open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Appenzellinpaimenkoira

**Appenzellinpaimenkoira** (, , ) on Sveitsistä peräisin oleva koirarotu. Suomessa se on suosituin sveitsinpaimenkoira berninpaimenkoiran jälkeen. 

## Ulkonäkö
Appenzellinpaimenkoira on kolmivärinen (joko musta tai havannanruskea punaisin ja valkoisin merkein), keskikokoinen ja lähes neliömäinen. Se on lihaksikas ja joka suhteessa sopusuhtainen koira, joka on ketterä ja erittäin liikkuvainen; ilme on nokkela. 

Purenta on täydellinen, voimakas ja säännöllinen leikkaava; myös tasapurenta sallitaan. Silmät ovat melko pienet, hieman vinoasentoiset kuonoon nähden ja mantelinmuotoiset. Korvat ovat riippuvat, melko ylös kiinnittyneet, kolmiomaiset ja kärjestään hieman pyöristyneet.  Appenzellinpaimenkoiran erottaa ulkonäöllisesti sukulaisrodustaan entlebuchinpaimenkoirasta muun muassa kippuran hännän ansiosta. 
 

Kuva:Appenz.jpg|Musta tricolor
Kuva:Porvoo2003 appenzellinpaimenkoira.jpg|Havanna tricolor


## Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on luoteeltaan eloisa, itsevarma, peloton ja temperamenttinen. Se on lahjomaton vahti ja hieman epäluuloinen vieraita kohtaan. Appenzelli on iloinen ja oppivainen.

## Alkuperä
Appenzellinpaimenkoira mainittiin ensimmäisen kerran *Tierleben der Alpenwelt* -nimisessä julkaisussa vuonna 1853. Rotua kuvattiin "kirkkaasti haukkuvaksi, lyhytkarvaiseksi, keskikokoiseksi, moniväriseksi karjakoiraksi, joka on tyypiltään melko yhtenäinen ja pystykorvamainen ja joka toimii sekä talonvahtina että karjanajajana". 

Rodun parissa suuresti vaikuttanut metsänhoitaja Max Sieber vaati vuonna 1895 Sveitsin kennelliittoa SKG:tä tekemään jotain rodun hyväksi. St. Gallenin kantonin hallitus myönsi neljäsataa Sveitsin frangia appenzellinpaimenkoirien jalostustyöhön 1898. SKG:n toimeksiannon mukaisesti vahvistettiin rotumerkit ja perustettiin toimikunta. 

Altstättenin markkinoilta löydettiin seitsemän narttua ja yhdeksän urosta, jotka palkittiin 5–10 frangin suuruisilla palkinnoilla. Winterthurin ensimmäisessä kansainvälisessä koiranäyttelyssä vuonna 1898 järjestettiin koemielessä karjakoirien luokka, jossa esiteltiin ensimmäisen kerran kahdeksan appenzellinpaimenkoiraa.

Professori Albert Heim oli hyvin kiinnostunut sveitsiläisistä paimenkoirista, joihin myös appenzellinpaimenkoira kuuluu. Heimin aloitteesta vuonna 1906 perustettiin "Appenzeller Sennenhund Club", jonka tehtäväksi tuli alkuperäisen rotutyypin säilyttäminen ja vaaliminen. Puhdasrotuisen appenzellinpaimenkoirien kasvatus alkoi pentujen pakollisen rotukirjaan merkitsemisen myötä. Vuonna 1914 Heim laati ensimmäisen virallisen rotumääritelmän appenzellinpaimenkoiralle.

Alun perin rotua jalostettiin Appenzellin alueella, mutta nykyään se on levinnyt koko Sveitsiin ja myös muihin maihin. Appenzellinpaimenkoira eroaa selvästi muista sveitsiläisistä paimenkoirista ja on nykyisin oma rotunsa.

Ensimmäiset appenzellinpaimenkoirat tulivat Suomeen vuonna 1965. Kyseiset koirat olivat myös ensimmäiset rodun edustajat koko Skandinaviassa. Vaikka rodulla on nykyisin paljon harrastajia, jalostusyksilöiden kanta on vielä varsin pieni.

## Lähteet
*Suomen Sveitsinpaimenkoirat ry 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Rotumääritelmä
Hjularödin linna

**Hjularödin linna** () on linna Eslövin kunnassa, Skånessa, Ruotsissa. Varhaisin maininta linnasta löytyy vuodelta 1391, mutta nykyinen linnarakennus on rakennettu vuosina 1894–1897. Linnan esikuva oli keskiaikainen ranskalaislinna, ja sen rakennutti Hans Gustav Toll. Linnan suunnittelivat arkkitehdit I. G. Clason ja L. I. Wahlman. Linna on edelleen yksityisomistuksessa. Vuosina 1917–1926 Hjularödin linnan omistaja oli suomalainen aatelismies ja teollisuusjohtaja Hjalmar Linder (1862–1921) ja hänen perheensä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tietoa Hjularödin linnasta 
* Linnan kotisivut
Jokapaikansara

**Jokapaikansara** (*Carex nigra*) on sarakasvien heimoon kuuluva tuulipölytteinen siemenkasvi.

## Ulkonäkö ja koko
Jokapaikansara kasvaa 15–50 cm korkeaksi mättäinä tai yksittäin. Sen varsi on kolmisärmäinen ja lehdet jäävät vartta lyhyemmiksi. Jokapaikansaralla on erikseen hede- ja emitähkiä, emitähkien tähkäsolmut ovat mustat.

Jokapaikansaralla voi esiintyä valtasarannoki (*Anthracoidea heterospora*) -nokisientä.

## Elinympäristö
Jokapaikansara kasvaa yleisenä Suomessa kaikkialla, missä maa on ainakin aika ajoin kostea.

## Levinneisyys
Jokapaikansaraa tavataan koko Euroopassa Italiaa ja Etelä-Espanjaa lukuun ottamatta. Suomessa se on hyvin yleinen koko maassa. 

Jokapaikansara voidaan jakaa kolmeen muunnokseen: juolasara (*C. nigra* var. *nigra*), kankeasara (*C. nigra* var. *recta*) ja tupassara (*C. nigra* var. *juncea*). Juolasara (*C. nigra* subsp. *nigra*) ja tupassara (*C. nigra* subsp. *juncella*) voidaan luokitella myös alalajeiksi. Tupassaran tiheitä mättäitä on toisinaan kutsuttu "ryssänpäiksi". 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Jokapaikansara (''Carex nigra'')
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jokapaikansara (''Carex nigra'')
* Den virtuella floran: Hundstarr (''Carex nigra'') 
* ITIS: ''Carex nigra'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Carex nigra''
Silakkamarkkinat

**Silakkamarkkinat** on Helsingissä yleensä lokakuun alussa järjestettävä tapahtuma, jonka aikana Helsingin Eteläsatamaan saapuu runsaasti saaristolaisia myymään suoraan veneistään kalaa ja muita saaristolaistuotteita. Markkinat ovat alun perin 1700-luvulla olleet helsinkiläisille tärkeä tilaisuus ostaa suolasilakkaa talven varalle. Nykymuotoisessa tapahtumassa tarjonta on laajentunut, ja tarjolla on säilöttyjen kalatuotteiden lisäksi myös muita saaristolaishenkisiä ruokia. Tapahtuman on järjestänyt vuodesta 2019 alkaen Helsingin tapahtumasäätiö nimellä Stadin Silakkamarkkinat. Aiempia tapahtuman järjestäjiä ovat olleet mm. Helsingin tukkutori ja Espa ry. Silakkamarkkinoihin on kuulunut 1970-luvulta alkaen erilaista ohjelmaa kuten Silakkaraati, vanhalta nimeltään maustekalakilpailu. Nykymuotoisessa kilpailussa vuosittain vaihtuvista jäsenistä koostuva Silakkaraati maistelee kalastajien tuotteita kahdessa sarjassa, joita ovat Vuoden maustekala ja Silakkayllätys. 

