open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juhani Toukola

**Juhani Antero Toukola** (s. 19. marraskuuta 1956, Turku) oli Suomen valtakunnanvouti 2010–2023. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Aurajoen yhteiskoulusta 1975 ja valmistui 1982 oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta.

Työuransa Toukola aloitti Loviisan virkaa toimittavana kaupunginvoutina 1982–1984 ja hän siirtyi sieltä Haminan viransijaiseksi kaupunginvoudiksi vuosiksi 1984–1985. Vuodet 1986–1988 Toukola toimi oikeusministeriössä viransijaisena suunnittelijana, viransijaisena nuorempana hallitussihteerinä, virkaa toimittavana nuorempana hallitussihteerinä ja viransijaisena ulosoton ylitarkastajana. Hän jatkoi työtään Helsingin ulosottoviraston virkaa toimittavana kaupunginvoutina 1988–1990, kaupunginvoutina 1991–1996 ja kihlakunnanvoutina 1996–2004. Helsingistä Toukola siirtyi Vantaan kihlakunnanviraston ulosotto-osaston johtavaksi kihlakunnanvoudiksi 2004. Vantaalta Toukola palasi oikeusministeriöön määräaikaiseksi ulosottojohtajaksi vuosiksi 2006–2009 ja sieltä Itä- ja Keski-Uudenmaan ulosottoviraston johtavaksi kihlakunnanvoudiksi 2008. Vuosina 2010–2020 Toukola toimi valtakunnanvoudinviraston valtakunnanvoutina, ja samalla tittelillä uuden Ulosottolaitoksen johdossa 2020–2023.

Virkatyönsä ohella Toukola on toiminut muun muassa Suomen kaupunginvoutien yhdistyksen (sittemmin Suomen kihlakunnanvoudit ry:n) hallituksen jäsenenä 1991, sihteerinä 1992–1998 ja puheenjohtajana 1998–2007. Kansainväliseen järjestötoimintaan hän on osallistunut International Association of Sheriff Officers and Judicial Officers -järjestön Suomen edustajana 1995–2007. Toukola on osallistunut myös muiden järjestöjen toimintaan sekä työskennellyt valiokunnissa ja toimikunnissa. Vapaa-ajallaan hän osallistuu innokkaasti lintujen tarkkailuun ja bongaukseen.

## Lähteet
Teuvo Tuominen

**Teuvo Vilho Tuominen** (21. joulukuuta 1927 Tampere – 17. lokakuuta 2010) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja ja -toimija. Hän vaikutti lajissa myös liittotasolla.

Tampereen Pyrinnön kasvatti Tuominen kuului pelaajana Pyrinnön miesten SM-sarjajoukkueeseen vuosina 1952 ja 1954.

Tuominen toimi Pyrinnössä koripallovalmentajana vuosina 1946–1958, minä aikana seuran naisten edustusjoukkue voitti neljä Suomen mestaruutta ja miesten edustusjoukkue nousi pääsarjatasolle. Vuosina 1953–1958 Tuominen toimi Suomen naismaajoukkueen päävalmentajana, ja miesten maajoukkueen johtoryhmässä hän oli mukana vuoden 1953 EM-kilpailuissa. Suomen Koripalloliiton liittohallituksen jäsenenä hän toimi 1940–, 1950–, 1970– ja 1980–luvuilla. Liiton jäsenlehden päätoimittajana hän toimi vuodet 1979–1982. Pyrinnössä hän teki lähes kaikkia mahdollisia tehtäviä yli 60 vuoden ajan ja oli perustamassa Delfin Basket -turnausta. Hän työskenteli urheilun ulkopuolella hallintojohtajana. Tuominen kuoli 82-vuotiaana vuonna 2010.

## Lähteet
* 
* Teuvo Tuominen  baskethotel.fi

### Viitteet
Ståle Sandbech

**Ståle Sandbech** (s. 3. kesäkuuta 1993 Bærum) on norjalainen lumilautailija. Hän saavutti hopeaa Sotšin olympialaisissa vuonna 2014 ensimmäistä kertaa olympiatasolla kisatussa slopestylessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli samassa lajissa neljäs ja Pekingissä 2022 yhdestoista. Hän voitti big airin maailmanmestaruuden Sierra Nevadassa 2017 ja oli samassa lajissa kahdeksas MM-kilpailuissa 2021.

Sandbech voitti maailmancupin slopestyle-kilpailun Copper Mountainilla joulukuussa 2013. Hän on sijoittunut maailmancupissa toisekai kolme kertaa slopestylessa ja kerran big airissa. Hän sijoittui slopestylen maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi kaudella 2013–2014.

Vuosina 2013 ja 2014 Sandbech sijoittui kolmanneksi X Gamesin big airissa.

## Lähteet
Klaava Media

**Klaava Media** on kirjankustantamo, joka on erikoistunut sähkökirjojen tuotantoon. Suomalainen sähköisen kirjallisuuden pioneeriyritys julkaisi ensimmäisen e-kirjansa vuonna 2010. Kustantajan julkaisuohjelma on laajentunut suomenkielisistä e-kirjoista myös englanninkielisiin teoksiin ja multimediakirjoihin. Klaava Median omistaa Andalys Oy. 

## Aiheesta muualla
* Klaava Median kotisivut.
Armenia talviolympialaisissa 2014

**[[Armenia]]** osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Maastohiihtäjä Sergey Mikayelyan toimi Armenian joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa. Armeniaa edusti vuoden 2014 olympialaisissa neljä urheilijaa kahdessa eri lajissa. Maa ei saanut yhtään mitalia.

## Joukkue

### Maastohiihto

* Sergey Mikayelyan
* Artur Yeghoyan
* Katya Galstyan

### Alppihiihto

* Arman Serebrakian

## Lähteet
* Sochi.ru 

### Viitteet
Kerstin Lindman-Strafford

**Kerstin Margareta Lindman-Strafford** (s. 30. toukokuuta 1939 Turku) on suomalainen Lontoossa asuva ruotsin ja englannin kielellä kirjoittanut kirjailija ja toimittaja.

Lindman-Strafford valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Åbo Akademista ja hän suoritti Master of Arts-tutkinnon Washingtonin yliopistossa Seattlessa.

## Teoksia

* *Sandhögen och andra essäer*. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1974
* *Tancred Borenius - europé och viborgare*. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1976
* *Landet med många ansikten: essäer om segrare och förlorare i dagens Amerika*. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1979
* *Three lectures on literature in English*, Kerstin Lindman-Strafford, Roger D. Sell ja Ralf Norrman; toim. Roger D. Sell. Meddelanden från Stiftelsens för Åbo akademi forskningsinstitut nr. 90. Åbo Akademi, Åbo 1983
* *Fäder och döttrar*. Schildt, Helsingfors 1986
* *Mödrar och söner*. Sahlgren, Otalampi 1990
* *Förändringen: om en yngling som drabbades av schizofreni*. Sahlgren, Otalampi 1994, suomeksi nimellä *Paraneeko poikani skitsofreniasta?*. Sahlgren, Otalampi 1996
* *En fin romans: ett angloamerikanskt halvsekel*. Sahlgren, Otalampi 1999
* *Otto i Rhodesia: ett finlandssvenskt emigrantöde*. Sahlgren, Otalampi 2002
* *Bloody foreigner: bilder från mitt engelska liv*. Kerstin Lindman-Strafford, Vasa 2010

## Palkinnot
* Svenska Litteratursällskapetin Schantz-palkinto 1976

## Lähteet
Unimate

**Unimate** oli ensimmäinen teollisuusrobotti. Se otettiin käyttöön vuonna 1961 General Motorsin Inland Fisher Guide plant-tehtaalla New Jerseyn osavaltion Ewing townshipissä.

