open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kanavalogo

**Kanavalogo** on tunnus, joka näkyy pääsääntöisesti televisioruudun vasemmassa tai oikeassa ylänurkassa, mutta joskus myös alanurkassa. Tämän avulla on mahdollista nähdä heti, mitä kanavaa katsoo. Kanavalogot toimivat myös markkinoinnin välineenä, sillä ne tuovat kanavan visuaalisen ilmeen ja nimen esille myös ohjelmien aikana.

## Historia
Kanavalogoja käyttivät ensimmäisen kerran italialaiset ja länsisaksalaiset kanavat 1980-luvun puolivälissä. Tarkoituksena oli estää videopiratismia, sillä ilman logoa ohjelmia voitiin nauhoittaa helposti ja väittää levittäjän omaksi materiaaliksi. Myöhemmin käytäntö levisi kansainvälisille kanaville, esimerkiksi Music Televisionille vuonna 1993. Suomessa kanavalogot otettiin käyttöön 1996, aluksi PTV4:llä. Vuonna 1997 kanavalogo tuli käyttöön PTV4:n seuraajalla Nelosella, joka on käyttänyt kanavalogoa koko olemassaolonsa ajan. Vuoden 1998 alussa kanavalogo tuli käyttöön MTV3:lla ja elokuussa myös Ylen kanavilla. Tästä lähtien jokainen suomalainen tv-kanava on käyttänyt kanavalogoa. FST:llä ei ollut kanavalogoa ennen vuotta 2001, jolloin se sai oman kanavansa digitaalisten tv-lähetysten alkaessa. TV1:llä ja TV2:lla ei ollut FST:n osuuksien aikana kanavalogoa, vaan ainoastaan FST:n omalla digitaalisella kanavalla.

## Aiheesta muualla

*Nostalgia-TV: Kanavalogo
Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 1997

**Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 1997** olivat historian toiset maailmanmestaruuskilpailut ja ensimmäiset naisten MM-kisat. Ne pelattiin Suomessa Ahvenanmaalla. Turnaukseen osallistui 10 maata, jotka jaettiin kahteen lohkoon. Lohkojen kaksi parasta pääsivät välieriin. Välierien voittajat pelasivat loppuottelussa ja häviäjät pronssiottelussa. Mestaruuden voitti lopulta Ruotsi kukistettuaan finaalissa Suomen. Turnauksen arvoikkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ruotsin Åsa Karlsson.

## Alkusarjat
### Lohkon A sarjataulukko

### Lohkon A ottelutulokset

### Lohkon B sarjataulukko

### Lohkon B ottelutulokset

 

 

## Sijoitus- ja mitaliottelut
### Sijoitusottelut
**Sijat 9–10**

**Sijat 7–8**

**Sijat 5–6**

### Välierät ja loppuottelu
**Välierät**

**Pronssiottelu**

**Loppuottelu**

### Lopputulokset
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Tähdistö
***maalivahti** Lena Schjölin 
***puolustajat** Pirjo Haukamaa , Jenny Magnusson 
***keskushyökkääjä** Åsa Karlsson 
***laitahyökkääjät** Brigitte Lersbryggen , Helena Lindberg 

## Aiheesta muualla
* Kisat kansainvälisen salibandyliiton sivuilla
Ka (faarao)

**Ka** tai **Sekhen**, oli esidynastisen Egyptin faarao Ylä-Egyptissä.  Hän hallitsi Abydoksessa noin 3100 eaa. Ka oli todennäköisesti  Iry-Horin seuraaja ja häntä seurasi Narmer. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kuvassa kirjoitettu Ka 
*Kuvassa hauta B7/9
Bubba Sparxxx

**Warren Anderson Mathis** (s. 6. maaliskuuta 1977), taiteilijanimeltään **Bubba Sparxxx**, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Ugly”, ”Deliverance” sekä Ying Yang Twinsin kanssa tehty ”Ms. New Booty”.

Mathis on varttui LaGrange-nimisessä pikkukaupungissa Georgian osavaltiossa. Bubba Sparxxxin debyyttialbumi *[[Dark Days, Bright Lights]]* julkaistiin Yhdysvalloissa 18. syyskuuta 2001. Levyä oli tuottamassa Timbaland.

## Diskografia
### Albumit
* *[[Dark Days, Bright Nights]]* (2001)
* *[[Deliverance (Bubba Sparxxxin albumi)|Deliverance]]* (2003)
* *[[The Charm]]* (2006)

### Singlet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Bubba Sparxxxin kotisivut
*
David Neville

**David Neville** (s. 1. kesäkuuta 1984 Merrillville, Indiana) on yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja. Pekingin olympialaisissa 2008 Neville voitti pronssia miesten 400 metrin juoksussa ajalla 44,80 ja kultaa Yhdysvaltain 4 x 400 metrin viestijoukkueessa.

David Neville voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden 400 metrillä vuonna 2008.  hän sijoittui 400&nbsp;metrillä kolmanneksi. Hänen ennätyksensä 200 metrillä on 20,39 (2004) ja 400 metrillä 44,61 (2008).

## Lähteet
Aleksei Osipov

**Aleksei Osipov** (1888 Sippola – toukokuu 1918 Hamina) oli Suomen sisällissodan aikana punaisten päällikkönä Savon rintamalla ja toimi sodan loppuviikkoina käytännössä koko rintaman ylipäällikkönä. Voikkaalta kotoisin ollut Osipov oli taitava ja miehistön kunnioittama päällikkö, jota kutsuttiin ”Voikkaan Mannerheimiksi”.

## Lapsuus
Osipovin isä Ulian Osipov (1846–1907) oli muuttanut tsaarin armeijan sotamiehenä Helsinkiin Pihkovasta ja hänen äitinsä Antoinette Emelie Forsström (1846–1920) puolestaan oli Vihdistä kotoisin ollut suomenruotsalainen. Osipovin perhe asui aluksi Sippolassa, jossa myös Aleksei syntyi. Lapset olivat Venäjän kansalaisia, mutta esimerkiksi Aleksei ei puhunut venäjää ennen lähtöään asepalvelukseen vuonna 1915. Ulian Osipov oli aluksi työssä Turpaan ruutitehtaalla, mutta tehtaan tuhouduttua räjähdyksessä 1890, hän muutti perheineen työhön Kymintehtaalle.

## Sisällissota
Aleksei Osipov yleni asepalvelusta suorittaessaan Venäjän keisarillisen armeijan aliupseeriksi ja taisteli itärintamalla saksalaisia vastaan. Kuusankoskelle hän palasi kesällä 1917. Suomen sisällissotaan Osipov lähti punakaartin Kymintehtaitten rykmentissä, jota komensi voikkaalainen puuseppä Oskar Sundman. Nuoruudessaan iltamarettelöitsijänä mainetta saanut Osipov osoittautui sodan aikana kyvykkääksi ja vastuuntuntoiseksi johtajaksi. Hän itse selitti, ettei hän taistellut aatteen vuoksi vaan virkavaltaa vastaan tuntemansa kaunan takia.

Sodan loppuvaiheissa toukokuun alussa 1918 Osipov joukkoineen pyrki viivyttämään Kouvolaa kohti eteneviä valkoisia, jotta paikkakunnalle ruuhkautuneet pakolaisjoukot pääsisivät siirtymään Kotkaa kohti. Käytyään kotonaan Kuusankoskella, Osipov lähti Kotkaan yhdessä morsiamensa, punaisten sairaanhoitajana toimineen Maija Rasilaisen kanssa tarkoituksenaan paeta Neuvosto-Venäjälle. He yrittivät turhaan päästä ohikulkeneeseen pakolaislaivaan Haminan edustalla sijaitsevasta Majasaaresta. Osipov teki morsiamensa kanssa kaksoisitsemurhan, kun he arvelivat saarta lähestyvän valkoisten etsintäpartion veneen.