Silakkamarkkinoita järjestetään myös muualla Suomessa, esimerkiksi Turussa ja Raumalla.

## Historia

Silakkamarkkinat on järjestetty Helsingissä joka vuosi vuodesta 1743 lähtien, alun perin mikkelinpäivän markkinoiden yhteydessä. Silloin Helsinki sai kuninkaallisella päätöksellä oikeuden järjestää vuosittain kahdet vapaa­markkinat, Paavalin päivänä 25. tammikuuta ja mikkelinpäivänä 29. syyskuuta. Mikkelinpäivän markkinat siirrettiin vuonna 1819 lokakuun alkuun. Vuonna 1820 niiden yhteydessä pidettyjen silakkamarkkinoiden paikaksi vakiintui Eteläsatama.

Vuonna 1891 kuvernööri päätti kaupungin­valtuuston esityksestä, että Helsingin vuotuiset markkinat lakkautettiin muilta osin paitsi suolatun kalan kaupan osalta. Näin ollen aikaisemmista markkinoista jäivät Helsingissä jäljelle ainoastaan silakka­markkinat.

Toisen maailman­sodan jälkeen silakka­markkinat menettivät pitkälti aikaisemman merkityksensä, koska kalaa tuotiin kaupunkiin ympäri vuoden. Monelta muulta paikka­kunnalla silakkamarkkinoita lakattiinkin järjestämästä, mutta Helsingissä ne säilyivät. Vuodesta 1976 lähtien Esplanadin kauppiaat herättivät hiipumassa olleen perinteen eloon. Tämän jälkeen tapahtuma on säilyttänyt suosionsa ja sitä on myös aktiivisesti kehitetty vastaamaan muuttuvan yhteiskunnan tarpeita. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Silakkajahdit saapuivat eilen ja niiden paikat määrättiin ensi kerran arpomalla. 94 alusta satamassa - Suursaaresta ja Seiskarista tänä vuonna 6, Helsingin Sanomat, 01.10.1933, nro 263, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rahkasara

**Rahkasara** (*Carex pauciflora*) on sarakasvien heimoon kuuluva tuulipölytteinen siemenkasvi. Kasvi on yleinen lähes koko Suomen alueella. Se kasvaa 7–20 cm korkeaksi ja kukkii kesä-heinäkuussa. 

Rahkasara kasvaa suolla, missä se maatuessaan muodostaa turvetta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Rahkasara (''Carex pauciflora'')
* Kasviatlas 2022: Rahkasaran (''Carex pauciflora'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rahkasara (''Carex pauciflora'')
Sormisara

**Sormisara** (*Carex digitata*) on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen tuulipölytteinen siemenkasvi.

## Ulkonäkö ja koko
Sormisara kasvaa mättäinä. Se kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Sen lehtien tupet ovat viininpunaisia, lehdet tummanvihreitä, ja talvehtivat lumen alla. Kukinnossa on kaksi tai kolme emitähkää ja yksi perätön hedetähkä. Hedelmät eli pullakot ovat päärynänmuotoisia, noin 4 mm pitkiä. Sormisaran siemenissä on rasvaa, ja muurahaiset keräävät niitä ravinnokseen ja samalla kuljettelevat niitä pitkin metsää. Sormisaran lähisukulaislaji on hyvin samannäköinen harjusormisara (*Carex pallidula*).

Sormisaralla voi esiintyä sormisarannoki (*Anthracoidea irregularis*) -nokisientä.

## Levinneisyys
Sormisaraa kasvaa Baltiassa ja Keski-Euroopassa sekä Pohjoismaissa Lappia lukuun ottamatta.

## Elinympäristö
Sormisara kasvaa lehdoissa ja tuoreissa kangasmetsissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Sormisaran (''Carex digitata'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sormisara (''Carex digitata'')
Athamas

**Athamas** () oli kreikkalaisessa mytologiassa Orkhomenoksen kuningas. Ensimmäisestä avioliitostaan Nefele-jumalattaren kanssa hänellä oli kaksoset Friksos ja Helle. Myöhemmin tästä erottuaan hän nai Inon, Kadmoksen tyttären. Inon kanssa hänellä oli kaksi lasta, Learkhos ja Melikertes. Athamaksella oli myös veli Salmoneus, joka puolestaan oli Tyron isä.

Ino vihasi lapsipuoliaan Friksosta ja Helleä, minkä vuoksi hän kehitti kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaupungin siemenviljan, jotta se ei itäisi. Paikalliset maanviljelijät päättivät nälänhätää peläten kysyä neuvoa läheiseltä oraakkelilta. Ino kuitenkin lahjoi oraakkelin luo lähetetyt miehet kertomaan, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Tähän neuvoon Athamas vastentahtoisesti suostui. Ennen kuin Friksos ehdittiin uhrata, hänet ja Hellen pelasti heidän äitinsä Nefelen paikalle lähettämä lentävä kultainen oinas. Helle kuitenkin putosi oinaan selästä Hellespontoksen kohdalla ja kuoli, antaen salmelle nimensä. Friksos selvisi kuitenkin lentomatkasta aina Kolkhikseen saakka , missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti, antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi Aietekselle oinaan kultaisen taljan, jonka kuningas ripusti temppeliin.
 
Myöhemmin Ino kasvatti Dionysoksen, sisarensa Semelen pojan. Tämä sai Heran syvän mustasukkaisuuden valtaan. Kostoksi Hera kirosi Athamaksen hulluudella. Hulluudenpuuskassaan Athamas löi kuoliaaksi yhden pojistaan, Learkhoksen. Ino, paeten miehensä raivoa, heittäytyi mereen poikansa Melikerteksen kanssa. Molempia palvottiin myöhemmin meren jumaluuksina – Inoa Leukotheana ja Melikertesta Palaimonina.

Athamas joutui pakenemaan Boiotiasta poikansa murhan aiheuttaman syyllisyyden vuoksi. Oraakkeli käski hänen asettua paikkaan, jossa hän voisi nauttia villipetojen vieraanvaraisuudesta. Tämän paikan hän löysi Fthiotiista Thessaliasta, jossa hän yllätti joukon susia syömästä lammasta. Hänen lähestyessään pedot pakenivat jättäen luut jälkeensä. Athamas tulkitsi ennustuksen täyttyneen ja asettui tänne asumaan, naiden kolmannen vaimonsa Themiston. Paikkaa kutsuttiin myöhemmin Athamaksen tasangoksi. Athamaksesta ovat saaneet nimensä myös Athamaniká-vuoret, joita pidettiin Athamaksen pakopaikkana.

Kun Athamas palasi toisen vaimonsa Inon luo, Themisto haki kostoa pukemalla omat lapsensa valkoisiin ja Inon mustiin vaatteisiin, käskien murhamiehen tappamaan mustiin pukeutuneet. Ino kuitenkin vaihtoi vaatteet Themiston tietämättä, jolloin tämä tuli murhauttaneeksi omat lapsensa.