## Historia
George Devol (1912–2011) oli 1950-luvun alusta alkanut selvittää yleiskäyttöistä, tietokoneohjattua manipulaattoria tietokoneiden magneettinauhakelojen käsittelyyn ja kirjoitti tästä vuonna 1954 patenttihakemuksen. Sen kuvaus kattoi myös teollisuusrobotin toiminnan. Devolille myönnettiin patentti 1961. Laitteen kehityskustannus oli suuri ja Devol sai rahoittajaksi yrityksen nimeltä Consolidated Diesel Electronic (Condec). Unimation Incorporated aloitti Condecin osana. Johtajaksi Unimationille palkattiin Joseph Engelberger (s. 1925).

Ensimmäisen robotin General Motorsille myi Devol itse. Robotin tehtävänä oli palvella painevalukonetta. Unimate 1900 -mallinen robotti nosti punahehkuisia autonosia, käytti osat jäähdytysnesteessä ja siirsi ne sitten kuljettimelle. Työntekijät eivät vastustaneet automaatiota, koska olivat varmoja koneen epäonnistumisesta. Toisaalta robotin työtehtävä oli myös likainen, yksitoikkoinen ja vaarallinen.

Robottia esiteltiin ensimmäisen kerran julkisesti vuonna 1961 Chicagon messuilla, jossa robotilla koottiin kirjaimista yksinkertaisia lauseita. Engelberger pääsi vuonna 1966 esittelemään robotin ohjelmoitavuutta Johnny Carsonin isännöimässä *[[The Tonight Show|The Tonight Show’ssa]]*, jossa robotti muun muassa kaatoi olutta, löi golfpalloa ja johti orkesteria.  

## Tekniikka
Unimate-robottia voidaan kuvata nivelöidyksi käsivarreksi, jonka liikkeitä ohjasi rumpumuistiin tallennetut komennot. Käsivarsi pystyi kääntymään jalustallaan, keinumaan keskivartalosta ja pidentämään kättään työntämällä liukutankoa ulospäin. Ranne pystyi kiertymään vaaka-akselin ympäri ja ranteeseen oli kiinnitetty työkalupihti. Ohjelmoitavia akseleita oli siis neljä ja työkalu. Robotti oli sähkökäyttöinen, koska tuolloin hydrauliikkaa ei saatu toimimaan luotettavasti. Robotin kehittäjät joutuivat mekaniikan lisäksi kehittämään myös sopivaa tietokonetta ohjaukseen.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Unimate Robots 
*Electronic robot 'Unimate' works in a building in Connecticut, United States.
Jacques Lecoq

**Jacques Lecoq** (15. joulukuuta 1921 – 19. tammikuuta 1999) oli ranskalainen näyttelijä, miimikko ja teatteriopettaja. Hän perusti kansainvälisen teatterikoulun Pariisiin (*L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq*) vuonna 1956 ja opetti siellä kuolemaansa asti vuoteen 1999.

Lecoq korosti opetuksessaan fyysistä teatteria, liikettä ja pantomiimia. Hän kiinnostui teatterista nuoruudessaan urheiluharrastuksen, erityisesti voimistelun kautta. Hän piti liikkeen geometriaa ja urheilun rytmiikkaa eräänlaisena fyysisenä runoutena.

Lecoq asui muutamia vuosia Italiassa, jossa hän perehtyi Commedia dell'arteen ja esiintyi Dario Fon kanssa. Lecoqin oppilaita ovat olleet muun muassa Geoffrey Rush, Isla Fisher, Toby Jones ja Gates McFadden. Suomalaisia Jacques Lecoqin teatterikoulussa opiskelleita ovat Marc Gassot ja Merja Pöyhönen.

## Lähteet
Fritz von Below

**Fritz Wilhelm Theodor Karl von Below** (23. syyskuuta 1853 Danzig – 23. marraskuuta 1918 Weimar) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Below aloitti upseerinuransa vuonna 1873 ensimmäisessä kaartinrykmentissä. Hänestä tuli 1901 rykmentin- ja 1904 prikaatinkomentaja sekä 1905 kenraalimajuri ja pääesikunnan päämajoitusmestari. Vuodesta 1908 hän oli kenraaliluutnantti ja divisioonankomentaja sekä vuodesta 1912 jalkaväenkenraali ja XXII armeijakunnan komentaja. Sitä hän komensi myös maailmansodan alussa ja osallistui 1914 Saksan keisarikunnan 6. armeijan taisteluihin Lothringenissa. Vuodenvaihteessa Below armeijakuntineen siirrettiin itärintamalle ja hän osallistui 10. armeijan mukana Masurian järvien toiseen taisteluun helmikuussa 1915. Huhtikuussa hänet ylennettiin länsirintamalla toimineen 2. armeijan komentajaksi Karl von Bülowin tilalle. Kolmen divisioonan vahvuinen armeija vastasi Noyonin ja Commecourtin välisestä rintamaosuudesta.

Kesä–heinäkuussa 1916 Belowin 2. armeija kohtasi brittien massiivisen suurhyökkäyksen Sommen taistelussa. Vastoin Saksan esikuntapäällikkö Erich von Falkenhaynin oletusta Below oli arvellut odotetun hyökkäyksen kohdistuvan juuri omalle rintamaosuudelleen, ja oli siksi valmistautunut siihen parhaansa mukaan. Heinäkuun 19. päivänä 2. armeija jaettiin kahtia, ja Below sai komentoonsa siitä erotetun 1. armeijan, joka sijoitettiin Sommen pohjoispuolelle. Huhtikuussa 1917 1. armeija koottiin vielä kerran uudelleen 3. ja 7. armeijan osista Champagnen luo, ja Below sai johtaa siellä ranskalaisten käynnistämän Nivellen offensiivin torjumista. Kesällä 1918 hän komensi vielä 9. armeijaa Soissonsin eteläpuolella, mutta jätti palveluksen 8. elokuuta. Below jatkoi armeijan palveluksessa marraskuussa 1918 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Uransa viimeisessä vaiheessa hän osallistui uuden ohjesännön valmisteluun Saksan armeijalle.

Fritz von Below oli kenraali Otto von Belowin serkku.

## Lähteet
Kongonmedestäjä

**Kongonmedestäjä** (*Cinnyris congensis*) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Kongonmedestäjää tavataan Kongon tasavallassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Henrik Johan Gummerus

**Henrik Johan Gummerus** (22. toukokuuta 1774 Marttila, toisen tiedon mukaan 20. toukokuuta 1775 Koski Tl – 13. heinäkuuta 1836 Högby, Öölanti) oli suomalainen pappi ja kansannousun johtaja.

Gummeruksen vanhemmat olivat komministeri Henrik Gummerus vanhempi ja Johanna Bäcksten. Hän valmistui papiksi 1799 ja toimi Suomen sodan alkaessa apulaisena Ahvenanmaalla Finströmissä. Siellä hän liittyi nimismies Erik Arénin toveriksi vapauttamaan ahvenanmaalaisia venäläisistä. Hänen johdollaan noin 450 kalastajaa ja talonpoikaa kävi 10. toukokuuta 1808 parituntisen taistelun Kumlingessa samansuuruisen venäläisjoukon kanssa. Gummerus onnistui miehineen vangitsemaan venäläiset, jotka vietiin Tukholmaan. Palkkioksi teostaan hän sai Miekkatähdistön nauhassa kannettavan mitalin ja hovisaarnaajan arvon. Gummerus toimi sitten Ahvenanmaalla olevien joukkojen sotarovastina, mutta muutti 1810 Ruotsiin ja tuli 1812 Högbyn kirkkoherraksi Öölantiin, jonne hänet on haudattu.

Gummeruksen puoliso vuodesta 1805 oli Maria Helene Hult (k. 1841).

