open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Suomen presidenttien vaakunat

**Suomen tasavallan presidenttien vaakunat** ovat viran myötä ritarikuntaan vihittyjen Suomen tasavallan presidenttien henkilökohtaisia ja vaakunaselityksellä heraldisesti kerrottuja embleemisiä tai puhuttelevia vaakunatunnuksia, jotka henkilöt ovat saaneet perimällä tai jäsenyyden myötä yhteen tai useampaan ritarikuntaan esim. Ruotsin serafimien (ruots. Serafimerorden) ja Tanskan elefanttiritarikuntaan (tansk. *Elefantordenen*). Suomessa presidentille (pois lukien Ståhlberg ja Ryti, joilla ei ritarikunnan jäsenyyttä ole ollut), laaditaan aina virkaan astumisen jälkeen ja ennen ensimmäistä valtiovierailua Ruotsiin vaakuna ja tunnuslause. Aatelistaustaisille Svinhufvudille ja Mannerheimille ei uutta vaakunaa tarvinnut laatia. Lisäksi Mannerheim oli valittu Serafiimiritarikunnan jäseneksi jo ennen presidenttiyttä v. 1919.

Ritarikuntaan liittymisen merkiksi ritarivaakunan kilpi on eroteltu koristeiselle panssarilevylle ja ripustettuna seinälle Tukholman kuninkaanlinnassa. Myönnetyt vaakunat eivät ole perinnöllisiä. Suomessa kilvet lukeutuvat porvarisvaakunoihin ja ovat rekisteröity Suomen heraldisen seuran ylläpitämään vaakunarekisteriin järjestysnumerolla.

## Vaakunaperinteet
Käytännön mukaan jokaisen edesmenneen presidentin panssarilevyt siirretään hänen hautajaispäivänään kuninkaanlinnasta Tukholman Riddarholmin kirkkoon. Tuolloin hänen kilpeensä kaiverretaan merkiksi hänen kuolinpäivänsä. Seremonian yhteydessä hautajaispäivänä kuullaan kirkossa Serafim-soitto, jolloin kirkon kelloja soitetaan tauottomasti kello 12 ja 13 välillä henkilön muistoksi. Tämä tilaisuus on avoin ja pienimuotoinen ja perinteiltään vanha. Sillä kunnioitetaan ulkomaisia merkkihenkilöitä, joiden hautajaisiin kuningasperhe tai ritarikunnan edustajat eivät osallistu. Serafiimiritarikunnan kirkko on Tukholman vanhin rakennus ja sinne on haudattu Ruotsin kuninkaita satojen vuosien ajan. Se on kansallinen ja kulttuurihistoriallinen maamerkki.

## Vaakunat
Luettelo vaakunoista aikajärjestyksessä

## Katso myös

* Sukuvaakuna

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* https://www.ritarikunnat.fi/index.php/fi/ritarikunnat/ajankohtaista/384-presidentti-koiviston-kunniamerkit-nayttelyssa-kansallisarkistossa     Presidenttien Suomalaiset ja ulkomaiset kunnia- ja ansiomerkit Viitattu     25.6.2020.
* https://sverigesradio.se/sida/artikel.aspx?programid=185&artikel=7077390     Sveriges Radio Finska Presidenttien kunniamerkit Viitattu 3.7.2020.
* https://timanttisalonki.com/2017/05/26/presidentti-koivistolle-jarjestettiin-serafim-soitto-tukholmassa/     Edesmenneiden Presidenttien vaakunat Viitattu 4.7.2020.
* http://www.mannerheim.fi/13_erity/kunniamerkit/70.htm Mannerheim Elefanttiritarikunnan ritari Viitattu 5.7.2020.
* https://runeberg.org/kuka/1954/0838.html Presidentti K. J Ståhlberg ansimerkit (Vap. mit. 2). Viitattu 9.7.2020.
* https://www.presidentti.fi/halonen/public/defaultdbc1.html?nodeid=41421
21. prikaati (jatkosota)

**21. Prikaati** oli Suomen maavoimien vuonna 1943 perustettu yhtymä jatkosodassa. Vetäytyessään Itä-Karjalasta kesällä 1944 se taisteli tiensä Karhumäestä Ilomantsiin viivyttäen ja kuluttaen vihollista.

## Perustaminen
Prikaati käskettiin perustaa päämajan päiväkäskyllä 31.10.1943. Sen kokoaminen kesti koko marraskuun, ja varsinaisena perustamispäivänä pidetään 6.12.1943. Prikaatin oli yksi samalla hetkellä perustetusta prikaatista, muiden ollessa 19. ja 20. Prikaati.

Prikaatin kokoonpano:
* Prikaatinkomentajana toimi eversti Torvald Ekman
* Esikunta
** Esikuntapäällikkönä majuri Osmo Rysä
** Operattivisen osaston päällikkönä kapteeni Heikki Virtanen
** Tykistökomentajana everstiluutnantti Holger Kraemer
** Viestikomentajana kapteeni Eelis Mönkkönen
** Pioneerikomentajana majuri Paavo Keinänen
** Huoltopäällikkönä majuri Bengt Auer

* I Pataljoona, komentajana everstiluutnantti Hakanen (-12.2.1944) ja everstiluutnantti Carl-Gustaf Wahren (12.2.-26.6.1944) ja majuri S.O. Lindgren (26.6.-) (jalkaväkirykmentti 54:n I pataljoona)
* II Pataljoona, komentajana majuri/everstiluutnantti Toivo Luukko (jalkaväkirykmentti 5:n III pataljoona)
* III Pataljoona, komentajana majuri/everstiluutnantti Ilmari Koponen (jalkaväkirykmentti 56:n III pataljoona)
* IV Pataljoona, komentajana majuri Teuvo Turtiainen (erillinen pataljoona 24/jalkaväkirykmentti 101)
* prikaatin tykistö
**Kevyt patteristo 21 komentajana kapteeni E. K. E. Sallamaa
**Raskas patteristo 41 komentajana kapteeni P. Hirsso. 

Rykmentin runkona toimineen jalkaväkirykmentti 101 miehistö koostui pääasiassa rintamalle palvelukseen otetuista vankikarkureista, joka laski merkittävästi rykmentin taisteluarvoa (prikaatinkomentaja eversti Ekmanin arvio prikaatin SPK:ssa).

## Prikaatin toiminta
Asemasotavaiheessa joulukuussa 1943 prikaatin tehtävänä oli tehdä kenttävarustelutöitä, mistä se siirrettiin 10. helmikuuta 1944 etulinjaan Krivin lohkolle korvaten 3. prikaatin. Prikaatille alistettiin 3. prikaatin tykistö vahvistettuna linnoituspatteristo 1:llä. Prikaati sai oman tykistönsä käyttövalmiiksi maalis-huhtikuussa 1944, ja raskas patteristo 41 saatiin valmiiksi 25. toukokuuta.

Prikaati irrottautui 20. kesäkuuta 1944 etulinjasta. Tällöin prikaatille alistettiin JR 33, joka perääntyi Poventsan suunnasta kohti Karhumäkeä. JR 33:n alistussuhde prikaatille päättyi 2.7. Prikaati vetäytyi 24. kesäkuuta Itä-Karjalan pääpuolustusasemastaan Karhumäessä taistellen ja saapui Juustjärvelle 30. kesäkuuta. Neljä päivää myöhemmin joukot olivat Savastilassa. Porajärvellä prikaati oli 10. heinäkuuta ja vanha raja ylitettiin Kuolismaan suunnalla 17. heinäkuuta.

Heinäkuun lopulla prikaati oli asemissa Ilomantsin Sysmäjärven ja Alavieksijärven välisellä kannaksella, missä se osallistui Ilomantsin suureen saarrostusoperaatioon. Rintama jähmettyi 9. elokuuta Ilomantsissa, kunnes aselepo astui voimaan 5. syyskuuta 1944. 

