open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Häväisty nainen

**Häväisty nainen** () on vuonna 1920 ensi-iltansa saanut Albert Parkerin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Percy Marmont. Talmadge myös tuotti elokuvan aviomiehensä Joseph M. Schenckin kanssa. Norma Talmadge Film Corporation oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja First National Pictures levittäjäyhtiönä.

*Häväisty nainen* perustuu Oliver D. Baileyn Broadway-näytelmään *[[Branded]]*, jota esitettiin vuonna 1917. Näytelmän pohjalta ohjaaja Parker ja Anita Loos laativat elokuvan käsikirjoituksen. Burns Mantle teki elokuvan välitekstit. *Häväisty nainen* sai kotimaan ensi-iltansa 5. syyskuuta vuonna 1920. Suomessa elokuva esitettiin ensi kerran 19. syyskuuta vuonna 1921. *Häväisty nainen* -elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa.

## Juoni

Ruth Sawyer on tietämätön, että hänen äitinsä on uhkapeliluolan omistaja. Ruthin kasvattaa hänen isoisänsä tuomari Whitlock, jonka luokse hän muutti pienenä. Kun Ruth valmistuu koulusta, hän saa tietää totuuden äidistään. Totuus johtaa Ruthin sosiaalisesti sulkeutumiseen. Hänen äitinsä vie Ruthin peliluolaan, mutta isoisä pelastaa hänet ja vie tämän valtameren yli Pariisiin. Ollessaan laivalla Ruth tapaa diplomaattisen edustajan Douglas Courtenayn, johon hän myös rakastuu. He avioituvat ja saavat lapsen.

Kolme vuotta myöhemmin Ruthin äidin yhteistyökumppani Velvet Craft ilmestyy maisemiin ja uhkaa paljastaa Ruthin menneisyyden. Ruth ostaa jalokivikoruillaan Craftin vaitiolon, mutta Doug saa tietää Ruthin petoksen ja tuomitsee hänet. Ruth pakenee isoisänsä luokse; Doug seuraa häntä ja anoo Ruthin anteeksiantoa. Ruth antaa anteeksi, ja Courtenayt sopivat riitansa.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
* ''Häväisty nainen'' Silent eran sivustolla 
* ''Häväisty nainen'' TCM Movie Databasessa
Lipstick (Sophia Del Carmenin kappale)

**Lipstick** on guatemalais-costa ricalaisen laulaja-lauluntekijä Sophia Del Carmenin kappale hänen tulevalta debyyttialbumilta. Sen julkaisi RedOne Records artistin toisena singlenä 18. maaliskuuta 2014. Kappaleesta julkaistiin 27. toukokuuta 2014 versio, jolla esiintyy amerikkalaisräppäri Pitbull. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa 14. toukokuuta 2014. Kappale ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille.

## Kappalelista

**Digitaalinen lataus**

# "Lipstick" - 3:50

**Digitaalinen lataus (ft. Pitbull)**

# "Lipstick" - 3:59
# "Lipstick (Radio Version)" - 3:50

## Lähteet
Frederick Ashton

**Frederick William Mallandaine Ashton** (17. syyskuuta 1904 – 18. elokuuta 1988) oli brittiläinen tanssija ja koreografi. Hän oli Royal Ballet’n pääkoreografi vuodesta 1935 ja seurueen johtaja 1963–1970.

Ashton opiskeli tanssia Lontoossa. Hänen opettajiaan olivat Léonide Massine, Nicholas Legat ja Marie Rambert. Rambert rohkaisi Ashtonia kokeilemaan myös koreografioiden tekemistä. Royal Ballet’n ohjelmistossa on yli kolmekymmentä Ashtonin koreografiaa.

Ashton kuului Bloomsburyn ryhmän muodostaneiden taiteijoiden lähipiiriin sekä Cecil Beatonin nimellä ”The Illuminati” -kutsumaan ystäväjoukkoon, jossa Ashtonin homoseksuaalisuus hyväksyttiin.

## Lähteet
Jean-Madeleine Schneitzhoeffer

**Jean Madeleine Marie Schneitzhoeffer** (13. lokakuuta 1785 Toulouse – 14. lokakuuta 1852 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.

## Elämä
Schneitzhoeffer oli Charles Simon Catelin oppilaana Pariisin konservatoriossa, ja hän sai 1803 toisen palkinnon pianonsoitossa, ja liittyi 1815 Pariisin oopperan palvelukseen patarumpujen soittajana, ja seitsemän vuoden kuluttua hänestä tuli säestäjä. Konservatorion kuorolaulun opettajana ollessaan hän sai Kunnialegioonan kunniamerkin 1840.

## Teoksia
Schneitzhoeffer sävelsi muutamia balettipartituureja Pariisin oopperalle:
* *Mars et Vénus*
* *Le Sicilien*
* *Proserpine* (1818)
* *Le Séducteur au village* (1818)
* *Zémire et Azor* (1824)
* *Les Filets de Vulcain* (1826)
* *[[La Sylphide]]*, Marie Taglionille (1832)
* *La Tempête* (1834)
Manon (baletti)

**Manon** on Sir Kenneth MacMillanin koreografioima baletti vuodelta 1974. Musiikki muodostuu kokonaan Jules Massenet’n eri teoksista tehdyistä lainauksista. Musiikin sovituksesta vastaa Leighton Lucas. Baletti perustuu Abbé Prévostin romaaniin *L’Histoire du Chevalier des Grieux et de Manon Lescaut* vuodelta 1731. Se sai ensi-iltansa Royal Opera House -oopperatalossa 7. maaliskuuta 1974. *Manonin* tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun Ranskaan ja se kertoo nuoresta ja kauniista kurtisaanista Manonista, joka rakastuu köyhään opiskelijaan nimeltä Des Grieux, mutta samalla moraalittoman elämän kautta ansaittu ylellinen elämä houkuttaa Manonia. Ensi-illassa pääosissa tanssivat Antoinette Sibley, Anthony Dowell, David Wall, Monica Mason, Derek Rencher ja David Drew.

## Juoni
Nuori ja kaunis Manon saapuu veljensä Lescautin luo. Lescaut aikoo myydä teini-ikäisen siskonsa eniten tarjoavalle miehelle Monsieur G.M:lle. Manon tapaa nuoren opiskelijan Des Grieux'n ja he pakenevat yhdessä Grieux'n majapaikkaan. Lescaut ja Monsieur G.M saapuvat majapaikkaan Grieux'n olessa asioilla. Monsieur G.M tarjoaa Manonille rikkauksia ja luksusta, joita Manon ei voi vastustaa. Manon jättää Des Grieux'n ja lähtee Monsieur G.M mukaan. Manon ja Monsieur G.M saapuvat juhliin Madame X:n bordelliin. Juhlissa on myös vastahakoinen Des Grieux ja humaltunut Lescaut. Manon nauttii miesten huomiosta ja lahjoista, joita hän saa Monsieur G.M:ltä, mutta rakastaa edelleen Des Grieux'tä. Des Grieux ja Manon päättävät paeta yhdessä, mutta he huijaavat ensin rahaa korttipelissä. He jäävät kiinni ja pakevat yhdessä. Raivostunut Monsieur G.M ampuu Lescautin ja Manon pidätetään ja karkotetaan prostituoituna. Manon ja Des Grieux saapuvat vankilaivalla New Orleansiin. Paikallinen vanginvartija pakottaa Manonin olemaan kanssaan ja Des Grieux puukottaa vartijan. Suolla Louisianassa kuumeinen Manon näkee hallusinaatioita menneisyydestään ja kuolee Des Grieux'n käsivarsille.