## Katso myös
* Kansannousut Suomen sodassa

## Lähteet
*  Sivu 250.

## Aiheesta muualla
*  Viitattu 8.2.2014.
* Carl Henrik Martling, 1997. Född med Segerhuva: en Berättelse om Henrik Johan Gummerus och Ålandskrige 1808-09. Proprius förlag, Tukholma. 254 s.
* Högbyn hautausmaan esittely, ss. 17–18  (Viitattu 8.2.2014)
Hermann von François

**Hermann Karl Bruno von François** (31. tammikuuta 1856 Luxemburg – 15. toukokuuta 1933) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Hänellä oli merkittävä rooli itärintaman ensimmäisissä taisteluissa syksyllä 1914.

François aloitti upseerinuransa vuonna 1875 kaartinrykmentissä. Hänestä tuli 1905 rykmentinkomentaja ja 1913 jalkaväenkenraali ja ensimmäisen armeijakunnan komentaja. Sen johdossa hän osallistui myös maailmansodan ensimmäisiin taisteluihin Itä-Preussissa 1914. François oli hyökkäävä ja omapäinen. Aivan sodan alussa hän käynnisti 8. armeijan komentajan Max von Prittwitzin tietämättä hyökkäyksen Stallupönenissä. Françoisin menestys kannusti myös Prittwitzin hyökkäämään, mutta tappiollisen Gumbinnenin taistelun jälkeen Pritwittz korvattiin Paul von Hindenburgilla ja Erich Ludendorffilla. Tannenbergin taistelussa François rikkoi myös Ludendorffin määräyksiä ja lähti hyökkäämään puolustautumisen sijasta. Saavutetun menestyksen vuoksi hänen toimiaan katsottiin läpi sormien, mutta Ludendorff menetti luottamuksensa häneen. Hindenburgin siirryttyä koko itärintaman päälliköksi François komensi kahdeksatta armeijaa hetken aikaa loka–marraskuussa 1914. Sen jälkeen hän ei kuitenkaan enää saanut armeijaa komentoonsa, vaan joutui toimimaan lopun sodan ajan armeijakunnan komentajana.

Keväällä 1915 François osallistui 41:nnen reserviarmeijakunnan komentajana Eberhard von Mackensenin johtamaan suurhyökkäykseen itärintamalla. Kesäkuusta 1915 kesäkuuhun 1918 hän oli 7. armeijakunnan komentajana länsirintamalla Ranskassa. Hän jätti sotapalveluksen lokakuussa 1918.

François kirjoitti useita sotahistoriallisia tutkimuksia ja sodan jälkeen pari muistelmakirjaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
BelaPAN

**BelaPAN** (, ) on Valko-Venäjällä toimiva yksityisomisteinen, valtiovallasta riippumaton uutis- ja tietotoimisto. Uutistoimiston lisäksi yhtiöön kuuluu multimediauutistuotantoa sekä analyysi- ja monitorointiosasto. BelaPAN julkaisee uutisiaan ja analyysejään myös Belorusskije novosti -verkkolehtensä (, naviny.by) välityksellä venäjäksi ja englanniksi. Yritysmuodoltaan BelPAN se on suljettu osakeyhtiö (ZAO).

Tietotoimiston perusti sen johtanana yhä toimiva toimittaja Ales Lipai (, ) Valko-Venäjän itsenäistymisvuonna 1991. Uutistoimistolla on kirjeenvaihtajia eri puolilla Valko-Venäjää. Uutistoimisto tuottaa verkkouutisia valkovenäjän, venäjän ja englannin kielellä. BelaPAN:in uutisia pidetään verraten riippumattomana ja luotettavana tiedonlähteenä maassa, jonka valtiollinen tietotoimisto BelTA on puolestaan vahvasti sidoksissa valtiojohtoon.

BelaPANin uutisiin viitataan laajalti sanomalehdistössä ja sähköisissä tiedotusvälineissä niin Valko-Venäjällä kuin ulkomaillakin. Uutistoimisto tuottaa uutisten lisäksi analyysejä ja lehdistökatsauksia. BelaPANin verkkosivuston uutisista ja muusta aineistosta pääosa on vain rekisteröityneiden, maksavien tilaaja-asiakkaiden saatavilla. Uutistoimiston asiakaskunta sisältää sekä valkovenäläisiä julkisen vallan yhteisöjä että kansainvälisiäkin organisaatioita, pankkeja ja rahoituslaitoksia. Suuri osa uutisista ja analyyseistä julkaistaan kuitenkin yhtiön verkkolehdessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Belorusskije novosti (BelaPANin verkkolehti)   (naviny.by)
* Ales Lipai: Zatrymanyja žurnalisty ne parušali zakon (2/2013)  (charter97.org)
* Ales Lipai. Mnenije. Kakije ljudi! (10/2007)   (naviny.by)
* Media in Belarus: News Agencies   (e-belarus.org)
* Belarus: Media  (bbc.co.uk)
* Belarus: Time for media reform (lyhyemmin), koko julkaisu: Belarus: Time for media reform - Index on Censorship (pdf, 2/2014)  (indexoncensorship.org)
Otto von Below

**Otto von Below** (18. tammikuuta 1857 Danzig – 15. maaliskuuta 1944 Danzig) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Hän komensi useita eri armeijoita lähes kaikilla rintamilla.

Below aloitti upseerinuransa 80. jalkaväkirykmentissä vuonna 1875. Hän oli vuodesta 1905 jalkaväkirykmentin komentajana, sai 1909 ylennyksen kenraalimajuriksi sekä 1912 jalkaväenkenraaliksi, ja jälkimmäisessä yhteydessä nimityksen divisioonankomentajaksi. Maailmansodan syttyessä Below komensi aluksi reservidivisioonaa Itä-Preussissa ja osallistui Gumbinnenin ja Masurian järvien taisteluihin. Marraskuusta 1914 alkaen hän komensi 8. armeijaa, joka osallistui Masurian järvien toiseen taisteluun helmikuussa 1915. Toukokuusta joulukuuhun 1915 Below komensi Niemenin armeijaa Kuurinmaalla ja lokakuussa 1916 hänet siirrettiin armeijakunnan komentajaksi Salonikin rintamalle Makedoniaan. Huhtikuusta syyskuuhun 1917 hän oli 6. armeijan komentajana länsirintamalla ja osallistui Arrasin taisteluun.

Belowin maine perustuu pitkälti hänen saavuttamaansa suurvoittoon Italian armeijasta Caporetton taistelussa lokakuussa 1917. Hänen komentamansa saksalais-itävaltalainen 14. armeija mursi italialaisten linjat 24. lokakuuta ja tuotti näille katastrofaalisen tappion. Tämän voiton jälkeen Below siirrettiin takaisin länsirintamalle, nyt 17. armeijan komentajaksi. Maaliskuussa 1918 käynnistetyssä suurhyökkäyksessä Saksan sotilasjohto odotti hänen kykenevän Arrasissa samanlaiseen läpimurtoon kuin edellisenä vuonna Caporettossa, mutta tässä hän tuotti pettymyksen. Aivan sodan lopussa, lokakuussa 1918 hänet siirrettiin vielä 1. armeijan komentajaksi ja hän johti saksalaisten peräntymistä Reimsiin, johon oli tarkoitus luoda viimeinen puolustuslinja. Sodan jälkeen Below toimi kesäkuuhun 1919 saakka läntisen alueen kodinturvajoukkojen komentajana.

Otto von Below oli kenraali Fritz von Belowin serkku.

## Lähteet
Töysän kirkko

**Töysän kirkko** on entisen Töysän kunnan alueella Alavudella sijaitseva kirkkorakennus. Puinen ristikirkko on valmistunut vuonna 1800. Kirkon torni valmistui vasta 1824 ja kellotapuli seuraavana vuonna.

