The Köln Concert

**The Köln Concert** on äänitallenne jazzpianisti Keith Jarrettin pianoimprovisaatioista hänen Kölnin oopperatalolla pitämässään soolokonsertissa 24. tammikuuta 1975. Levy-yhtiö ECM julkaisi tallenteen syksyllä 1975 kahden LP-levyn albumina, josta tuli jazzin historian parhaiten myynyt sooloalbumi ja kaikkien aikojen myydyin pianoalbumi yli 3,5 miljoonan kappaleen myynnillä. Se valittiin vuonna 2005 hakuteokseen *[[1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään]]*.

Jarrettin Kölnin-konsertin järjesti 17-vuotias Vera Brandes, Saksan nuorin konsertinjärjestäjä. Jarrettin pyynnöstä Brandes oli tilannut illan instrumentiksi Bösendorfer 290 Imperial -konserttiflyygelin. Oopperatalon henkilökunta kuitenkin luuli että tarkoitetaan talon omaa, paljon pienempää Bösendorferia. Virhe huomattiin liian myöhään, ja tätä vain harjoituskäytössä ollutta flyygeliä jouduttiin huoltamaan ja virittämään tuntikausia ennen kuin se saatiin konserttikuntoon. Flyygelin ääni oli ylärekisterissä peltinen ja ohut ja bassopäässä hento, eivätkä pedaalitkaan toimineet kunnolla. Niinpä Jarrett käytti esityksessään paljon ostinatoja ja vyöryviä vasemman käden rytmikuvioita saadakseen bassoääniin voimaa. Oikean käden soittonsa hän rajoitti koskettimiston keskialueelle diskanttiongelmien vuoksi. ECM-levy-yhtiön Manfred Eicher sanoi myöhemmin: 
Ehkäpä [Jarrett] soitti niin kuin soitti, koska piano ei ollut kovin hyvä. Kun ei voinut ihastua flyygelin sointiin, hän otti siitä kaiken irti muulla tavoin.

Jarrett saapui oopperataloon myöhään iltapäivällä suoraan Zürichistä, pitkästä ajomatkasta väsyneenä. Hän ei ollut nukkunut kunnolla moneen yöhön ja kärsi selkävaivoista niin, että piti tukiliiviä. Kokeiltuaan ala-arvoista flyygeliä ja kuultuaan ettei parempaa ole saatavilla hän melkein kieltäytyi soittamasta, mutta Brandes sai hänet kuitenkin suostuteltua konsertin pitämiseen. 

Koska sali oli alkuillasta varattu oopperanäytäntöön, Jarrettin konsertti oli ilmoitettu alkavaksi vasta klo 22.30. Konsertti oli loppuunmyyty ja paikalle saapui yli 1400 lipun ostanutta kuulijaa. Hankaluuksista huolimatta Jarrettin esitys sai yleisön innostumaan, ja myös siitä julkaistu levytys sai hyvät arviot kritiikoilta.

Konsertin äänittäjänä toimi Martin Wieland, joka käytti kahta putkivahvistettua Neumann U-67 kondensaattorimikrofonia ja Telefunken M-5 -nauhuria. Nauhoitus koostuu kolmesta osasta, joiden pituudet ovat 26, 34 ja 7 minuuttia. Koska nauhoitus oli sovitettava kahden vinyyli-LP-levyn puoliskoille mahtuviin kestoihin, konsertin toinen osa jaettiin levyn eri puolille merkinnällä "II a" ja "II b." Kolmas osa, merkinnältään "II c", on itse asiassa erillinen encore-numero, joka perustuu vanhaan jazz-teemaan "Memories of Tomorrow".  

Jarrettin improvisaatioissa kiinnittää huomiota hänen kykynsä improvisoida monipuolisesti pitkiä aikoja vain yhden tai kahden soinnun varassa. Esimerkiksi osassa I hän käyttää melkein 12 minuuttia sointuja Am7 ja G vuorotellen, välillä hitaassa rubato-tunnelmassa, välillä bluesia tai gospelia muistuttavassa tyylissä, kunnes viimeiseksi kuudeksi minuutiksi keskittyy A-duuriteemaan.

Kölnin-konsertin levyjulkaisun jälkeen Jarrettia pyydettiin julkaisemaan konsertin anti nuottina. Pitkään hän kieltäytyi kunniasta todeten, että tuo musiikki soitettiin vain tuona tiettynä iltana ja sen oli tarkoitus kadota yhtä nopeasti kuin oli tullutkin.[7] Vuonna 1990 Jarrett kuitenkin suostui auktorisoituun nuottijulkaisuun. Sen pohjalta puolalainen pianisti Tomasz Trzcinski  levytti musiikista oman tulkintansa albumilleen *Blue Mountains*. Manuel Barrueco on julkaissut Kölnin-konsertin improvisaatioista sovituksen akustiselle kitaralle.

Albumin musiikkia on käytetty Nicolas Roegin kohuelokuvassa *[[Outo intohimo|Bad Timing]]* (1980).

## Kappalelista
Kaikki sävellykset Keith Jarrett.
# "Part I" – 26:01
# "Part IIa" – 14:54
# "Part IIb" – 18:13
# "Part IIc" – 6:56

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*