## Lähteet
Annika Grahn

**Annika Grahn** (s. 7. helmikuuta 1983 Espoo) on suomalainen  toimittaja, kirjailija ja markkinointijohtaja. Grahn työskenteli Aller-julkaisujen  palveluksessa vuosina 2001–2007 ja on sen jälkeen toiminut vapaana kirjoittajana, teatterialan markkinointi- ja tiedotustehtävissä sekä myyntijohtajana. Toimittajana Grahn on keskittynyt  teatteritaiteen lehtijuttuihin ja kriitikkona toimimiseen. Hän on  kirjoittanut näyttelijä Tuija Piepposen  elämäkerran. Grahn toimii myös kolumnistina Kirkkonummen Sanomissa.  Syksyllä 2009 Finepress julkaisi Grahnin kirjoittaman lastenkirjan *Siili ja taikakorut*, joka käsittelee avioerolapsen elämää. Teos on käännetty myös ruotsiksi nimellä *Kotte Igelkott och de förtrollade smyckena*. Grahn on myös ohjannut teatterineuvos Tapani Pertun musiikillisen DVD-julkaisun *Oon sun mies* (Poptori 2010). Syksyllä 2014 julkaistiin kaksi Grahnin uutuuskirjaa, jotka käsittelevät suomalaisen teatterin suurmiehiä; Esko Roinetta ja Tapani Perttua. Keväästä 2015 lähtien Grahn on työskennellyt Suomen Komediateatterin markkinointijohtajana. 

## Teokset
**Piepponen? Piepponen!* (Like 2007)
**Siili ja Taikakorut* (Finepress 2009)
**Kotte Igelkott och de förtrollade smyckena* (Finepress 2009)
* *Esko Roine* (yhdessä Eija Mäkisen kanssa, Like 2014)
* *Tapani Perttu* (Like 2014)

## Lähteet
* http://like.fi/kirjailijat/annika-grahn/
* http://www.suomenkomediateatteri.fi
Pullosara

**Pullosara** (*Carex rostrata*) on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen tuulipölytteinen kasvilaji.

## Ulkonäkö
Pullosara kasvaa 25–100 cm korkeaksi ja kasvaa monenlaisilla kosteilla paikoilla, kuten rannoilla ja soilla. Pullosaran lehdet ovat tummanvihreitä ja 3–4 mm leveitä. Pullosaran kukinnossa on kahdenlaisia tähkiä: ruskehtavia, hoikkia hedetähkiä, joissa sijaitsevat hedekukat, ja kellanvihreitä, pulleita emitähkiä, joissa sijaitsevat emikukat. Hedetähkiä kehittyy aivan kasvin latvaan 2–4 kappaletta. Emitähkät, joita on niin ikään 2–4 kappaletta, sijaitsevat hedetähkien alapuolella. Kypsä emitähkä hajoaa helposti joukoksi kellertäviä pullakoita. Pullakot kapenevat jyrkästi ja muistuttavat muodoltaan viinipulloa. Pullosara muistuttaa paljolti luhtasaraa, mutta pullosaran pullakot kapenevat kärjestä jyrkemmin kuin luhtasaralla.

Pullosara levittäytyy suikertavan juurakkonsa avulla mätästen muodostamiksi saraikoiksi. Laajoja kasvustoja kutsutaan suursaroiksi. Ne erottuvat ympäristöstään sinertävän harmaina alueina.

## Elinympäristö
Pullosara viihtyy järvien ja lampien rannoilla tai matalassa vedessä sekä karunpuoleisilla nevoilla.

## Levinneisyys
Pullosara on yleinen koko Suomessa. Pullosara on monimuotoinen, ja se voi risteytyä lähilajiensa kanssa. Risteymiin kuuluu Pohjois-Lapissa yleinen saamenmaansara (*Carex* × *saamica*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Pullosara (''Carex rostrata'')
* Kasviatlas 2022: Pullosaran (''Carex rostrata'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pullosara (''Carex rostrata'')
Amerikanvaris

**Amerikanvaris** (*Corvus brachyrhynchos*) on variksen amerikkalainen sukulainen ja se kuuluu varpuslintuihin. Lajin nimesi Christian Ludwig Brehm 1822.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 50&nbsp;cm ja paino 450 g, eli se on variksen kokoinen. Sen puku on kokonaan musta. Korpista sen erottaa muun muassa pienempi koko ja erilaiset äänet. Myös äänet ja käyttäytyminen ovat saman tapaisia kuin variksella. Nuoren amerikanvariksen silmät ovat siniset ja kita vaaleanpunainen. Amerikanvaris on vankeudessa elänyt 30-vuotiaaksi, vanhin luonnossa elänyt 14 vuotta 7 kuukautta vanhaksi.

## Esiintyminen
Pohjoisamerikkalainen laji, joka on levittäytynyt Kanadan keskiosista lähes kaikkialle Yhdysvaltoihin ja osaan Pohjois-Meksikoa. Lajin populaation koko on noin 31 miljoonaa yksilöä. Pohjoisimmat populaatiot ovat lyhyen matkan muuttajia. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

## Elinympäristö
Kuten varis, myös amerikanvaris pesii lähes kaikenlaisissa ympäristöissä kaupungeista maaseudulle ja metsäalueille. Muuttoaikoina ja talvella ne parveilevat viljelyksillä, kaatopaikoilla ja muualla ihmisen luomilla helpon ravinnon lähteillä. Talviparvet yöpyvät uskollisesti samoissa metsiköissä ja on todettu niiden käyttäneen samaa metsikköä 100 vuoden ajan. Joskus yöpymisparvet voivat olla valtavia, jopa 1–2 miljoonaa yksilöä käsittäviä.

## Lisääntyminen
Amerikanvaris on yksiavioinen ja pesii löyhinä yhdyskuntina, todennäköisesti perhekunnittain. Se on lisääntymiskykyinen 2 tai 3 vuoden ikäisenä. Risupesä rakennetaan puun latvaan, joskus myös pensaaseen ja hyvin harvoin maahan. Pari voi rakennella myös joitakin valepesiä ihmisten hämäämiseksi, sillä lajia on vainottu ankarasti. Munia on 3–6 ja naaras hautoo noin 18 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Molemmat emot huolehtivat poikasten ruokkimisesta, ja usein myös joku ulkopuolinen varis, joka saattaa olla parin edellisen pesinnän lintuja. Poikaset lähtevät pesästä noin 5 viikon ikäisinä.

## Ravinto
Kaikkiruokainen. Syö muun muassa raatoja, selkärangattomia, linnunmunia ja -poikasia, sammakoita, kaloja, kaatopaikkajätteitä ja niin edelleen.

## Lähteet
* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. 
* ADW
* All About Birds

### Viitteet
Irmeli

**Irmeli** on suomalainen naisen etunimi. Suomalaisessa kalenterissa Irmelin ja Irman nimipäivä on 31. maaliskuuta. Muun muassa Saksassa ja Ruotsissa nimi esiintyy muodossa **Irmelin**, joka esiintyy myös suomen­ruotsalaisessa kalenterissa. Nimi on germaanista alku­perää ja johtuu mahtavaa tai suurta tarkoittavasta sanasta *irmin*. Nimi Emma on muunnos samasta nimestä.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2025 mennessä noin 33&nbsp;830 naista saanut nimekseen Irmeli ja noin 180 nimen Irmelin.

## Tunnettuja Irmeleitä ja Irmelinejä

Listan henkilöt ovat suomalaisia.