Kirkon rakentamiseen saatiin lupa vuonna 1798 ja rakentaminen aloitettiin samana vuonna. Kirkkosuunnitelman laati kuortanelainen Yrjänä Lepistö. Rakennustyö oli edennyt jo hyvän matkaa, kun rakentamisesta kuullut maaherra määräsi työt keskeytettäväksi. Suunnitelmat piirrettiin puhtaaksi ja lähetettiin tarkastettavaksi Tukholmaan. Suunnitelma hyväksyttiin, kirkkoa tulisi vain hiukan madaltaa ja pienentää tornia. Tasavartinen sisäviisteinen ristikirkko valmistui käyttökuntoon vuonna 1800. Ristikohdassa oleva torni rakennettiin vasta vuonna 1824 ja erillinen kellotapuli 1825. Torni on Tukholman yli-intendentin konttorin hyväksymien suunnitelmien mukainen ja kellotapuli Lepistön suunnitelman mukaan tehty. Kirkossa on noin 700 istumapaikkaa.

Instumenttina kirkossa on ollut ensin urkuharmoni ja sitten pneumaattiset urut vuodesta 1909 lähtien. Niiden fasadi ja urkukaappi säilytettiin, kun nykyiset 20-äänikertaiset mekaaniset urut otettiin käyttöön vuonna 1983.

Kirkon alttaritaulu on taidemaalari Väinö Hämäläisen vuonna 1908 maalaama ”Jeesus ja syntinen nainen”. Kirkkotekstiileistä huomattava osa on hankittu 1982, jolloin useaan kertaan korjattuun kirkkoon tehtiin viimeisin suuri peruskorjaus.

Tapulissa on kaksi kelloa: pienempi on hankittu vuonna 1800, se on valettu Tukholmassa. Isompi kello valettu Venäjällä ja hankittu 1829.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Töysän kirkko Alavuden seurakunnan sivuilla
Alankomaat talviolympialaisissa 2014

**[[Alankomaat]]** osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. 

Sotšissa Alankomaita edusti 41 urheilijaa neljässä eri urheilumuodossa. Pikaluistelija Jorien ter Mors toimi Alankomaiden joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.

Alankomaat saavutti Sotšissa yhteensä 24 mitalia, joista 23 tuli pikaluistelusta ja yksi kaukalopikaluistelusta. Pikaluistelussa jaossa olleista 30 henkilökohtaisesta mitalista alankomaalaiset saivat 21. Maa saavutti neloisvoiton naisten 1&nbsp;500 metrillä ja kolmoisvoitot miesten 500 metrillä, 5&nbsp;000 metrillä ja 10&nbsp;000 metrillä. Lopullisessa mitalitilastossa Alankomaat oli sijalla 5.

## Mitalistit
Alankomaiden joukkue voitti yhteensä 24 mitalia joista 23 tuli pikaluistelusta ja yksi kaukalopikaluistelusta.

Pikaluistelijat pääsivät jokaisille palkintokorokkeille miesten 500 metrin, miesten 5 000 metrin, miesten 10 000 metrin ja naisten 1 500 metrin kilpailuissa. Alankomaista tuli ensimmäinen valtio päästyään jokaiselle palkintokorokkeille talviolympialaisissa.

Naisten 1 500 metrin pikaluistelussa, Alankomaiden urheilijat sijoituivat sijoille 1, 2, 3 ja 4; ensimmäisenä tuloksena pikaluistelun historiassa urheilijoiden ollessa samasta valtiosta.

## Joukkue
### Pikaluistelu

* Jorrit Bergsma
* Jan Blokhuijsen
* Margot Boer
* Antoinette De Jong
* Bob De Jong
* Stefan Groothuis
* Carien Kleibeuker
* Sven Kramer
* Marrit Leenstra
* Michel Mulder
* Ronald Mulder
* Yvonne Nauta
* Jan Smeekens
* Jorien Ter Mors
* Mark Tuitert
* Lotte van Beek
* Annouk van der Weijden
* Laurine van Riessen
* Koen Verweij
* Ireen Wüst

### Kaukalopikaluistelu

* Christiaan Bokkerink
* Daan Breeuwsma
* Sanne van Kerkhof
* Yara van Kerkhof
* Niels Kerstholt
* Sjinkie Knegt
* Jorien ter Mors
* Lara van Ruijven
* Freek van der Wart
* Rianne de Vries

### Lumilautailu

* Bell Berghuis
* Michelle Dekker
* Dimi Jong De
* Cheryl Maas
* Nicolien Sauerbreij
* Dolf Wal van Der

### Rattikelkkailu

* Sybren Jansma
* Esme Kamphuis
* Arno Klaassen
* Edwin van Calker
* Bror van der Zijde
* Judith Vis

## Lähteet

* Sochi.ru 

### Viitteet
Felix von Bothmer

**Felix von Bothmer** (10. joulukuuta 1852 München – 18. maaliskuuta 1937 München) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

## Elämäkerta

Kreivi Bothmer osallistui upseerikokelaana Ranskan–Saksan sotaan. Hän valmistui upseeriksi 1871, yleni everstiksi 1900, kenraalimajuriksi 1903, kenraaliluutnantiksi 1905 ja jalkaväenkenraaliksi 1910. Maailmansodan puhjettua Bothmer nimitettiin marraskuussa 1914 baijerilaisen reservidivisioonan komentajaksi, mistä hän siirtyi keväällä 1915 toisen reserviarmeijakunnan komentajaksi Galitsiaan. Hän osallistui Alexander von Linsingenin komentaman eteläisen armeijan taisteluihin, kunnes siirtyi heinäkuussa 1915 Linsingenin tilalle. Itärintaman eteläosasta vastannut eteläinen armeija muodostui osin saksalaisista ja osin itävaltalaisista joukoista. Bothmer onnistui puolustautumaan ylivoimaisia venäläisiä joukkoja vastaan ja torjumaan lopulta venäläisten kesäkuussa 1916 käynnistämän Brusilovin hyökkäyksen sekä kääntämään vuotta myöhemmän Kerenskin hyökkäyksen venäläisten perääntymiseksi.

Itärintaman sotatoimien päätyttyä eteläinen armeija hajotettiin ja Bothmer siirrettiin helmikuussa 1918 länsirintamalle uuden 19:nnen armeijan komentajaksi Lothringeniin. Saman vuoden huhtikuussa hänet ylennettiin kenraalieverstiksi. Kolme päivää ennen aselepoa marraskuussa 1918 Bothmer lähetettiin Baijeriin valmistelemaan puolustusjärjestelyitä ympärysvaltojen hyökkäyksen varalta. Joulukuussa hän vetäytyi palveluksesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kaarina Huhtinen

**Leena Kaarina Huhtinen** (s. 3. huhtikuuta 1939 Jyväskylä) on suomalainen opettaja ja kirjailija.

Huhtisen vanhemmat olivat lääkäri Väinö Antero Ryynänen ja Ulla Inkeri Poussa. Hän pääsi ylioppilaaksi Karjalan yhteiskoulusta 1959 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1962 Helsingin yliopistosta. Huhtinen toimi äidinkielen opettajana ensin Tampereella ja Savonlinnassa ja sitten vuodesta 1980 Suonenjoella.