## Muuta
Valkoiset teloittivat Kuusankoskella Aleksei Osipovin vanhimman veljen Antti (Adrian) Osipovin (s. 1879) kostoksi siitä, etteivät saaneet Alekseita käsiinsä. Antti Osipov oli vakaumuksellinen pasifisti ja tolstoilainen, joka ei ollut osallistunut sotaan millään tavoin.

Kesällä 2012 Aleksi Osipov ja Maija Rasilainen saivat oman muistomerkin Haminan Majasaareen. Sen on suunnitellut kotkalainen kuvataiteilija Seppo Heinonen. Toukokuussa 2015 ilmestyi heidän tarinansa kertova kirjailija Martti Linnan romaani *Kaksi hautaa saarella*.

## Lähteet
*Mirja Turunen: *Veripellot : Sisällissodan surmatyöt pohjois-Kymenlaaksossa 1918*, Atena Kustannus, Jyväskylä 2008  s. 96, 112-113, 160, 168.
*Kaisu Vainonen : Aleksei Osipovin perhetausta kirjeiden valossa  
*Aleksei Osipovin tiedot Suomen sotasurmat 1914–1922 tietokannassa 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Aleksei Osipovin toiminnasta punaisten Savon rintaman päällikkönä kerrotaan Lauri Mankin vuonna 1970 kirjoittamissa muistelmissa vuoden 1918 tapahtumista
Madisonin piirikunta (Ohio)

**Madisonin piirikunta** on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty presidentti James Madisonin mukaan.

## Maantiede
Madisonin naapuripiirikuntia ovat Union pohjoisessa, Franklin idässä, Pickaway kaakossa, Fayette etelässä, Greene lounaassa, Clark lännessä ja Champaign luoteessa.

## Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 43&nbsp;435 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 90,9%, mustiin (6,8%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (0,6%).

Kotitalouden mediaanitulo on 54&nbsp;366 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 10,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.

## Lähteet
Russki Standart

**Russki Standart** () on venäläinen votkamerkki. Russki Standartin valmistus aloitettiin vuonna 1998. Sen alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia. Tehdas sijaitsee Pietarissa, ja vesi otetaan Laatokasta.

Russki Standart osti verkkotunnuksen *Vodka.com* 4. joulukuuta 2006; yhtiö maksoi siitä kolme miljoonaa dollaria (kaksi miljoonaa euroa).

## Eri versiot
Russki Standart -vodkaa valmistetaan neljänä eri versiona:
* Imperia Vodka
* Russki Standart Gold
* Russki Standart Platinum
* Russki Standart Original

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Russki Standart-votkan sivusto
Keltamajavankaali

**Keltamajavankaali** eli **majavankaali** (*Lysichiton americanus*) on vehkakasvien (Araceae) heimoon ja majavankaalien (*Lysichiton*) sukuun kuuluva koristekasvi, joka on kotoisin läntisen Pohjois-Amerikan kosteikoista. Sen lehdet ja kukat sisältävät oksaalihappoa.

Keltamajavankaali on Euroopan unionissa haitalliseksi säädetty vieraslaji. Laji lisättiin Euroopan unionin vieraslajien luetteloon 3.8.2016, joten sitä koskee EU:n ja Suomen vieraslajilainsäädäntö. Maanomistajan tulee hävittää keltamajavankaali kiinteistöltään sekä varmistaa, että laji ei pääse leviämään kiinteistön rajojen ulkopuolelle. Vieraslajilain mukaan amattimaiset toimijat eivät saa kasvattaa, myydä tai markkinoida, välittää, tuoda maahan, varastoida, kuljettaa tai muuten luovuttaa keltamajavankaalia.

## Ulkonäkö ja koko
Keltamajavankaali kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vihreät, soikeat ja tylppäkärkiset. Ne ovat 30–120 cm pitkiä. Keltamajavankaalin kukintona on 4–12 cm pitkä, tiivis puikelo, jossa on pieniä 3–4 mm leveitä kukkia. Kukinnon suojuslehti on soikea ja isokokoinen, väriltään kirkkaankeltainen. Kasvi haisee haisunäädältä. Se voi risteytyä valkomajavankaalin (*Lysichiton camtschatcensis*) kanssa.

## Levinneisyys
Keltamajavankaali karkaa helposti luontoon, ja on haitallisena vieraslajina muodostanut Keski-Euroopassa haitaksi asti levinneitä kasvustoja. Kasvi kestää hyvin kylmää. Sitä on tavattu Suomessakin karkulaisena, mutta on toistaiseksi hävitettävissä.

## Lähteet
* Tietoa keltamajavankaalista

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Keltamajavankaalin (''Lysichiton americanus'') levinneisyys Suomessa.
* Luontoportti: Keltamajavankaali (''Lysichiton americanus'')
* Den virtuella floran: Skunkkalla (''Lysichiton americanus'')  
* ITIS: ''Lysichiton americanus'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Lysichiton americanus'' 
* Flora of North America: ''Lysichiton americanus''
Tulihelokka

**Tulihelokka** (*Pholiota flammans*, aikaisemmin "tulenkeltainen kantosieni") on puolipallomainen tai laakealakkinen rikinvärinen helokkalaji. Sen lakki on 2–8 senttimetriä leveä ja se on irtoavien suomujen peitossa. Malto on keltaista. Heltat ovat tiheät, keltaiset ja vanhoissa sienissä ruosteenruskeat. Itiöpöly on ruskeaa. Jalka on keltainen ja pituudeltaan 4–10 senttimetriä. Se on renkaan alapuolelta suomuinen. Sieni maistuu karvaalta, eikä se ole ruokasieni. Haju on hieman retikkamainen. Tulihelokka kasvaa Suomessa yleisenä sekametsissä lahoilla havupuilla. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Tulihelokka (''Pholiota flammans'')
* MushroomExpert.com: ''Pholiota flammans'' 
* MycoBank: ''Pholiota flammans''
Leppälammukka

**Leppälammukka** eli **leppähelokka** (*Flammula alnicola*, syn. *Pholiota alnicola*) on kellomainen tai kupera lammukkalaji. Lakki on sileä ja usein kostealla säällä tahmainen. Lakin leveys on 2–7 senttimetriä ja väriltään se on sitruunankeltainen. Sienen heltat ovat melko tiheät ja aluksi kellertävät. Vanhemmiten ne tummuvat ruosteenruskeiksi. Jalka on keltainen tai ruskea ja siinä on heikko rengas. Jalka on pituudeltaan 4–12 senttimetriä. Sienen maku on mieto tai hieman karvas ja haju on hieman makeahko. Leppälammukka kasvaa kaikenlaisissa metsissä lehtipuiden kannoilla ja kuolleilla rungoilla, varsinkin lepällä ja koivulla. Sieni on Suomessa yleinen. Kasvuaika on syyskuusta marraskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* MushroomExpert.com: ''Pholiota alnicola''
Palohelokka

**Palohelokka** (*Pholiota highlandensis*) on kupera tai laakealakkinen helokkalaji. Sen lakki on sileä, väriltään keltainen tai punaruskea ja leveydeltään 1–5 senttimetriä. Kosteana lakki on limainen ja sienen malto on kellanvalkoista. Sienen heltat ovat aluksi vaaleankeltaiset ja myöhemmin ruskeat. Itiöpöly on ruskeaa. Sienen jalka on kellanvalkea ja rengasvyöhykkeen alapuolelta pienten suomujen peittämä. Jalan pituus on 2–7 senttimetriä. Palohelokka kasvaa palaneilla paikoilla. Se on Suomessa yleinen, ja sen kasvuaika on kesäkuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Palohelokka (''Pholiota highlandensis'')
* MushroomExpert.com: ''Pholiota highlandensis''
Suolahokka

**Suolahokka** (*Hypholoma myosotis*) on kupera tai laakealakkinen oliivinruskea lahokkalaji. Sienen heltat ovat oliivinväriset. Jalka on valkea ja latvasta jauheinen. Suolahokka kasvaa soilla rahkasammaleen ja suosammaleiden seassa, tyvi syvällä maassa. Sieni on Suomessa melko yleinen. 