## Pääosat
*Manon
*Des Grieux
*Lescaut
*Rakastajatar
*Monsieur G.M

## Suomen Kansallisbaletissa
Suomen Kansallisbaletti on esittänyt teosta vuodesta 2011. Vuonna 2011 ''Helsingin Sanomien'' Jukka O. Miettinen kirjoitti arvostelussaan, että teoksella on monia edellytyksiä yleisön suosikiksi ja että riipaiseva loppukohtaus ei jätä tuskin ketään kylmäksi. 

## Lähteet
Toimintabaletti

**Toimintabaletti** (*ballet d’action* tai *ballet en action*) on baletin muoto, joka kehittyi 1700-luvun loppupuolella Jean-Georges Noverren edistämänä. Siinä henkilöiden luonnetta ja mielentilaa ilmaistaan tanssijoiden kasvojen ilmeillä ja vartalon liikkeillä, eikä enää puvuilla ja naamioilla. Tanssijoiden liikkeiden avulla kerrotaan kokonaisia tarinoita.

Samoihin aikoihin muissakin maissa oli käytetty balettia kertomaan tarinoita ja yhdistetty siihen elementtejä pantomiimista, mutta Noverre toi kirjeillään ja kirjekokoelmillaan toimintabaletin laajojen joukkojen tietoisuuteen.

## Lähteet
Afrikanunikeko

**Afrikanunikeko** (*Graphiurus murinus*) on unikekojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sitä pidetään lemmikkieläimenä terraariossa. Lemmikkiharrastajat käyttävät lajista nimityksiä ”Afrikan kääpiöunikeko” ja ”afrikkalainen kääpiöunikeko”. Afrikanunikeko on yö- ja hämäräaktiivinen. Se on laumaeläin. Se saattaa mennä horrokseen alle 21&nbsp;°C:n lämpötilassa tai stressin vaikutuksesta. Se ääntelee joko sirkuttavalla, jyskyttävällä tai haukahtavalla äänellä.

## Ulkonäkö ja koko

Afrikanunikeon pituus on 16&nbsp;cm ja paino 18–30 grammaa. Lajilla on tuuhea turkki.

## Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikanunikeko on lähtöisin Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. Lajia tavataan enimmäkseen kosteissa metsissä. Ne oleskelevat enimmäkseen puiden latvaosissa.

## Lisääntyminen

Luonnonvaraisena laji lisääntyy kaksi kertaa vuodessa lämpimimpänä aikana vuodesta. Vankeudessa se saattaa lisääntyä vuoden ympäri. Parittelusta poikasten syntymään kuluu 25–28 päivää.

## Ravinto

Afrikanunikeko on melko kaikkiruokainen, mutta pääasiassa se syö siemeniä, hedelmiä ja hyönteisiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://unikekoyhdistys.fi/faktaa-seka-hoito-ja-ruokintaohjeita
Haukipudas (kaupunginosa)

**Haukipudas** on Oulun kaupunginosa Haukiputaan suuralueella entisen Haukiputaan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Kaupunginosa muodostettiin 1. tammikuuta 2013 kuntaliitoksen myötä.

Kaupunginosaan kuuluvat Annalankankaan, Asemakylän, Ervastinrannan, Haukiputaan kirkonkylän, Keiskan, Santaholman ja Ukonkaivoksen alueet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
August Pärnänen

**Johan August Pärnänen** (19. lokakuuta 1880 Juva – 15. huhtikuuta 1946 Juva) oli suomalainen filosofian tohtori, työväenopiston johtaja ja historiantutkija.

Pärnäsen vanhemmat olivat kauppias Gustaf Pärnänen ja Henrika Maria Haikarainen. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1906, maisterksi 1907 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1912.

Pärnänen oli mukana Henry Biaudet'n vuodesta 1909 johtamassa ja Suomalaisen Tiedeakatemian rahoittamassa *Expédition historique finlandaise de Rome* -nimisessä suomalaisessa tutkijaryhmässä, jonka tehtävänä oli etsiä ja julkaista Suomea koskevia historiallisia asiakirjoja Vatikaanin arkistosta. Ryhmän keskeisiä tutkijoita olivat sisarukset Kaarlo ja Liisi Karttunen. Biaudet’n ohjauksessa ehti valmistua neljä väitöskirjaa sekä neljä osaa *Études romaines* -nimistä julkaisua. Kaarlo ja Liisi Karttunen sekä August Pärnänen väittelivät kaikki vuonna 1910 ranskaksi.

Pärnänen toimi Tampereen työväenopiston johtajana 1908–1929 ja Tampereen teatterin johtajana 1915–1916. Hän oli myös kirjallisuus- ja teatteriarvostelija.

## Teoksia
Nimellä *J. A. Pärnänen*:
* *L'ambassade de Bartolomeo Powsinski à Danzig en 1593*. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B II, 6. Suomalainen Tiedeakatemia, Helsinki 1911
* *Sigismond Vasa et la succession au trône de Suède 1592-1594 : d'après la correspondance diplomatique du Nonce Apostolique Germanico Malaspina*, väitöskirja. Helsingfors 1912
* *Le premier séjour de Sigismond Vasa en Suède 1593 - 1594 : D'après la correspondance diplomatique du nonce apostolique Germanico Malaspina*. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 28, 3. Suomalainen Tiedeakatemia, Helsinki 1933

## Suomennoksia
* Annette von Droste-Hülstoff : *Juutalaispyökki : tapainkuvaus Westfalin vuoristosta* ; saksan kielestä suomentanut J. A. P. WSOY 1910

## Lähteet
* Ylioppilasmatrikkeli 190-1902, s. 19
* Tampereen teatteri : Teatterinjohtajat
Manon

**Manon** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

*Manon Lescaut eli Manon, päähenkilö Antoine François Prévostin romaanissa *[[Manon Lescaut (kirja)|Manon Lescaut]]* ja siihen perustuvissa musiikkiteoksissa
**[[Manon (Massenet)|Manon]]*, Jules Massenet’n säveltämä ooppera
**[[Manon (baletti)|Manon]]*, Kenneth MacMillanin koreografioima baletti, jossa on käytetty Massenet’n musiikkia
**[[Manon (Sarmanto)|Manon]]*, Heikki Sarmannon jazzooppera, ensiesitetty 2009

## Katso myös
*Manon Lescaut (täsmennyssivu)
Almesåkra

**Almesåkra** on entinen kunta Ruotsissa Smålandin maakunnassa Njudungin alueella. Almesåkra kuului aikanaan Jönköpingin läänin Läntiseen kihlakuntaan ja ennen vuotta 1886 osittain myös Tvetan kihlakuntaan. Vuodesta 1971 alue on ollut osa Nässjön kuntaa.

Almesåkran pinta-ala on 65 neliökilometriä, josta 58,72 neliökilometriä on maata. Vuonna 2013 alueella oli 216 asukasta. Almesåkrassa sijaitsee Almesåkran kirkko.

## Kuntajaon kehitys
Almesåkran pitäjä on peräisin keskiajalta.

Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän kirkolliset tehtävät siirrettiin Almesåkran seurakunnalle ja maalliset tehtävät Almesåkran kunnalle, joka oli kuntamuodoltaan maalaiskunta. Kunta liitettiin vuonna 1952 osaksi Malmbäckiä, joka puolestaan liitettiin vuonna 1971 Nässjön kuntaan. Almesåkran seurakunta on edelleen olemassa.