## Kaunokirjallisia teoksia
* *Kymmenen keltaista ruusua* : romaani. Weilin+Göös 1972
* *Kultaisen puun hedelmät* : romaani. Weilin+Göös 1973 
* *Onnellinen lumiukko* : lastennäytelmä. 1975
* *Mitä tapahtui Velhosuolla* : satukirja. Lasten oma kirjakerho, Sanoma Oy, Helsinki 1979
* *Ihmeitä tekevä jumalankuva* : satukirja. Lasten oma kirjakerho, Sanoma Oy, Helsinki 1982
* *Edelläkävijät : lapsia ja isovanhempia* : runoja. Weilin+Göös, Espoo 1986
* *Pikkuenkelin vesikoe * : satukirja. Lasten oma kirjakerho, Sanoma Oy, Helsinki 1988
* *Uusi leikki alkaa* : nuortenromaani. Tammi 1992
* *Kelloaaria* : nuortenromaani. Tammi 1993
* *Lyhtyjuhlan kesä* : nuortenromaani. Tammi 1996
* *Karu korutarina. Koru kertoo kantajastaan*. Kalevalaisten naisten liitto 2008

## Muita teoksia
* *Viides lukukirja* ; kirj. Kaarina Huhtinen, Kaarina Salervo, Jaakko Salminen ; piirrokset Marjaliisa Pitkäranta. Otava 1976, 9. painos 1984
* *Kuudes lukukirja* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. ; piirrokset Marjaliisa Pitkäranta. Otava 1976, 9. painos 1984
* *Lukion kielentaito. Äidinkielen kurssit 1-3* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. Otava 1982
* *Lukion kielentaito. Äidinkielen kurssit 4 ja 5* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. Otava 1984
* *Lukion kielentaito. Äidinkielen kurssi 6* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. Otava 1984
* *Lukion kielentaito. Äidinkielen kurssit 7-8* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. Otava 1984
* *Uusi viides lukukirja* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. Otava 1984
* *Uusi kuudes lukukirja* ; kirj. Kaarina Huhtinen ym. Otava 1984

## Palkinnot
* Lasten oman kirjakerhon palkinto 1982
* Valtion nuorisokirjailijapalkinto 1983 

## Lähteet
* 
* Mikkelin kaupunginkirjasto - Etelä-Savon maakuntakirjasto : Kaarina Huhtinen 
* Kirjasampo.fi : Kaarina Huhtinen
Ylivieska-Raahen käräjäoikeus

**Ylivieska-Raahen käräjäoikeus** oli yksi Suomen 27 käräjäoikeudesta. Oulun käräjäoikeus ja Ylivieska-Raahen käräjäoikeus yhdistyvät 1.1.2019. Yhdistyvän käräjäoikeuden nimi on 1.1.2019 lukien Oulun käräjäoikeus ja sen tuomiopiiri on Pohjois-Pohjanmaan maakunta. 

Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden kansliat sijaitsivat Ylivieskassa ja Raahessa. Istuntopaikka oli edellisten lisäksi myös Siikalatvan Pulkkilassa. Käräjäoikeus muodostui vuonna 2010, kun Ylivieskan ja Raahen käräjäoikeudet yhdistettiin.

Ylivieska-Raahen käräjäoikeus kuului Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden toimialue muodostui Haapajärven, Haapaveden, Kalajoen, Nivalan, Oulaisten, Pyhäjärven, Raahen ja Ylivieskan kaupungeista sekä Alavieskan, Kärsämäen, Merijärven, Pyhäjoen, Pyhännän, Reisjärven, Sievin, Siikajoen ja Siikalatvan kunnista.



## Lähteet
Siniaalto (yhtye)

**Siniaalto** on suomalainen ambient-musiikkia tekevä yhtye. Sen perustivat vuonna 2002 Ilai Rämä, Teemu Halmkrona sekä Tuomas Mettänen. Yhtyeen musiikki vaihtelee progressiivisista kappaleista minimalistisiin. Yhtye tunnetaan myös analogisten syntetisaattorien käytöstä sekä thereminin käytöstä.

Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia sekä yhden minialbumin.

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* Sarastus (2017)

### Minialbumit
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://ut3.org/siniaalto/about2.html
Ahvenanmaan käräjäoikeus

**Ahvenanmaan käräjäoikeus** () on yksi Suomen 20 käräjäoikeudesta. Ahvenanmaan käräjäoikeuden keskuspaikka on Maarianhamina.

Ahvenanmaan käräjäoikeus kuuluu Turun hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Ahvenanmaan käräjäoikeuden tuomiopiiri muodostuu Brändön, Eckerön, Finströmin, Föglön, Getan, Hammarlandin, Jomalan, Kumlingen, Kökarin, Lemlandin, Lumparlandin, Saltvikin, Sottungan, Sundin ja Vårdön kunnista sekä Maarianhaminan kaupungista.

Ahvenanmaan käräjäoikeuden laamanni on Kristina Fagerlund. Käräjäoikeuden yhteydessä toimii Ahvenanmaan hallintotuomioistuin.

## Lähteet
Eduard von Capelle

**Eduard von Capelle** (10. lokakuuta 1855 Celle – 23. helmikuuta 1931 Wiesbaden) oli saksalainen amiraali, joka toimi Saksan laivastoministerinä ensimmäisen maailmansodan jälkipuolella 1916–1918.

Capelle aloitti uransa laivaston aliluutnanttina vuonna 1876 ja vuodesta 1891 hän palveli laivastoministeriössä. Hänestä tuli 1906 kontra-amiraali, 1909 vara-amiraali ja 1913 amiraali sekä 1904 ministeriön osastopäällikkö ja 1914 alivaltiosihteeri. Capelle oli pitkään laivastoministerinä toimineen Alfred von Tirpitzin tärkeä apulainen Saksan laivaston uudistamisessa ja hän auttoi tätä vuosien 1898 ja 1900 laivastolakien valmistelussa. Capelle jäi terveyssyistä eläkkeelle 1915, mutta maaliskuussa 1916 hänet nimitettiin uudeksi laivastoministeriksi Tirpitzin tilalle. Tirpitz oli joutunut eroamaan, koska Theobald von Bethmann Hollwegin hallitus ei hyväksynyt hänen vaatimaansa rajoittamatonta sukellusvenesotaa. Capellen kannanotot tähän kysymykseen olivat pitkään epämääräisiä ja monitulkintaisia. Lopulta hän ryhtyi tukemaan rajoittamatonta sukellusvenesotaa, joka aloitettiinkin helmikuussa 1917.

Elokuussa 1917 Capelle syytti sosiaalidemokraatteja avomerilaivaston levottomuuksien lietsomisesta, mitä pidettiin häneltä poliittisena harha-askeleena. Keisari Vilhelm II tuki silti edelleen Capellea estääkseen Tirpitzin paluun ministeriksi. Capellen vaikutusvalta kuitenkin laski ja hänet siirrettiin eläkkeelle lokakuussa 1918, kun perustettiin Reinhard Scheerin johtama keskitetty merivoimien johto.

## Lähteet
Bitumikermi

**Bitumikermi** on yleensä bitumista, tukikerroksesta ja täyteaineista muodostettu tuote. Bitumikermi tunnettiin ennen nimellä kattohuopa, ja siitä tehtyjä kattoja kutsuttiin ja kutsutaan osin edelleenkin huopakatoiksi.

## Valmistus
Nykyään valmistajien käyttämä bitumi on poikkeuksetta SBS-kumibitumia. SBS- eli styreeni-butadieeni-styreeni-elastomeeri antaa bitumille paremman lämmön- ja ennen kaikkea kylmän keston. SBS tekee bitumista elastista, eli se palautuu venytyksen jälkeen. Ennen kumibitumia oli yleisesti käytössä puhallettu bitumi, jota käytetään edelleen kermien kuumaliimauksessa. Muualla maailmalla on käytössä myös muita modifiointiaineita, kuten APP eli ataktinen polypropeeni. Bitumikermiä käytetään yleisimmin kattojen ja seinien vesieristyksien tekemiseen. Bitumikermejä on monenlaisia erilaisiin käyttötarkoituksiin. 

Bitumikermin runkoaineena on aikaisemmin käytetty orgaanisia kuituja (niin sanottu lumppuhuopa), nykyään lasikuitua tai polyesteriä. Runkoverkko ympäröidään bitumin ja täyteaineiden seoksella ja bitumin pintaan sirotellaan hiekkaa niin, että se ei tartu itseensä, kun se rullataan käyttötarkoituksensa mukaiseen pakkauskokoon. Jos kermi on tarkoitettu kiinnitettäväksi hitsaamalla, sen alapintaan tulee kerros kumibitumia, joka suojataan ohuella muovikalvolla. Kalvo sulaa pois, kun kermiä lämmitetään kaasupolttimella sitä asennettaessa.