## Lähteet
Secret Voyage

__NOTOC__
**Secret Voyage** on brittiläisen Blackmore's Night -yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 30. kesäkuuta 2008.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 38.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

+

* Village Lanterne (musiikkivideo)

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Hifimaailma: *positiivinen*
* Imperiumi.net: 
* Soundi: 

## Lähteet
* *Secret Voyage* -CD (SPV 91782)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Albumi Edel Recordsin sivuilla
Melchior Lengyel

**Melchior Lengyel**, (alk. **Menyhért Lebovics**, 12. tammikuuta 1880 Balmazújváros Unkari – 23. lokakuuta 1974 Budapest) oli unkarilainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.

## Elämänvaiheet
Lengyel aloitti uransa toimittajana ja työskenteli ensin Kassassa (nyk. Košice Slovakiassa), myöhemmin Budapestissa. 

Ensimmäisen näytelmän *A nagy fejedelem* ('Suuriruhtinas') esitti Thalia-teatteri 1907. Unkarin kansallisteatteri esitti hänen seuraavan näytelmänsä *A hálás utókor* ('Kiitolliset jälkipolvet') 1908, josta hän sai Unkarin tiedeakatemian Vojnitsin palkinnon. Palkinto myönnetään vuoden parhaasta näytelmästä. Näytelmä *Taifun* (1909, 'Pyörremyrsky') nousi maailmanmenestykseksi, ja sitä esitetään edelleen. Sen pohjalta tehtiin Yhdysvalloissa elokuva 1914. 

Hänen artikkeleitaan ilmestyi usein *Nyugatissa* ('Länsi'), joka oli 1900-luvun alkupuoliskolla Unkarin merkittävin kirjallisuuslehti. Ensimmäisen maailmansodan aikana unkarilainen päivälehti *Az Est* ('Ilta') lähetti hänet toimittajana Sveitsiin. Hänen pasifistisia artikkeleitaan ja muita julkaisujaan ilmestyi vuonna 1918 myös saksalaisissa ja ranskalaisissa lehdissä, ja ne koottiin kirjaksi *Egyszerű gondolatok* ('Pieniä ajatuksia'). 

Hänen novellinsa *A csodálatos mandarin* ('Ihmeellinen mandariini'), “groteski pantomiimi” ilmestyi 1916. Tarina innosti Béla Bartókin säveltämään siitä baletin *[[Ihmeellinen mandariini]]* 1924.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Lengyel muutti pitkähköksi aikaa Yhdysvaltoihin, ja hänen kokemuksistaan ilmestyi 1922 kirja *Amerikai napló* (*Amerikan-päiväkirja*). 1920-luvulla hän toimi elokuva-alalla. Hän oli jonkin aikaa leikkaajana Berliinissä May-Filmissä. Vuosina 1929–1930 hän oli apulaisohjaajana eräässä budapestilaisessa teatterissa. Unkarilainen sanomalehti *Pesti Napló* ('Pestin lehti') lähetti hänet 1931 toimittajanaan Lontooseen. Hänen utopistinen romaaninsa *A boldog város* ('Onnellinen kaupunki') ilmestyi 1931. Sen tapahtumapaikkana on yhdysvaltalainen kaupunki, joka oli jäänyt 1906 tapahtuneen San Fransciscon maanjäristyksen aiheuttamaan kuiluun.

Hän muutti Hollywoodiin 1937 ja ryhtyi käsikirjoittajaksi. Joistakin hänen tarinoistaan tuli maailmanmenestyksiä, kuten *[[Ninotchka]]sta* (1939), josta hänet nimettiin Oscar-ehdokkaaksi, ja *[[Ollako vai eikö olla]]* (*To Be Or Not To Be*, 1942, ohj. Ernst Lubitsch). 

Lengyel palasi Eurooppaan 1960 ja asettui Italiaan. Hänelle myönnettiin 1963 kirjallisesta työstä Rooman suuri palkinto.

1956 tapahtuneen Unkarin kansannousun jälkeen Lengyel kävi usein Unkarissa ja aikoi 1974 palata kotimaahansa. Hän ehti kuitenkin kuolla muutaman viikon kuluttua paluustaan. Hän oli kuollessaan 94-vuotias.

Kotikaupungin Balmazújvárosin kaupunginkirjasto nimettiin hänen kunniakseen 2004. Eräs kirjastonhoitaja kokosi hänen kaikki teoksensa, artikkelinsa ja hänestä julkaistut kirjoitukset tätä tilaisuutta varten.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*New York Times: elokuvat
*'Melchior Lengyelin elokuvat 
*Nobel Prize Winners and Famous Hungarians: Menyhert Lengyel
*Melchior Lengyel 
*To Be or Not To Be
Jänönapila

**Jänönapila** (*Trifolium arvense*) on yksivuotinen, punakukkainen, parikymmentä senttiä korkea apilalaji.

## Ulkonäkö ja koko

Jänönapila kasvattaa 10–30 cm korkean hennon varren. Varsi on pysty, tavallisesti monihaarainen ja harmaakarvainen. Lyhytruotiset lehdet ovat kolmisormisia ja niiden korvakkeet ovat pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Lehdykät ovat 0,6–2 cm pitkiä, suikeita ja nirhalaitaisia. Kukinto on pitkänomainen ja harmahtava. Teriö on pienikokoinen ja tyveltä yhdislehtinen, verhiö on pitkäkarvainen, pitkä- ja kapealiuskainen ja teriötä pitempi. Kukan väri vaihtelee valkoisesta punertavaan. Jänönapila kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.

## Levinneisyys
Jänönapilaa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia sekä pohjoista Fennoskandiaa ja Venäjää. Lisäksi sitä tavataan Turkissa, Kaukasuksen alueella ja Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan. Ihmisen mukana laji on levinnyt laajalle Pohjois-Amerikkaan, varsinkin mantereen itäosiin. Suomessa jänönapila on maan eteläosissa muinaistulokas, pohjoisempana satunnainen uustulokas. Se on yleinen Ahvenanmaalla ja lounaisimmassa Manner-Suomessa, mutta on harvinainen muualla Etelä- ja Keski-Suomessa. Satunnaisena jänönapilaa on tavattu Oulun ja Kemin korkeuksille saakka.

## Elinympäristö
Jänönapila kasvaa kuivilla kedoilla, kallioilla, satamissa, ratapihoilla ja tien- ja pellonpientareilla.

## Käyttö
Jänönapila on vanha lääkekasvi, jota on käytetty haavoihin. Virossa sitä on käytetty myös yskänlääkkeeksi.

## Lähteet
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Jänönapila (''Trifolium arvense'')
* Kasviatlas 2022: Jänönapilan (''Trifolium arvense'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jänönapila (''Trifolium arvense'')
* Luontoportti: Jänönapila (''Trifolium arvense'')
* JSTOR Global Plants: ''Trifolium arvense'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Trifolium arvense''
Ylenia Carrisi

**Ylenia Maria Sole Carrisi** (29. marraskuuta 1970 Rooma – katosi 6. tammikuuta 1994) oli italialainen televisiojuontaja, joka työskenteli kirjainten kääntäjänä *[[La Ruota Della Fortuna]]* -ohjelmassa, *[[Onnenpyörä]]n* italialaisessa versiossa. Hän katosi tammikuussa 1994 lomamatkalla New Orleansissa.  