### Lähteet
Otto Ruge

**Otto Ruge** (9. tammikuuta 1882 Kristiania – 15. elokuuta 1961 Oslo) oli norjalainen kenraaliluutnantti, joka johti Norjan puolustustaistelua Saksan hyökkäystä vastaan toisen maailmansodan aikana huhti–kesäkuussa 1940.

Ruge valmistui upseeriksi vuonna 1902, kävi Norjan sotakorkeakoulun 1905 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon 1915, minkä jälkeen hän toimi eri joukko-osastojen komentajana sekä vuosina 1929–1933 strategian ja sotahistorian opettajana sotakorkeakoulussa. Ruge oli Norjan pääesikunnan päällikkönä 1933–1938 ja jalkaväen ylitarkastajana 1938–1940. Hän sai vuonna 1933 everstin ja 1940 kenraalimajurin arvon. Hän osallistui 1930-luvulla Norjan puolustusvoimien kehittämiseen ja puolustussuunnitelmien laatimiseen.

Ruge määrättiin armeijan komentavaksi kenraaliksi Kristian Laaken tilalle Saksan hyökkäyksen toisena päivänä 10. huhtikuuta 1940, jolloin Etelä-Norjan suurimmat kaupungit olivat jo saksalaisten hallussa. Ruge kävi viivytystaisteluja vetäen samalla joukkojaan pohjoiseen. Hän sai tuekseen liittoutuneiden apujoukot, jotka nousivat 15. huhtikuuta maihin Keski-Norjassa ja 28. toukokuuta Narvikissa. Pohjois-Norjassa puolustustaistelua johti kenraali Carl Gustav Fleischer. Toukokuun alussa Ruge, maan hallitus ja kuningas Haakon VII siirtyivät Pohjois-Norjan Tromssaan ja edelleen Målselviin. Virallisesti Ruge nimettiin uuteen virkaan puolustusvoimien komentajaksi (*Forsvarssjefen*) 18. toukokuuta. Liittoutuneiden apujoukkojen vetäydyttyä Norjan armeija antautui 10. kesäkuuta 1940. Ruge ei lähtenyt kuninkaan ja hallituksen mukana maanpakoon, vaan jäi saksalaisten vangiksi.

Ruge oli koko lopun maailmansodan ajan sotavankina, lokakuuhun 1940 asti Norjassa, sen jälkeen joulukuuhun 1943 saakka Königsteinin linnoituksessa Dresdenissä, vuosina 1943–1944 eri sotavankileireillä Puolassa ja lopuksi Luckenwaldessa. Palattuaan sodan jälkeen Norjaan Ruge ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja hänet nimitettiin uudelleen puolustusvoimien komentajaksi heinäkuussa 1945. Hän erosi 1. tammikuuta 1946 ajauduttuaan erimielisyyksiin puolustusministeri Jens Christian Haugen kanssa.

Ruge on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jēkabs Kazaks

**Jēkabs Roberts Kazaks** (18. helmikuuta 1895 Riika – 30. marraskuuta 1920 Riika) oli latvialainen taidemaalari.

Kazaks opiskeli Jūlijs Madernieksin johdolla teknillisessä koulussa ja sitten taidekouluissa Riiassa (1913–1915, opettaja: Vilhelms Purvītis) sekä Penzassa (1915–1917). Hän sai varhain vaikutteita impressionismista ja sittemmin esimerkiksi André Derainin työstä. Kazaksin teoksiin kuuluu esimerkiksi pakolaisten arkea kuvaavia teoksia, muotokuvia ja omakuvia. Latvian kansallisessa taidemuseossa on yli neljäkymmentä Kazaksin öljyvärimaalausta ja noin 250 vesivärityötä sekä piirrosta.

Kazaks kuului Latvian modernistisen taiteen edelläkävijöihin. Hän kuoli tuberkuloosiin.

## Lähteet
¿Dónde está Elisa?

**¿Dónde está Elisa?** () on televisioyhtiö TVN:n esittämä chileläinen TV-sarja. Sarjassa on yhteensä 112 jaksoa, ja sitä on esitetty vuodesta 2009 lähtien. Sen päärooleissa ovat muun muassa näyttelijät Álvaro Rudolphy, Francisco Melo, Paolo Volpato sekä Monserrat Prats, joka näytteli kadonnutta Elisaa.

## Juoni
Chileläisessä televisiosarjassa käsitellään Domínguezin perheelle koitunutta kriisiä sen jälkeen, kun heidän teini-ikäinen Elisa-tyttärensä katoaa. Tutkinnan edetessä kidnappauksen mahdollisuutta epäillään vahvasti. Etenkin Raimundo Domínguezin ja Francisca Correan suhde alkaa rakoilemaan.

Viranomaiset pyrkivät etsimään Elisaa, ja sarjan edetessä saadaan selville, että Elisan oli siepannut tämän oma setä.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMDB
Ernest Legouvé

**Ernest Legouvé** (1807–1903) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hänet valittiin 1855 Ranskan akatemian jäseneksi. Hän aloitti kirjailijauransa romaaneilla saavuttamatta menestystä.

Legouvé piti Collège de Francen dosenttina naisten kehityshistoriasta luentoja, jotka hän sittemmin julkaisi teoksina *Histoire morale des femmes* (1848) ja *La femme en France au XIX. siècle* (1864). Niillä hän saavutti yleisön, varsinkin ylhäissäätyisten naisten, myötätuntoisuuden. Tällä välin Legouvé oli esiintynyt näytelmäkirjailijana, ja hänellä oli se onni, että kolme suurta ranskalaista tragediennea menestyi hänen näytelmiensä pääosissa, nimittäin Mademoiselle Mars (*Louise de Lignerolles*), Elisa Rachel (*Adrianne Lecouvreur*) ja Adelaïde Ristori (*Médée*).

Legouvén muista näytelmistä mainittavia ovat *Bataille des dames*, *Les contes de la reine de Navarre* (1851, molemmat yhdessä Eugène Scriben kanssa), *Beatrix* (1861), *Les deux reines de France* (1865, useana vuonna sensuurin kieltämä), *Miss Suzanne* (1867), *Anne de Kerviler* (1880), *La Considération* (1880). Hän julkaisi myös etevän kaunoluvun oppikirjan *L’art de la lecture*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Skindredin diskografia

**[[Skindred]]** on Walesin Newportissa vuonna 1998 perustettu rock-yhtye. Skindredin musiikkinen tyyli sekoittaa heavy metallia, punk rockia ja reggaeta. Itse yhtye nimittää tyyliä "Ragga metallina".
## Studiolbumit
*Babylon (2002)
*Roots Rock Riot (2007)
*Shark Bites and Dog Fights (2009)
*Union Black (2011)
*Kill the Power (2014)
*Volume (2015)
*Big Tings (2018)
*Smile (2023)
*You Got This (2026)

## Singlet
*Nobody (2005)
*Pressure (2006)
*Rat Race (2007)
*Trouble (2008)
*Electric Avenue (2009)
*Stand for Something (2009)
*You Can't Stop It (2009)
*Warning (feat. Jacoby Shaddix) (2011)
*Cut Dem (2011)
*Ninja (2013)
*Kill the Power (2013)
*Under Attack (2015)
*Machine (feat. Phil Campbell) (2018)
*That's My Jam (2018)
*Gimme That Boom (2023)
*Set Fazers (2023)
*If I Could (2023)
*You Got This (2025)
*This Is The Sound (2025)

## Musiikkivideot
*Set it Off (2003)
*Nobody (2005)
*Pressure (2006)
*Rat Race (2007)
*Trouble (2008)
*Stand For Something (2009)
*Warning (2011)
*Cut Dem (2011)
*You Can't Stop It (2011)
*Doom Riff (2012)
*Game Over (2012)
*Ninja (2013)
*Kill the Power (2013)
*The Kids Are Right Now (2014)
*Under Attack (2015)
*Volume (2015)
*Sound the Siren (2016)
*Machine (2018)
*That's My Jam (2018)
Jean-Jacques Guyon

**Jean-Jacques Guyon** (1. joulukuuta 1932 Pariisi – 20. joulukuuta 2017 Fontainebleau) oli ranskalainen kenttäratsastaja ja olympiavoittaja.