## Maantiedettä
Almesåkra sijaitsee etelälounaaseen Nässjön taajamasta Lagan- Emån- ja Huskvarnaån-jokien välisellä vedenjakajalla. Huluberget ulottuu 364 metrin korkeudelle merenpinnan yläpuolelle ja sieltä näkee kymmenien kilometrien päähän. Alueella on myös suuria soita.

Almesåkrassa on Torsa stenar -nimellä tunnettu hautakentta.

Paikannimi Almesåkra on otettu kirkonkylältä, ja vuonna 1337 se kirjoitettiin muodossa *Almarsaker*. Paikannimen alkuosa sisältää todennäköisesti miehennimen *Almar* ja loppuosa *åker* tarkoittaa peltoa.
Rakkautta tai vihaa

**Rakkautta tai vihaa** (; myös *Love or Hate*) on vuonna 1921 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge, Courtenay Foote ja Eulalie Jensen. Talmadge toimi myös elokuvansa tuottajana, ja hänen elokuvastudionsa Norma Talmadge Film Corporation toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. First National toimi elokuvan levittäjänä. *Rakkautta tai vihaa* kertoo miehen kielletystä rakkaudesta tytärpuoltaan kohtaan, mikä johtaa tragediaan ja murhaan.

*Rakkautta tai vihaa* perustuu Jacinto Benaventen näytelmään *[[Kärsimyskukka (näytelmä)|Kärsimyskukka]]* (1913), jonka pohjalta ohjaaja Brenon ja Mary Murillo laativat elokuvan käsikirjoituksen. *Rakkautta tai vihaa* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 3. huhtikuuta vuonna 1921. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 28. tammikuuta vuonna 1924. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa.

## Juoni

Estebanin (Courtenay Foote) mustasukkaisuus tytärpuoltaan Acaciaa (Norma Talmadge) kohtaan johtaa siihen, että Estebanin palvelija Rubio (Walter Wilson) kertoo Acacian mielitietylle Norbertille (Harrison Ford) Acacian rakastavan erästä toista. Heidän kihlauksensa purkautuu, ja myöhemmin Acacia suostuu Faustino Eusebion (Robert Agnew) kosintaan. Rubio tappaa Faustinon, ja Norbertia yritetään lavastaa murhaajaksi, mutta hänet julistetaan syyttömäksi. Kun tulee ilmi, että Esteban on syypää murhaan, hän pakenee vuorille. Esteban kuitenkin myöhemmin palaa ja ilmiantaa itsensä. Acacian äiti ja Estebanin vaimo Raimunda (Eulalie Jensen) pyytää hartaasti Acaciaa hyväksymään isäpuolensa, jota Acacia vihaa. Estebanin ja Acacian välisen syleilyn aikana Raimunda saa selville Estebanin seksuaalisen rakkauden tytärpuoltaan kohtaan, ja hänen oma rakkautensa aviomiestään kohtaan muuttuu vihaksi. Raimunda huutaa apua, ja kun Esteban on pakenemassa Acacian kanssa, hän ampuu vaimonsa. Estebanin pakoyritys menee pieleen, ja hänet pidätetään. Raimunda kuolee tyttärensä Acacian käsivarsille.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
* ''Rakkautta tai vihaa'' Silent eran sivustolla 
* ''Rakkautta tai vihaa'' TCM Movie Databasessa
Kulltorp

**Kulltorp** on taajama Ruotsissa nykyisen Gnosjön kunnan alueella Jönköpingin läänissä ja Smålandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 334 asukasta.

Kulltorp on myös entinen kunta, joka sijaitsi Finnvedenin alueella Västbon kihlakunnassa. Vuodesta 1971 lähtien sen alue on ollut jaettuna Gnosjön kunnan ja Värnamon kunnan kesken. Entisen kunnan pinta-ala on 94,13 neliökilometriä, josta 90,11 neliökilometriä on maata. Vuonna 2000 siellä oli 1 659 asukasta, joista 1 262 asui Gnosjön kunnan puolella. Entisen kunnan alueella sijaitsevia taajamia ovat Kulltorpin lisäksi Lanna ja Törestorp.

Kulltorpissa sijaitsee Kulltorpin kirkko ja Villin lännen aiheinen huvipuisto High Chaparral. Alueen itäosassa on suuria soita, ja sinne on perustettu Store Mossen kansallispuisto.

## Kuntajaon kehitys
Kulltorpin pitäjä on perustettu jo keskiajalla.

Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän kirkolliset tehtävät siirrettiin Kulltorpin seurakunnalle ja maalliset tehtävät Kulltorpin kunnalle, joka oli kuntamuodoltaan maalaiskunta. Kunta jaettiin vuonna 1952, jolloin osa siitä liitettiin Gnosjöhön ja osa Bredarydin. Vuonna 1971 Bredaryd liitettiin Värnamon kuntaan. Kulltorpin seurakunta on edelleen olemassa ja se kuuluu osin Gnosjön ja osin Värnamon kuntaan.

## Väestönkehitys

## Lähteet
Suljettujen ovien takana

**Suljettujen ovien takana** () on vuonna 1921 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Lew Cody. Talmadge toimi myös elokuvansa tuottajana, ja hänen elokuvastudionsa Norma Talmadge Film Corporation oli elokuvan tuotantoyhtiönä. First National oli elokuvan levittäjänä.

*Suljettujen ovien takana* perustuu Channing Pollockin samannimiseen näytelmään, jonka pohjalta ohjaaja Brenon ja Mary Murillo laativat elokuvan käsikirjoituksen. *Suljettujen ovien takana* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa toukokuussa vuonna 1921. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 12. elokuuta vuonna 1923. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. Vuonna 1929 *Suljettujen ovien takana* -elokuvasta tehtiin uudelleenfilmatisointi nimellä *[[Lukittu ovi]]*, jonka pääosassa on Barbara Stanwyck.

## Juoni

Pikakirjoittaja Ann Hunniwell on viattomasti työnantajansa pojan, Frank Devereaux’n, seurana kyseenalaisessa newyorkilaisessa kahvilassa. Kun kahvilaan tehdään ratsia, Ann pidätetään. Sanomalehden toimittaja onnistuu ottamaan Annista kuvan, vaikka Devereaux onnistuu hankkimaan valokuvan negatiivin. Viisi vuotta myöhemmin Annista on tullut suuren egon ja vaikutusvallan saavuttaneen "Lafe" Reganin vaimo. Annin tytärpuoli Helen joutuu tekemisiin Devereaux’n kanssa. Devereaux’lla on lisäksi rakkaussuhde eversti Gauntin vaimon kanssa. Kun eversti uhkaa ampua Devereaux’n, Regan viivyttää häntä. Samaan aikaan Ann seuraa Heleniä Devereaux’n asuntoon; suullisen konfliktin jälkeen Regan ampuu Devereaux’n ja jättää "ei saa häiritä" -kyltin oveen. Ann yrittää ottaa syyt niskoilleen suojellakseen perhettään, mutta piirisyyttäjä, joka oli valokuvaajana ottanut Annista valokuvan kahvilaratsian yhteydessä vuosia aiemmin, uskoo Annin olevan syytön ja vapauttaa hänet ja hänen aviomiehensä. Hän perustelee, että mikään valamiehistö ei tuomitsisi Regania vankilaan "itsepuolustuksen" takia.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
* ''Suljettujen ovien takana'' Silent eran sivustolla 
* ''Suljettujen ovien takana'' TCM Movie Databasessa
Andrew Bolt