Ylenia Carrisi oli Albano Carrisin ja Romina Powerin näyttelijä-laulajapariskunnan vanhin tytär. Hänen isovanhempiaan olivat näyttelijät Tyrone Power ja Linda Christian. Carrisi esiintyi vanhempiensa kanssa elokuvassa *[[Champagne in paradiso]]* vuonna 1983.

Carrisi katosi epäselvissä olosuhteissa lomamatkalla New Orleansissa 6. tammikuuta 1994. Viimeinen varma havainto hänestä on ranskalaiskortteleista. Poliisin yritykset löytää Carrisi epäonnistuivat. Katoamisensa aikoihin Carrisi asui LeDale-hotellissa yhdessä katumuusikko Alaxander Masakelan kanssa. Masakela pidätettiin 31. tammikuuta 1994, mutta vapautettiin myöhemmin, koska hänen ei voitu todistaa liittyvän Carrisin katoamiseen.

Eräs vartija väitti nähneensä Carrisia muistuttavan naishenkilön hyppäävän Mississippijokeen. Rannikkovartioston yritykset löytää naisen ruumis joesta päättyivät tuloksettomina, mutta on mahdollista, että ruumis huuhtoutui mereen. Ei ole varmaa tietoa siitä, oliko vartijan näkemä naishenkilö todella Ylenia Carrisi.

Carrisin äiti uskoo tyttärensä olevan elossa, mutta marraskuussa 2006 Albano Carrisi sanoi uskovansa vartijan tarinan olevan totta.

## Aiheesta muualla
* Ylenia Carrisi The Doe Network -sivustolla
Bretagne Classic Ouest-France

**Bretagne Classic Ouest-France** on UCI World Tour -sarjaan kuuluva yksipäiväinen maantiepyöräilykilpailu. Se järjestetään vuosittain elokuun loppupuolella Plouayn kunnassa Bretagnessa, Ranskassa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1931. Se tunnettiin aiemmin nimellä **Grand-Prix de Plouay Ouest-France** ja vuosina 1989–2016 **GP Ouest-France**. Kymmenen ajajaa on voittanut kilpailun kaksi kertaa.

## Voittajat

* 1931  François Favé
* 1932  Philippe Bono
* 1933  Philippe Bono
* 1934  Lucien Tulot
* 1935  Jean Le Dilly
* 1936  Pierre Cogan
* 1937  Jean-Marie Goasmat
* 1938  Pierre Cloarec
* 1939–1944 *ei järjestetty*
* 1945  Éloi Tassin
* 1946  Ange Le Strat
* 1947  Raymond Louviot
* 1948  Éloi Tassin
* 1949  Armand Audaire
* 1950  Armand Audaire
* 1951  Émile Guérinel
* 1952  Émile Guérinel
* 1953  Serge Blusson
* 1954  Ugo Anzile
* 1955  Jacques Petitjean
* 1956  Valentin Huot
* 1957  Isaac Vitré
* 1958  Jean Gainche
* 1959  Emmanuel Crenn
* 1960   Hubert Ferrer
* 1961   Fernand Picot
* 1962  Jean Gainche
* 1963  Fernand Picot
* 1964  Jean Bourlès
* 1965  François Goasduff
* 1966  Claude Mazeaud
* 1967  François Hamon
* 1968  Jean Jourden
* 1969  Jean Jourden
* 1970  Jean Marcarini
* 1971  Jean-Pierre Danguillaume
* 1972  Robert Bouloux
* 1973  Jean-Claude Largeau
* 1974  Raymond Martin
* 1975  Cyrille Guimard
* 1976  Jacques Bossis
* 1977  Jacques Bossis
* 1978  Pierre-Raymond Villemiane
* 1979  Fritz Pirard
* 1980  Patrick Friou
* 1981  Gilbert Duclos-Lassalle
* 1982  François Castaing
* 1983  Pierre Bazzo
* 1984  Sean Kelly
* 1985  Eric Guyot
* 1986  Martial Gayant
* 1987  Gilbert Duclos-Lassalle
* 1988  Luc Leblanc
* 1989  Jean-Claude Colotti
* 1990  Bruno Cornillet
* 1991  Armand de Las Cuevas
* 1992  Ronan Pensec
* 1993  Thierry Claveyrolat
* 1994  Andrei Tchmil
* 1995  Rolf Järmann
* 1996  Frank Vandenbroucke
* 1997  Andrea Ferrigato
* 1998  Pascal Hervé
* 1999  Christophe Mengin
* 2000  Michele Bartoli
* 2001  Nico Mattan
* 2002  Jeremy Hunt
* 2003  Andy Flickinger
* 2004  Didier Rous
* 2005  George Hincapie
* 2006  Vincenzo Nibali
* 2007  Thomas Voeckler
* 2008  Pierrick Fédrigo
* 2009  Simon Gerrans
* 2010  Matthew Goss
* 2011  Grega Bole
* 2012  Edvald Boasson Hagen
* 2013  Filippo Pozzato
* 2014  Sylvain Chavanel
* 2015  Alexander Kristoff
* 2016  Oliver Naesen
* 2017  Elia Viviani
* 2018  Oliver Naesen
* 2019  Sep Vanmarcke
* 2020  Michael Matthews
* 2021  Benoit Gosnefroy
* 2022  Wout van Aert
* 2023  Valentin Madouas
* 2024  Marc Hirschi

## Lähteet
*Tulokset Memoire du Cyclisme -tietokannassa 
*Tulokset Cycling Archives -sivustolla  
*Tulokset Pro Cycling Stats -sivustolla 

## Aiheesta muualla
*Virallinen sivusto
Valter Vihriä

**Valter Fredrik Vihriä** (sukunimi aik. **Grönroos**; 30. syyskuuta 1875 Turku – 9. toukokuuta 1918 Kymintehdas) oli suomalainen kirjaltaja ja ammattiyhdistystoimitsija.

Turkulainen kirjaltajana työskennellyt Vihriä toimi Paperiteollisuusväen liittosihteerinä ja kierteli Suomen paperiteollisuuspaikkakunnilla edistämässä ammattiyhdistystoimintaa. Suomen sisällissodan aikana hän kuului Työväen pääneuvostoon ja oli aluksi Kansanvaltuuskunnan teollisuus- ja työvoimaministeriön paperi- ja puumassateollisuusjaoston puheenjohtajana ja sittemmin Kuusankoskella Kymi-yhtiön tehtaita valvovana ylikomissaarina. 

Vihriä joutui valkoisten vangiksi sodan jälkeen, ja hän kirjoitti ennen teloitustaan katuvan tunnustuksen punaisten toimista Kuusankoskella. Vihriän tunnustus julkaistiin kirjana, ja se käännettiin myös ruotsiksi, kääntäjänä Bertel Gripenberg.

## Kirjallisuutta
* *Walter Wihriän tunnustukset : menettelymme kauhunhedelmät : millaisia tuloksia on tuottanut ryöviöohjelmamme?* Kotka 1918  (Kirjan digitoitu versio (Työväenliikkeen kirjasto : Digitaalinen arkisto))
* Walter Wihriä: *Punakaartilaisen tunnustus*. WSOY 1918

## Lähteet
* Mirja Turunen: *Veripellot : Sisällissodan surmatyöt Pohjois-Kymenlaaksossa 1918*, Atena Kustannus, Jyväskylä 2008  s. 72-73, 97
* Valter Vihriän tiedot Suomen sotasurmat 1914-22 tietokannassa
Rautatie (televisioelokuva)

**Rautatie** on Kari Franckin ohjaama, Juhani Ahon samannimiseen romaaniin perustuva suomalainen televisioelokuva vuodelta 1973. Pääosissa ovat Leo Jokela ja Anja Pohjola Mattina ja Liisana. *Rautatie* oli Jokelan toiseksi viimeinen televisioelokuvatyö ja eräs hänen harvoista pääosistaan. Pohjola palkittiin roolityöstään Jussi-patsaalla, Franckille myönnettiin ohjaustyöstä Jussi-kunniakirja. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
 
## Rooleissa

## Juoni

Elokuvan juoni noudattaa Ahon alkuperäisteosta. Hiljaiseloa korpimökissään viettävät Matti ja Liisa yrittävät rakentaa käsitystä rautatien olemuksesta kuulopuheiden perusteella. Kumpainenkin vuorollaan epäilee moisen tien olemassaoloa. Kesällä he lähtevät Lapinlahden kirkolle uuden ajan ihmettä katsomaan ja uskaltautuvat pienelle junamatkalle, joka päättyy hieman nolosti. Ja tuttu harakka räkättää pariskunnan edesottamuksia seuratessaan.

