Äänisniemi

**Äänisniemi** () on Venäjällä Karjalan tasavallassa sijaitseva noin 12&nbsp;000 neliökilometrin laajuinen niemimaa, joka muodostaa erikoisen luonnonmaantieteellisen ja kulttuurihistoriallisen alueen.

Ääniseen työntyvän niemimaan luontoa hallitsevat jääkauden luoteis-kaakkoissuunnassa muovaamat kapeat harjut ja järvet. Alueeseen kuuluvat myös niemen eteläpuolella sijaitsevat saaret. Hedelmällisen maaperänsä ja leudon ilmastonsa ansiosta Äänisniemi soveltuu hyvin maanviljelyyn ja sen kasvimaailma on poikkeuksellisen rikas. Hyötykaivannaisiin kuuluvat vanadiini ja seudulle ominainen šungiitti.

Alueelta on löydetty Peurasaaren mesoliittikautinen asuinpaikka sekä Peurasaaren kalmisto. Äänisniemellä asui saamelaisia sekä vepsäläisiä ja karjalaisia, jotka myöhemmin sulautuivat keskiajalla saapuneisiin venäläisiin. 1400-luvun alussa perustettiin Paleostrovin ja 1500-luvun alussa Kliimon (Klimetskin) luostarit. Yksi Solovetskin luostarin perustajista, munkki Sosima, oli kotoisin Tolvojasta. Sunkulainen Daniil Vikulin perusti Uikujoen vanhauskoisyhteisön. Tärkeiden kauppareittien risteyksessä sijainneesta Sungusta muodostui huomattava markkinapaikka. Seudulla kehittyi ainutlaatuinen venäläinen kansankulttuuri, joka vepsäläis- ja karjalaisvaikutteiden ohella säilytti paljon muinaisia novgorodilaisia piirteitä. Äänisniemi on kuuluisa puuarkkitehtuuristaan, joka on parhaiten säilynyt Kižin saaren museoalueella. 1800-luvulla seudulta kerättiin runsaasti satuja ja bylinoita.. Jatkosodan aikana Äänisniemellä oli Lars Petterssonin mukaan 24 kirkkoa ja 94 tsasounaa. Nykyisin kirkkoja on seitsemän ja tsasounia 24 [2].

1920-luvulle saakka Äänisniemi jakautui Heinälahden, Sungun, Suurlahden ja Tolvojan kuntiin. Vuonna 1927 muodostettiin Äänisniemen piiri, joka vuonna 1959 liitettiin Karhumäen piiriin. Nykyiset kunnat ovat Sunku, Suurlahti ja Tolvoja. Maatalouden keskittymisen ja maaltapaon seurauksena monet kylät ovat jääneet autioiksi.

Jatkosodan aikana vuoden 1941 syksystä vuoden 1944 kesään Äänisniemi oli Suomen miehittämä. Äänisniemellä oli aluksi n. 20000 asukasta, lähinnä naisia, lapsia ja vanhuksia, joista suurin osa oli muualta Itä-Karjalasta tulleita pakolaisia, [3,4,5]. Myös Äänisniemen rannikon kylien asukkaita siirrettiin kauemmas rintamasta Äänisniemen länsi- ja sisäosiin. Lähes kaikki Äänisniemen alkuperäiset asukkaat ja pakolaiset olivat venäjänkielisiä. Miehitysaikana suomalaiset perustivat Äänisniemen kyliin kansakouluja, lastentarhoja, terveyskeskuksia ja kansanhuoltopäällikön toimistoja. Kyläläisten edustajiksi asetettiin kylän vanhimpia. Äänisniemen esikunta oli aluksi Suurlahdessa ja myöhemmin Kosmajärvellä, jossa Äänisniemen alue-esikuntaa johti everstiluutnantti M. Hirvikoski. Suomalaiset pyrkivät edistämään maanviljelyä, jotta Äänisniemi olisi ollut omavaraisempi elintarvikkeiden suhteen. Vuoden 1942 keväällä ja kesällä ruuasta oli kuitenkin pulaa, koska vuoden 1941 sato oli jäänyt korjaamatta sodan vuoksi. Jotkut jopa yrittivät korjata talvella lumen alle jäänyttä viljaa, mikä aiheutti punahomemyrkytyksiä [4,6]. Partisaanit tekivät Äänisniemeen hyökkäyksiä, joista pahin oli Lammaspuron kylään 18.10. 1943. Hyökkäyksessä sai surmansa neljä kylässä työskennellyttä suomalaista, minkä seurauksena kylän asukkaat siirrettiin Petroskoin leirille [4,5]. Suomalaiset evakuoitiin Äänisniemeltä rauhallisesti ilman taisteluita 17-18.6. 1944 mukanaan suomalaisille töitä tehneitä venäläisiä asukkaita [7]. Alueelle jäävälle väestölle jaettiin kuukauden elintarvikeannokset ja VAKO:n varastot myytiin tyhjiksi [5,7].

## Lähteet

2. Lehtipuu, Markus: Karjala, suomalainen matkaopas, s. 418. (seitsemäs, korjattu painos, 2017) Tallinna: Suomalainen matkaopas Finnish Guidebooks Oy. ISBN 978-952-9715-83-1

3.	 Äänisniemen ae, Velikaja Nivan piirin väestöluettelo 1944. – Kansallisarkisto. 

4.	 Rosén, G. 1998. Suomalaisina Itä-Karjalassa. Suomen Historiallinen Seura, Helsinki: s. 80, 91, 112, 117, 204. ISBN 951-710-092-2.

5.	Laine A, 1982. Suur-Suomen kahdet kasvot : Itä-Karjalan siviiliväestön asema suomalaisessa miehityshallinnossa 1941-1944. Väitöskirja, Otava (Joensuun korkeakoulu) 1982: s. 326, 354, 358. ISBN 951-1-06947-0.

6. Yli-Mattila, T. ja Gagkaeva T. 2016. Fusarium toxins in cereals in northern Europe and Asia. Teoksessa Applications of fungi and their management strategies (S.K. Deshmukh, J.K. Mistra, J.P. Tewari ja T. Papp toim.). CRC Press: s. 307. ISBN 978-1498724913.

7.	Aluepäällikkö Hirvikosken selostus Äänisniemen evakuoinnista 17.-18.6. 1944 ja luettelo evakuoiduista suomalaisista ja venäläisistä. – Kansallisarkisto.