Guyon voitti yksilökilpailun olympiakultaa Méxicossa 1968 ja sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän voitti joukkuekilpailun EM-pronssia vuonna 1967. Guyon kuoli 85-vuotiaana 20. joulukuuta 2017.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Francisco Ibáñez

**Francisco Ibáñez Talavera** (15. maaliskuuta 1936 – 15. heinäkuuta 2023) oli espanjalainen sarjakuvataiteilija. Parhaiten hänet tunnetaan käsikirjoittamistaan Älli ja Tälli -sarjakuvista.

## Elämä ja ura
Barcelonassa syntynyt Ibáñez loi elämänsä aikana useita sarjakuvasarjoja, joista tunnetuin on Älli ja Tälli.

Hän työskenteli pankissa julkaistessaan ensimmäisiä kuvituksiaan, ennen kuin siirtyi täysipäiväisesti alalle vuonna 1957. Vuotta myöhemmin Älli ja Tälli esiintyivät ensimmäistä kertaa espanjalaisessa Pulgarcito-lehdessä. Sen koommin Ibáñez loi lukuisia eri hahmoja. Vuodesta 1988 lähtien hän kuvitti kuusi uutta Älli ja Tälli -albumia vuodessa, joista monet käsittelevät ajankohtaisia aiheita.

Hän sai vuonna 1994 *Salón del Cómic de Barcelona* -palkinnon ja vuonna 2001 hänelle myönnettiin *Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes* -palkinto. Hän sai Universitat d'Alacant -yliopiston *Premios Notario del Humor* -arvonimen vuonna 2008.

## Lähteet
Camille Lemonnier

**Camille Lemonnier** (1841–1913) oli belgialainen kirjailija. Hän ihaili nuorena Charles Baudelairea. Isänsä kuoltua hän vuokrasi syrjäisen Namurin tienoilla olevan linnan, missä hän vietti vuoteen 1869 vapaata luonnonelämää, ja tuloksena syntyi teos *Nos Flamands*, jossa hän Rubensin ja Rousseaun ihailijana ylistää terveen luonnon uskontoa.

Yleistä huomiota herätti *Sedan (Les Charniers)* (1871), jossa hän taistelukentällä käytyään tulkitsi vastenmielisyyttään sotaa kohtaan. Vuonna 1875 ilmestyi *Contes flamands et wallons* ja 1881 Lemonnierin pääteos *Un Màle*, joka on salametsästäjän ja talonpoikaistytön traaginen lemmentarina. Taiteellisesti yhtä korkealla on murhatarina *Le Mort* (1882). Kun Lemonnier ei saanut valtion viisivuotispalkintoa, piti belgialainen runoilijaryhmä La Jeune Belgique Lemonnierin kunniaksi Brysselissä loistavan juhlan, joka muodostui belgialaisen kirjallisuuden todelliseksi passah-juhlaksi. Romaanissa *Happe-Chair* (1886) Lemonnier loi ennen Zolan *Germinalia* liikuttavan kuvan kaivostyöläisten elämästä. Vuonna 1888 ilmestyi Lemonnierin suuri kuvailuteos *La Belgique*, josta hän vihdoin sai viisivuotispalkinnon.s

Lemonnierin muut tärkeimmät teokset ovat *L’Arche, journal d’une maman* (1894), *L’Ile vierge* (1894), *Adam et Ève* (1899). Teos *L’Homme en amour* (1897), joka oli naturalistinen seksuaaliaiheinen kirja, aiheutti oikeudenkäynnin, joka kuitenkin päättyi Lemonnierin vapauttamiseen. Vakavia uskonnollisia ja yhteiskunnallisia kysymyksiä pohtivat romaanit *Le vent dans les moulins* (1901), *Les deux consciences* (1902), *Le petit homme de Dieu* (1902) ja *Comme va le Ruisseau* (1903). Romaanissaan *Le droit au bonheur* (1905) Lemonnier puolustaa avioeroa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Neuchâtelin yliopisto

**Neuchâtelin yliopisto** (, UNINE) on valtaosin ranskankielinen julkinen yliopisto läntisessä Sveitsissä. Oppilaitos perustettiin alun perin akatemiaksi vuonna 1838. Yliopistossa on 4&nbsp;000 opiskelijaa ja neljä tiedekuntaa.

## Tiedekunnat
Yliopiston tiedekunnat ovat:
* humanistinen tiedekunta (*FLSH – Faculté des lettres et sciences humaines*)
* kauppatieteellinen tiedekunta (*FSE – Faculté des sciences économiques*)
* luonnontieteellinen tiedekunta (*FS – Faculté des sciences*)
* oikeustieteellinen tiedekunta (*FD – Faculté de droit*).

## Opiskelijat ja henkilökunta
Lukuvuonna 2019–2020 yliopistossa oli 4&nbsp;180 opiskelijaa. Lukuvuonna 2018–2019 suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (2&nbsp;100) tai maisterin tutkintoa (1&nbsp;400). Tohtori- ja jatko-opiskelijoita oli yhteensä 600. Opiskelijoita oli eniten humanistisessa tiedekunnassa (2&nbsp;000). 

Henkilökuntaa yliopistolla oli lukuvuonna 2018–2019 yhteensä 1&nbsp;070, täysaikaisiksi muutettuna 750 henkilötyövuotta.

## Kampukset
Yliopistolla on kaksi kampusta, *UniLac* ja *UniMail*. UniLac on pääkampus. Se sijaitsee Neuchâtelinjärven rannan tuntumassa, ja siellä toimii kolme tiedekuntaa: humanistinen, kauppatieteellinen ja oikeustieteellinen tiedekunta. Unimail on luonnontieteellisen tiedekunnan kampus keskustan pohjoisosassa.

## Taloustietoja
Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 132 milj. Sfr. Toiminnan rahoittajat olivat Neuchâtelin kantoni (36 %), liittovaltio (35 %) ja muut kantonit (19 %). Kymmenesosa tuloista (10 %) tuli muualta kuten opiskelumaksuista, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.

## Vertailua
Neuchâtelin yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa vuosina 2017–2019 luokiteltu sijoille 400–1&nbsp;000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut , 

*
Horst Beyer

**Horst Beyer** (5. tammikuuta 1940 Neumünster – 9. joulukuuta 2017 Hampuri) oli saksalainen kymmenottelija.

Beyer voitti EM-pronssia Budapestissa 1966, missä Länsi-Saksa otti kolmoisvoiton. Tokion kesäolympialaisissa 1964 Beyer sijoittui Saksojen yhteisessä joukkueessa kuudenneksi, ja Münchenin kesäolympialaisissa 1972 hän keskeytti Länsi-Saksaa edustaen kuulantyönnön jälkeen. Beyer kuoli pitkään sairastettuaan Hampurissa 77-vuotiaana 9. joulukuuta 2017.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Kārlis Padegs

**Kārlis Padegs** (8. lokakuuta 1911 Riika – 19. huhtikuuta 1940 Riika) oli latvialainen taidemaalari ja -graafikko.

Padegs menetti isänsä varhaisessa lapsuudessaan. Hän pakeni sotaa perheineen 4-vuotiaana Tarttoon, mutta palasi kotikaupunkiinsa Riikaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Padegs opiskeli vuosina 1928–1934 Latvian taideakatemiassa. Hänen opettajiensa joukossa oli Vilhelms Purvītis. Padegs edusti aikansa modernismia. Hänen teostensa joukossa on esimerkiksi sodan tuottamia kärsimyksiä ja nykyaikaista kaupunkielämää kuvaavia töitä. Padegs teki myös muotokuvia Knut Hamsunin kirjallisuuden hahmoista. Hän kuoli tuberkuloosiin 28-vuotiaana. 