## Anja Pohjola ''Rautatiestä''

Ohjaaja Franckin ehdotuksen mukaisesti pääosien tulkitsijat Jokela ja Pohjola harjoittelivat ennen kuvausten alkamista tuntumaa vuosikausien yhteiselosta pariskuntana korvessa ja analysoivat Ahon tekstiä ja sen henkeä. Pohjola opiskeli "kansannaisen" työtapoja opistossa, jotta ne elokuvassa vaikuttaisivat autenttisilta. Jokela ja Pohjola olivat tavanneet toisensa ensimmäisen kerran Jyväskylässä, jossa nuori Pohjola seurusteli erään näyttelijän kanssa. Kiusoitellakseen nuorta paria Jokela seurasi heitä alati kameroineen, jossa ei edes ollut filmiä, kuten Pohjola myöhemmin sai tietää. *Rautatien* kuvausten aikaan näyttelijät asuivat paljon Luumäellä, missä elokuvaa tehtiin ja minne myös Lapinlahden asema lavastettiin. Kuvausten aikana sattui myös vaaratilanne, jossa kuvausryhmä resiinoineen oli jäädä Moskovan junan alle.

## Lähteet ja viitteet

*Tv-elokuva Rautatie Yle Elävä arkisto
*Yle Teema: TV-arkisto esittää: Anja Pohjolan haastattelu; Visiotuotanto Oy, toimittaja Jarmo Heikkinen, tuottaja Marjaleena Etula, 2007

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Rautatie Yle Areenassa
Maitokiintiö

**Maitokiintiö** on yksittäisen maatilan maidontuotanto-oikeutta määrittelevä tuotanto-oikeus. 

Maitokiintiöt otettiin Suomessa käyttöön 1984 hillitsemään maidon ylituotantoa. Maitokiintiöiden käyttöönoton taustalla vaikutti vahvasti se, että oli käynyt ilmeiseksi, ettei kollektiivinen tuotantokatto ole riittävän tehokas tuotannonrajoittamiseksi. On myös tärkeää huomata, että kollektiivinen tuotantokatto näytti vain johtavan tulotason alenemiseen. Kiintiöistä oli ennen tätä saatu hyviä kokemuksia Euroopan yhteisön alueella. Kiintiöinti oli ollut käytössä jo 1970-luvulta alkaen Kanadassa ja sen käyttöä oltiin suunnittelemassa mm. EEC:ssä.  Maatalous ja sen yksi tärkeimpiä tuotannonaloja, maidontuotanto ei pärjää missään ilman tukea. Tiettävästi kaikissa demokratioissa tuetaan maataloutta. Viimeisimpien joukossa Uusi-Seelanti liittyi näiden joukkoon. 

Maitokiintiö määräytyi aikoinaan kolmen edellisen vuoden tuotannon keskimäärän mukaan. Tilat, jotka saivat 156&nbsp;000 kg tai enemmän tuotanto-oikeutta, eivät käytännössä pystyneet lisäämään tuotantovolyymiään ennen Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Tällöin oli olemassa järjestelmä, jossa pienemmät tilat voivat hakea maaseutuelinkeinopiiriltä (nykyisin osa TE-keskusta) lisäkiintiötä, kuitenkin enintään 156&nbsp;000 kg:aan asti. EU:n aikana tilat ovat voineet melko vapaasti myydä, tietyin rajoituksin maitokiintiöitään luopuvien, laajentajien, tehostajien ja supistajien välillä. 

Maitokiintiö on pääomittunut tilojen vakuusarvoihin ja tukioikeuksien markkinahintaan. Tuotannonala on ajoittain myös omatoimisesti vetänyt omilla päätöksillään kiintiöitä pois markkinoilta, hillitäkseen ylituotannon vientikustannuksia. Maitokiintiöiden arvo on vaihdellut Suomessa paljon, mutta yleensä ne ovat edullisia alituotantoalueilla kuten Etelä- ja Pohjois-Suomessa. Keskisessä Suomessa, Pohjanmaalla ja Savossa maitokiintiöiden kauppa-arvot ovat olleet tavallisesti korkeampia. Yleisesti käytetty markkinahinta on ollut joskus yli 50 senttiä kilolta maitoa, mutta vuonna 2008 se oli alle 10 senttiä. Vuoden 2006 jälkeen on ollut myös mahdollista vuokrata kiintiöosa, jopa vain vuodeksi.

Suomessa maitokiintiöjärjestelmästä luovuttiin maalis-huhtikuun vaihtessa 2015.

## Lähteet
Urmo Aava

**Urmo Aava** (s. 2. helmikuuta 1979 Tallinna) on virolainen uransa lopettanut ralliautoilija.

Ensimmäisen kerran Aava ajoi WRC-autolla Suomen MM-rallissa 2002 Ford Focuksella. Kaudella 2007 Aava ajoi Mitsubishi Lancer WRC:llä kolme MM-rallia. Paras sijoitus oli Suomen rallin seitsemäs sija. Kaudella 2008 hän ajoi kymmenen MM-osakilpailua Citroën C4 WRC -autolla, parhaana tuloksenaan neljäs sija Akropolis-rallissa. Viimeisenä aktiivivuonnaan 2009 Aava ajoi kolme kilpailua, saavuttaen yhden MM-pisteen. 

JWRC-luokan osakilpailut Aava on voittanut Turkissa 2006 ja Sardiniassa 2007. Kaikkiaan hän saavutti MM-sarjassa 51 kilpailussa kuusi erikoiskoevoittoa ja 17 pistettä.

Aavan kartanlukijana toimi Kuldar Sikk.

## Lähteet

*http://www.mtv3.fi/urheilu/ralli2007/tiimitjakuskit.shtml?aava

## Aiheesta muualla
* http://juwra.com/aava_urmo.html
Kärsädiki

**Kärsädiki**, aiemmin *güntherindikdikantilooppi* (*Madoqua guentheri*), on pieni Itä-Afrikassa elävä gasellien alaheimoon kuuluva antilooppilaji. Se painaa täysikasvuisena 3–5 kilogrammaa. Väritys vaihtelee kellertävän harmaasta punertavan ruskeaan. Sillä on lyhyt 3–5 senttimetriä pitkä häntä ja noin kymmensenttiset sarvet.

Kärsädikiä tavataan Ugandan pohjoisosissa ja siitä itään Keniassa, Etiopian Ogadenissa ja Somaliassa. Se viihtyy matalan pensaikon peittämällä puoliaavikolla mutta tarvitsee tiheitä pensaikkoja suojapaikoikseen.

## Lähteet
Agaricomycetidae

**Agaricomycetidae** on sienten alaluokka. Siihen kuuluu noin kolmasosa tunnetuista sienilajeista. Viimeaikaiset geneettiset tutkimukset osoittavat sen jakautuvan viiteen lahkoon.

## Lähteet
Clayton Stanley

**Clayton Stanley** (s. 20. tammikuuta 1978) on yhdysvaltalainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän on urallaan voittanut muun muassa olympiakultaa ja Mestareiden liigan. Hän edustaa Yhdysvaltojen maajoukkuetta, sekä seurajoukkueessa venäläistä Sport Club Dinamoa, jonka riveissä hän voitti Mestareiden liigan vuonna 2008.