**Andrew Bolt** (s. 26. syyskuuta 1959 Adelaide, Etelä-Australia) on australialainen konservatiivinen toimittaja, kolumnisti, radiokommentaattori, bloggaaja ja televisiojuontaja. Hän kirjoittaa kolme kertaa viikossa melbournelaiseen Herald Sun -sanomalehteen, ja hänen kolumninsa julkaistaan myös muissa News Corp Australian julkaisuissa. Bolt juontaa myös arkipäivisin The Bolt Report -talkshow’ta Sky News Australialla. Hänen kirjansa *Still Not Sorry: The Best of Andrew Bolt* ilmestyi vuonna 2005.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Andrew Boltin blogi Herald Sunin sivuilla
Emanuel Leutze

**Emanuel Gottlieb Leutze** (24. toukokuuta 1816 Schwäbisch Gmünd, Württemberg – 18. heinäkuuta 1868 Washington, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänen kuuluisin työnsä on historiamaalaus *[[Washington ylittää Delawarejoen]]*.

Leutzen perhe muutti Saksan Württembergistä Yhdysvaltojen Philadelphiaan vuonna 1825 hänen ollessaan vielä lapsi, koska hänen käsityöläisisänsä oli ollut mukana tasavaltalaisessa vallankumoustoiminnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1831 Leutze ryhtyi maalaamaan elättääksen perheensä. Saatuaan rahaa amerikkalaisilta tukijoiltaan hän palasi vuonna 1841 Saksaan opiskellakseen Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän asui tämän jälkeen Saksassa lähes 20 vuotta, mutta uhrasi pääosan ajastaan sarjalle Yhdysvaltain historiaan liittyneitä maalauksia. Nämä työt ovat aiheiltaan sentimentaalisia ja perustuvat erilaisille tarinoille. Ne noudattelevat Düsseldorfin koulukunnan tyyliä huolellisine yksityiskohtineen ja täyteläisine väreineen.

Leutzen tavoitteena oli pikemminkin maalausten vaikuttava poliittinen sanoma kuin niiden täydellinen historiallinen autenttisuus. Tunnetuimman työnsä *Washington ylittää Delawarejoen* hän maalasi tarkoituksenaan innostaa saksalaisia jatkamaan vapaustaisteluaan vuoden 1848 epäonnistuneiden vallankumousten jälkeen. Maalauksesta tuli kuitenkin nimenomaan amerikkalaisen patriotismin symboli ja yksi tunnetuimmista Yhdysvaltain historiaa esittävistä kuvista. Maalauksen ensimmäinen versio valmistui vuosina 1849–1850 ja päätyi Bremenin taidehalliin. Vuosina 1850–1851 valmistuneen toisen version Leutze lähetti Yhdysvaltoihin, jossa yksityinen keräilijä osti sen. Ensimmäinen kappale tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa, jälkimmäinen on yhä jäljellä.

Leutze muutti vuonna 1859 uudelleen Yhdysvaltoihin. Seuraavana vuonna hän sai Yhdysvaltain kongressilta toimeksiannon koristella Washingtonin kongressitalon porraskäytävä. Tuloksena syntyi suuri lännen valloitusta kuvaava seinämaalaus *[[Westward the Course of Empire Takes Its Way]]* (tunnettu myös nimellä *Westward Ho*). Tämä vuonna 1860 valmistunut maalaus jäi Leutzen viimeiseksi merkittäväksi työksi. Hän kuoli Washingtonissa kahdeksan vuotta myöhemmin 52-vuotiaana, ilmeisesti sydänkohtaukseen.

## Töitä

Tiedosto:Washington Crossing the Delaware by Emanuel Leutze, MMA-NYC, 1851.jpg|*[[Washington ylittää Delawarejoen]]* (1851).
Tiedosto:Emanuel Gottlieb Leutze - Columbus Before the Queen.JPG|*Kolumbus kuningattaren edessä* (1843).
Tiedosto:Emanuel Leutze - Westward the Course of Empire Takes Its Way - Capitol.jpg|*[[Westward the Course of Empire Takes Its Way]]* (1861).


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Octavian Nemescu

**Octavian Nemescu** (29. maaliskuuta 1940 Pașcani – 7. marraskuuta 2020 Bukarest) oli romanialainen säveltäjä. Hänen tuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksista. Hänen musiikkiaan on esitetty Romanian lisäksi Australiassa, Itävallassa, Belgiassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Israelissa, Italiassa, Japanissa, Moldovassa, Alankomaissa, Puolassa, Espanjassa ja Sveitsissä.

Nemescu opiskeli Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa vuosina 1956–1963. Hänelle opettivat sävellystä Mihail Jora, harmoniaa Paul Constantinescu sekä orkestraatiota Alexandru Pașcanu ja Anatol Vieru. Myöhemmin hän opiskeli Sigismund Toduțăn johdolla Cluj-Napocan Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa, josta hän sai musiikin tohtorin arvon musiikkitieteessä. Nemescu sai useita palkintoja ja tunnustuksia sekä Romaniassa että ulkomailla. Näihin lukeutuu vuonna 1970 Yhdysvalloissa myönnetty Aaron Copland -palkinto. Vuonna 2004 Nemescu nimitettiin Romaniassa Ordinul Meritul Culturalin ensimmäisen luokan upseeriksi. 

Nemescu kirjoitti monia artikkeleita ja kirjan *Capacitatile semantice ale muzicii* (1983). Nemescusta tuli vuonna 1990 sävellyksen professori Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa.

## Lähteet
Roberto Bolle

**Roberto Bolle** (s. 26. maaliskuuta 1975 Casale Monferrato, Italia) on italialainen balettitanssija. Hän on American Ballet Theatren solistitanssija ja hän esiintyy säännöllisesti Royal Ballet'ssa ja La Scala Theatre Balletissa. Hän on myös Teatro alla Scalan tähtitanssija. 

Bolle aloitti balettiopinnot 7-vuotiaana ja pääsi 11-vuotiaana La Scalan balettikouluun. Rudolf Nurejev huomasi lahjakkaan Bollen ja valitsi tämän tanssimaan baletissa *Death in Venice*.  Vuonna 1996 oltuaan kaksi vuotta La Scalan tanssjia 20-vuotias Bolle nimettiin solistitanssijaksi.  Hän on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääosat, kuten *[[Prinsessa Ruusunen (baletti)|Prinsessa Ruusunen]]*, *[[Joutsenlampi]]*, *[[Tuhkimo (Prokofjev)|Tuhkimo]]*, *[[Don Quijote (baletti)|Don Quijote]]*, *[[Pähkinänsärkijä]]*, *[[Giselle]]*, *[[La Sylphide]]*, *[[Manon (baletti)|Manon]]* ja *[[Bajadeeri]]* sekä lukuisissa nykytanssiteoksissa. 

Bolle on vierallut lukuisissa balettiryhmissä kuten Royal Ballet'ssa, Pariisin oopperassa, Tokion baletissa, Kanadan Kansallisbaletissa, Stuttgartin baletissa, Staatsoper Unter den Lindenissä sekä Suomen Kansallisbaletissa.