Padegsin taide oli pitkään piilossa yleisöltä, mutta vuonna 1981 hänen kunniakseen järjestettiin näyttely Latvian kansallisessa taidemuseossa. Taiteilijan satavuotissyntymäjuhlan kunniaksi siellä järjestettiin vuonna 2011 kaksi Padegsiin keskittynyttä näyttelyä. Vuonna 2015 Varis Piņķis ja Ivo Briedis tekivät Padegsista näytelmän *Padegs un Padegs*.
## Teoksia

File:Padegs - Self-portrait.jpg|*Omakuva* , vuodelta 1932.
File:Kabare.jpg|*Cabaret* vuodelta 1935
File:Pavada.jpg|*Tuntemattomien sotilaiden hautaus* vuodelta 1939

## Lähteet

## Lisää aiheesta
* http://www.gallery.lv/classic/En/Padegs/Default.htm
Jean Castex

**Jean Castex** (s. 25. kesäkuuta 1965 Vic-Fezensac, Ranska) on ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä  3. heinäkuuta 2020 toukokuuhun 2022 asti. Castex erosi tehtävästään 16.5.2022, ja presidentti Emmanuel Macron nimesi uudeksi pääministeriksi Élisabeth Bornen.

Castex on opiskellut hallintotieteitä Institut d’études politiques de Paris’ssa ja Kansallisessa hallintokoulussa (École nationale d’administration). Hän on toiminut korkan tason virkamiehenä useissa eri ministeriöissä, ja nousi julkisuuteen johtaessaan Ranskan toimia koronaviruspandemian hillitsemiseksi.

## Yksityiselämä
Castex on naimisissa Sandra Castexin kanssa. Parilla on neljä tytärtä. Castex on kertonut katalonialaisen kulttuurin olevan lähellä sydäntään.. 

Castex on ollut vuodesta 2006 Ordre National du Mérite -ritarikunnan jäsen. 

## Lähteet
Jacob Jernberg

**Jacob (Jaakko) Jernberg**, sukunimi aik. *Rautio* (14. joulukuuta 1824 Oulu – 26. toukokuuta 1889 Kuopio) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, sahanomistaja ja kauppaneuvos.

Jernbergin vanhemmat olivat työmies Johan Rautio ja Brita Kuorila. Hän kävi Oulussa ruotsinkielistä koulua ja tässä yhteydessä hänen sukunimensä muuttui Jernbergiksi. Lopetettuaan koulun 12-vuotiaana Jernberg työskenteli kauppa-apulaisena. Hän siirtyi sitten Raaheen kauppaneuvos Zachris Franzénin palvelukseen. Franzén lähetti hänet vuonna 1843 hoitamaan omistamaansa Jyrkkäkosken rautaruukkia, joka sijaitsi Pohjois-Savossa Sonkajärvellä. Jernberg toimi täällä ruukinhoitajana vuoteen 1851 saakka. 

Vuonna 1854 Jernberg siirtyi pietarilaisen hovineuvoksettaren Anastasia Ponomarevan omistaman Juantehtaan ruukinhoitajaksi Juankoskelle. Jernbergin aloitteesta ruukki perusti rautakaupan Kuopioon vuonna 1859, tästä kaupasta kehittyi myöhemmin tavaratalo Carlson Kuopioon. Juantehtaalle perustettiin 1860-luvulla myös ruukin koulu ja tehdasseurakunta. Jernberg osti itselleen Juankoskelta metsäosuuksia ja vuoden 1871 alussa hän hankki omistukseensa Juantehtaan vesisahan viipurilaiselta Hackmanin kauppahuoneelta. Jernberg toimi ruukinhoitajana aina vuoteen 1874, jolloin hän muutti Kuopioon.

Jernberg perusti Kuopion lähelle Karhonsaareen höyrysahan vuonna 1875 ja höyrymyllyn 1880. Karhonsaaren saha oli Pohjois-Savon ensimmäinen höyrysaha, ja sen tuottamasta puutavarasta suurin osa meni vientiin. Saha oli toiminnassa aina vuoteen 1911 saakka. Jernberg oli osakkaana Kuopion seudun laivayhtiöissä jo 1860-luvulta alkaen, ja parhaimmillaan hän omisti kymmenen lotjaa ja höyryveneen. Jernberg toimi myös Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1870-luvun lopulla. Kauppaneuvoksen arvon hän sai 1886.

## Lähteet
Kōshū

**Kōshū** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Kōfun altaan koillisreunalla. Asutus on keskittynyt kaupungin eteläosiin Fuefukijoen ja sen sivujokien varsille, kun taas pohjoisessa ja idässä kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoalueita. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Saitaman prefektuuriin. Kōshūssa on 30&nbsp;909 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 264,01 neliökilometriä.

Kōshū on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Enzanin kaupunki, Katsunuman maaseutukaupunki ja Yamaton kyläkunta. Kaupungin keskusta sijaitsee Enzanissa, joka kehittyi Edo-kaudella yhtenä Ōme-kaidō-tiereitin postiasemista. Ennen toista maailmansotaa se toimi ympäröivän silkinviljelyalueen markkinapaikkana, mutta sodan jälkeen seudulla alettiin viljellä etenkin hedelmiä, kuten kakeja, persikoita ja viinirypäleitä. Kōshū tunnetaan myös viinin tuotannosta, joka houkuttelee kaupunkiin turisteja. Katsunuma nykyisen kaupungin lounaisosassa oli vuorostaan aiemmin yksi Kōshū-kaidō-tien postiasemista.

Kōshūn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Daizen-jin buddhalainen temppeli, jonka päähalli on valittu kansallisaarteeksi, ja Takeda-klaanin historiaan kiinteästi kytkeytyvä Erin-ji. Muita historiallisesti tärkeitä temppeleitä ovat Seiun-ji, Unpei-ji ja Rinzai-koulukunnan Kōgaku-ji. Niiden lisäksi entinen Takano-suvun asuintalo on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungissa toimii myös useita kuumia lähteitä (*[[onsen]]*). Osa kaupungin alueesta kuuluu Chichibun–Taman–Kain kansallispuistoon. Kōshūta palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.

## Kuvia

Tiedosto:Daizen-ji-2a.jpg|Daizen-jin portti
Tiedosto:The side of Jiunji-Temple Prunus pendula.JPG|Jiun-jin kirsikkapuu
Tiedosto:Katsunuma vineyard 02.jpg|Kōshūn viinirypäleitä
Tiedosto:Katsunuma Winery 190807a.jpg|Katsunuman viinitila
Tiedosto:勝沼ぶどう郷の甚六桜 04.jpg|Katsunuma-budōkyōn rautatieasema


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Nicholas Britell

**Nicholas Britell** (s. 17. lokakuuta 1980 New York, New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja elokuvatuottaja. Hän on säveltänyt musiikit muun muassa Barry Jenkinsin elokuviin *[[Moonlight (vuoden 2016 elokuva)|Moonlight]]* (2016) ja *[[If Beale Street Could Talk]]* (2018), joista molemmista hän sai parhaan musiikin Oscar-ehdokkuuden. Hän on myös säveltänyt musiikit Adam McKayn elokuviin *[[The Big Short]]* (2015) ja *[[Vice – vallan oikeat kasvot]]* (2018).