## Kermiluokat
Bitumikermit jaetaan kolmeen pääluokkaan, aluskermit, pintakermit ja yksikerroskatteet sekä Kattoliiton Toimivat Katot 2013 -julkaisun mukaan  kolmeen käyttöluokkaan TL1, TL2 ja TL3. Jokaisella tuoteluokalla on omat vaatimuksensa kermin mekaanisen ja kemiallisen kestävyyden sekä nimellispainon suhteen. TL1 käsittää vain yksikerroskatteet eli tuotteet, jotka yhdellä kerroksella muodostavat riittävän tiiviin ja lujan vedeneristeen. TL2 sisältää yleisimmin käytetyt bitumikermit, jotka alus- ja pintakermin yhdistelmänä muodostavat vedeneristeen. TL3 tuotteita käytetään aluskermeinä kevyemmissä vesikatteissa ja höyrynsulkuna yläpohjarakenteissa.

Aluskermit kiinnitetään kuumennetulla bitumilla liimaamalla tai kaasupolttimella hitsaamalla. Pintakermit kiinnitetään yleensä hitsaamalla ja yksikerroskatteet lähes poikkeuksetta hitsaamalla.

Pintakermien pintaan tehtaalla asennetaan sirotetta tai metallikalvoa kermin käyttötarkoituksen mukaisesti. Sirotteet ovat yleensä värjättyjä kivipohjaisia materiaaleja tai aktiivisia erikoissirotteita. 

Pintakermien värillä pystytään vaikuttamaan energiankulutukseen ja katon käyttöikään. Vaalea bitumikermin sirote ehkäisee kattorakenteiden kuumenemista ja näin ollen pidentää myös käyttöikää. 

## Valmistajat Suomessa
Suomessa bitumikermejä valmistaa kolme yritystä. amerikkalaisomisteinen BMI Suomi Espoossa (entinen Icopal Oy), Katepal Oy Lempäälässä ja ruotsalaisomisteinen Nordic Waterproofing Oy Lohjalla.

## Katso myös
*Asfalttihuopa

## Lähteet
* Toimivat Katot 2013  Kattoliitto ry 2013
* Museovirasto - Huopakaton korjaus Museovirasto Rakennushistorian osasto
*BMI Suomi
* Katepal
* Nordic Waterproofing
* Bauder
Azerbaidžan talviolympialaisissa 2014

**[[Azerbaidžan]]** osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Azerbaidžan lähetti ensimmäisen kerran urheilijoitaan talviolympialaisiin Naganoon 1998. Silloin olympialaisiin lähti Azerbaidžanista taitoluistelijoita ja alppihiihtäjiä. Alppihiihtäjä Patrick Brachner toimi Azerbaidžanin joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa. Maata edusti olympialaisissa neljä urheilijaa kahdessa eri lajissa. Ainuttakaan mitalia maa ei kuitenkaan saavuttanut.

## Joukkue

### Taitoluistelu

* Alexei Sitnikov
* Julia Zlobina

### Alppihiihto

* Patrick Brachner
* Gaia Bassani Antivari

## Lähteet
* Sochi.ru 

### Viitteet
Bristol Britannia

**Bristol Type 175 Britannia** (malliversiot 100-320) on nelimoottorinen Bristol Aeroplane Companyn valmistama potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Kone lensi ensilentonsa kesällä 1952.

Tämä siviili-ilmailuun tarkoitettu matkustajalentokone suunniteltiin ja kehitettiin aikana, jolloin Britannian määrällinen sotatarviketuotanto pieneni runsaasti. Syynä tähän kehitykseen oli vasta voitettu sota akselivaltoja vastaan. Tällaisia uusia matkustajakonetyyppejä tarvittiin lentokonetehtaiden pitämiseksi pystyssä. Alkuun Bristol Britannia saavutti menestystä lentomatkustuksen suosion kasvaessa suurin harppauksin, mutta tyyppi jäi lopulta varjoon suurempien ja nopeampien konetyyppien tieltä. Koneen hankintahinta on aikalaisiaan, noin kaksi miljoonan US-dollarin hintaisia potkuriturbiinityyppisiä verrokkeja korkeampi. Vuoden 1958 hintatason mukaan *Britannia*-koneen hinta oli arviolta hieman yli neljä miljoonaa dollaria. Suihkumatkustajakoneen hinta oli tuolloin oli jonkin verran yli viisi miljoonaa dollaria.

Matkanopeus oli 630&nbsp;km/h ja matkustajamäärä 52–133. Koneen kantama oli merkittävän pitkä, mikä tarjosi sille kilpailuetua. Lentomatka oli jopa 8&nbsp;850&nbsp;km (täyteen tankattuna, tuulettomissa olosuhteissa). Se oli omana aikakautenaan huomattava saavutus. Koneen kiitoratavaatimus oli 2&nbsp;200 metriä, mikä oli jonkin verran aikalaisiaan pidempi. Suurin lentoonlähtöpaino oli noin 84 tonnia.

Konetyyppi oli muun muassa El Al -lentoyhtiön ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone. Yhtiön kone tunnuksella 4X-AGE tuli maailmankuuluksi, kuljettaessaan suoralla lennolla Adolf Eichmannin Argentiinasta Israeliin toukokuussa 1960.

## Katso myös
*Lockheed Constellation
*Douglas DC-6
*Douglas DC-7

## Lähteet
*Hirvonen, Pauli: *MMM - Nuorten Ilmailukirja*,  s. 137. Helsinki Otava 1961

### Viitteet
Karl von Einem

**Karl von Einem** (1. tammikuuta 1853 Herzberg am Harz – 7. huhtikuuta 1934 Mülheim) oli saksalainen kenraali, joka toimi Preussin sotaministerinä 1903–1909 ja palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

## Elämäkerta
Einem aloitti sotilasuransa vuonna 1870 osallistumalla Ranskan–Saksan sotaan, jonka aikana hän myös valmistui upseeriksi. Hän palveli 1881 alkaen pääesikunnassa ja vuodesta 1898 Preussin sotaministeriön osastopäällikkönä. Hänet ylennettiin 1897 everstiksi, 1900 kenraalimajuriksi ja 1903 kenraaliluutnantiksi. Einem tuli toukokuussa 1903 vt. sotaministeriksi ja saman vuoden elokuussa varsinaiseksi sotaministeriksi Heinrich von Gosslerin seuraajana. Ministerikautenaan hän painotti raskaan tykistön roolin lisäämistä ja ajoi konekiväärin käyttöönottoa.

Einem ylennettiin 1907 ratsuväenkenraaliksi ja elokuussa 1909 hän siirtyi ministerin paikalta seitsemännen armeijakunnan komentajaksi. Sitä hän komensi myös maailmansodan alussa ja osallistui syksyllä 1914 länsirintaman taisteluihin Karl von Bülowin toisen armeijan mukana. Marnen taistelun jälkeen Einem siirtyi syyskuussa 1914 Max von Hausenin tilalle kolmannen armeijan komentajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi sodan loppuun asti. Hän vastasi Reimsin ja Argonnen välisestä rintamaosuudesta Champagnessa, ja hänen joukkonsa osallistuivat kaikkiin Aisnen taisteluihin. Hänet ylennettiin 1915 kenraalieverstiksi. Päivää ennen aselevon voimaanastumista marraskuussa 1918 Einem nimitettiin ”kruununprinssin armeijaryhmän” komentajaksi kruununprinssi Vilhelmin tilalle ja hän sai tehtäväkseen kotiuttaa joukot.

