August von Kotzebue

**August Friedrich Ferdinand von Kotzebue** (3. toukokuuta 1761 Weimar, Saksin vaaliruhtinaskunta – 23. maaliskuuta 1819 Mannheim, Badenin suurherttuakunta) oli saksalainen näytelmäkirjailija.

## Perhe ja koulutus
August Friedrich syntyi Weimarin (Saksi-Weimar-Eisenach) Keltaisessa linnassa, arvostetun Kotzebuen raatimiessuvun asuinpaikassa. Hän oli Levin Karl Christian Kotzebuen (1727–1761), Braunschweigin herttuakunnan kansliasihteerin, myöhemmin Saksi-Weimarin lähetystöneuvoksen sekä salaneuvoksen ja Christine Krügerin (1736–1828) poika. Hänen isänsä kuoli muutama kuukausi pojan syntymän jälkeen. 

Kotzebue kävi koulua Weimarin Wilhelm-Ernst-Gymnasiumissa, jossa hänen setänsä, kirjailija ja kriitikko Johann Karl August Musäus oli yksi hänen opettajistaan. Vuonna 1776 nuori Kotzebue näytteli Goethen rinnalla jälkimmäisen näytelmässä *Die Geschwister*, kun se sai ensi-iltansa Weimarissa.

Kotzebue ilmoittautui 16-vuotiaana vuonna 1777 Jenan yliopistoon opiskelemaan oikeustiedettä. Hän jatkoi opintojaan Duisburgin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1780, ja toimi aluksi asianajajana Weimarissa.

## Kirjallinen ura ja ura ulkomailla
Kotzebuen ensimmäinen komedia, jonka hän kirjoitti opiskellessaan lakia Jenan yliopistossa, antoi hänelle pääsyn Saksi-Weimarin herttuakunnan hovin kirjallisuuspiireihin, mutta vuonna 1781 hänet pakotettiin maanpakoon tuntemattomasta syystä.

Kotzebue oli huikenteleva luonteeltaan ja usein periaatteiltaan epäilyttävä. Yhteistyönsä kautta Preussin Venäjän hovin lähettilään kreivi Goertzin kanssa Kotzebuesta tuli Pietarin kenraalikuvernöörin sihteeri.

Kotzebue seurasi 20-vuotiaana kenraali von Baueria tämän sihteerinä Pietariin vuonna 1783 Venäjän keisarikunnan palvelukseen, missä johti yhdessä Bauerin kanssa saksalaista teatteria. Vuonna 1785 hän sai Tallinnassa Viron kuvernementin maistraatin puheenjohtajan paikan ja hänet aateloitiin. Tämän jälkeen hän meni naimisiin helmikuussa 1785 Tallinnan ylikomendantti, kenraaliluutnantti Reinhold Wilhelm von Essenin tyttären, Friederike Julie Dorothea von Essenin (1763–1790) kanssa. Tallinnassa Kotzebue perusti amatööriteatterin, jossa esitettiin hänen näytelmänsä *Menschenhass und Reue*, joka toi hänelle laajan maineen. Jotkut hänen suurimmista menestyksistään – *Adelheid von Wulfingen* (1788), *Menschenhass und Reue* (1789–1790; Muukalainen), *Die Indianer in England* (1790; Intiaanipakolaiset) – kirjoitettiin hänen asuessaan Tallinnassa.

Kotzebue lähti Venäjältä ensimmäisen vaimonsa Friederike von Essenin kuoltua neljännen lapsensa syntymän jälkeen vuonna 1790 ja matkusti ympäri Eurooppaa useita vuosia  Hän meni uudelleen naimisiin kesäkuussa 1794 Christine Gertrud von Krusensternin (1769–1803) kanssa. Hän kirjoitti jonkin aikaa Wienin kaupunginteatterille. Hänen näytelmänsä *Spanier in Peru* (1796) sovitettiin näytelmäkirjailija Richard Brinsley Sheridanin toimesta *Pizarroksi* (1799), ja sekin osoittautui suureksi menestykseksi.

Palattuaan Venäjälle hänet pidätettiin vuonna 1800 selittämättömästä syystä ja tuomio oli karkotus Siperiaan. Hän oli toisen lähteen mukaan epäiltynä jakobiiniaatteen kannattamisesta ja yksi hänen sentimentaalisista näytelmistään (*Der alte Leibkutscher Peters III,* Pietari III:n ajuri), joka oli tehnyt vaikutuksen keisari Paavali I:een, todennäköisesti pelasti hänet pitkältä vankeudelta Siperiassa. Keisari, yhtä oikukkaasti kuin oli karkottanut Kotzebuen, vapautti hänet muutamaa kuukautta myöhemmin.  Paavali I nimitti hänet Pietarin saksalaisen hoviteatterin johtajaksi ja lahjoitti hänelle Worokellin maatilan Liivinmaalta.