*Irmeli Castrén (s. 1944), toimittaja
*Irmeli Heinänen (1923−1983), näyttelijä ja teatteriohjaaja
*Irmeli Hulkko (s. 1963), kuvataiteilija
*Irmeli Jung (s. 1947), valokuvaaja
*Irmeli Kaunisto (s. 1950), kuvataiteilija
*Irmeli Leskinen (s. 1957), jalkapalloilija
*Irmeli Mustalahti, luonnonvarainhallinnan professori ja kehitystutkija
*Irmeli Mäkelä (1942–2026), laulaja
*Irmeli Mäkipää (s. 1951), keihäänheittäjä
*Irmeli Niemi (1931−2008), teatterin- ja kirjallisuudentutkija
*Irmeli Ruponen (s. 1937), maastohiihtäjä ja kestävyysjuoksija
*Irmelin Sandman Lilius (s. 1936), suomenruotsalainen kirjailija
*Irmeli Takala (s. 1945), lääkäri ja Kokoomuksen ent. kansanedustaja
*Irmeli Visanti (1920−2003), arkkitehti
*Irmeli Vuorela (1938−2012), geologi

## Kuvitteellisia Irmeleitä
* Irmeli, Sinikka Nopolan luoma hahmo, esimerkiksi kuunnelmassa *Päivi ja Irmeli kohtaavat Jorma Ollilan* (2004)
* Irmeli, Ville Salmisen elokuvan *[[Irmeli, seitsentoistavuotias]]* (1947) päähenkilö
* Irmeli Laakso, Virtauksen kaupunginhallituksen puheenjohtaja tv-sarjassa *[[Uusi päivä]]*
* Irmeli Venes, nuori sihteeri, *[[Mieheke]]*-elokuvan naispäähenkilö

## Lähteet
Rahkonen

**Rahkonen** on kylä Kokkolassa, Keski-Pohjanmaalla, entisen Ullavan kunnan alueella. Kylän piiriin kuuluvat Honkala, Kallinki ja Ojansuu.

Rahkonen sijaitsee kaksi kilometriä kaakkoon (Sykäräisten suuntaan) kantatie 63:sta. Kylä on Rahkosenharjun kupeessa ja Ullavanjärven rannalla. Ullavan kirkonkylään on noin 15 kilometriä, Kaustiselle noin 20 kilometriä, Toholammille noin 27 kilometriä ja Kokkolaan noin 65 kilometriä.

Rahkosessa oli 192 asukasta ja noin 70 taloutta vuonna 2003. Kylässä on 46 omakotitaloa, kaksi rivitaloa, 16 maatilaa ja 21 loma-asuntoa. Asukasmäärä kasvaa loma-asukkaista etenkin kesällä.

Kylässä sijaitseva Veikko Keski-Rahkosen talo on arviolta 1700-luvulta.

## Talous

Kylän pääelinkeino oli maatalous vuonna 2003.

## Palvelut

Rahkosessa on monitoimitalo, kampaamopalvelut ja sivukirjasto. Lähimmät pankki- ja terveydenhuoltopalvelut ovat Ullavan kirkonkylällä. Kyläläiset käyttävät myös lähikuntien palveluita, muun muassa kauppaa ja apteekkia.

Rahkosen monitoimitalossa sijaitsee muun muassa peruskoulun ala-aste, liikuntasali, kuntosali ja kahvila, ja siellä toimii muun muassa kansalaisopiston piirejä. Rahkosessa on päiväkoti Päivänpaiste, esikoulu (seitsemän oppilasta) ja ala-aste (60 oppilasta vuonna 2003), jossa oli kolme opettajaa vuonna 2003. Läheisellä Toholammilla sijaitsee lähin yläaste ja lukio. Toholammin lukion lisäksi muita kylässä suosittuja toisen asteen oppilaitoksia ovat Kaustisen musiikkilukio, Kannuksen maaseutuoppilaitos ja Kokkolan ammattioppilaitos.

Kylässä kulkee taksit ja linja-autot. Lähin rautatieasema on Kannuksen rautatieasema ja lentoasema Kruunupyyn lentoasema. Lähin linja-autoasema on Kaustisella.

Rahkosessa on valaistut hiihtoladut.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Sopron

**Sopron** [] () on kaupunki Győr-Moson-Sopronin läänissä Unkarissa lähellä Itävallan rajaa. Se on pinta-alaltaan 169,06 neliökilometrin suuruinen, ja sen asukasluku on 59&nbsp;036 (vuonna 2009). Sopron on yksi harvoista unkarilaisista alueista, joilla tuotetaan sekä punaviiniä että valkoviiniä. Kaupungissa toimii jalkapallojoukkue MFC Sopron.

Sopronin paikalla oli jo roomalaisaikaan Scarabantian kaupunki.

## Ystävyyskaupungit
*  Bad Wimpfen, Saksa
*  Banská Štiavnica, Slovakia
*  Bolzano, Italia
*  Eilat, Israel
*  Eisenstadt, Itävalta
*  Kazuno, Japani
*  Kempten, Saksa
*  Mediaș, Romania
*  Rorschach, Sveitsi
*  Seinäjoki, Suomi
*  Spárti, Kreikka

Lähde:

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut
* Sopron Chat
Juurtosara

**Juurtosara** (*Carex chordorrhiza*) on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen tuulipölytteinen siemenkasvi. Juurtosara ei kasva mättäinä, kuten monet muut saralajit, vaan leviää maavarsien avulla laajoiksi matoiksi. Se kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi.

## Levinneisyys
Juurtosaraa tavataan Pohjoismaissa, Baltiassa ja Venäjällä.

## Elinympäristö
Juurtosaran kasvupaikkoja ovat märät suot, etenkin keskiravinteiset nevat. Se kasvaa myös ohutturpeisilla soistumilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Juurtosara (''Carex chordorrhiza'')
* Kasviatlas 2022: Juurtosaran (''Carex chordorrhiza'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Juurtosara (''Carex chordorrhiza'')
* Luopioisten kasvisto: Juurtosara (''Carex chordorrhiza'')
Luhtavilla

**Luhtavilla** (*Eriophorum angustifolium*) on soilla kasvava monivuotinen, tuulipölytteinen sarakasveihin kuuluva kasvi, jonka tähkät muuttuvat kuihduttuaan villaviksi tupsuiksi.

## Ulkonäkö ja koko

Luhtavilla kasvaa 40–60 cm korkeaksi. Varsi alaosasta liereä, täyteinen ja jäykkä, noin 1,5 mm paksu. Juurakko rönsylevä, löyhästi mätästävä ja laajoja kasvustoja muodostava. Tyvitupet ovat ruskeat tai mustat, useimmiten selvästi punertavat. Lehdet ovat tummanvihreät, ruodittomat, tupelliset, vartta lyhyemmät, 2–4 mm leveät ja hiukan kourumaiset. Kärkiosasta kolmisärmäiset. Ylin kasvulehti varren puolivälissä tai ylempänä, kukinnon tyvellä on 1–2 tukilehteä.

Kukinnossa on tavallisesti 3–5 tähkää; luhtavillaa kutsutaankin joissakin murteissa monitähkävillaksi. Kukinnon asento on nuokkuva, ja kuihtuneen kukinnon valkeat haituvat ovat 3–5 cm pitkät. Tähkäperät ovat jopa 3 cm pitkät ja sileät. Tähkäsuomut ovat ruskehtavia, kalvolaitaisia ja noin 6 mm pitkiä. Kaksineuvoisessa kukassa heteitä on kolme ja emissä on kolme luottia. Kukissa on karvamaisia kehäsukasia yli kymmenen, sukaset ovat jopa 5 cm pituiset, sileät ja valkoiset. Luhtavilla kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on pähkylä, joka on kolmisärmäinen.

Luhtavilla muistuttaa tupasvillaa, mutta tupasvillalla on kukinnossaan vain yksi tähkä.

## Levinneisyys
Luhtavillan nimialalajia tavataan koko Euroopassa, alalajia *subarcticum* Pohjoismaissa, Siperiassa ja Alaskassa, ja kolmatta alalajia *scabriusculum* Aasian koillisosassa sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on yleinen koko maassa.