## Lähteet
Curling talviolympialaisissa 2014 – miesten turnaus

**Miesten curlingturnaus** talviolympialaisissa 2014 alkoi 10. helmikuuta ja päättyi 21. helmikuuta 2014.

## Alkusarja

### Ottelut
**1. kierros**
10. helmikuuta klo 9.00

**2. kierros**
10. helmikuuta klo 19.00

**3. kierros**
11. helmikuuta klo 14.00

**4. kierros**
12. helmikuuta klo 9.00

**5. kierros**
12. helmikuuta klo 19.00

**6. kierros**
13. helmikuuta klo 14.00

**7. kierros**
14. helmikuuta klo 9.00

**8. kierros**
14. helmikuuta klo 19.00

**9. kierros**
15. helmikuuta klo 14.00

**10. kierros**
16. helmikuuta klo 9.00

**11. kierros**
16. helmikuuta klo 19.00

**12. kierros**
17. helmikuuta klo 14.00

## Pudotuspelit
### Tie-break
18. helmikuuta klo 9.00

### Välierät
19. helmikuuta klo 19.00

### Pronssiottelu
21. helmikuuta klo 12.30

### Loppuottelu

21. helmikuuta klo 17.30

## Mitalistit

## Lähteet
*Tulokset
Curling talviolympialaisissa 2014 – naisten turnaus

**Naisten curlingturnaus** talviolympialaisissa 2014 alkoi 10. helmikuuta ja päättyi 20. helmikuuta 2014.

## Alkusarja

### Ottelut
**1. kierros**
10. helmikuuta klo 14.00

**2. kierros**
11. helmikuuta klo 9.00

**3. kierros**
11. helmikuuta klo 19.00

**4. kierros**
12. helmikuuta klo 14.00

**5. kierros** 
13. helmikuuta klo 9.00

**6. kierros**
13. helmikuuta klo 19.00

**7. kierros**
14. helmikuuta klo 14.00

**8. kierros**
15. helmikuuta klo 9.00

**9. kierros**
15. helmikuuta klo 19.00

**10. kierros** 
16. helmikuuta klo 14.00

**11. kierros**
17. helmikuuta klo 9.00

**12. kierros**
17. helmikuuta klo 19.00

## Pudotuspelit
### Välierät

19. helmikuuta klo 14.00

### Pronssiottelu
20. helmikuuta klo 12.30

### Loppuottelu
20. helmikuuta klo 17.30

## Mitalistit

## Lähteet
*Tulokset
Belgia talviolympialaisissa 2014

**[[Belgia]]** osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 kuuden urheilijan voimin, jotka kilpailivat viidessä eri lajissa. Maa ei saavuttanut kisoista ainuttakaan mitalia.

Belgia oli ensimmäisen kerran mukana talviolympialaisissa Chamonix’ssa 1924. Ensimmäinen olympiamitali Belgialle tuli neljän miehen rattikelkkailussa 1924. Ainoan talviolympiakultamitalin maa voitti kaksitoista vuotta sen jälkeen St Moritzissa 1948 kun Pierre Baugniet ja Micheline Lannoy voittivat paritaitoluistelun. Samoissa kilpailuissa Belgia sai hopeamitalin neljän miehen rattikelkkailussa.

Rattikelkkailija Hanna Mariën toimi Belgian joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.

## Joukkue

### Freestylehiihto

* Katrien Aerts

### Lumilautailu

* Seppe Smits

### Pikaluistelu

* Jelena Peeters
* Bart Swings

### Taitoluistelu

* Jorik Hendrickx

### Rattikelkkailu

* Hanna Mariën

## Lähteet
* Sochi.ru 

### Viitteet
Max von Hausen

**Max Klemens Lothar von Hausen** (17. joulukuuta 1846 Dresden – 19. maaliskuuta 1922 Dresden) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.

Hausen liittyi Saksin armeijaan vuonna 1864 ja osallistui vuoden 1866 sotaan sekä Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Sen jälkeen hän toimi 1871–1874 opettajana Berliinin sota-akatemiassa ja palveli 1875–1887 pääesikunnassa. Hänet ylennettiin 1893 kenraalimajuriksi, 1897 kenraaliluutnantiksi, 1901 jalkaväenkenraaliksi ja 1910 kenraalieverstiksi. Hausen toimi vuodesta 1900 12:nnen armeijakunnan komentajana ja 1902–1914 Saksin sotaministerinä.

Maailmansodan sytyttyä Hausen kutsuttiin takaisin palvelukseen ja nimitettiin saksilaisista armeijakunnista kootun Saksan kolmannen armeijan komentajaksi. Ranskaan ja Belgiaan suoritetussa hyökkäyksessä kolmas armeija muodosti saksalaisten keskustan. Syyskuun alussa 1914 Hausenin joukot tuhosivat pahoin Reimsin. Marnen taistelussa muutamaa päivää myöhemmin hän joutui perääntymään, sillä Karl von Bülowin toisen armeijan perääntyminen paljasti kolmannen armeijan oikean sivustan viholliselle. Hausen jäi pois palveluksesta terveyssyistä 16. syyskuuta 1914 ja hänet korvattiin Karl von Einemilla.

## Lähteet
Max von Gallwitz

** Max Karl Wilhelm von Gallwitz** (2. toukokuuta 1852 Breslau, Preussi – 18. huhtikuuta 1937 Napoli, Italia) oli saksalainen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

## Sotilasura
Gallwitz osallistui vapaaehtoisena vuosien 1870–1871 Saksan–Ranskan sotaan ja palveli sen jälkeen upseerina tykistössä, pääesikunnassa ja sotaministeriössä. Hän toimi vuodesta 1903 sotaministeriön osastopäällikkönä, vuodesta 1906 divisioonankomentajana ja vuodesta 1911 tykistön tarkastajana. Hänet ylennettiin 1899 everstiksi, 1903 kenraalimajuriksi, 1906 kenraaliluutnantiksi ja 1911 tykistökenraaliksi sekä aateloitiin 1913.

Maailmansodan puhjettua Gallwitz nimitettiin aluksi länsirintamalle komentamaan kaartin reserviarmeijakuntaa, joka piiritti ja valtasi Namurin elokuussa 1914 yhdessä XI armeijakunnan kanssa. Vielä samassa kuussa hänet kuitenkin siirrettiin 8. armeijan alaisuuteen itärintamalle, jossa hän osallistui Masurian järvien taisteluun ja operaatioihin Puolassa. Helmikuussa 1915 Gallwitz sai komentoonsa aiemman armeijakuntansa ympärille eteläisessä Itä-Preussissa muodostetun ”armeijaryhmä Gallwitzin”, joka elokuussa nimettiin 12. armeijaksi. Hän osallistui suureen hyökkäykseen itärintamalla, mursi venäläisten puolustuslinjan Narewilla ja valtasi Pułtuskin linnoituksen sekä Różanin ja Ostrołękan.

Syksyllä 1915 Gallwitz siirrettiin komentamaan 11. armeijaa, joka osallistui Serbian valloitukseen loka–marraskuussa. Hän palasi länsirintamalle maaliskuussa 1916, aluksi Verduniin ”Maasgruppe West” -sotatoimiyhtymän komentajaksi. Heinäkuusta alkaen hän komensi Sommessa Saksan 2. armeijaa sekä jonkin aikaa sen ja 1. armeijan yhdessä muodostamaa uutta ”armeijaryhmä Gallwitzia”, joka osallistui Sommen taisteluun. Joulukuusta 1916 alkaen Gallwitz oli seuraavan kahden vuoden ajan 5. armeijan komentajana Verdunissa. Syyskuusta 1918 sodan loppuun Gallwitz komensi jälleen omaa armeijaryhmää, joka kävi puolustustaisteluita Maasin ja Moselin luona.

