkinoiden toimintaa huonona.

## Markkinoiden epäoptimaalinen rakenne
Epäoptimaalinen markkinarakenne on muun muassa seuraavissa tapauksissa:
*Epätäydellinen kilpailu
**Monopoli
**Monopsoni
**Duopoli
**Oligopoli
**Oligopsoni
**Monopolistinen kilpailu
**Kartelli
Luonnollisen monopolin tapauksessa yrityksellä on pitkällä aikavälillä laskevat keskimääräiset kustannukset. Tällöin monopoli ei ole välttämättä epäoptimaalinen.

## Haittojen ja hyötyjen sisäistämättä jättäminen
Ongelma liittyy haittojen tai hyötyjen sisäistämiseen esimerkiksi seuraavissa tapauksissa:
*Ulkoisvaikutus
**Julkishyödyke
**Yhteisresurssi
*Epätäydellinen tai epäsymmetrinen informaatio
**Haitallinen valikoituminen
**Moraalikato
**Päämies–agentti-ongelma

## Katso myös
*Mikrotaloustiede
*Uusliberalismi
*Dirigismi
*Sääntelyhäiriö

## Lähteet
Kolmas maailmansota

**Kolmas maailmansota** on hypoteettinen tulevaisuuden maailmansota, jota supervallat käyvät mahdollisesti joukkotuhoasein, kuten ydinasein, biologisin asein tai kemiallisin asein.

## Taustaa
Kaksi ensimmäistä maailmansotaa käytiin vuosien 1914 ja 1945 välillä. Toista maailmansotaa seurasi supervaltojen eli Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton vastakkainasettelun aika eli kylmä sota, jonka uskottiin olevan 1900-luvun jälkipuolella suurin maailmanrauhaa uhkaava tapahtuma. Kylmän sodan pelättiin usein kärjistyvän lähes koko ihmiskunnan tuhoutumiseen tai sivilisaation romahtamiseen. Toisaalta keskusteltiin myös mahdollisuudesta, että täydellisen tuhon välttääkseen supervallat saattaisivat pitäytyä yhteenotossaan tavanomaisten aseiden käytössä.

Korean sodan syttyminen kesäkuussa 1950 aiheutti etenkin Länsi-Euroopassa pelkoa uudesta maailmansodasta. Pohjois-Korean hyökkäyksen Etelä-Koreaan uskottiin yleisesti olevan ensimmäinen askel kommunistien maailmanlaajuisessa hyökkäyksessä. Varsinkin Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa pelättiin loppuvuonna 1950 ja alkuvuonna 1951 Neuvostoliiton hyökkäystä länteen, kun Yhdysvaltain voimat oli sidottu Kaukoitään.

Toisen maailmansodan jälkeen on koettu useita tilanteita, joissa on ollut ydinsodan syttymisen vaara suurvaltojen välille. Kuuban ohjuskriisin yhteydessä vuonna 1962 kolmannen maailmansodan uhkaa pidettiin todellisena. Vääriä hälytyksiä ydinhyökkäyksestä on annettu yli 20 kertaa, ja ne ovat joskus johtaneet ydinasevastaiskun valmisteluun Yhdysvaltain tai Neuvostoliiton/Venäjän puolella. Väärän hälytyksen syynä on ollut inhimillinen tai tekninen virhe.

Kylmän sodan päätyttyä 1990-luvun taitteessa kolmannen maailmansodan uhkan katsottiin vähentyneen. Maailmanpoliittinen tilanne on 2010-luvulla jälleen kiristynyt. Uudeksi suurvallaksi on noussut Kiina, jonka suhteet Yhdysvaltoihin ovat kylmentyneet. Tämä on johtanut asevarustelun kiihtymiseen ja uusiin maailmansotaspekulaatioihin.