Hänen partnereinaan ovat olleet muun muassa Darcey Bussell, Sylvie Guillem, Marianela Nunez, Tamara Rojo, Polina Semionova ja Svetlana Zaharova.

Bolle on työskennellyt myös mallina. Vuodesta 1999 hän on ollut UNICEFin hyvän tahdon lähettiläs.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen sivusto
Svetlana Zaharova (balettitanssija)

**Svetlana Zaharova** (s. 10. kesäkuuta 1979 Lutsk, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen balettitanssija. Hän on sekä Bolšoin että La Scala Theatre Ballet'n solistitanssija.

Zaharova aloitti tanssitunnit 6-vuotiaana. Kymmenenvuotiaana hän pääsi oppilaaksi Kiovan koreografiseen kouluun. Suoritettuaan kuusivuotisen balettikoulun Valeria Suleginan luokalla hän osallistui Pietarin nuorten tanssijoiden kilpailuun Vaganova-Prix nuorimpana kilpailijana. Tuolloin vain 15-vuotias Svetlana voitti toisen palkinnon ja sai kutsun suoraan Vaganovan balettikatemian valmistuvien tanssijoitten vuosikurssille, mikä oli ensimmäinen kerta koulun historiassa, kun opiskelija on jättänyt kaksi luokkaa väliin.

Vuonna 1996 Zaharova valmistui Mariinski-teatterin entisen balleriinan Jelena Jevtjevan ohjauksella Vaganovan balettiakatemiasta ja sai samana vuonna sopimuksen Mariinski-teatteriin vain 17-vuotiaana. Vuotta myöhemmin hänet nimitettiin soolotanssijaksi. Kuuluisasta balleriinasta ja opettajasta Olga Moisejevasta tuli hänen vakituinen opettajansa ja mentorinsa. Moisejevan ohjaamana Zaharova debytoi Mariana baletissa *[[Bahtšisarain suihkulähde]]*. Hän tanssi soolo-osia baleteissa *[[Don Quijote (baletti)|Don Quijote]],* *[[Merirosvo (baletti)|Le Corsaire]]* ja *[[Les Sylphides|Chopiniana]].* Hänen menestyksekkäin roolinsa uran alkupuolella oli nimirooli *[[Giselle|Gisellessä]]*, jota kehuttiin nuorimman tätä vaativaa balettia tanssineen mestariteokseksi.

Svetlana Zaharova on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääosat, kuten *[[Prinsessa Ruusunen (baletti)|Prinsessa Ruusunen]]*, *[[Joutsenlampi]]*, *[[Tuhkimo (Prokofjev)|Tuhkimo]]*, *[[Don Quijote (baletti)|Don Quijote]]*, *[[Giselle]]*, *[[La Sylphide]]*, *[[Manon (baletti)|Manon]]*, *[[Paquita]]*, *[[Raimonda]]* ja *[[Bajadeeri]]* sekä lukuisissa nykytanssiteoksissa.

Hän on vieraillut lukuisissa balettiryhmissä kuten New York City Ballet'ssa, American Ballet Theatressa, Pariisin oopperassa ja Englannin kansallisbaletissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen sivusto
Frits Celis

**Frits Celis** (s. 11. huhtikuuta 1929 Antwerpen) on belgialainen säveltäjä, kapellimestari ja harpisti. Hän opiskeli Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hän opiskeli lisäksi orkesterinjohtoa Hermann Schmeidelin johdolla Salzburgissa (1949–51) ja Wolfgang von der Nahmerin johdolla Kölnissä (1953–54).

Celis on saanut useita palkintoja kapellimestarina ja säveltäjänä. Hän toimi Théâtre Royal de la Monnaien toisena kapellimestarina vuosina 1954–59. Sitten hän oli samassa asemassa Koninklijke Vlaamse Operassa (1959–60) ennen pääsemistään sen pääkapellimestariksi ja musiikilliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1960–81. Vuodesta 1981 Celis on toiminut kapellimestarina Vlaamse Operassa, ja hän on esiintynyt vierailevana kapellimestarina useiden orkesterien johdossa monissa eri maissa.

Vuosina 1946–52 Celis toimi Koninklijke Vlaamse Operan ensiharpistina. Hän oli lisäksi professori Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen kustantajansa on Centre Belge de Documentation Musicale. Hänen sävellystuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikki- sekä kuoro- ja muista vokaaliteoksista, joita on esitetty eri puolilla Eurooppaa.

## Lähteet
Andrei Mikita

**Andrei Mikita** (; s. 1959 Pietari) on venäläinen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli sävellystä Boris Tištšenkon ja pianonsoittoa Natan Perelmanin johdolla Pietarin konservatoriossa vuosina 1977–78. Tämän jälkeen hän jatkoi sävellysopintojaan Tihon Hrennikovin ja Aleksandr Tšaikovskin sekä pianonsoiton opiskelua Jevgeni Malininin ja Stanislav Neuhausin johdolla Moskovan konservatoriossa 1980-luvun loppuun saakka.

Mikita voitti ensipalkinnon hengellisen kuoromusiikin kilpailussa Moskovassa vuonna 2003. Hänen musiikkiaan on esitetty Venäjän lisäksi Armeniassa, Ranskassa, Saksassa, Israelissa, Kazakstanissa, Sveitsissä, Turkissa ja Ukrainassa. Pianistina Mikita on tulkinnut muun muassa Aleksandr Skrjabinin musiikkia ja omia teoksiaan. Vuonna 1993 hän perusti Moskovan pianoduon Aleksandr Mekajevin kanssa.

Mikita on opettanut sävellystä Gnesin-musiikkiakatemiassa vuodesta 2001.

Mikitan tuotantoon kuuluu muun muassa kymmeniä Venäjän ortodoksikirkolle sävellettyjä kuoroteoksia. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa baletteja, orkesteriteoksia, jousikvartettoja ja pianomusiikkia.

## Lähteet
Les Sylphides

**Les Sylphides** on baletti, joka kuvailee keijuja eli metsän henkiä. Siinä ei ole juonta, runoilija ja keijut vain leijailevat metsässä musiikin tahtiin. Baletin kuoro eli corps de ballet on näyttämöllä lähes koko ajan. Baletti kuuluu useimpien maailman balettiseurueiden ohjelmistoon.

Ensimmäinen versio nimellä *Chopiana* sai ensi-iltansa Pietarin Mariinski-teatterissa 10. helmikuuta 1907, johon koreografian teki Mihail Fokin ja puvustuksen ja lavastuksen Léon Bakst. Nykyisin tunnetuimman koreografian on laatinut Mihail Fokin Sergei Djagilevin Ballets russesia varten. Sen ensiesitys oli Pariisissa 2. kesäkuuta 1909 Théâtre du Châtelet'ssa. Tanssijoina olivat Anna Pavlova, Tamara Karsavina, Aleksandra Baldina ja Vatslav Nižinski. Puvustuksen ja lavastuksen oli suunnitellut Aleksandr Benois.

Baletin musiikkina on käytetty Frédéric Chopinin pianoteoksia, jotka Aleksandr Glazunov sovitti orkesterille. Myös Benjamin Britten on tehnyt sovituksesta versionsa.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Marie Rambert

**Marie Rambert** (20. helmikuuta 1888 – 12. kesäkuuta 1982) oli puolalaissyntyinen tanssija, joka vaikutti paljon Britannian baletin kehitykseen.

