Francesco Guccini

**Francesco Guccini** (s. 14. kesäkuuta 1940 Modena) on italialainen laulaja-lauluntekijä ja kirjailija. Debyyttialbuminsa vuonna 1967 julkaisseen Guccinin sanoituksissa on taiteellisten ansioiden ohella myös selkeä poliittinen ja sosiaalinen ulottuvuus. Guccinin muusikon uran kulta-aikaa oli 1970-luku. Hänen esikoisromaaninsa julkaistiin 1989, ja lisäksi hän on työskennellyt satunnaisesti elokuvanäyttelijänä.

Guccini on pyrkinyt vaalimaan elävää kontaktia yleisöönsä ja vältellyt esiintymisiä televisio-ohjelmissa.

## Ura
Guccini toimi Italian kirjallisuuden opettajana Bolognassa 1965–1985. Hän kirjoitti 1960-luvulla sivutoimisesti lauluja toisille artisteille, kuten Nomadi-yhtyeelle. Niissä oli usein vaikutteita yhdysvaltalaisesta folkmusiikista ja etenkin Bob Dylanin sävellyksistä. Lisäksi hän käänsi ulkomaisia laulutekstejä.

Guccinin esikoisalbumi *Folk beat n. 1* julkaistiin 1967. Teos sisältää hänen sävellyksiään aiemmilta vuosilta, kuten 1960 kirjoitettu *L'antisociale* (julkaistu syyskuussa 1966) ja *Auschwitz*, joka julkaistiin Equipe 84 -yhtyeen esittämänä 1966. Guccinin neljäs albumi *Radici* (1972) on mainittu hänen diskografiansa tärkeimmäksi. Se sisältää hänen mestariteoksiaan, kuten *Piccola città*, *Incontro*, *La locomotiva* ja *Il vecchio e il bambino*.

Guccinin tuotannosta erottuvat edukseen myös studioalbumit *Via Paolo Fabbri 43* (1976), *Parnassius Guccinii* (1993), *D'amore di morte e di altre sciocchezze* (1997) ja *Stagioni* (2000). Lukuisista konserttitaltioinneista mainittakoon albumit *Fra la via Emilia e il West* (1984) ja *Anfiteatro Live* (2005).

Guccinin viimeinen studioalbumi on 2012 julkaistu *L'ultima Thule*. Kahta ensimmäistä albumia lukuun ottamatta Guccinin levyille on tavanomaista kappaleiden vähäinen lukumäärä, 6–9. Kappaleiden soittoajat sitä vastoin ovat pitkiä, jopa kymmenen minuuttia.

Guccinin ura on dokumentoitu 2015 julkaistussa CD-kokoelmassa *Se io avessi previsto tutto questo. Gli amici, la strada, le canzoni*. Vuonna 2017 julkaistiin 1980-luvulla Bolognassa tallennettuja konserttiesiintymisiä nimellä *L'ostaria delle dame*.

Guccini nauttii suosiota myös nuorempien sukupolvien keskuudessa. "Vuole raccontare alle nuove generazioni le differenze di ieri e l’oggi, il buon Francesco, e questo è un gesto apprezzato dai giovani" - "Hän haluaa kertoa uusille sukupolville eilisen ja nykypäivän eroista, kelpo Francesco, ja se on ele, jota nuoret arvostavat", Tempo Libero kirjoitti keväällä 2010.

Francesco Guccinin esikoisromaani *Cròniche epafàniche* ilmestyi 1989. Teos sai jatkoa romaaneista *Vacca d'un cane* (1993) ja *Cittanòva Blues* (2003); trilogia on omaelämäkerrallinen, ja se kertoo Guccinin lapsuudesta ja nuoruudesta. Guccini on kirjoittanut yhdessä Loriano Macchiavellin kanssa rikosromaaneja, kuten *Macaronì. Romanzo di santi e delinquenti* (1997).

Guccinin ensimmäinen elokuvarooli oli pääosa historiallisessa kertomuksessa *Fantasia, ma non troppo, per violino* (1976). Sittemmin Guccini on tehnyt lähinnä sivurooleja ja cameo-rooleja.

## Diskografia
### Studioalbumit
*Folk beat n. 1 (1967)
*Due anni dopo (1970)
*L'isola non trovata (1970)
*Radici (1972)
*Stanze di vita quotidiana (1974)
*Via Paolo Fabbri 43 (1976)
*Amerigo (1978)
*Metropolis (1981)
*Guccini (1983)
*Signora Bovary (1987)
*Quello che non... (1990)
*Parnassius Guccinii (1993)
*D'amore di morte e di altre sciocchezze (1996)
*Stagioni (2000)
*Ritratti (2004)
*L'ultima Thule (2012)

### Live-albumit
*Opera buffa (1973) 
*Album concerto (con i Nomadi) (1979)
*Fra la via Emilia e il West (1984)
*...quasi come Dumas... (1988)
*Guccini Live Collection (1998)
*Francesco Guccini Live @ RTSI (2001)
*Anfiteatro Live (2005)
*L'Ostaria delle Dame (2017) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*ASIA: Intervista a Francesco Guccini (5.12.2007)