## Ura

Stanley valittiin vuoden 2008 kesäolympialaisten parhaimmaksi pelaajaksi, sekä parhaimmaksi hyökkääjäksi että myös syöttäjäksi. Hän johdatti Yhdysvallat olympiakultaan. Urallaan hän on voittanut myös maailmanliigan, Pan-Amerikan sekä Pohjois-Amerikan mestaruudet. Hänen isänsä Jon Stanley oli myös aikoinaan olympiatason lentopalloilija ja Hall of Famen jäsen.

Clayton Stanley syntyi Honolulussa, Havaijilla. Hänen vanhempansa ovat Jon Stanley ja Sandra Haine. Stanleyn perheeseen kuuluu myös kolme veljeä ja kaksi siskoa. Stanley valmistui Kaiser High Schoolista, Honolulussa. Hän ei tuolloin vielä lukiossa pelannut lentopalloa ja hänen koulussaan ei edes ollut poikien lentopallojoukkuetta. Hänen äitinsä pelasi myös ammattilaisena urallaan. Kun Stanley esiintyi Ateenan olympialaisissa, lentopallohistoriassa todistettiin ensimmäinen perhe, jossa isä ja poika ovat esiintyneet olympiatasolla.

Stanley opiskeli Hawai`in yliopistossa, missä hänen pääaineenaan oli espanjan kieli. Samalla hän pelasi lentopalloa kovassa yliopistosarjassa ollen yksi sarjan parhaimmista pelaajista.

Kesäolympialaisissa vuonna 2004 Stanley oli USA:n joukkueen ehdoton tähti. Hän teki yhteensä 110 pistettä, joista 83 hyökkäys-, 17 ässäsyöttö-, ja kymmenen torjuntapistettä. Neljä vuotta myöhemmin, Pekingin kesäolympialaisissa, Stanley oli ylivoimaisesti kisojen paras pelaaja. Hakkuri valittiin parhaimmaksi pelaajaksi, parhaimmaksi hyökkääjäksi ja parhaimmaksi syöttäjäksi turnauksessa. Samalla Yhdysvallat voitti ensimmäisen olympiakultansa yli 20 vuoteen.

Stanley voitti hopeaa vuoden 2004-05 Mestareiden liigassa. Hän pelasi kreikkalaisen Iraklis Thessalonikin riveissä ja hänet valittiin parhaimmaksi hyökkääjäksi ja syöttäjäksi Mestareiden liigassa. Seuraavalla kaudella Stanley oli jälleen voittamassa hopeaa Mestareiden liigassa ja hänet valittiin parhaimmaksi hyökkääjäksi jälleen. Stanley valittiin Mestareiden liigan parhaimmaksi pelaajaksi kaudella 2007-08 ja hänen joukkueensa voitti Mestareiden liigan.

## Saavutukset muun muassa
* 2010 MM-kisat, Paras syöttäjä
* 2008 Kesäolympialaiset, Paras pelaaja
* 2008 Kesäolympialaiset, "Best Scorer"
* 2008 Kesäolympialaiset,Paras syöttäjä
* 2007–08 Mestareiden liiga, Paras pelaaja
* 2005–06 Mestareiden liiga, Paras hyökkääjä
* 2004–05 Mestareiden liiga, Paras hyökkääjä
* 2004–05 Mestareiden liiga,Paras syöttäjä
* 2009 Grand Champions Cup,  pronssia
* 2008 Kesäolympialaiset,  kultaa
* 2008 Maailmanliiga,  kultaa
* 2007 Pohjois-Amerikan Mestaruuskisat,  kultaa
* 2007 Amerikan Cup,  kultaa
* 2007 Maailmanliiga,  Bronze medal
* 2005 NORCECA Championship,  kultaa
* 2005 FIVB World Grand Champions Cup, hopeaa

## Joukkueet
* Panathinaikos Athens (2001–2004)
* Iraklis Thessaloniki (2004–2006)
* Zenit Kazan (2006–2010)
*  Ural Ufa (2010–2011)[5]

## Lähteet
Matthias Steiner

**Matthias Steiner** (s. 25. elokuuta 1982 Wien, Itävalta) on alkujaan itävaltalainen, nykyisin Saksaa edustava painonnostaja yli 105 kilogramman painoluokassa.

Alun perin Itävaltaa edustanut Steiner siirtyi edustamaan Saksaa riitaannuttuaan Itävallan liiton kanssa 2005 Sofian EM-kisoissa, missä hän jäi tempauksessa kokonaan ilman tulosta. Aikaisemmin lukuisia arvokisamitaleita juniorien ja nuorten arvokisoista saavuttanut Steiner saavutti ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa huhtikuussa 2008 Lignanon EM-kisoissa, missä hän voitti kultaa tempaustuloksella 200 kilogrammaa, saavutti pronssia työntötuloksella 246 kilogrammaa ja sijoittui pronssille yhteistuloksella 446 kilogrammaa. 

Vuoden 2008 elokuussa Pekingin olympialaisissa Steiner voitti olympiakultaa yhteistuloksella 461 kilogrammaa. Tempauksen jälkeen Steiner oli tuloksellaan 203 kg vasta neljäntenä, kun kilpailua johti Venäjän Jevgeni Tšigišev tuloksella 210 kg. Työnnössä Steiner epäonnistui avauspainoissaan 246 kilogrammassa, mutta onnistui seuraavallaan nostamaan 248 kiloa. Tšigišev oli työntänyt 250 kiloa, joten Steinerin piti voittaakseen nostaa viimeisellään 258 kiloa, missä hän myös onnistui. Voitto oli Steinerille hyvin tunteellinen hetki, sillä hän oli luvannut voittaa olympiakultaa edellisvuonna auto-onnettomuudessa kuolleen vaimonsa muistoksi.

Steiner on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 140 kilogrammaa. Seuratasolla hän edustaa *Chemnitzer AC*:ta.

## Lähteet
International Boxing Federation

**International Boxing Federation** (**IBF**) on yksi neljästä suuresta maailmanlaajuisesta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä, jotka järjestävät nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluita. 

## Historia
IBF:n edeltäjä oli **USBA** (**''U**nited **S**tates **B**oxing **A**ssociation*), joka järjesti alueellisia mestaruusotteluita. Vuonna [[1983]] [[World Boxing Association|WBA]]-ammattilaisiiton [[Puerto Rico]]ssa pidetyssä vuosikokouksessa WBA:n puheenjohtajuutta tavoitellut USBA:n silloinen puheenjohtaja [[Bob Lee]] hävisi puheenjohtajakilvan hallitsevalle puheenjohtaalle [[Gilberto Mendoza]]lle, minkä seurauksena hän kumppaniensa kanssa irtautui WBA:sta ja perusti USBA:n pohjalta uuden maailmanlaajuisen ammattilaisnyrkkeilyjärjestön. Alun perin järjestö tunnettiin nimellä *USBA-International''. Sittemmin IBF on raivannut tiensä yhdeksi neljästä yleisesti tunnustetusta suuresta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä.

## Katso myös
* Luettelo ammattilaisnyrkkeilyn hallitsevista maailmanmestareista

### Muut suuret ammattilaisnyrkkeilyliitot
* World Boxing Association
* World Boxing Council
* World Boxing Organization
* World Professional Boxing Federation

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivu
Ines Diers

**Ines Diers** (2. marraskuuta 1963 Rochlitz) on entinen uimari, joka edusti aktiiviaikoinaan Saksan demokraattista tasavaltaa. Diers keskittyi vapaauintiin.

Moskovan olympiakisoista 1980 16-vuotias Diers viisi mitalia. Hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnista ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestistä, hopeaa 200 ja 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia sadan metrin vapaauinnissa. Seuraavana vuonna Splitin EM-kisoissa Diers voitti 400 metrillä sekä 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauiuntiviestissä kultaa ja 800 metrillä hopeaa. 