Rambert innostui tanssista nähtyään Isadora Duncanin esiintyvän vuonna 1904. Hän opiskeli tanssia Pariisissa. Hän opiskeli kolmen vuoden ajan eurytmiikkaa, sveitsiläisen Émile Jaques-Dalcrozen menetelmää, jossa analysoitiin musiikkia liikkeen keinoin.

Vuonna 1912 Sergei Djagilev kutsui hänet auttamaan Ballets russesin tanssijoita Igor Stravinskyn *[[Kevätuhri|Kevätuhrin]]* monimutkaisissa rytmeissä. Rambert tanssi ajoittain myös Ballet russesin kuorossa, ja kiinnostui siellä klassisesta baletista.

Ensimmäisen maailmansodan lähestyessä Rambert muutti Lontooseen. Hän perusti tanssikoulun vuonna 1920. Vuonna 1926 koulun oppilaat esittivät baletin *A Tragedy of Fashion*, jonka koreografian oli luonut Frederick Ashton, yksi Rambertin oppilaista. Tätä esitystä pidetään brittiläisen baletin alkuhetkenä.

Rambertin tanssijoista muodostui vähitellen kiinteämpi seurue, jonka nimi oli ensin The Ballet Club, sitten Mercury Theatre Ballet ja lopulta Rambert Ballet vuosina 1935–1987.

Rambertin balettiseurue vieraili Australiassa 1947–1949 ja antoi tuon puolentoista vuoden aikana 500 näytöstä.

## Lähteet
Aleksandar Perunović

**Aleksandar Perunović** (s. 1978 Nikšić, Montenegron sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on montenegrolainen säveltäjä. Hän opiskeli Montenegron yliopiston musiikkiakatemiassa Podgoricassa sävellystä aluksi Vojin Komadinan johdolla vuosina 1994–97. Tämän jälkeen hän jatkoi siellä sävellysopintojaan Konstantin Babićin ja Žarko Mirkovićin johdolla vuoteen 2008 saakka. Perunovićin tuotanto koostuu pääasiassa orkesteri-, kamarimusiikki- ja kuoroteoksista. Hänen musiikkiaan on esitetty Montenegrossa, Serbiassa, Kroatiassa, Ukrainassa ja Itävallassa. Perunović aloitti vuonna 2003 opettamisen Montenegron yliopiston musiikkiakatemiassa.

## Lähteet
Lucien Posman

**Lucien Posman** (s. 22. maaliskuuta 1952 Eeklo) on belgialainen säveltäjä. Hän opiskeli Hogeschool Gentin konservatoriossa ja Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänelle myönnettyihin tunnustuksiin lukeutuu Muizelhuis-palkinto kamarimusiikista (1988). Posman on opettanut Hogeschool Gent Conservatoriumissa. Hän on säveltänyt runsaasti kamarimusiikkia vaihteleville kokoonpanoille sekä kuoro- ja muita vokaaliteoksia. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu pianomusiikkia, sinfonia (1996) ja kamariooppera *Hercules Haché, the Adventure of a Professor!* (1991).

## Lähteet
Pimentola

**Pimentola** on suomalaisen heavy rock -yhtye Valonkantajien toinen studioalbumi. Se julkaistiin 25. huhtikuuta 2014 levymerkillä Violent Journey Records.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#	

## Kokoonpano
* Jaake Nikkilä – laulu, kitara
* Ville Saloranta – kitara
* Jukka Hjelm – bassokitara
* Juha Korpinen – rummut

## Arvostelut
* Imperiumi.net: 
* Kaaoszine: 
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Devastating Return

**Devastating Return** on Witherian neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. toukokuuta 2014.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Tuberculosis – laulu
* Markus Taipale – kitara
* Lappis – kitara
* Max Pekkonen – bassokitara
* Rob Diver – rummut

## Arvostelut
* Imperiumi.net: 
* Kaaoszine: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
The Art of Partying

__NOTOC__
**The Art of Partying** on crossover thrash -yhtye Municipal Wasten kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 11. kesäkuuta 2007 levymerkillä Earache Records.

Yhtye julkaisi musiikkivideon kappaleesta "Headbanger Face Rip," jonka kuvasi itsenäinen B-luokan elokuvia julkaiseva Troma Entertainment.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Municipal Waste.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

### Yhdysvaltain painoksen bonuskappaleet
#
#

## Kokoonpano
### Yhtye
* Tony Foresta – laulu
* Ryan Waste – kitara, laulu
* LandPhil – bassokitara, laulu
* Dave Witte – rummut

### Tuotanto
* Zeuss – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
* Alan Douches – masteroija
* Andrei Bouzikov – kansikuva
* Mark Reategui – layout
* David Kenedy – valokuvat
* Aaron Pepelis – valokuvat

## Arvostelut
* About.com: 
* Allmusic: 
* Spin: 

## Aiheesta muualla
* 
* The Art of Partying discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Massive Aggressive

__NOTOC__
**Massive Aggressive** on yhdysvaltalaisen crossover thrash -yhtye Municipal Wasten neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 25. elokuuta 2009 levymerkillä Earache Records.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Municipal Waste.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Tony Foresta – laulu, layout
* Ryan Waste – kitara, laulu, layout
* Landphil – bassokitara, laulu
* Dave Witte – rummut

### Tuotanto
* Zuess – tuottaja, äänittäjä
* Andrei Bouzikov – grafiikka
* Mark Reategui – layout

## Arvostelut
* AllMusic: 
* Blabbermouth: 
* Sputnikmusic: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Massive Aggressive'' discogs.com -sivustolla 
*
Municipal Waste (EP)

**Municipal Waste** on samannimisen yhtyeen esikois-EP. Se julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Amendment Records.

## Kappaleet
#Ammunition (Intro)
#
#
#
#
#
#	

## Kokoonpano
* Brendon Trache – rummut
* Andy Harris – bassokitara
* Tony Foresta – laulu
* Ryan Waste – kitara

## Aiheesta muualla
* 
* Municipal Waste discogs.com -sivustolla
Nuclear Death

**Nuclear Death** on suomalaisen death/thrash -yhtye Unhopedin EP-levy. Se julkaistiin toukokuussa 2013 levymerkillä Violent Journey Records.

## Kappaleet
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Jyri Luostarinen – laulu
* Aku Paasu – kitara
* Kalle Laanto – kitara
* Samu Parviainen – bassokitara
* Mikko Huisko – rummut

+

* Juanjo Castellano – kansikuva

## Arvostelut
* Imperiumi.net: 
* Metal Temple: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
No Rest

**No Rest** on suomalaisen death metal -yhtye Corpsetin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 20. syyskuuta 2013 levymerkillä Violent Journey Records.

Albumin nimikkokappaleesta kuvattiin musiikkivideo.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Antti Murtonen – laulu
* Jari Kelloniemi – kitara
* Jami Heikkala – kitara
* Arto Tissari – bassokitara
* Timo Hanhijoki – rummut

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Imperiumi.net: 
* Kaaoszine: 
* Lammaszine: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Coldworker

**Coldworker** oli ruotsalainen Örebrossa perustettu death metal -yhtye, joka toimi vuosina 2006–2013.

## Viimeinen tunnettu kokoonpano
* Joel Fornbrant – örinälaulu (2006–2013)
* Anders Bertilsson – kitara (2006–2013)
* Oskar Pålsson – bassokitara (2006–2013)
* Anders Jakobson – rummut (2006–2013)
* Daniel Schröder – kitara (2007–2013)

### Entiset jäsenet
* André Alvinzi – kitara (2006–2007)

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 

### Split-albumit
* 
* 

## Aiheesta muualla
* Yhtyeen kotisivu
*
Kutšin kieli

**Kutši** on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intian Gujaratin osavaltiossa ja Pakistanin Sindhin provinssissa. Kieli on sukua alueen enemmistökielille gudžaratille ja sindhille, ja valtaosa kutšin puhujista puhuu gudžaratia toisena äidinkielenään.