## Kasvupaikka
Luhtavillaa tavataan runsaana erilaisilla kosteilla ja märillä paikoilla, kuten ojissa, nevoilla, avosoiden rimpipinnoilla ja luhtarannoilla, missä kasvualusta pysyy kosteana koko kasvukauden.

## Käyttö
Luhtavillan juuria on kokeiltu hätäravintona. Sen haituvat toimivat sytykkeinä. Ainakin Ruotsissa sitä on käytetty myös tyynyjen täytteenä.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Luhtavilla (''Eriophorum angustifolium'')
* Valokki - Nettikasvio: Luhtavilla (''Eriophorum angustifolium'')
* Kasviatlas 2023: Luhtavillan (''Eriophorum angustifolium'') levinneisyys Suomessa
* ITIS: ''Eriophorum angustifolium'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Eriophorum angustifolium'' 
* Flora of China: ''Eriophorum angustifolium''
Elisenvaaran pommitus

**Elisenvaaran pommitus** 20. kesäkuuta 1944 oli jatko- ja koko toisen maailmansodan tuhoisin lentopommitus Suomen hallitsemalla alueella. Pommituksessa kuoli yli sata siviiliä sekä sotilasta ja lottaa. Moskovan rauhassa 1940 Neuvostoliitolle luovutetun Kurkijoen Elisenvaaran rautatieasemalla seisonut siirtoväkeä kuljettanut juna joutui neuvostoliittolaisten ilmapommituksen kohteeksi. Monet uhreista olivat kotoisin Räisälästä.

Pommitus tapahtui jatkosodan perääntymisvaiheessa, samana päivänä, kun Neuvostoliitto valtasi takaisin Viipurin. Neuvostoilmavoimat oli saanut käskyn tuhota Elisenvaaran aseman, koska suomalaisten joukkojenkuljetukset Kannaksen torjuntataisteluihin kulkivat Elisenvaaran kautta. 

Asemalla oli puoliltapäivin yli tuhat ihmistä, Karjalankannakselle meneviä sotilaita sekä evakkoon matkaavia karjalaisia. Neuvostoliittolaiset moukaroivat 54 pommikoneen voimin asemaa kolmessa pommitusaallossa neljännestunnin ajan. Vilkkaalla risteysasemalla ei ollut ilmapuolustusta eikä ilmahälytystä annettu. Räisäläläisiä evakkoja kuljettanut juna koki kovimman kohtalon. Kaksi härkävaunua sai täysosuman ja lähes kaikki näissä vaunuissa olleet kuolivat. Kaksi kolmasosaa kuolleista oli naisia ja lapsia.

Tuoreeltaan pommitus sensuroitiin ja vaiettiin, minkä vuoksi siitä lähti liikkeelle toinen toistaan hurjempia huhuja. Elisenvaaran pommitus joutui heti sensuroiduksi ja vaikeneminen kesti hyvin pitkään. Kansan tietoon pommitus tuli vasta vuonna 2006, kun TV1 esitti huhtikuussa 2006 Erkki Rahkolan toimittaman Ykkösdokumentin *Vaiettu murhenäytelmä*, joka vihdoin kertoi tapauksesta. Kenraaliluutnantti Aarne Sihvo Päämajasta antoi 17.2.1944 medialle salaisen käskyn vaieta ilmapommituksista ja niiden uhreista. 

## Katso myös
* Simolan pommitus
* 19. sotasairaala

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet
Harmaasara

**Harmaasara** (*Carex canescens*, syn. *Carex curta*, *Carex cinerea*, *Vignea cinerea*) on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen tuulipölytteinen siemenkasvi. Harmaasara voi muodostaa risteymiä useiden muiden sarojen kanssa.

## Ulkonäkö ja koko

Harmaasara kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Harmaanvihreät lehdet ovat litteitä ja melkein varren mittaisia. Kukinnossa on 3–7 tähkää, joissa kussakin on hedekukkia alhaalla, emikukkia ylhäällä. Tähkäsuomut ovat vaaleita ja niiden pinta on kalvomainen. Kasvissa on rusehtavia pullakoita. Se kukkii kesäkuulta heinäkuulle.

## Levinneisyys
Harmaasaraa tavataan Pohjois- ja Keski-Euroopassa, Siperiassa sekä Pohjois-Amerikassa samoilla leveysasteilla.

## Elinympäristö
Harmaasara kasvaa rannoilla ja soilla, etenkin räme- ja nevatyypin soilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Harmaasara (''Carex canescens'')
* Kasviatlas 2022: Harmaasaran (''Carex canescens'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Harmaasara (''Carex canescens'')
* Valokki – Nettikasvio: Harmaasara (''Carex canescens'')
* ITIS: ''Carex canescens'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Carex canescens'' 
* Flora of China: ''Carex canescens''
Ohimolohko

**Ohimo-** eli **temporaalilohkot** ovat osa isoaivoja. Ne sijaitsevat pään sivuilla. Ohimolohkot liittyvät äänien käsittelyyn ja merkittävästi myös puheen ja näön merkityksien käsittelyyn. Ne sisältävät hippokampuksen, joten ne liittyvät myös muistitoimintoihin.

## Aiheesta muualla
Glutaarihappo

**Glutaarihappo** on orgaaninen yhdiste (dikarboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, värittömiä kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C5H8O4 ja rakennekaava COOH(CH2)3COOH. Glutaarihapposta käytetään myös nimityksiä *pentaanidihappo*, *1,5-pentaanidihappo* ja *1,3-propaanidikarboksyylihappo*.

Glutaarihapon moolimassa on 132,1&nbsp;g/mol, sulamispiste 98&nbsp;°C, kiehumispiste 302–304&nbsp;°C (hajoaa), tiheys 1,4&nbsp;g/cm3 ja CAS-numero 110-94-1. Glutaarihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 63,9&nbsp;g/100&nbsp;ml.

Glutaarihappo hajoaa kuumennettaessa vedeksi (H2O) ja rengasrakenteiseksi glutaarihappoanhydridiksi (C5H6O3, CAS-numero 108-55-4).

Glutaarihappo osallistuu soluissa lysiini ja tryptofaani nimisten aminohappojen aineenvaihduntaan.

## Valmistus ja käyttö
Glutaarihappoa valmistetaan pääasiassa hapettamalla syklopentaania, syklopentanolia tai syklopentanonia hapen avulla kobolttikatalyytin läsnä ollessa tai typpihapolla. Muita valmistustapoja ovat pentaanidinitriilin ja gammabutyrolaktonin hydrolyysi. Glutaarihappoa käytetään eräiden orgaanisten synteesien lähtöaineena, mutta sillä ei ole suurta kaupallista merkitystä.

## Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

## Lähteet
* 
*  
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
*PubChem: Glutaric acid 
*Human Metabolome Database (HMDB): Glutaric acid 
*DrugBank: Glutaric Acid 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Glutaric acid
Sidoarjon mutapurkaus

**Sidoarjon mutapurkaus**, joka tunnetaan myös paikallisella nimellä Lusi (*Lumpur Sidoarjo*), on 28.5.2006 alkanut ja edelleen jatkuva kaasu- ja mutapurkaus Porongissa itäisellä Jaavalla. Yritykset pysäyttää purkaus eivät ole onnistuneet. Vulkaanisen ja geologisen toiminnan seurauksena maankuoreen kertynyt vesi ja muta oli kuumentunut ja korkeassa paineessa, kun öljyn- ja kaasunetsinnässä käytettävä pora osui siihen. Ylipaine maan sisällä aiheutti murtumia maankuoressa, ja muta alkoi purkautua porauspaikan lähellä.