Gallwitzia ehdotettiin Saksan valtakunnankansleriksi Theobald von Bethmann Hollwegin erottua vuonna 1917 ja uudelleen sodan lopulla sekä pääesikunnan päälliköksi Paul von Hindenburgin seuraajana syksyllä 1918. Hän erosi armeijasta sodan päätyttyä joulukuun alussa 1918. Vuosina 1920–1924 hän oli Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) edustajana valtiopäivillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ylitornion kirkko

**Ylitornion kirkko** on Ylitornion seurakunnan kirkkorakennus Ylitornion kuntakeskuksessa. Sen on suunnitellut arkkitehti Gunnar Wahlroos, ja se rakennettiin vuosina 1939–1940. Talvisota viivästytti ja haittasi rakennustöitä, koska miehet olivat rintamalla. Naiset olivat vastuussa rakennustöistä, mistä syystä kirkkoa kutsutaan myös *naisten kirkoksi*.
 
Kirkko on rakennettu vanhan, vuonna 1939 puretun kirkon paikalle. Vanhan kirkon ajasta muistuttaa puinen nivelikäs kellotapuli, joka on rakennettu 1816–1819 Anton Wilhelm Arppen vuodelta 1811 olevien piirustusten mukaisesti. Kirkonkelloja on kaksi, ne ovat peräisin vanhan emäseurakunnan kirkoista, toinen Matarengistä ja toinen Hietaniemestä. Istumapaikkoja kirkossa on noin 550.

Vuoden 1940 heinäkuussa käyttöön vihityn kirkon alttaritaulu on vanhasta kirkosta. *Jeesus nousee haudasta* -taulun (375×198&nbsp;cm öljymaalaus kankaalle) on maalannut kuvataiteilija Johan Gustav Hedman vuonna 1827, ja se on ainoa hänen mainitusta aiheesta maalaamansa taulu. Kirkon urut on uusittu vuonna 2010. Kirkon lasimaalaukset ovat oululaisen taiteilija Mirjam Kinoksen ja hänen tyttärensä, taiteilija Marjatta Lipposen suunnittelemia. Saarnastuolissa on kuvanveistäjä Aarre Aaltosen reliefejä.

## Jaettu seurakunta, kirkot Ruotsissa

Ylitornion vanhalla emäseurakunnalla oli kaksi kirkkoa aina vuoteen 1809 asti, jolloin Haminan rauhansopimuksen mukainen Suomen ja Ruotsin välinen raja jakoi myös seurakunnan kahtia. Molemmat kirkot jäivät Ruotsin puolelle: Ylitornion kunnan Matarenkiin ja Hietaniemeen. Kirkkojen irtaimisto jaettiin. Suomalaiset eivät olleet järin innokkaita rakentamaan uusia kirkkoja omalle puolelleen jokea &ndash; he olisivat edelleen halunneet käydä omissa tutuissa kirkoissaan. Keisari määräsi rakennettavaksi kirkon Suomen puolelle. Se rakennettiin nykyiseen Ylitornion kuntakeskukseen vuosina 1816–1818, kellotapuli valmistui 1819. Uusi kirkko osoittautui epämukavan kylmäksi, ja sitä käytettiin lopulta hautajaisia lukuun ottamatta vain kesäisin 1920-luvun alkupuolelta lähtien. Muulloin jumalanpalvelukset pidettiin vastaperustetun kristillisen kansanopiston tiloissa. 1930-luvun puolivälissä käännyttiin valtion puoleen, jotta Suomen sodassa kirkkonsa menettänyt seurakunta saisi kelvolliset kirkot itselleen, koska vanha kirkko oli korjauskelvotonkin. Rahoituksen varmistuttua vanha kirkko purettiin huhtikuussa 1939 ja uutta alettiin rakentaa samalle paikalle. Kirkko nousi harjaan syyskuussa 1939. Talvisota vei miehet kirkkotyömaalta rintamalle, ja rakennustöistä vastasivat naiset. Sodan sankarivainajia siunattiin keskeneräisessä kirkossa. Kirkko vihittiin käyttöön heinäkuussa 1940.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Ylitornion kirkon esittely meänkielellä
Jorrit Bergsma

**Jorrit Bergsma** (s. 1. helmikuuta 1986 Oldeboorn) on alankomaalainen pikaluistelija. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari.

Bergsma saavutti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Heerenveenissä 2012 hopeaa 10&nbsp;000&nbsp;metrillä ajalla 12.57,71. Hän voitti saman matkan maailmanmestaruuden Sotšissa 2013 ajalla 12.57,69 ja sijoittui 5&nbsp;000&nbsp;metrillä toiseksi ajalla 6.17,94. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai 10&nbsp;000&nbsp;metrillä kultaa olympiaennätysajalla 12.44,45 ja 5&nbsp;000&nbsp;metrillä pronssia ajalla 6.16,66. Hän voitti Heerenveenissä 2015 maailmanmestaruuden 10&nbsp;000 metrillä ajalla 12.54,82 ja sai hopeaa 5&nbsp;000 metrillä. Hän saavutti MM-hopeaa 5&nbsp;000 metrillä myös Kolomnassa 2016. Gangwonissa 2017 hän voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden sekä sai MM-hopeaa 5&nbsp;000 ja 10&nbsp;000 metrillä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Bergsma sai 10&nbsp;000&nbsp;metrillä hopeaa ennätysajallaan 12.41,98. Hän voitti 10&nbsp;000&nbsp;metrin maailmanmestaruuden Inzellissä 2019 ajalla 12.52,92. Hän oli EM-kilpailujen 5&nbsp;000&nbsp;metrillä neljäs 2020. Hän voitti yhteislähdön MM-kultaa sekä oli 10&nbsp;000&nbsp;metrillä neljäs ja 5&nbsp;000&nbsp;metrillä kahdeksas Salt Lake Cityssä 2020. Hän sai 10&nbsp;000&nbsp;metrillä MM-hopeaa, oli 5&nbsp;000&nbsp;metrillä viides ja yhteislähdössä seitsemäs 2021. Hän saavutti 5&nbsp;000&nbsp;metrillä EM-hopeaa ja oli yhteislähdössä kuudes 2022. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 10&nbsp;000&nbsp;metrillä neljäs, 5&nbsp;000&nbsp;metrillä viides ja yhteislähdössä yhdeksäs. Hän saavutti 10&nbsp;000&nbsp;metrillä MM-hopeaa sekä oli 5&nbsp;000&nbsp;metrillä neljäs ja yhteislähdössä viides 2023. Hän sijoittui MM-kilpailujen 10&nbsp;000&nbsp;metrillä viidenneksi 2024 ja neljänneksi 2024. Milanon ja Cortinan olympialaisissa 2026 hän voitti kultaa yhteislähtökilpailussa ja saavutti pronssia 10&nbsp;000&nbsp;metrillä.

Bergsma voitti 5&nbsp;000 ja 10&nbsp;000&nbsp;metrin yhteisen maailmancupin kausilla 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015 ja 2016–2017. Toiseksi hän sijoittui kaudella 2015–2016 ja kolmanneksi kaudella 2011–2012. Yhteislähdön cupin hän voitti kaudella 2025–2026, oli toinen kaudella 2011–2012 sekä kolmas kausilla 2016–2017 ja 2020–2021. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen kaudella 2016–2017 ja kolmas kaudella 2013–2014. Hän on voittanut yhdeksän maailmancupin osakilpailua 5&nbsp;000 metrillä, viisi joukkuekilpailussa, yhdeksän yhteislähdössä sekä kolme osakilpailua 10&nbsp;000 metrillä.

Bergsma on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 5&nbsp;000&nbsp;metrillä 2012 ja 2022, 10&nbsp;000&nbsp;metrillä 2013, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 ja 2026 sekä yhteislähdössä 2023.

## Henkilökohtaiset ennätykset

## Lähteet