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut 
*
Julius Harff

**Carl Julius Harff** (30. marraskuuta 1816 Wismar, Mecklenburg – 27. maaliskuuta 1871 Helsinki) oli Suomeen muuttanut saksalainen kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.

Julius Harff oli työssä 1830-luvulla lyypekkiläisissä kauppahuoneissa ja vuodesta 1839 alkaen hän toimi kauppaedustajana, kauppakomissionäärinä ja kauppavaltuutettuna kiertäen lähes joka vuosi Suomen kaupungeissa. Vuonna 1853 Harff otti Suomen kansalaisuuden ja asettui pysyvästi kauppiaaksi Helsinkiin. Hänen yhtiökumppaneinaan olivat saksalaiset kauppiaat Ignatz Schiefner (1809–1875) ja Ernst Allwardt (1833–1872). Harff piti Helsingistä yllä kauppayhteyksiä Lyypekkiin, Pietariin ja Tallinnaan. Hänestä tuli Lyypekin konsuli 1863, Belgian konsuli 1864 ja Pohjois-Saksan liiton Suomen konsuliksi 1868.

Vuonna 1857 Harff oli mukana perustamassa Sydfinska Ångfartygsbolaget-varustamoa, joka hankki vuonna 1858 Suomen ensimmäiset suuret höyrylaivat, Hullissa Englannissa rakennetut Nikolain ja Alexanderin. Harff oli osakkaana myös muissa suomalaisissa höyrylaivayhtiöissä, kuten Österbottniska Ångfartygs Ab:ssä. Harffin liikkeen yhteydessä toimi höyrylaivatoimisto ja hän ilmoitteli säännöllisesti sanomalehdissä laivojen saapumis- ja lähtöaikoja. Harff sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1869.

Harff sai toimiluvan yhdessä helsinkiläisten kauppiaiden Feodor Kiseleffin (1823–1874) ja Adolf Fredrik Waseniuksen (1829–1903) kanssa yksityisen rautatien rakentamiseksi Hyvinkäältä Hankoon. Sen jälkeen kun Riihimäen-Pietarin välinen rautatieyhteys valmistui syyskuussa 1870, Hangon rata olisi mahdollistanut usean kuukauden pidennyksen Pietariin ja Helsinkiin suuntautuvalle laivaliikenteelle koska Hangon satama pysyi kauemmin jäistä vapaana. Hangon rautatiehanke eteni kuitenkin hitaasti sillä samaan aikaan oli suunnitteilla rautatieyhteyden rakentaminen Pietarista Tallinnaan. Hart oli maaliskuussa 1871 neuvottelemassa Pietarissa ratahankkeen rahoituksesta kun hän sairastui koleraan ja joutui palaamaan Helsinkiin. Hän kuoli pian kotiin paluunsa jälkeen. Pietarilaisten pankkien rahoittama Hangon rata toteutui vuonna 1873 mutta rata menestyi huonosti Tallinnan sataman kilpailun takia. 

Harff haudattiin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle. Perheetön Harff siirsi testamentillaan liiketoimintansa kumppaneilleen Schiefnerille ja Allwardtille. 

## Lähteet
Aleksi Pennanen

**Aleksi Pennanen** (s. 5. heinäkuuta 2000) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021.

## Lähteet
Jalkapallon Suomen Cup 2019

**Jalkapallon Suomen Cup 2019** oli 65. kerran järjestetty jalkapallon Suomen Cup. Aikaisemmista vuosista poiketen vuoden 2019 Suomen Cup pelattiin yhden kalenterivuoden aikana, alkaen tammikuussa ja päättyen kesäkuussa pelattavaan finaaliin. Samoin aikaisemmista vuosista poiketen ei pelattu lainkaan karsintakierroksia, vaan Veikkausliigan joukkueet ja Ykkösen joukkueet sijoitettiin automaattisesti omiin lohkoihinsa ja alemmilla sarjatasoilla pelanneet joukkueet pystyivät lunastamaan paikkansa Suomen Cupissa erillisten turnausten kautta. 

Cupiin ilmoittautuneet Kakkosen joukkueet pelasivat oman lohkovaiheensa ja pudotuspelit, ja kaksi finaaliin päässyttä joukkuetta lunastivat paikan Suomen Cupin neljännesvälieriin. Kakkosen Cupiin saivat osallistua myös edellisenä kautena Kolmoseen tippuneet joukkueet. Kakkosen oman cupin finaali pelattiin samanaikaisesti Suomen Cupin finaalin kanssa. Kakkosta alemmilla sarjatasoilla pelanneet joukkueet pystyivät osallistumaan 2019 Regions' Cupiin, jonka finalistit lunastivat paikkansa vuoden 2020 Suomen Cupiin.

## Lohkovaihe
Veikkausliigan joukkueet on jaettu kahteen 6 joukkueen lohkoon, joiden 4 parasta etenee Cupin neljännesvälieriin. Ykkösen joukkueet on jaettu kahteen 5 joukkueen lohkoon, joiden 2 parasta etenee Cupin neljännesvälieriin.

### Veikkausliiga – Lohko A

### Veikkausliiga – Lohko B

### Ykkönen – Lohko A

### Ykkönen – Lohko B

## Neljännesvälierät

## Puolivälierät

## Välierät

## Loppuottelu

## Lähteet
Justus Kunnas

**Justus Kunnas** (s. 4. maaliskuuta 1999) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa Akaa Futsalia.  Kunnas on edustanut myös Suomen maajoukkuetta . Pelaajaprofiililtaan Kunnas on laitapelaaja.

## Lähteet
Česlovas Sasnauskas

**Česlovas Sasnauskas** (19. kesäkuuta 1867 Kapčiamiestis – 18. tammikuuta 1916 Pietari) oli liettualainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja. Hänen teoksistaan suurin osa on sävelletty kuorolle tai säestetylle soololauluäänelle. Hänen lauluihinsa kuuluu "Kur bėga Šešupė" ja soitinmusiikkituotantoonsa lukuisia urkuteoksia.

Sasnauskas sai varhaisimman musiikkikasvatuksen vanhemmiltaan, joilta oppi urkujensoiton. Pietarin konservatoriossa hän opiskeli vuosina 1892–1898 laulua Stanislav Gabelin ja Antonio Cotognin johdolla. Vuodesta 1895 kuolemaansa Sasnauskas työskenteli Pyhän Katariinan kirkon urkurina ja kuoronjohtajana Pietarissa. Hän oli aiemmin toiminut kirkkojen urkurina Gražiškiaissa, Vilkaviškiksessä ja Daugavpilsissä. Sasnauskas myös esiintyi laulajana, opetti ja kirjoitti artikkeleita. Hän suoritti opintoja arkeologian instituutissa (1902–1904) ja matkusti Roomaan sekä Euroopan eri luostareihin tutkimaan gregoriaanista laulua.

Sasnauskasin maallinen vokaalimusiikki on hyvin melodista, ja hän käytti kansanmusiikin aineksia teoksissaan. Hengellisissä teoksissaan hän yhdisteli läntisten ja slaavilaisten kirkkomusiikkiperinteiden vaikutteita.