Kutšia kirjoitetaan Intiassa gudžaratilaisilla kirjaimilla ja Pakistanissa arabialaisilla kirjaimilla.

## Lähteet
The Walkmen

**The Walkmen** on yhdysvaltalainen indie rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2000. Yhtyeen perustivat Paul Maroon (kitara, piano), Walter Martin (urut/basso), Matt Barrick (rummut), Peter Bauer (basso/urut) ja Hamilton Leithauser (laulu, kitara). 

Walkmen ilmoitti jäävänsä pitkälle tauolle marraskuussa 2013. 

Yhtye kokoontui uudestaan vuonna 2023 ja teki paluukiertueen Yhdysvalloissa ja keikkaili myös Euroopassa.

## Diskografia
### Studioalbumit
* *[[Everyone Who Pretended to Like Me Is Gone]]* (2002)
* *[[Bows + Arrows]]* (2004)
* *[[A Hundred Miles Off]]* (2006)
* *[[”Pussy Cats” Starring the Walkmen]]* (2006)
* *[[You & Me (The Walkmenin albumi)|You & Me]]* (2008)
* *[[Lisbon (albumi)|Lisbon]]* (2010) 
* *[[Heaven (Walkmenin albumi)|Heaven]]* (2012)

### EP:t
* *The Walkmen* (2001)
* *Untitled* (2002)
* *Split* (Callan kanssa) (2002)
* *Christmas Party* (2004)
* Daytrotter Session, 2008 (Leonard Cohen covereita)
* Daytrotter Session, 2008 (Neil Hagerty covereita)
* *Live Session (iTunes Exclusive)* (2009)

### Singlet
* "Let's Live Together" (2002)
* "The Rat" (2004)
* "Little House of Savages" (2004)
* "Louisiana" (2006)
* "The Blue Route"/"Canadian Girl" (2008)
* "In the New Year" (2009)
* "Weight On My Shoulders" / "Good Days Carry On" (2010) (Limited Edition 7")
* "Stranded" (2010)
* "Angela Surf City" (2010)
* "Heaven" (2012)
* "Dance With Your Partner" / "Vermeer '65" ( 2012)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Viralliset sivut
*
Päivätär (sanomalehti)

**Päivätär** oli Helsingissä vuosina 1863–1865 ilmestynyt sanomalehti.

Ruotsinkielistä *[[Barometern]]iä* julkaissut Ernst Linder perusti *Päivättären* vuoden 1863 valtiopäivien edellä. Se oli ensimmäinen suomenkielinen liberaalilehti, joka vaati *[[Helsingfors Dagblad]]in* tavoin perustuslaillisia uudistuksia, mutta korosti kielikysymyksessä suomen ja ruotsin tasa-arvoa. Kerran viikossa ilmestynyt lehti sai nopeasti lähes tuhat tilaajaa eri puolilta maata, mutta valtiopäivien jälkeen sen levikki laski kolmanneksella.

Linder luopui *Päivättären* toimittamisesta vuoden 1865 alussa, mutta sen julkaisemista jatkettiin vuoden loppuun saakka Abraham Nylanderin johdolla. Sen jälkeen lehti yhdistettiin ''Suomettareen'', jonka toimittajaksi myös Nylander siirtyi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Päivätär'' digitoituna kansalliskirjastossa
Päivän Uutiset (STP)

**Päivän Uutiset** oli Helsingissä vuosina 1973–1975 ilmestynyt sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.

Lehti perustettiin SDP:hen sulautuneen TPSL:n ''Päivän Sanomien'' jatkajaksi. *Päivän Sanomien* omaisuus siirrettiin Aarre Simosen johtamalle uudelle säätiölle ja sen koneet ja kalusto myytiin Kirjapaino Kursiivi Oy:lle, jossa säätiö oli yhtenä omistajana. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Sulo Kivinen.

*Päivän Uutiset* oli alusta lähtien tappiollinen julkaisu. Se lopetettiin vuoden 1975 eduskuntavaalien jälkeen, joissa STP ei saanut yhtään kansanedustajaa. Kirjapaino Kursiivi Oy siirtyi samalla SKP:n vähemmistön omistukseen.

## Lähteet
Vaasan Sanomat (1912–1913)

**Vaasan Sanomat** oli Vaasassa vuosina 1912–1913 ilmestynyt sanomalehti.

Toimittaja A. F. Schütz perusti *Vaasan Sanomat* samana vuonna lakanneen ''Pohjanmaan'' tilalle. Lehti oli linjaltaan nuorsuomalainen, mutta virallisesti siitä ei tullut riitaisan puolueen äänenkannattajaa. Kahdesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Vaasan Sanomat'' digitoituna kansalliskirjastoss
Vaasan Sanomat (1897–1899)

**Vaasan Sanomat** oli Vaasassa vuosina 1897–1899 ilmestynyt sanomalehti.

Waldemar Sandmanin kirjapaino perusti *Vaasan Sanomat* ruotsinkielisen *[[Wasa Tidning (1880–1898)|Wasa Tidning]]in* sisarlehdeksi. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja hengeltään kristillissiveellinen. *Vaasan Sanomat* hävisi kilpailun Ossian Ansaan ''Pohjalaisen'' kanssa, ja yhtiön molemmat lehdet lakkautettiin vuoden 1899 vaihteessa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli N. J. Ahlman.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Vaasan Sanomat'' digitoituna kansalliskirjastossa
Vaasan Sanomat (1878–1881)

**Vaasan Sanomat** oli Vaasassa vuosina 1878–1881 ilmestynyt sanomalehti.

Suomenmielisten *Vaasan Sanomien* kustantaja oli kirjanpainaja F. W. Unggren, joka julkaisi myös ruotsinkielistä *[[Vasabladet]]ia*. Lehtori Erkki Almbergin sivutöinään toimittama lehti jäi tappiolle kilpailussa sisällöltään paremman ja aatteellisesti terävämmän ''Vaasan Lehden'' kanssa. Kerran viikossa ilmestyneen lehden julkaiseminen päättyi sen oman ilmoituksen mukaan toimittajapulaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Vaasan Sanomat'' digitoituna kansalliskirjastossa
Vaasan Sanomat

**Vaasan Sanomat** -nimisiä lehtiä on kolme:

* ''Vaasan Sanomat'', Vaasassa vuosina 1878–1881 ilmestynyt sanomalehti
* ''Vaasan Sanomat'', Vaasassa vuosina 1897–1899 ilmestynyt sanomalehti
* ''Vaasan Sanomat'', Vaasassa vuosina 1912–1913 ilmestynyt sanomalehti
Polkupyöräpataljoona

**Polkupyöräpataljoona** on ollut keveän ja nopeasti liikkuvan jalkaväen joukkoyksikkömuoto, jota on yhdessä ratsuväen kanssa käytetty nopeisiin liikkeisiin muun muassa suojajoukoissa. Polkupyöräjoukkoja oli Suomessa muun muassa osasto Brandensteinilla sisällissodassa huhti-toukokuussa 1918. Itsenäisessä Suomessa tavallinen jalkaväki kulki marssien, kun taas jääkärijoukot olivat varustetut polkupyörillä.