Diers edusti Sportclub Karl-Marx-Stadtia. Aktiiviaikoinaan hänen mittansa olivat 175 senttimetriä ja 63 kilogrammaa.

## Lähteet
* http://www.databaseolympics.com/players/playerpage.htm?ilkid=DIERSINE01
* http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/di/ines-diers-1.html
Benson Kipchumba Cherono

**Benson Kipchumba Cherono** (s. 30. kesäkuuta 1984, Baringo) on kenialaissyntyinen nykyisin Qataria edustava kestävyysjuoksija. Cherono on voittanut Pekingin maratonin vuonna 2005, Los Angelesin maratonin 2006 ja Milano City maratonin vuonna 2006. Milanossa hän juoksi oman ennätyksensä 2.07,58. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Benson Kipchumba Cherono IAAF:n tietokannassa
* http://www.rosassociati.it/public/images/atleti/Cherono%20Benson%20Kipchumba.pdf
El Mariachi

**El Mariachi** on vuonna 1992 ilmestynyt Robert Rodriguezin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Se oli hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa ja samalla läpimurtonsa.

Elokuva on espanjankielinen ja se kuvattiin pääasiallisesti pohjoisessa Meksikossa, lähellä Yhdysvaltojen rajaa, kylässä nimeltään Ciudad Acuña. Pääasiallisesti amatöörinäyttelijöiden kanssa. Elokuvan budjetti oli pieni; vain 7&nbsp;000 dollaria, ja se oli alun perin tarkoitettu vain Meksikon videomarkkinoilla julkaistavaksi, mutta koska Columbia Pictures oli kiinnostunut elokuvasta, he ostivat sen Amerikan oikeudet. Columbia käyttikin useita kertoja enemmän rahaa elokuvan markkinointiin, kuin koko elokuvan tekeminen oli maksanut.

Elokuvaan on tehty kaksi jatko-osaa, joissa Antonio Banderas esittää El Mariachia. Elokuvien nimet ovat *[[Desperado (elokuva)|Desperado]]* ja *[[Once Upon a Time in Mexico]]*.

## Juoni

Elokuva kertoo nimettömästä miehestä (Carlos Gallardo), joka on koko ikänsä unelmoinut Mariachin () ammatista, jota hänen isänsä ja isoisänsäkin ovat harjoittaneet. Hän kuitenkin sotkeutuu tahtomattaan kahden rikollispomon, Mocon ja Azulin, väliseen jupakkaan, koska muistuttaa pukeutumistyyliltään Azulia. Azulin tavaramerkki on, että hän kantaa mukanaan kitarakoteloa, joka on pullollaan aseita.

## Arvioita
*[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii *El Mariachia* tuoreeksi, humoristiseksi ja viihdyttäväksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Geiserik

**Geiserik** tai **Genserik** (*Geisarîx*, noin 389 – 25. tammikuuta 477) oli vandaalien kuningas vuosina 428–477. Hän oli kuningas Godigiselin avioton poika ja seurasi valtaistuimella velipuoltaan Gunderikia. Geiserik perusti Vandaalien kuningaskunnan Länsi-Rooman valtakunnalta valloittamalleen alueelle Pohjois-Afrikkaan.

Geiserik johdatti vuonna 429 vandaalit Etelä-Espanjasta Pohjois-Afrikkaan, joka oli Rooman vilja-aitta. Sitkeätä vastarintaa hänelle teki Hippo Regiuksen kaupunki, jota vandaalit piirittivät vuonna 430. Roomalaisten oli vuonna 435 tunnustettava Geiserik nykyisen Tunisian ja Algerian alueella sijainneen rannikkovyöhykkeen valtiaaksi. Vastineeksi vandaalit suostuivat olemaan Rooman foederateja eli liittolaisia. Geiserik valloitti vuonna 439 Karthagon ja teki kaupungista valtakuntansa keskuksen. Geiserik valloitti myös Baleaarit ja teki saarista Välimerelle suuntautuneiden rosvoretkien tukikohdan. Vandaalit ottivat lisäksi haltuunsa Sisilian, Sardinian ja Korsikan.

Petronius Maximuksen anastettua vallan Roomassa Geiserik katsoi, että Valentinianus III:n kanssa solmittu rauhansopimus ei enää sitonut häntä. Geiserik marssi Roomaan vuonna 455. Maximus päätti paeta, mutta väkijoukko murhasi hänet Rooman ulkopuolella. Tämän jälkeen vandaalit ryöstivät Roomaa kahden viikon ajan. Geiserik otti panttivangikseen Valentinianuksen lesken, keisarinna Licinia Eudoxian ja tämän tyttäret Eudocian ja Placidian. Eudocia meni sittemmin Karthagossa naimisiin Geiserikin pojan Hunerikin kanssa.

Vuonna 468 Itä-Rooman lähettämä ja Basiliscuksen komentama roomalainen laivasto yritti lopettaa vandaalien merirosvouksen, mutta Geiserikin onnistui lyödä roomalaiset, vaikka näillä oli huomattava ylivoima. Vuonna 474 Geiserik teki rauhan Itä-Rooman kanssa. Hän kuoli Karthagossa 88-vuotiaana vuonna 477.

## Lähteet
* Rantala, Risto (toim.): Perustieto. Akateemisen tietosanakirja. Otava 1993. 
### Viitteet
KCET

**KCET** on losangelesilainen televisioasema, joka kuuluu Public Broadcasting Serviceen. Asema lähettää ohjelmaa kanavapaikalla 28 ja sen televisiostudio sijaitsee Hollywoodissa. Aseman lähetin sijaitsee Mount Wilsonin huipulla Los Angelesin piirikunnassa.

KCET ja KTLA ovat ainoat televisioasemat Hollywoodissa. Kaikki muut ovat lähteneet muihin kaupunginosiin tai kaupunkeihin.

KCET aloitti 28. syyskuuta 1964, kun se solmi sopimuksen National Educational Televisionin kanssa. KCET oli toinen yritys perustaa koulutuksellinen asema Los Angelesin alueelle. Etelä-Kalifornian yliopiston hallinnoima KTHE aloitti lähetyksensä samalla paikalla 29. marraskuuta 1953. KTHE oli yhdysvaltain toinen koulutuksellinen asema. Se aloitti vain kuusi kuukautta houstonilaisen KUHT-aseman jälkeen. KTHE kuitenkin ajautui taloudellisiin ongelmiin yhdeksän kuukauden toiminnan jälkeen ja joutui lopettamaan toimintansa.

KCET:n studio sijaitsee Hollywoodin historiallisella alueella. Vuosien 1912–1970 paikkaa käytettiin elokuva- ja televisiostudioina. KCET hankki alueen vuonna 1971 Fordin ja Michael Connellin säätiöiden tukemana.

KCET:n kanavapaikalta tulee ohjelmaa viideltä kanavalta. Aseman kanavat ovat KCET, KCET Desert Cities, KCET Orange, V-ME ja PBS World.
M/S Intti

**M/S Intti** on vuonna 1902 valmistunut suomalainen 20 metriä pitkä sisävesimatkustajalaiva. Intti oli alun perin höyrylaiva mutta nykyisin sen voimanlähteenä on 240 hevosvoiman Volvo Penta -dieselmoottori. Intti harjoittaa tällä hetkellä risteily- ja tilausliikennettä Näsijärvellä ja talvet se on Tampereen Mustanlahden satamassa.

Laivan rakennutti Ylöjärven Pengonpohjassa olevan Intti-nimisen tilan isäntä kyllästyttyään kalliisiin rahteihin. Laiva rakennettiin tamperelaisen Sommers, af Hällström & Waldensin telakalla.