## Lähteet
Akseli Tiensuu

**Akseli Tiensuu** (s. 29. tammikuuta 1997) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Tiensuu on pohjapelaaja.

## Lähteet
Tomas Venclova

**Tomas Venclova** (s. 1937 Klaipėda) on liettualainen runoilija, kielenkääntäjä ja kirjallisuudentutkija.

Venclova sai diplomin filologiassa Vilnan yliopistosta vuonna 1960 ja opiskeli vuosina 1966–1971 semiotiikkaa sekä venäjänkielistä kirjallisuutta Tarton yliopistossa. Vuonna 1985 hän sai Yalen yliopistossa filosofian tohtorin arvon slaavilaisissa kielissä ja kirjallisuudessa. Vuosina 1961–1965 Venclova asui Moskovassa ja vuosina 1969–1972 Leningradissa. Näinä aikoina hän ystävystyi muiden muassa Anna Ahmatovan, Aleksandr Ginzburgin ja Joseph Brodskyn kanssa. Liettuaan palattuaan Venclova pääsi kirjallisuuden historian ja semiotiikan luennoitsijaksi Vilnan yliopistoon. Hän aktivoitui myös toisinajattelijoiden piireissä ja osallistui vuonna 1976 ihmisoikeuksien puolesta kampanjoineen Vilnan Helsinki-ryhmän perustamiseen.

Vuonna 1977 Venclova loikkasi Yhdysvaltoihin. Hän sai sieltä poliittisen turvapaikan, ryhtyi Kalifornian yliopiston, Berkeleyn vierailevaksi professoriksi ja menetti Neuvostoliiton kansalaisuutensa. Vuosina 1980–2012 Venclova opetti Yalen yliopistossa slaavilaista kirjallisuutta, vuodesta 1993 professorina. Koska hänen runonsa ja esseensä joutuivat kommunismin ajan Liettuassa sensuurin kohteiksi, suurin osa hänen tuotannostaan on peräisin länteen loikkaamisen jälkeiseltä ajalta. Venclovan runokokoelmia on käännetty esimerkiksi englanniksi, saksaksi, italiaksi, ruotsiksi, venäjäksi, puolaksi, unkariksi ja kiinaksi. Kääntäjien joukossa on ollut Durs Grünbein. Venclova on itse kääntänyt lukuisten runoilijoiden kuten T. S. Eliotin, W. H. Audenin, Charles Baudelairen, Saint-John Persen, Boris Pasternakin, Anna Ahmatovan, Joseph Brodskyn, Czesław Miłoszin ja Wisława Szymborskan töitä liettuan kielelle.

Venclova sai vuonna 2000 Liettuan kansallisen kulttuuri- ja taidepalkinnon. Hänellä on myöhemmällä iällään ollut asuinpaikat sekä Connecticutin New Havenissa että Vilnassa.

## Lähteet
Hugo Kukkasniemi

**Hugo Kukkasniemi** (s. 7. tammikuuta 1999) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Kukkasniemi on laitapelaaja.

## Lähteet
Arttu Haataja

**Arttu Haataja** (s. 2. marraskuuta 2001) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2021-2022. Pelaajaprofiililtaan Haataja on laitapelaaja.

## Lähteet
Riku Raikko

**Riku Raikko** (s. 25. kesäkuuta 1988 Valkeakoski) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020–2021. Pelaajaprofiililtaan Raikko on pohjapelaaja.

## Lähteet
Seutukaupungit

**Seutukaupungit** ovat Suomessa joukko kaupunkeja, jotka ovat seudun tai talousalueen keskuksia tai keskuspareja, mutta eivät ole maakuntiensa keskuskaupunkeja. Ne ovat muodostaneet ennakoivaa edunvalvontaa varten verkostoon, johon kuuluu 56 kaupunkia. Verkoston toimintaa koordinoi Suomen Kuntaliitto.

## Seutukaupungit
* Seutukaupunkiverkostoon kuuluvat:

## Katso myös
* Regiopolis

## Lähteet
Minami-Alps

**Minami-Alps** (, ’Etelä-Alpit’) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Akaishivuorten eli Japanin eteläisten Alppien juurella, mistä kaupunki on saanut nimensä. Merkittävin vuorenhuippu on Kitadake, Japanin toiseksi korkein vuori. Asutus on keskittynyt kaupungin itäosiin Kamanashijoen oikean rannan tasangolle. Minami-Alpsissa on 71&nbsp;430 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 264,14 neliökilometriä.

Minami-Alps on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2003 liittämällä yhteen Kōsain, Kushigatan, Shiranen ja Wakakusan maaseutukaupungit sekä Ashiyasun ja Hattan kyläkunnat. Kaupungin nimi on Japanissa ensimmäinen, jonka osana on katakanalla kirjoitettava lainasana. Historiallisesti alue sijaitsi Fujijokea etelään johtaneen vesiliikennereitin varrella. Merkittäviä elinkeinoja ovat tekstiili- ja elektroniikkateollisuus sekä hedelmien, kuten kakien, persikoiden, viinirypäleiden ja kirsikoiden viljely. 

Minami-Alpsin nähtävyyksiä ovat luonnonkauniit vuoristoalueet, kuten Hakuhōn laakso ja Yashajinin sola. Kainkoira on kotoisin kaupungista. Osa kaupungin alueesta kuuluu Etelä-Alppien kansallispuistoon. 

## Kuvia

Tiedosto:Kochozenji Temple Main Hall A.jpg|Kochōzen-jin temppeli
Tiedosto:Mt.Asayomine 01.jpg|Asayovuori Norojoen laaksosta
Tiedosto:Suwa jinjya2.JPG|Suwa-jinja
Tiedosto:Minami-Alps City hall.JPG|Minami-Alpsin kaupungintalo


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Mikko Matinaro

**Mikko "Moli" Matinaro** (s. 5.tammikuuta 1988) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021. Pelaajaprofiililtaan Matinaro on pivot.

## Lähteet
Wilhelm Rothe

**Friedrich Wilhelm Alexander Rothe** (25. elokuuta 1825 Viipuri – 10. joulukuuta 1889 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa vaikuttanut tukkukauppias, teollisuudenharjoittaja ja kauppaneuvos (1887).

Rothen vanhemmat olivat Lyypekistä Viipuriin vuonna 1829 muuttanut kauppias, konsuli Carl Heinrich Reinhold Rothe ja Wilhelmina Catharina Tesche. Hän tutustui liikealaan ensin isänsä kauppahuoneessa Viipurissa ja sitten Hampurissa. Rothe palasi 1849 Viipuriin ja hänestä tuli toiminimen *Carl Rothe & Co* osakas. Wilhelm Rothe perusti Viipuriin sikuritehtaan 1859 ja vanutehtaan 1860. Hän hankki Viipurin kaupungilta viinanpoltto-oikeuden ja rakensi sitten viinanpolttimon Pantsarlahteen 1862. Polttimo oli vuonna 1867 tapahtuneeseen tulipaloon saakka Viipurin suurin viinanpolttimo valmistaen vuodessa 100&nbsp;000 kannua viinaa.

Vuonna 1863 Rothe perusti Viipurin Repolan kaupunginosaan olutpanimon yhdessä konsuli Julius Dippelin ja muiden liikekumppanien kanssa. Saksalaistyyppistä olutta valmistanut panimo saattoi tuottaa jopa 1,2 miljoonaa pulloa olutta vuodessa mutta tähän tuotantomäärään ei liene käytännössä ylletty. Panimon yhteydessä oli suuri kellarivarasto holveineen. Vuonna 1879 panimo yhdistettiin Papulan oluttehtaaseen, jonka omisti pääosin Friedrich Richardt. Panimoyhtiö vuokrasi sitten vielä Havin Oy:n omistaman Pantsarlahden panimon, jolloin siitä tuli Suomen toiseksi suurin oluen valmistaja ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 75 henkilöä vuoden 1900 tienoilla. Rothe tuli myös osakkaaksi Viipurin kaasutehtaaseen, joka oli kymmenen vuotta toiminimien Carl Rothe & Co ja Hackman & Co yhteisomistuksessa ennen kuin siirtyi Viipurin paikalliselle sähköyhtiölle.