## Paluu Saksaan ja kuolema
Keisari Paavalin murhan jälkeen vuonna 1801 tai 1803 Kotzebue muutti Weimariin,  mutta ei ollut hyvissä väleissä Johann Wolfgang von Goethen tai romantiikan kirjailijoitten kanssa. Toinen vaimo Christine Gertrud von Krusenstern kuoli viidennen lapsensa syntymän jälkeen vuonna 1803. Kotzebue meni kolmannen kerran naimisiin elokuussa 1804 Wilhelmina Friederike von Krusensternin (1778–1852) kanssa, joka oli toisen vaimon serkku sekä amiraali Adam Johann von Krusensternin serkku. Kolmannesta avioliitosta syntyi vielä kahdeksan lasta. Weimarissa ja Jenassa hän joutui vastakkain klassisten ja romanttisten kirjailijoiden kanssa, jotka olivat arvostelleet häntä tuotteliaaksi ja pinnalliseksi kirjailijaksi. Hän työskenteli poliittisena kirjailijana asettuen taantumuksellisuuden ja monarkian puolelle.

Kotzebue palasi Venäjälle vuonna 1806 tai 1813 Venäjän palvelukseen ja sai tehtäväkseen muun muassa hankkia venäläisille tietoja saksalaisten ylioppilasyhdistysten toiminnasta. Hän sai valtioneuvoksen arvonimen sekä Königsbergin pääkonsulin viran. Vuonna 1817 keisari Aleksanteri I lähetti hänet jälleen ulkomaille raportoimaan länsimaisista ajatuksista politiikassa, taloudessa ja koulutuksessa. Weimarista hän lähetti keisarille kuukausittain salaisia ​​raportteja, jotka olivat luonteeltaan pääasiassa kirjallisia ja tieteellisiä. Kun näiden raporttien yksityiskohdat tulivat julki, hän sai maineen venäläisenä vakoojana. Tämä herätti edistyksellisten ja kansallismielisten opiskelijoiden vihan. 

Kotzebuen kirja poltettiin Wartburgin festivaalilla vuonna 1817. Varsinkin hänen tiedustelutoimensa herätti suurta vihaa saksalaisissa, ja maaliskuussa 1819 kiihtynyt teologian opiskelija Karl Ludwig Sand surmasi hänet Kotzebuen omassa kodissa Mannheimissa tikarilla, tämän nelivuotiaan pojan Alexanderin nähden.

Toisen lähteen mukaan poliittisten radikaalien teloittamana vakoojana reaktionäärisen vallan palkkaamana Kotzebue salamurhattiin radikaalin opiskelijayhdistyksen jäsenen Karl Sandin toimesta. Salamurhaaja teloitettiin ja yliopistot asetettiin tiukan valvonnan alaiseksi.

Kotzebuen murhasi vuonna 1819 Burschenschaftiin kuulunut militantti opiskelija Karl Ludwig Sand. Kotzebuen surma antoi Itävallan ulkoministeri Klemens von Metternichille aiheen säätää syyskuussa 1819 Karlsbadin asetukset. Niiden perusteella *Burschenschaft* lakkautettiin, vapaamielinen lehdistö alistettiin ja akateemista vapautta rajoitettiin voimakkaasti Saksan liittoon kuuluneissa valtioissa.

## Näytelmäkirjallisuus
Kotzebuella ei runsaassa näytelmätuotannossaan ollut taiteellisia päämääriä. Hänen päämääränään oli yksinomaan näyttämöllisen vaikuttavuuden ja menestyksen saavuttaminen. Hänen näytelmiensä moraali on usein epäilyttävä, mutta se saavutti suuren yleisön suosion. 

Kotzebue kirjoitti yhteensä 211 näytelmää. Suurimman menestyksen saavuttivat *Menschenhass und Reuen* ohella *Die Indianer in England* (1790), *Der weibliche Jakobinerklub* (1795), *Die Verschwörung auf Kamtschatka* (1795), *Die Wittwe und das Reitpferd* (1796) ja *Armut und Edelsinn* (1797). 

Näytelmäkirjailijana Kotzebue oli tuottelias ja kevyt, mutta dramaattisesti taitava. Hän on parhaimmillaan komedioissa, kuten *Der Wildfang* (1798; ”Riistanmetsästys”) ja *Die deutschen Kleinstädter* (1803; ”Saksalaisen pikkukaupungin asukas”), jotka sisältävät ihailtavia kuvauksia saksalaisesta maaseutuelämästä. Hän kirjoitti myös joitakin romaaneja sekä historiallisia ja omaelämäkerrallisia teoksia. Kotzebuen kootut draamalliset teokset sisältävät 44 nidosta (1827–1829).

## Suomennetut näytelmät
**Ryöstetty kaunotar*, 5 näytöksinen huvinäytelmä, suomentanut Santeri Rissanen. U. W. Telén, 1910.
**Suorin tie paras*, ilveily yhdessä näytöksessä, U. W. Telén, 1897.
**Vaarallinen naapuri*, yksinäytöksinen huvinäytelmä, mukaellen suomensi Y. Y. [=Yrjö Ylänne] U. W. Telén & C:o, 1907.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*