Intti liikennöi 1920- ja 1930-luvuilla Näsijärvellä Tampere-Teiskola-Terälahti linjaa kuljettaen matkustajia ja rahtitavaraa. Sen omisti *Höyrylaivaosakeyhtiö Teisko* jolla oli myös toinen Teisko-niminen höyrylaiva. Linja-autoliikenne alkoi jo 1930-luvulla uhata Näsijärven matkustajalaivaliikennettä mutta sotavuodet ja niitä seurannut polttoaine- ja tarvikepula piristivät laivaliikennettä vielä joksikin aikaa. 1950-luvulla Intti ajoi Näsijärven länsipuolelle Länsi-Teiskon Leppälahteen ja tämä liikenne päättyi 1960-luvun puolivälissä. Laivalla kuljetettiin tuolloin myös paljon nuoria Tampereen seurakunnan leireille Isosaaren leirikeskukseen. 

Intti siirrettiin liikenteen loputtua Pyhäjärven puolelle jossa se kulki lähes 20 vuoden ajan vuodesta 1970 1980-luvun lopulle Laukontorilta Viikinsaareen. Intti peruskorjattiin 1991 ja se oli sitten Pyhäjärvellä yksityiskäytössä kunnes *Laivaosakeyhtiö Intti* osti sen vuonna 1995. Intti siirrettiin nyt takaisin Näsijärvelle jossa se on edelleen risteily- ja tilausliikenteessä. Laivassa on nykyisin myös neljän hengen puulämmitteinen näköalasauna. 

Vuonna 2012 valmistui suuri entisöintityö. Laiva muutettiin samalla tiloiltaan 60 matkustajalle sopivaksi. Lisäksi peräkantta nostettiin metrin verran; samalle tasolle muun kannen kanssa. 

## Aiheesta muualla
* Intti-laivan sivut

## Lähteet
* FCBS Foorumi: M/S Intti 
### Viitteet
Veritankkaus

**Veritankkaus** eli **[[verensiirto]]** on urheilun kestävyyslajeissa suorituskykyä parantava kielletty toimenpide, jossa siirretään joko säilöttyä omaa, toiselta henkilöä otettua tai keinoverta elimistöön. Punasolujen suuri määrä parantaa hapenkuljetusta, mistä on etua pitkäkestoista suoritusta vaativissa lajeissa. Veritankkaus on ollut kiellettyä vuodesta 1985 lähtien. Menetelmään sisältyviä terveysriskejä ovat allergiset reaktiot, hyytymähäiriöt ja äkkikuolema. Mikäli verensiirrossa on käytetty vierasta verta, se voidaan osoittaa verinäytteessä.

Oman veren käyttö voidaan selvittää veressä olevien vierasaineiden perusteella, esimerkiksi veren säilytykseen käytetystä muovipussista liuenneista muovihiukkasista, joita etsitään virtsasta. Myös lasipullossa säilytettyyn vereen jää jälkiä. Menetelmä oli käytössä ensimmäisen kerran MM-hiihdoissa 2011. Kansainvälinen hiihtoliitto on tehnyt luettelon hiihtäjistä, joiden epäillään käyttävän menetelmää, ja testit kohdistetaan heihin.

Maastohiihdossa on otettu kilpailijoilla käyttöön hemoglobiinirajat. Miehillä raja on 170 ja naisilla 160. Mikäli rajat ylittyvät ennen kilpailun lähtöä otettavissa testeissä, asetetaan urheilija viiden päivän kilpailukieltoon. Yleisurheilussa hemoglobiinirajoja ei ainakaan vielä ole käytössä.

Hemoglobiinin määrää voidaan nostaa myös EPO- eli erytropoietiini-hormonilla, mutta nykyaikana dopingtestauksen kehittyessä EPO näkyy yhä selvemmin testeissä. Kansainvälisen olympiakomitean lääketieteellisen johtajan Patrick Schamaschin mukaan tämän johdosta oman veren tankkauksen suosio on jälleen kasvanut.

## Katso myös

*Korkeanpaikan harjoittelu

## Lähteet
Sodankylän kirkko

**Sodankylän kirkko** on vihitty käyttöön 27. lokakuuta 1859. Kirkko on Sodankylän seurakunnan järjestyksessä toinen pääkirkko. Aikaisempi Sodankylän vanha kirkko on vuodelta 1689. 

Sodankylän uudelle kirkolle tuli tarvetta vanhan käytyä ahtaaksi ja rapistuttua. Tavoitteena oli rakentaa ainakin kaksi kertaa suurempi kirkko kuin aiempi kirkko. Kirkon rakentamiseen saatiin varoja, kun keisari Nikolai I hyväksyi Senaatin tekemän esityksen 25. helmikuuta 1852. Keisari Aleksanteri II hyväksyi 22. syyskuuta 1856 Suomen intendenttikonttorissa tarkistetut, arkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin laatimat piirustukset, joihin intendentti Ernst Lohrmann oli ehdottanut korkeampaa ja kokonaan puusta rakennettavaa tornia. Muuten kirkossa on käytetty paikkakunnalta louhittua kiveä. Rakennusmateriaalin takia koristemuuraukset jäivät pois, ja  kirkosta tuli koruttoman yksinkertainen.

Kirkko on vanhemmasta perinteestä poiketen rakennettu pohjois–eteläsuuntaan, ja kirkon alttari on kirkkosalin pohjoispäädyssä. Runkohuoneen sivut ovat 26 metriä ja 14,6 metriä. Seinien korkeus on 8 metriä ja harjakorkeus 13,3 metriä. Tornin korkeus on 18,6 metriä ja koko korkeus 30 metriä. Tornin huipussa on kahden metrin korkuinen kullattu risti.

Kirkonkelloina Sodankylän kirkossa ovat Sodankylän vanhan kirkon kellot.

Kirkon alttaritaulun *Kristus lohduttaja* tai *Jeesus työtätekeviä ja raskautettuja kutsumassa* (296 × 159 cm öljymaalaus kankaalle) maalasi taiteilija Arthur Heickell vuonna 1912, kun kirkkoon saatiin lämmitys. Ruotsalaisen Petter Bergströmin maalaus siirrettiin samalla takaisin vanhaan kirkkoon. Lahjoitusvaroin hankitun taulun Heickell maalasi ilmeisesti tanskalaisen C. H. Blochin *Christus Consolator* -maalauksen pohjalta, minkä hän merkitsi taulun alareunaan.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
* Sodankylän seurakunta: Uusi kirkko (toimitilat)
Euroopan unionin pohjoisin piste

**[[Euroopan unioni]]n pohjoisin piste** sijaitsee Nuorgamin kylässä Utsjoella Pulmankin rajanylityspaikan välittömässä läheisyydessä tien nro 970 varrella. Kyseinen piste on myös Suomen pohjoisin piste.

## Historia
Euroopan unionin rajojen muuttuessa myös pohjoisin piste on vuosien saatossa vaihtunut. Pohjoisin piste on ollut Nuorgamissa vuoden 1995 alusta lähtien.

### [[1950]]–[[1972]] Euroopan talousyhteisön pohjoisin piste
Alun perin pohjoisin piste sijaitsi Listissä Länsi-Saksassa. (55°03′N).

### 1973–[[1985]] Euroopan talousyhteisön pohjoisin piste
Tanska ja sen myötä Grönlanti liittyi EEC:hen 1. tammikuuta 1973 2. lokakuuta 1972 pidetyn kansanäänestyksen pohjalta. Pohjoisin piste sijaitsi Grönlannin pohjoiskärjessä (83°37’39”N).

### 1985–1994
Grönlanti erosi EY:stä vuonna 1985. Tämän jälkeen pohjoisin piste sijaitsi Isossa-Britanniassa Shetlandinsaarilla (noin 60°50’N).

### 1995–
Suomi liittyi Euroopan unioniin 1. tammikuuta 1995.

## Lähteet