Wilhelm Rothe omisti Viipurin lähellä sijainneen Ykspään tilan. Hän osallistui Viipurissa 1870- ja 1880-luvulla pidettyjen kahden maatalousnäyttelyn järjestämiseen. Rothe oli mukana hevosjalostustoiminnassa ja hänen ansiostaan Viipuriin saatiin hevoskilpailuja varten kesäajorata. Rothe lahjoitti varoja turvattomille lapsille ja vuonna 1875 hän perusti palvelusväen eläkerahaston ja omaan nimeään kantaneen palkintorahaston sekä osoitti näille rahastoille varoja. Eläkerahastoon tehdyllä lahjoituksella raivattiin sittemmin Viipurin Papulanvuoren puiston länsilaitaan tontti palvelusväen vanhainkotia varten. Rothen kuoltua 1889 hänen perillisensä lahjoittivat lisää varoja näihin rahastoihin. 

## Lähteet
Jesse Collin

**Jesse Collin** (s. 4. elokuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Collin on pohjapelaaja.

## Lähteet
Suomen yksityisetsivä- ja lakitoimistoliitto

**Suomen Yksityisetsivä- ja Lakitoimistoliitto ry** toimii Suomessa yksityisetsivän ammatinharjoittajien ja tätä sivuavaa oikeusaputoimintaa harjoittavien henkilöiden liittona, jonka jäsenistö koostuu useiden alojen asiantuntijoista.
Yhdistyksellä on hyvät kansainväliset yhteydet, ja se on jäsenenä **kansainvälisessä yksityisetsivien järjestössä I.K.D:ssa** (Internationale Kommission der Detektiv-Verbande).

Yhdistyksellä on edustaja Turvallisuusalan neuvottelukunnassa.

## Lähteet
* http://www.yksityisetsiva.fi
Teofil Lenartowicz

**Teofil Lenartowicz** (1822–1893) oli puolalainen runoilija. Hän siirtyi 1854 Italiaan Bolognan yliopiston professoriksi. Hän on kansanomaiseen tapaan kirjoitetuissa runoissaan käsitellyt puolalaista kansanelämää ja historiallisia tapahtumia. Valikoima hänen runojaan ilmestyi 1876.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vytautas Juozapaitis

**Vytautas Juozapaitis** (s. 14. joulukuuta 1963) on liettualainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.

Juozapaitis valmistui Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 1989 opiskeltuaan siellä laulua Vladimiras Prudnikovaksen johdolla. Debyyttinsä hän teki Kaunasin valtionmusiikkiteatterissa Freddyn roolissa *[[My Fair Lady]]n* esityksessä. Juozapaitis on ollut Liettuan kansallisen ooppera- ja balettiteatterin solisti vuodesta 1990 sekä Liettuan musiikki- ja teatteriakatemian luennoitsija vuodesta 1996. Vuonna 1993 hän sai kansainvälistä näkyvyyttä voitettuaan Luciano Pavarottin kansainvälisen laulukilpailun Philadelphiassa. Samana vuonna hän täydensi opintojaan Marlena Malasin johdolla New Yorkissa ja pääsi myös Tom Krausen oppiin.

Juozapaitiksen ohjelmistoon on kuulunut rooleja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Georges Bizet'n, Richard Wagnerin, Gaetano Donizettin, Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin teoksissa. Juozapaitiksen konserttiohjelmistossa ovat olleet teoksillaan edustettuina sellaiset säveltäjät kuin Carl Orff, Johannes Brahms, Benjamin Britten, Franz Schubert ja Sofija Gubaidulina. Kapellimestareita, joiden kanssa Juozapaitis on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Mstislav Rostropovitš, David Agler, Pinchas Steinberg, Justus Frantz, Jonas Aleksa, Juozas Domarkas, Christoph von Dohnányi, Gintaras Rinkevičius, Vytautas Viržonis, Rimas Geniušas, Julius Geniušas ja Saulius Sondeckis. Juozapaitis on esiintynyt useissa tapahtumissa kuten Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalilla, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Salzburgin festivaalilla. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin Liettuan kansallinen kulttuuri- ja taidepalkinto.

Juozapaitis tuli vuonna 2012 valituksi Liettuan kansallisen parlamentin eli Seimaksen jäseneksi. Hänet valittiin jatkokaudelle vuonna 2016. Hänen puolueensa on Kotimaan liitto – Liettuan kristillisdemokraatit.

## Lähteet
Siwert Lundberg

**Siwert (Sivert) Lundberg** (16. helmikuuta 1838 Tukholma – 2. lokakuuta 1894 Enköping, Ruotsi) oli suomalainen Raahessa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, pankinjohtaja, kauppaneuvos (1889) ja valtiopäivämies.

Lundbergin vanhemmat olivat kultaseppä Jakob Lundberg ja Maria Laestadius. Hänen lapseton setänsä, Raahessa asunut raatimies ja suurkauppias Johan Siwert Lundberg (1813–1895) adoptoi Siwert Lundbergin vuonna 1849, jolloin hän muutti Raaheen. Lundberg kävi kauppakoulun Lyypekissä ja sen jälkeen hän meni työhön kasvatusisänsä *Lundberg & Co*-liikkeessä, jonka päätoimialana oli laivanvarustus. Lundberg pääsi myös liikkeen osakkaaksi ja hän hoiti liikkeen kirjeenvaihtoa ja laivojen varustaminen matkaan. Lundbergin liike vei Raahesta ulkomaille tervaa, voita ja potaskaa sekä toi maahan siirtomaatavaroita ja suolaa. 

Lundberg perusti vuonna 1870 kasvatusisänsä kanssa uuden kauppatoiminimen *J. S. Lundberg*, joka harjoitti ulkomaankauppaa ja myllyteollisuutta. Toiminimi rakennutti Raaheen Ruonanojan suulle höyrymyllyn jossa jauhettiin Pietarista ostettua ja laivoilla Raaheen tuotua Riian ruista. Ensimmäinen puinen myllyrakennus paloi 1884, mutta sen tilalle rakennettiin uusi, suurempi tiilinen myllyrakennus. Valmiit tuotteet kuljetettiin sitten laivoilla Kokkolaan, Ouluun, Kemiin ja Tornioon, joissa sijaitsivat Lundbergin varastomakasiinit. Jauhojen lisäksi makasiineissa oli myös muita laivoilla tuotuja tuotteita, kuten riisiä, sokeria ja kahvia. Lundbergilla oli myös kauppaliike Rovaniemellä. Lundbergin myllyn jauhot olivat tunnettuja hyvästä laadustaan. 

Lundberg toimi myös parinkymmenen vuoden ajan Pohjoismaiden Osakepankin Raahen konttorin johtajana. Pankki oli perustettu edistämään Pietarin ja Suomen kaupunkien välistä kauppaa. Pankin pääkonttori oli perustettu 1873 Viipuriin ja Raahen konttori perustettiin jo 1874 jolloin Lundbergista tuli konttotin johtaja.

Lundberg edusti Raahea porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872. Hän oli myös Raahen kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi kuuden vuoden ajan valtuuston puheenjohtajana. Vuonna 1884 Raaheen perustettiin rautatiekomitea, jossa Lundberg oli jäsenenä kun raahelaiset huomasivat jäävänsä syrjään uuden Ouluun vuonna 1886 ulottuneen Pohjanmaan radan liikenteestä. Komitea kartoitti haararadan rakentamismahdollisuutta Raaheen mutta tämä ratahanke toteutui vasta 1899 kun Raahen rata valmistui.

