Rektio

**Rektio** ( ’ohjaus’) on lauseopillinen ilmiö, jossa pääsana vaatii täydennyksensä tiettyyn sijamuotoon. Esimerkiksi *tykätä*-verbin täydennyksen pitää olla elatiivissa: *tykkään koulu*'sta*** (muut sijamuodot, kuten *''tykkään koulu'''lta*** tai **tykkään koulu*'un***, eivät ole mahdollisia). Ohjaavana pääsanana voi verbin sijasta olla myös [[adpositio]] (esim. ''lähellä koulu'''a*** tai *koulu*'n** lähellä'') tai joissain tapauksissa [[substantiivi]] (esim. ''näkökulma koulu**un***), [[adjektiivi]] (esim. ''koulu'''n''' näköinen'') tai [[adverbi]] (esim. ''sidoksissa koulu'''un***).

Rektion asettamat vaatimukset ovat usein sanakohtaisia ja mielivaltaisia. Ne ovat historiallisen kehityksen tulosta, joka ei ole pääteltävissä ilmauksen merkityksestä käsin. Tämän vuoksi vieraita kieliä opiskeltaessa rektio usein vaatii runsasta ulkoa opettelua.

## Rektio ei vaihtele merkityksen mukaan

Kun täydennyksen muoto ohjautuu pääsanan rektion mukaan, sillä ei tarvitse olla yhteyttä sijamuodon tyypilliseen merkitykseen (esimerkiksi lauseessa *tykkään koulu*'sta*** elatiivimuoto ei ilmaise samanlaista ulos tai pois suuntautuvaa liikettä kuin lauseessa ''tulen koulu'''sta***). Jos sijamuoto on vaihdettavissa ja tämä muuttaa lauseen merkitystä (esimerkiksi *menen koulu*'un*** tai ''menen koulu'''lle***), kyse ei ole rektiosta, vaan tällöin sijamuoto määräytyy merkitysopillisin perustein. Rektiosta ei myöskään ole tapana puhua silloin, kun täydennyksenä on objekti, jonka muoto riippuu verbin aspektimerkityksestä (esim. *heilutin lippu*'a***; vrt. ''heilutin lipu'''n''' riekaleiksi'').

Joskus rektio voi sallia vaihtoehtoisiakin muotoja, mutta ne eivät muuta ilmauksen merkitystä. Merkitykseltään yhtäläisiä rektioverbirakenteita ovat ''maistua hyvä'''ltä*** ja *maistua hyvä*'lle***. Tällainen vaihtelu voi johtua [[murre]]-eroista. Suomen [[Yleiskieli|kirjakielessä]] on esimerkiksi vanhastaan suositeltu käytettäväksi [[Itämurteet|itämurteille]] ominaista verbirakennetta ''alkaa teh'''dä*** (jossa *alkaa*-verbi vaatii täydennyksekseen A-infinitiivin perusmuodon), kun taas länsimurteille ominaisempaa rakennetta *alkaa teke*'mään**' (jossa *alkaa*-verbin täydennyksenä on MA-infinitiivin illatiivimuoto) on pidetty puhekielisenä ja suorastaan virheellisenä. Tammikuussa 2014 suomen kielen lautakunta kuitenkin päätti hyväksyä yleiskielessä käytettäväksi myös tämän länsimurteisen rakennetyypin (vaihtoehtoinen länsimurteiden rakenne *rupeaa tekemään* on esiintynyt kirjakielessäkin jo Mikael Agricolan ajoista asti).

## Rektio muissa kielissä

Saksan kielessä useimpien transitiiviverbien objekti on akkusatiivissa: *Ich sehe einen Mann* ’näen erään miehen’. Voitaisiin siis sanoa, että yleisesti saksan transitiiviverbien rektio vaatii objektilta akkusatiivia. Tavallisesti kuitenkin rektioverbeiksi nimitetään vain verbejä, jotka vaativat objektinsa sijaksi jonkin muun sijamuodon kuin akkusatiivin tai mahdollisesti objektin eteen jonkin tietyn preposition. Sellainen on muiden muassa *warten*-verbi, joka vaatii objektinsa eteen *auf*-preposition: *Ich warte auf einen Mann* ’odotan erästä miestä’.

## Katso myös
* Kongruenssi
* Valenssi

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*