Vastaava tapaus on sattunut aiemmin Bruneissa vuonna 1979. Siellä purkaus kesti liki 30 vuotta. Kuumaa mutaa syökseviä lähteitä on muualla maailmassa muun muassa Mustanmeren ympäristössä.

Helmikuuhun 2007 mennessä purkautunut muta oli peittänyt 360 hehtaaria, neljä kylää ja 25 yritystä, ja 11 000 ihmistä oli joutunut muuttamaan pois purkauksen tieltä. Osa mudasta on ohjattu kulkemaan läheiseen jokeen ja sitä kautta mereen.

Maaliskuuhun 2008 mennessä muta oli edennyt 3,2 km päähän Sidoarjon kaupungista, ja purkausnopeudeksi arvioitiin edelleen 50 000 kuutiometriä päivässä. Tähän mennessä 10 277 perhettä on kärsinyt vahinkoja purkauksen johdosta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Portal of Lapindo's Victims
Denys Pervov

**Denys Pervov** (s. 26. marraskuuta 1983) on ukrainalainen jalkapallomaalivahti, syntynyt Mykolayivissä. Hän on pelannut urallaan muun muassa Ukrainan pääsarjassa Arsenal Kiovassa, Ukrainan Kakkosessa Olimpik Donetskissa, Indianapolisin  yliopistossa Yhdysvalloissa sekä oululaisissa AC Oulussa, Tervareissa ja FC OPA:ssa, FC OLS:ssa. Vuodesta 2009 on pelannut Spartak Helsingissä, Kolmosessa ja Nelosessa. Vuonna 2016 hän aloitti maalivahtivalmennuksen FC Jokerissa, Viitosessa. Hän pelasi tuolloin muun muassa muutamia otteluita Jokereiden maalissa. Vuodesta 2017 lähtien hän on pelannut ja valmentanut Vuosaaren Viikareissä, Kakkosessa.

## Katso myös
* Luettelo AC Oulussa pelanneista jalkapalloilijoista

## Aiheesta muualla
* Luettelo FC OPA:ssa pelanneista jalkapalloilijoista
Umberto Boccioni

**Umberto Boccioni** (19. lokakuuta 1882 Reggio di Calabria – 17. elokuuta 1916 Verona) oli italialainen futuristinen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän, kuten yleensäkin futuristit, kuvasi taiteessaan liikettä, vauhtia ja tekniikkaa.

Boccioni opiskeli vuodesta 1901 lähtien sekä Italiassa että Ranskassa. Kun hän 1907 muutti Milanoon hän tutustui futuristeihin ja erityisesti tunnettuun runoilijaan Filippo Tommaso Marinettiin, ja yhdessä he myöhemmin kirjoittivat futurismia koskevia julistuksia. Boccionista tuli taidesuuntauksen pääteoreetikkoja. Hän värväytyi ensimmäisen maailmansodan aikana heinäkuussa 1915 armeijaan useiden taiteilijatovereidensa kanssa, ja joutui kuolemaan johtaneeseen ratsastusonnettomuuteen lähellä Veronaa 17. elokuuta 1916.

Boccioni oli sekä maalari että kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimpia maalauksiaan *Kadun elämää tunkeutuu sisälle* (1911) on Sprengelin museossa Hannoverissa, jossa oli vuonna 2001 futurisminäyttely. Veistoksista tunnetuimpia on *Jatkuvuuden ainutkertaisia muotoja tilassa* (1913).


Kuva:Umberto-Boccioni.jpg|Umberto Boccionin omakuva.
Kuva:'Unique Forms of Continuity in Space', 1913 bronze by Umberto Boccioni.jpg|Umberto Boccioni: *Jatkuvuuden ainutkertaisia muotoja tilassa*, 1913.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Kaisu Vuoristo

**Kaisu Anneli Vuoristo** (4. syyskuuta 1947 Laihia – 12. huhtikuuta 1969 Landstuhl) oli suomalainen näyttelijä ja malli. 

Oulusta kotoisin olleen Vuoriston ura alkoi vuonna 1968 *[[Apu (lehti)|Apu]]*-lehden järjestämästä Speden filmityttö -kilpailusta, jonka voittaja sai linnanneito Helenan roolin Spede Pasasen elokuvasta *[[Noin 7 veljestä]]*. Tämän jälkeen Vuoristo oli Coca-Colan sponsoroimana kiertue-emäntänä Dannyn kevään 1968 show’ssa. Vuoristolla ja Dannylla oli kiertueen aikana myös lyhyeksi jäänyt suhde. 

Hieman myöhemmin hän muutti uuden miesystävänsä mukana Länsi-Saksaan. Huhtikuussa 1969 pariskunta joutui auto-onnettomuuteen, jossa Vuoristo kuoli 21-vuotiaana.

## Filmografia
**[[Noin 7 veljestä]]* (1968)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kaisu Vuoristo  Lempimissit-blogissa.
Rikaste

**Rikaste** on malmin puhdistetun osan käsittävä, tavallisesti jauhemainen aine, jota syntyy rikastuksen tuloksena. 

## Rautamalmirikaste
Useimmiten rikasteella tarkoitetaan rautamalmirikastetta; sitä valmistetaan kaivoksissa, koska rauta louhitaan kalliosta ja malmin mukana tulee runsaasti sivukiveä, joka on siirtokuljetuksessa turhaa painoa ja joka on yhtä kaikki poistettava ennen jalostusta.

Malmilohkareet, joita kaivostyöllä on irrotettu, kuljetetaan kaivosvaunuilla murskainkuilulle; se on parikymmentä metriä syvä kuilu, johon on sijoitettu allekkain kymmenkunta leukamurskainta, jotka pilkkovat isot lohkareet lopulta noin kymmenen sentin läpimittaisiksi. Nämä kappaleet putoavat hihnakuljettimelle, joka vie ne edelleen varsinaiseen murskaukseen; seuraavaksi malmi menee useammankin erikokoisen myllyn läpi veteen sekoitettuna, kunnes seos on jauhautunut karkeasyiseksi liejuksi, pulpiksi. Tämä aine pumpataan rikastamoon; siellä seos juoksutetaan sähkömagneettisten pyörivien lieriöiden yli, jolloin puhdas rautamalmi jää magneettikenttään ja sivukivi virtaa veden mukana pois. Sivukiviliuos menee nyt toiseen rikastamoon, jossa siitä erotetaan mahdolliset muut mineraalit vaahdotuksella ja muin keinoin. Loppu menee erityiskaatopaikalle.

Tätä rikastusjätettä käytettiin joskus kasuunien täyteaineena.

Määräajoin prosessi pysäytetään, sähkömagneetit suljetaan jolloin rautarikaste voidaan huuhtoa irti niistä; seos menee kuivaamoon ja sitten se onkin jo valmista lastattavaksi kuljetukseen; joskus harvoin rikaste jalostetaan paikan päällä; aine on sintrattava eli muutettava kappalemuotoon, ennen kuin se voidaan syöttää masuuniin. Tällaisia kappaleita sanotaan rautamalmipelleteiksi; muun muassa venäläiset suosivat tätä käytäntöä eli esimerkiksi Vartiuksesta Raaheen rautateitse tuotava rikaste on juuri pellettimuodossa.

Koverhariin tuotiin rikaste sen sijaan jauhemuodossa ja se sintrattiin tehtaan omassa sintrauslaitoksessa.