Nimitys ”jääkäri” on ollut käytössä myöhemminkin nopealiikkeisille joukoille muun muassa Jääkäriprikaati-91:ssä erotuksena Jalkaväkiprikaati-80:sta, jossa näiden ero liikkuvuudessa tuli esille siinä, että edellinen liikkui miehistökuljetusvaunuilla, kun taas jälkimmäinen traktoreiden lavoilla.

Polkupyöräpataljoonan ensimmäinen suomenkielinen nimitys oli ”pyöräilijäpataljoona”.
Camille (vuoden 1926 elokuva)

**Camille** () on vuonna 1926 ensi-iltansa saanut Fred Niblon ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Gilbert Roland.

## Juoni

Marguerite Gautier on kurtisaani Pariisissa. Hän rakastuu syvästi nuoreen mieheen Armand Duvaliin. Kun Armandin isä pyytää Margueritelta, ettei hän pilaisi Armandin uratoiveita ja asemaa avioitumalla hänen kanssaan, Marguerite myöntyy ja jättää rakkaansa. Kun Marguerite on köyhä ja kuolemansairas, hän saa selville, että Armand ei ole koskaan tukahduttanut rakkauttaan häntä kohtaan.

## Näyttelijät

## Tuotanto
*Camille* perustuu Alexandre Dumas nuoremman romaaniin (1848) ja näytelmään (1852) *[[Kamelianainen]]*, joiden pohjalta Fred De Gresac, Olga Printzlau ja Chandler Sprague laativat elokuvan käsikirjoituksen. George Marion, Jr. teki elokuvaan välitekstit.

Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Talmadge, ja *Camillen* tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation. Elokuva kuvattiin Kalifornian Los Angelesin kaupunginosassa Chatsworthissa. *Camillen* kuvauksien aikana Talmadgelle ja Rolandille kehittyi rakkaussuhde.

## Julkaisu
*Camille* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 18. joulukuuta vuonna 1926. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 4. syyskuuta vuonna 1927. Suomessa elokuva ilmestyi elokuvateattereihin 25. joulukuuta 1927. Elokuvan levittäjänä oli First National Pictures, ja elokuva jäi Talmadgen viimeiseksi First National -elokuvaksi ennen kuin hänen elokuvansa siirtyivät United Artistsin levitykseen. *Camille* jäi myös Talmadgen viimeiseksi menestyselokuvaksi.

*Camille* on osittain kadonnut elokuva; noin puolet elokuvasta on säilynyt. Vuonna 1980 Yhdysvaltain elokuvainstituutti listasi elokuvan halutuimmaksi kadonneeksi elokuvaksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
* ''Camille'' Silent eran sivustolla 
* ''Camille'' TCM Movie Databasessa
Pitkän päivän ilta (elokuva)

**Pitkän päivän ilta** (*The Remains of the Day*) on James Ivoryn ohjaama epookkidraama vuodelta 1993. Se perustuu Kazuo Ishiguron samannimiseen romaaniin, joka voitti Booker-palkinnon vuonna 1989.

Kirjan on sovittanut käsikirjoitukseksi Harold Pinter. Ohjaajan vaihduttua Mike Nicholsista James Ivoryyn Ivory antoi Ruth Prawer Jhabvalalille tehtäväksi kirjoittaa vanhasta käsikirjoituksesta uuden version Ivoryn haluamaan tyyliin. Vaikka elokuva on nimellisesti yhdysvaltalaista tuotantoa, se on tyyliltään eurooppalainen. Alkuperäisen tarinan kirjan kirjoittaja Ishiguro asuu Lontoossa ja osaa vain englantia, vaikka onkin syntynyt Japanissa.

## Tarina
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1930–1950-luvulle. Päähenkilö on hovimestari Stevens (Anthony Hopkins), joka on ei halua myöntää tunteitaan samassa Darlington Hallin kartanossa taloudenhoitajana työskentelevää miss Kentonia (Emma Thompson) kohtaan. Kartanon isäntä on lordi Darlington (James Fox), jolla oli ennen toista maailmansotaa natsisympatioita ja joka olisi halunnut saada aikaan erillisrauhan natsi-Saksan ja Britannian välille.

## Arviot
Arto Pajukallion mukaan tarina on menneisyyden valintojen ja tunteiden kieltämisen haikeankirpeä hahmotus.

British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät *Pitkän päivän illan* vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. *[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

## Palkinnot
Anthony Hopkins ja Emma Thompson saivat kumpikin osasuorituksestaan David di Donatello -palkinnon, ja itse elokuva oli monen palkinnon ehdokkaana.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
*
Henrik Achtman

**Henrik Achtman** (noin 1718 – 7. heinäkuuta 1765 Teuva) oli suomalainen kappalainen ja uskonnollisen kirjallisuuden suomentaja.

Achtmanin vanhemmat olivat porilainen suutari Matts Achtman (k. 1749) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Hebla Johansdotter Sneck. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1739. Achtman vihittiin papiksi 1743.

Achtman toimi armovuodensaarnaajana Närpiön seurakuntaan kuuluneessa Teuvan kappelissa 1743 ja hän oli kappalaisena siellä vuodesta 1744 alkaen.

Achtman oli naimisissa Margareta Sireliuksen (k. 1795) kanssa.

## Suomennoksia
* Johann Baudewin : *Wanhembain ja lasten sieluin-pelastus, joca, sangen tarpellisexi ylösrakennuxexi saxan kielellä, muutamia wuosia ennen tätä, on cocohonpandu d. Joh. Baudewienildä, ja sitten ruotzin kielestä suomexi käätty Henric Achtmannilda, cappalaiselda Närpiösä ja Östermarkisa. Turusa, prändätty directeur. ja cuningallisen kirjan-präntäjäldä suuren ruhtinan. Suomes Jacob Merckellildä, wuonna 1752, toinen ylöspano J. C. Frenckell ja poika, Turku 1824, kolmas ylöspano Turku 1826 (alkuteos *Eltern und Kinder Seelen-Rettung'')

## Lähteet
*Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Achtman. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.7.2014.
Pyhän Eatan kirkko

**Pyhän Eatan kirkko** sijaitsee Atchamin kylässä Englannissa. Se on anglikaaninen kirkkorakennus, jonka English Heritage on luokitellut Grade I -luokan rakennussuojelukohteeksi.

Atchamissa tiedetään olleen kirkko jo vuonna 1075, koska kronikoitsija Orderic Vitalis kertoo, että hänet kastettiin kirkossa sinä vuonna. Kastemalja on ajoitettu vuoteen 1675. Lukupulpetin 1600-luvulta peräisin olevat paneelit kuvaavat tuhlaajapoikavertausta.

## Lähteet
Sanomia Porista

**Sanomia Porista** oli Porissa vuosina 1894–1896 ilmestynyt sanomalehti.

Filip Warénin toimittajama ja julkaisema *Sanomia Porista* oli linjaltaan nuorsuomalainen ja vanhasuomalaisen ''Satakunnan'' kilpailija. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin tilaajien vähäisyyden takia. Sen tilalle nuorsuomalaisten uudeksi lehdeksi perustettiin *[[Kansalainen (sanomalehti)|Kansalainen]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Sanomia Porista'' digitoituna kansalliskirjastossa