Lundberg hoiti ylemmän kauppakoulun perustamiseen Raaheen tarkoitettua rahastoa 1868–1872, tämän rahaston alkupääoman lahjoitti vuonna 1863 Johan Fellman (1781–1870). Perustamishanke, jossa Lundberg oli mukana toteutui vuonna 1882, jolloin Raahen Porvari- ja Kauppakoulu aloitti toimintansa. Lundberg toimi sitten koulun johtokunnan varapuheenjohtajana.

Lundberg oli naimisissa vuodesta 1861 Ida Henrika Roschierin (1839–1925) kanssa. Heillä oli seitsemän lasta, joista toiseksi vanhimmasta pojasta Lennart Lundbergista (1866–1916) tuli isänsä seuraaja Raahen liike-elämässä ja kunnallispolitiikassa. Lennart Lundbergin kuoltua lapsettomana 1916 päättyi myös Lundbergin suvun liiketoiminta Raahessa.

## Lähteet
Carl Gustav Fleischer

**Carl Gustav Fleischer** (28. joulukuuta 1883 Bjørnør (nyk. Roania), Etelä-Trøndelag, Norja – 19. joulukuuta 1942 Ottawa, Kanada) oli norjalainen kenraalimajuri, joka komensi taisteluja saksalaisia vastaan Pohjois-Norjassa toisen maailmansodan aikana huhti–kesäkuussa 1940. Hänen on sanottu olleen ensimmäinen liittoutuneiden kenraali, joka sai taistelussa voiton saksalaisista.

Fleischer valmistui upseeriksi vuonna 1905 ja palveli Norjan pääesikunnassa vuosina 1909–1933. Hänestä tuli vuonna 1934 eversti ja jalkaväkirykmentin komentaja, ja vuonna 1939 kenraalimajuri ja 6. divisioonan komentaja. Fleischerin veli oli piispa Andreas Fleischer.

Saksan hyökkäyksen alkaessa 9. huhtikuuta 1940 Fleischer komensi Pohjois-Norjaan sijoitettuja joukkoja, ja hän antoi heti liikekannallepanokäskyn. Fleischerin joukot pysäyttivät Narvikissa maihinnousseiden saksalaisten etenemisen, ja tekivät 24. huhtikuuta alkaen vastahyökkäyksiä saaden tuekseen Harstadissa ja Sjøveganissa maihinnousseet brittiläis-ranskalais-puolalaiset apujoukot. Etelä-Norjassa olleiden joukkojen peräännyttyä toukokuun alussa maan pohjoisosaan Fleischer joutui luomaan uuden etelärintaman Helgelandin eteläpuolelle. Liittoutuneiden tukemat Fleischerin joukot valtasivat Narvikin takaisin 28. toukokuuta. Tätä pidetään liittoutuneiden ensimmäisenä merkittävänä voittona toisessa maailmansodassa. Liittoutuneiden apujoukkojen vetäydyttyä Norja joutui kuitenkin antautumaan 10. kesäkuuta.

Fleischer pakeni Norjan hallituksen mukana Britanniaan, jossa hänet nimitettiin armeijan komentajaksi maanpaossa. Keväällä 1942 hänet kuitenkin sivuutettiin uutta ylipäällikön virkaa täytettäessä ja siirrettiin vähäpätöisempään tehtävään sotilasattaseaksi Kanadaan. Katkeroituneena hän teki itsemurhan joulukuussa 1942. Hänen hautansa siirrettiin Osloon Vår Frelsers gravlund -hautausmaalle sodan jälkeen vuonna 1945.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mika Jussila (täsmennyssivu)

**Mika Jussila** -nimisiä henkilöitä ovat:
* Mika Jussila, suomalainen masteroija, yksi Finnvox-studion omistajista
* Mika Jussila (s. 1982), suomalainen jääpalloilija
* Mika Jussila (s. 1993), suomalainen futsalpelaaja.
Mika Jussila (futsalpelaaja)

**Mika Jussila** (s. 11. tammikuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021. Pelaajaprofiililtaan Jussila on laitapelaaja. 

Aiemmin urallaan Jussila on edustanut myös Akaa Futsalia, jonka riveissä hän voitti hopeaa kausilla  2017-2018 ja 2018-2019. Jussila teki paluun Mad Maxeihin kaudeksi 2019-2020. 

## Lähteet
Seututie 545

**Seututie 545** on Suonenjoen keskustasta Vesannon kirkonkylään johtava seututie. Tie alkaa valtatien 9 kiertoliittymästä Suonenjoen keskustan läheisyydessä ja päättyy Vesannolla seututiehen 551. Tie on pituudeltaan noin 54 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty. Rautalammin Vaajasalmessa tiestä erkanee yhdystie 5460 Tervoon sekä yhdystie 5451 Rautalammin kirkonkylään ja Kerkonkoskella seututie 543 niin ikään Rautalammin kirkonkylään.
Vytautas Klova

**Vytautas Klova** (1926–2009) oli liettualainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuusi oopperaa, joista ensimmäinen oli vuonna 1956 kantaesitetty *Pilėnai*. Teos vakiintui osaksi Liettuan kansallisen ooppera- ja balettiteatterin ohjelmistoa. Sittemmin teoksen esityksiä on pidetty esimerkiksi Trakain linnassa ja Chicagon liettualaisessa oopperassa.

Klova opiskeli Juozas Gruodiksen johdolla Kaunasissa vuosina 1946–1948 ja Antanas Račiūnaksen johdolla Liettuan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1951. Klova opetti Liettuan konservatoriossa musiikin teoriaa vuosina 1954–1994 ja pääsi professoriksi vuonna 1982. Hän julkaisi maassaan ensimmäisenä oppimateriaalin polyfoniasta (ensimmäinen osa 1966, toinen osa 1985). Klova sai Liettuan neuvostotasavallan valtionpalkinnon kahdesti (1957, 1970) ja Liettuan kansantaiteilijan arvonimen.

Säveltäjänä Klova keskittyi ensisijaisesti näyttämö- ja vokaaliteoksiin. Kansalliset teemat ja luonto olivat romanttisesti suuntautuneelle säveltäjälle tärkeitä aiheita. Kansanmusiikkiaiheet ovat hänen tuotannolleen tyypillisiä, ja hänen tuotantoonsa kuuluukin noin sata versiota kansanlauluista. Kolme hänen säveltämäänsä laulusarjaa pohjautuu liettualaisiin kansanlauluaiheisiin. Klovan soitinmusiikki on enimmäkseen ohjelmallista. Hänen myöhemmässä tuotannossaan kuuluvat verismin ja sarjallisuuden piirteet. Jälkimmäisestä esimerkkinä on hänen ensimmäinen konserttonsa sellolle ja orkesterille. Klova sävelsi myös lapsille ja nuorille suunnattua pedagogista ohjelmistoa.

## Lähteet
Fleischer

**Fleischer** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

*Ari Fleischer (s. 1960), yhdysvaltalainen poliittinen avustaja, Valkoisen talon lehdistösihteeri
*Carl Gustav Fleischer (1883–1942), norjalainen kenraali
*Charles Fleischer (s. 1950), yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko
*Dave Fleischer (1894–1979), yhdysvaltalainen animaatio-ohjaaja ja -tuottaja
*Fritz Fleischer (1894–1943), itävaltalainen pikajuoksija
*Heinrich Leberecht Fleischer (1801–1888), saksalainen orientalisti
*Max Fleischer (1883–1972), yhdysvaltalainen animaattori ja elokuvatuottaja
*Rasmus Fleischer (s. 1978), ruotsalainen historioitsija
*Richard Fleischer (1916–2006), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
*Ruben Fleischer (s. 1974), yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiotuottaja ja -ohjaaja
*Tilly Fleischer (1911–2005), saksalainen yleisurheilija, keihäänheiton olympiavoittaja

## Muita
*Fleischer Studios, yhdysvaltalainen entinen animaatiostudio