## Muita rikasteita
Pulpiksi jauhaminen veden seassa on oikeastaan tärkein yhteinen menetelmä eri rikastuksissa: kupari, sinkki ja eräät muut metallit rikastettiin kauan niin sanotulla vaahdotuksella ja kulta ja hopea taas elohopean ja syanidin avulla. 

## Lähteet
* Teräksen synty, artikkeli APU-lehdessä vuonna 1964
* Arvi Talvitie: Lyhyt kemian oppikirja
* Rautaruukki Oy, tiedotus
* Metallit, diplomityöhön liittyvä tutkielma, TTY
Agnosia

**Agnosia** on aivoperäinen havaitsemishäiriö. Agnosiasta kärsivä menettää kykynsä tunnistaa esineitä, henkilöitä, ääniä, hajuja tai muotoja, vaikka hänen aistinsa eivät ole vioittuneet eikä hän ole kärsinyt merkittävää muistinmenetystä. Hänen näköhavaintonsa jäsennys on normaalia.Agnosiat liittyvät yleensä aivovaurioihin tai neurologisiin sairauksiin, erityisesti ohimolohkon vaurioihin.

## Tyypit

Agnosiaa on kolmea eri tyyppistä:

**Visuaalinen agnosia*, eli vaikeus tunnistaa näkemäänsä
**Auditiivinen agnosia*, eli vaikeus tunnistaa kuulemaansa
**Taktiilinen agnosia*, eli vaikeus tunnistaa koskettamaansa

## Katso myös
* Prosopagnosia eli kasvosokeus

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Assosiaatioalue

**Assosiaatioalueita** ovat ne alueet isoaivokuoresta, jotka eivät ole tunto- tai liikehermokeskuksia. Assosiaatioalueilla tapahtuu eri aistien informaation yhdistämistä ja tulevaisuuden suunnittelua.

## Lähteet
Finlands svenska publicistförbund

**Finlands svenska publicistförbund** on suomenruotsalaisten journalistien järjestö. Se on perustettu vuonna 1907. Järjestö järjestää vuosittain vuosikokouksen, jossa keskustellaan ajankohtaisista suomenruotsalaisia koskevista kysymyksistä. Järjestö myös jakaa joka vuosi 14. tammikuuta Topeliuspriset-palkinnon, suomenruotsalaisen journalistipalkinnon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finlands svenska publicistförbund - Internet-sivut
Om Bobbo Viking

**Om Bobbo Viking** on ruotsalaisen Magnus Ugglan esikoisalbumi vuodelta 1975. Albumi äänitettiin Ljudkopia-studiossa, Tukholmassa ja CBS julkaisi sen. Kaikki levyn kappaleet ovat Ugglan kirjoittamia. Levyn kannessa on Ugglan veljen, Gabriel Ugglan, ottama kuva Ugglasta. Albumi sai vaihtelevan vastaanoton: maakuntalehdet olivat enemmän sen puolesta ja tukholmalaislehdet sitä vastaan. 

Vuonna 2009 *Om Bobbo Viking* pääsi mukaan kirjaan *Tusen svenska klassiker*, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Muusikot
* Magnus Uggla (laulu)
* Anders (Olle) Olander (koskettimet)
* Kjell Jeppsson (rummut)
* Roland Hermin (basso)
* Finn Sjöberg (kitara, huilu)
* Christer Eklund (saksofoni)

## Lähteet
* Magnus Uggla – The Uggly Strix-Site 
### Viitteet
Het Bildt

**Het Bildt** on kunta Friisinmaan provinssissa, Alankomaissa. Pinta-alaa kunnalla on 116,51 neliökilometriä, josta vettä on 24,23 km². Asukkaita kunnassa on 10&nbsp;975 (1.2.2008). Sint Annaparochie on kunnan keskus. Kunnalla on 15,4 kilometriä merenrantaa. Het Bildtin maaperä on hyvin hedelmällistä ja maanviljely onkin tärkeä osa sen taloutta. Kunnassa kasvatetaan sipuleita ja perunoita.

Het Bildtissä puhutaan pääasiassa "bildtsiä". Tämä murre on hollanninkielen, erityisesti Etelä-Hollannissa puhuttavan hollannin ja friisinkielen sekoitus. Ainoastaan Minnertsgassa friisi on vallitseva kieli. Het Bildt on yleisesti ottaen kaksikielinen, jossa nimet ovat sekä hollanniksi että bildtsiksi.

## Asutuskeskukset

Asukasluvut 1. tammikuuta 2004: 

Lähde: CBS

## Aiheesta muualla

*Virallinen kotisivu  
*'t Bildt 500 vuotta
Välikarsina

**Välikarsina** () on keuhkojen välinen sidekudostila, jossa sijaitsevat kaikki rintaontelon elimet keuhkoja ja keuhkopusseja lukuun ottamatta. Välikarsinassa sijaitsevat sydän, kateenkorva, aortta, ylä- ja alaonttolaskimo, ruokatorvi, henkitorvi, keuhkoputket ja rintatiehyt.

## Lähteet
Ruotsin Itä-Intian kauppakomppania

**Ruotsin Itä-Intian kauppakomppania** () oli Ruotsin ja Kaukoidän välistä kaupankäyntiä varten perustettu kauppaseura. Se perustettiin Göteborgissa 14. kesäkuuta 1731 Kaakkois-Aasian kauppaa varten portugalilaisten, hollantilaisten, tanskalaisten, ranskalaisten ja brittien Itä-Intiankomppanioiden vanavedessä.

Kauppakomppania sai viidentoista vuoden monopolin Itä-Intian kauppaan, jossa ruotsalaista sahatavaraa, tervaa, rautaa ja kuparia vaihdettiin hopeaan, teehen, posliiniin ja silkkiin. Kauppakomppanian kotipaikka oli Göteborg, ja useimmat sen aluksista rakennettiin Tukholmassa.

Ruotsin Itä-Intian kauppakomppania toimi kaikkiaan 82 vuoden ajan ja se suoritti 38 aluksellaan yhteensä 132 matkaa. Kauppaseura lakkasi käytännössä olemasta vuonna 1813. Vaikka kauppakomppania lopulta menikin vararikkoon, se tuotti suurimman osan ajasta suuria voittoja omistajilleen. Tuottoisinta oli raudan vienti sekä erityisesti teen ja posliinin tuonti Kiinasta.

Ruotsin Itä-Intian kauppakomppania ei perustanut pysyviä siirtokuntia Intiaan, mutta niillä oli hetken aikaa hallussaan tehdas ja linnoitus Porto Novossa (nykyään Parangipettai, Tamil Nadu). Ranskan ja Ison-Britannian joukot tuhosivat linnoituksen kuukausi sen rakentamisen jälkeen.   

## Katso myös
* Itä-Intian komppania
* Ruotsin Länsi-Intian kauppakomppania
* Götheborg

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* 

## Aiheesta muualla
Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt?

**Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt?** on ruotsalaisen Magnus Ugglan kolmas albumi vuodelta 1977. Albumia nauhoitettiin Glen Studio, Park Studio, Bastun -studioissa. Levy-yhtiö Columbia Records julkaisi LP:n syyskuussa 1977. Albumia pidetään Ugglan läpimurtona.

Albumin kappaleista muun muassa "Varning på stan", "Jag skiter" ja "Vår tid – 1977" nousivat hiteiksi. "Jazzgossen" on Ugglan tekemä cover-versio ruotsalaisen kuplettilaulaja Karl Gerhardin alkuperäisversiosta. Ugglan versio on paljon rock-tyylisempi kuin Gerhardin kuplettityylinen versio.

Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan *Tusen svenska klassiker*, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

## Kappalelista
### A-puoli
# *Vår tid – 1977* - 4.19
# *Varning på stan* - 4.35
# *Balladen om 70-talets största rockband* - 3.40
# *Jag skiter* - 3.23
# *Dörrslusk* - 3.38

### B-puoli
# *På turné* - 2.55
# *Ja just du ska va gla* - 4.26
# *Varit kär* - 5.27
# *Jazzgossen* - 2.46
# *Ge livet en chans* - 3.00

## Muusikot
* Magnus Uggla (laulu, taustalaulu, piano kappleessa Jag skiter, soittorasia kappaleessa Varit kär)
* Rolf Alex (rummut)
* Janne Guldbäck (rummut)
* Janne Bergman (basso)
* Backa-Hans Eriksson (basso)
* Mike Watson (basso)
* Lasse Welander (soolokitara)
* Peter Lundblad (rytmikitara)
* Anders Henriksson (koskettimet, taustalaulu)
* Janne Kling (saksofoni)

## Lähteet
* Magnus Uggla – The Uggly Strix-Site 

### Viitteet
Syvyysnäkö

**Syvyysnäkö** tarkoittaa näköaistin tai konenäön kykyä erottaa esineiden etäisyyksiä ja nähdä maailma kolmiulotteisena. Syvyyden hahmottaminen perustuu erilaisiin syvyysvihjeisiin.

## Monokulaariset syvyysvihjeet

* Kohteen näennäinen koko kertoo sen etäisyydestä: samanlaisista kohteista pienempänä näkyvä on kauempana.

* Pintagradienttien eli esineen pintakuvioiden toistumistiheys kertoo esineen etäisyydestä: samassa mittakaavassa olevat gradientit ovat kaukana tiheämmässä, lähempänä harvemmassa.

* Värinäkö ja valon lankeamisesta aiheutuvat värivaihtelut auttavat esineiden tunnistamisessa.

* Lähellä olevat esineet peittävät laajemman alan näkökentästä.

* Lähempänä oleva peittää kauempana olevia.

* Samalla tasolla olevista kohteista horisonttia lähempänä olevat ovat kauempana.

* Atmosfäärinen perspektiivi: kauempana olevat kohteet sinertävät usein enemmän tai näkyvät haaleampina kuin lähempänä olevat. Kohteet samenevat etäisyydessä.

## Binokulaariset syvyysvihjeet

Binokulaarisissa syvyysvihjeissä hyödynnetään molempia silmiä esineiden etäisyyden arvioimiseksi. Toisistaan erillään olevat silmät välittävät kumpikin hieman erilaisen kuvan aivoille. Yhdistämällä kuvat aivot pystyvät arvioimaan näkökentän esineiden syvyydellistä sijoittumista.
Raipur

**Raipur** () on Intian Chhattisgarhin osavaltion pääkaupunki. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1&nbsp;010&nbsp;087 asukasta.

Raipurissa on perinteisesti ollut pienimuotoista elintarvike- ja sahateollisuutta. Siellä on Intian suurin raudanjalostuksen keskittymä, ja useita kiviteollisuuden (marmorin ja graniitin) käsittelylaitoksia.

Raipurissa vallitsee kuuma monsuuni-ilmasto. Kuumin kuukausi on toukokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 42 °C. Kylmin kuukausi on joulukuu, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 13 °C. Sateet tulevat kesä–syyskuussa. Niiden aikana sataa noin 1&nbsp;160 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 1&nbsp;320 millimetriä. Kaupungin alueella on useita järviä, ja niiden rannoilla puistoja ja temppeleitä.

## Lähteet
Prostaglandiinit

**Prostaglandiinit** ovat kudoshormoneihin kuuluvia tyydyttymättömiä rasvahappoja, joilla on vaikutuksia monien elinten toimintaan. Ne voivat aiheuttaa supistuksia tai supistuksen laukeamista kohdun lihaksistossa, verisuonten seinämissä tai keuhkoputkien sileissä lihaksissa, ja lääketieteessä niitä käytetäänkin usein abortin tai synnytyksen käynnistämisessä. Prostaglandiinien synteesi elimistössä kiihtyy kuumeen ja kivun aikana, sillä ne vaikuttavat tulehdusreaktion syntyyn. Useimmat tulehduskipulääkkeet estävätkin prostaglandiinien synteesiä. Lisäksi niillä on vaikutusta verisolujen yhteenliittymisessä.

Elimistö syntetisoi prostaglandiineja arakidonihaposta, joka on monityydyttymätön rasvahappo. Kaikissa prostaglandiineissa on 20 hiiliatomia, ja ne luokitellaan prostanoideiksi, jotka ovat eikosanoidien alaluokka.

Prostaglandiini I2 eli prostasykliini (C20H32O5) estää verihiutaleiden yhteenliittymistä.

## Aiheesta muualla

*Terveysportti, metatesaurus: Prostaglandiinit
*PubChem: Prostaglandins
Peter Shor

**Peter W. Shor** (s. 14. elokuuta 1959 New York City, New York) on yhdysvaltalainen matemaatikko ja tietojenkäsittelytieteilijä.

Shor on tutkinut erityisesti kvanttitietokoneiden teoriaa. Hänen tunnetuin tuotoksensa on Shorin algoritmi.

Shor suoritti matematiikassa kandidaatin tutkinnon Caltechissa ja tohtorin tutkinnon MIT:ssä. Hän työskenteli pitkään Bell Labsin palveluksessa. Nykyisin Shor toimii MIT:n sovelletun matematiikan professorina. Hänelle on myönnetty muun muassa MacArthur Fellowship, Rolf Nevanlinna -palkinto ja Gödel Prize.

## Aiheesta muualla
*Shor MIT:n sivuilla
Lepopäivä (liikunta)

**Lepopäivällä** tarkoitetaan muun muassa kuntosaliharrastajien parissa päivää, jolloin kuntosaliharjoitteita ei tehdä, vaan levätään. Lepopäivä on tärkeä niin kehonrakennuksessa, yleisurheilussa, kuin muissakin liikuntamuodoissa lihaksiston ja hermoston palautumisen vuoksi.

Lepo onkin tärkeässä asemassa urheilussa. Se on vähintään yhtä tärkeää kuin harjoittelu, sillä riittävän levon laiminlyönti johtaa jossain vaiheessa ylikuntoon. Myös ravintopuolen laiminlyönti johtaa samanlaisiin ongelmiin. Riittävällä levolla ja ravinnolla varmistetaan elimistön palautuminen urheilusuoritteesta/suoritteista.
Nurestanin maakunta

**Nurestanin maakunta** (myös: Nouristan, Nuristan ja Nooristan, ) on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan koillisosassa Pakistanin rajalla. Vuonna 2012 tehdyn väestönlaskennan mukaan sen väkiluku on 140&nbsp;407. Myös maakunnan pääkaupunki on nimeltään Nurestan. 

Nurestan muodostettiin vuonna 2001 Laghmanin ja Konarin maakuntien pohjoisosista. Se sijaitsee Hindukuš-vuoriston etelärinteillä. Seudun nimi oli 1890-luvulle Kafiristan (persiaksi 'uskottomien maa'), koska siellä asui nuristan-kansaa, joka oli säilyttänyt perinteisen animismi-uskonnon. Heidät pakkokäännytettiin 1890-luvulla islamiin, ja maan nimeksi tuli Nuristan, "valistettujen maa". 

Paikallisen kansanperinteen mukaan nuristanilaiset ovat Aleksanteri Suuren makedonialaisten sotilaiden jälkeläisiä ja siksi vaaleampia kuin noiden seutujen asukkaat muuten.

## Alueet

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*