## Skenaarioita
Tähänastisista maailmansodista toinen alkoi tarkoituksellisesti ja toinen kriisistä, joka muuttui hallitsemattomaksi. *[[Time]]*-lehden mukaan kolmas maailmansotakin voisi alkaa joko jostain yksittäisestä kahden sotalaivan välisestä kohtaamisesta, tai se voisi eskaloitua hitaasti. Sota voisi ulottua myös kybersodankäyntiin ja avaruussodankäyntiin, ja siinä voitaisiin käyttää uudenlaisia ja edistyneitä teknologioita, kuten tekoälyä ja sotarobotteja.

Kun fyysikko Albert Einsteinilta kysyttiin, millä aseilla kolmas maailmansota käydään, hän vastasi ettei ole varma, mutta sanoi neljännen maailmansodan käytävän kepeillä ja kivillä.

## Katso myös
* Stanislav Petrov
* Sodat päättävä sota
* Tuomiopäivän kello

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Teini

**Teini** tarkoittaa nykykielessä murrosikäistä nuorta tai yleisemmin nuorta ihmistä.  Aiemmin teini on tarkoittanut suomen kielessä opiskelijaa, ylempää koulua käyvää nuorukaista tai oppikoulun yläluokkien oppilasta.  

Nykyinen *teini*-sanan käyttö perustuu suureksi osaksi kansanetymologiaan, jonka mukaan sana olisi lainaa 1900-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa käyttöön otetusta *teenager*-sanasta, joka on johdettu lukujen 13–19 englanninkielisestä loppuosasta *-teen* (*thirteen, fourteen* jne.) tarkoittamaan vastaavaa ikäkautta. Oikeasti suomen *teini*-sanalla ei alkuaan ole ollut mitään tekemistä näiden englannin kielen sanojen kanssa, mutta tuo kansanetymologia on johtanut siihen, että suomen sana *teini* usein käytännössä tarkoittaa englannin sanan *teen* tapaan täsmälleen 13–19-vuotiaita nuoria.

## Sanan alkuperä

### Kreikan kieli
Kreikan sanasta *diakonos* ’palvelija’ (ks. diakoni) periytyy ruotsin kieleen sana *djäkne*. Tästä on johdettu suomeen käännös *teini*. Mikael Agricolan tiedetään käyttäneen teini-sanaa jo 1500-luvulla tarkoittaen sillä apupappia.

1800-luvulla nuoret rahoittivat opintonsa kerjäämällä rahaa (ns. teinirahat) esittämällä teinilauluja. Teini-sana aloitti uuden kukoistuksen vuonna 1944, jolloin perustettiin Suomen Teiniliitto. Teiniliiton ja lyseoiden/lukioiden teinikuntien kulta-aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut, mutta tämän jälkeen opiskelijatoiminnan epäpolitisoituminen marginalisoi ne.

### Germaaniset vastineet
Suomen kielen *teini*-sanaa ei ole alun perin johdettu englannin *teen*-sanasta, vaikka se sopisi siihen tarkoitukseltaan hyvin. Tämä merkitys on paljon uudempi kuin suomen kielen *teini*. Se pohjaa germaanisten kielten tapaan ilmaista luvut 13–19 omalla erityisellä päätteellään. 1900-luvun alussa amerikkalaiset mainostajat alkoivat kohdella vastaavia ikäluokkia omana erityisenä kuluttajaryhmänään, jonka nimityksenä oli aluksi *teenybopper* ja sittemmin, noin vuosisadan puolivälistä lähtien *teenager*. Tämä käsite lainautui myöhemmin ruotsin kieleen muodossa *tonårig* ja vihdoin suomeen, jossa jo vanhastaan käytössä ollut sana sai nyt hieman uudenlaisen merkityksen.

Viime vuosina arkipäiväiseen käyttöön yleistynyt *teini-ikä* vastaa siis jotakuinkin 13–19-vuotiaita, kun taas vanhastaan *teini* on Suomessa ollut noin 16–22-vuotiaiden opiskelijoiden nimitys.

## Katso myös
* Kansanetymologia#Esimerkkejä suomen sanojen kansanetymologioista
* Murrosikä (puberteetti)
* Nuoruus (adolesenssi)

## Lähteet
* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla