open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Penelopeia

**Penelopeia: Penelopen ja Odysseuksen myytti** on Margaret Atwoodin kaunokirjallinen teos vuodelta 2005. Se käsittelee Odysseuksen tarua Penelopen ja 12 hirtetyn neidon kertomana. Romaani oli Mythopoeic-palkintoehdokkaana 2006. Alkuteoksen nimi on *The Penelopiad: The Myth of Penelope and Odysseus*. Suomennoksen on tehnyt Kristiina Drews.

## Aiheesta muualla
* Sanna Nyqvist: Penelopen verkossa. Kiiltomato.net 26.11.2005.
* Kaisa Kurikka: Penelope puhuu nyt itse. Turun sanomat 19.1.2006.
American Enterprise Institute

**American Enterprise Institute for Public Policy Research** (AEI) on yhdysvaltalainen konservatiivinen ajatushautomo, joka perustettiin vuonna 1943 edistämään markkinaliberalismia. Sitä rahoittavat säätiöt, yritykset ja yksityishenkilöt. AEI:n kotipaikka on Washington (DC).

AEI:n tunnettuja tutkijoita ja jäseniä ovat John R. Bolton, Ayaan Hirsi Ali, Frederick Kagan, Charles Murray ja Paul Wolfowitz.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen kotisivu
Durandus de Saint-Pourçain

**Durandus de Saint-Pourçain** (*Durandus Saint-Pourçainlainen*) (n. 1275 Saint-Pourçain, Auvergne – 13. syyskuuta 1332 Meaux) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.

## Elämä

Durandus liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan Clermontissa ja valmistui tohtoriksi Pariisin yliopistosta vuonna 1313. Paavi Johannes XXII kutsui hänet Avignoniin toimimaan Rooman kuurian Magister Sacri Palatii -virassa, eli paavin teologina ja pyhien kirjoitusten selittäjänä.

Vuonna 1318 Durandus vihittiin Le Puy-en-Velayn piispaksi, ja hän muutti Meaux'hin vuonna 1326. Durandus tunnetaan nimellä *Doctor Resolutissimus*, koska hän kannatti uupumatta monia tuon ajan ajattelijoille uusia ajatuksia.

## Filosofia ja teologia

Universaalikiistassa Durandus oli nominalisti, joka vastusti aikansa käsiterealismia niin, että skolastiikan kolmannen kauden on joskus katsottu alkaneen hänestä. Hän hylkäsi sekä aistittavat että ymmärrettävät lajit, jotka oli hänen mukaansa keksitty aistihavainnon selittämiseksi, sekä aktiivisen intellektin. Hän kielsi myös individuaatioperiaatteen.

Teologiassa Durandus teki eron luonnollisen tiedon sekä uskon ja ilmoituksen avulla saadun tiedon välille. Tietytyjä opinkohtia, kuten kolminaisuusoppia, ei voi todistaa sisäisesti ristiriidattomaksi, mutta niihin on silti ansiokasta uskoa. Teologian ei hänen mukaansa ollut tiukasti otettuna tiedettä, koska se perustui uskoon, ei tiedon ensimmäisiin prinsiippeihin. Teologiassa oli rittävää tietää, ettei Jumalan inspiroimana voinut erehtyä. Durandus katsoi myös, että kaikki teot olivat peräisin Jumalasta, joka antaa voiman toimia. Sakramentteja hän piti vain välikappaleina, joita ilman armo ei voinut toteutua. Avioliittoa hän ei pitänyt tiukasti otettuna sakramenttina. Durandus katsoi myös, että Kristukselle oli mahdollista olla läsnä ehtoollisen sakramentissa, vaikka leivän ja viinin substanssit säilyisivätkin, toisin sanoen hän ei pitänyt transsubstantiaatio-oppia välttämättömänä.

Paavin määräyksestä tutkielma *De statu animarum* asetettiin tarkasteluun, ja sen havaittiin sisältävän yksitoista teologista virhettä.

## Teoksia

* *De origine jurisdictionum* (julkaistu Pariisissa 1506)
* *In Petri Lombardi Sententias Theologicas Commentarium* (*[[Sentenssit|Sentenssien]]* kommentaarit, julkaistu Pariisissa 1508)
* *De statu animarum* (tutkielma pyhien sielujen tilasta niiden erkaannuttua ruumiista)

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* 

## Aiheesta muualla
*
Espoon VPK

{
  "type": "FeatureCollection",
  "features": [
    {
      "type": "Feature",
      "properties": {
      "marker-color": "FF6347",
      "marker-size": "medium",
      "marker-symbol": "fire-station"
},
      "geometry": {
        "type": "Point",
        "coordinates": [
          24.649162,
          60.205764
        ]
      }
    }
  ]
}
**Espoon VPK** () on perustettu vuonna 1890 ja on Espoon kaupungin vanhin vapaaehtoinen palokunta. Virallisesti palokunta on kaksikielinen, mutta enemmistö jäsenistä on tänä päivänä suomenkielisiä. 

## Asema

Espoon VPK:n paloasema sijaitsee Espoon keskuksessa Kannusillanmäen juurella Espoonjoen rannalla. Asemalla on autopaikat kolmelle ajoneuvolle, miehistö- ja huoltotilat, talonmiehen asunto ja juhlasali. Juhlasalissa vietetään häitä, kirpputoreja ja muita tilaisuuksia.

## Juhlasali
Espoon VPK:n juhlasali sijaitsee Espoon VPK:n yläkerrassa. Kiinteistö on rakennettu talkoovoimin alkaen vuonna 1961 ja se otettiin käyttöön vuonna 1963. Erityisesti 2010-luvulla kiinteistön talotekniikkaa ja julkisivua sekä sisätiloja on remontoitu vastaamaan nykyajan vaatimuksia. Juhlasalin kapasiteetti on 120 henkeä pöytäpaikoilla.

## Aseman kalusto

Palokunnalla on kaksi ajoneuvoa. Sammutusauto RLU431 on Scania vuosimallia 2000. Miehistöauto RLU437 on Volkswagen Caravelle T6 vuosimallia 2019. Palokunnan käytössä on letkuperävaunu, joka sisältää 600 m 76 mm sekä 800 m 110 mm letkua sekä muuta vesihuoltoon liittyvää oheiskalustoa. Perävaunu ja miehistöajoneuvo ovat Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen omistuksessa.

## Palokunnan osastot

### Hälytysosasto
Palokunnan hälytysosastoon kuuluu noin 15 jäsentä. Koulutuksesta vastaa pääasiassa palokunnan päällystö ja alipäällystö. Hälytysosastolaiset ovat hälytettävissä henkilöhakulaitteilla mihin vuorokauden aikaan tahansa. Työ on vapaaehtoista, eikä siitä saa henkilökohtaista korvausta. Palokunta onkin tärkeä reservi Espoon aluepelastusorganisaatiossa ja sitä käytetään tarpeen mukaan.

### Nuoriso-osasto
Espoon VPK:ssa toimii myös aktiivinen nuoriso-osasto. Nuoriso-osastoon kuuluu noin 20 nuorta. Mukaan pääsee kun on täyttänyt 10 vuotta. Toiminta on nuorelle ilmaista. Nuoriso harjoittelee samoja taitoja ja asioita kuin miehistökin. Lisäksi nuoriso käy leireillä ja kilpailuissa. 16 vuotta täytettyään nuoret yleensä kulkevat myös hälytysosaston harjoituksissa ja virallisesti liittyvät hälytysosastoon täytettyään 18 vuotta.

### Veteraaniosasto
Espoon VPK:n veteraaniosaston tarkoituksena on ylläpitää palokuntatoiminnan perinteitä ja tarjota aiemmin aktiivisesti sammutustoiminnassa mukana olleille, nyt jo ikääntyneille mahdollisuus yhteiseen palokuntaharrastukseen.

### Naisosasto
Espoon VPK:ssa toimii kaksi naisosastoa, Lågan ja vuonna 2006 perustettu suomenkielinen ryhmä. Naisosasto tekee yhteistyötä palokunnalla palokunnan ja nuoriso-osaston hyväksi. Osaston toimenkuvaan kuuluu mm. erilaisten tilaisuuksien kahvitus, koulutustilaisuuksien muonitus ja kahvitus, hälytysosaston muonittaminen sekä erilaiset toimihenkilötehtävät palokuntanuorten koulutusleireillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Espoon VPKn kotisivut
* Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen nettisivut
Kauhukypärä

**Kauhukypärä** () on Viktor Pelevinin 2005 julkaistu romaani. Se on tulkinta Theseuksen ja Minotauroksen tarusta. Tarinan kertoo joukko henkilöitä, jotka verkkojuttelevat keskenään, ja heidän puheistaan hahmottuu labyrintti. Teos on ilmestynyt suomeksi Arja Pikkupeuran suomentamana ja Kustannusosakeyhtiö Tammen kustantamana lokakuussa 2005.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pekka Pesonen: Antiikin myytti sai nettiversion.Helsingin Sanomat 20.1.2006.
John Banville

**John Banville** (s. 8. joulukuuta 1945 Wexford) on irlantilainen kirjailija. 

Banville asui vuosina 1968–1969 Yhdysvalloissa ja aloitti Irlantiin palattuaan toimittajan työt. Hänen ensimmäinen kirjansa *Long Lankin* julkaistiin vuonna 1970. Banville on kirjailijanuransa ohessa jatkanut uraansa lehtimiehenä. Hän kuului vuosina 1984–2001 Aosdánaan. Hänellä on vaimonsa Janet Dunhamin kanssa kaksi lasta, ja hän on kirjoittanut myös pseudonyymillä Benjamin Black.

Eräs tunnetuimmista Banvillen julkaisemista teoksista on *Todistajan kirja* (*The Book of Evidence*, 1989), joka on suomeksi julkaistu Keltaisessa kirjastossa. Hän voitti vuonna 2005 teoksellaan *The Sea* englanninkielisen kirjallisuuden Booker-palkinnon. Franz Kafka -palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2011.

## Lähteet
Mojo (lehti)

**Mojo** on brittiläinen musiikkilehti. Se on alallaan yksi arvostetuimmista ja menestyneimmistä julkaisuista.

Lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa vuodesta 1993 saakka. Ensimmäisen *Mojon* kannessa olivat Bob Dylan ja John Lennon. Lehti sai alkunsa kustannusyhtiö EMAPin aloitteesta. Brittiläinen musiikkilehti *[[Q Magazine|Q]]* oli ollut useamman vuoden ajan myyntimenestys, ja yhtiö alkoi etsiä toimitusta uuteen rock-painotteiseen musiikkilehteen. *Mojon* numeroissa on joskus mukana lehden teemaan kuuluva CD.

Lehti on julkaissut monia Top 100 -listoja, joissa sen musiikkitoimitus on valinnut eri aikakauden tai kaikkien aikojen parhaita levyjä ja singlejä. Yksi tällainen lista on nimeltään Top 100 Albums of Mojo’s Lifetime.

## Aiheesta muualla
*Lehden kotisivu
Kristiina Pelto-Timperi

**Anna Kristiina Pelto-Timperi** (s.10. toukokuuta 1954 Raahe) on suomalainen kirjailija ja opettaja. Pelto-Timperi valmistui ylioppilaaksi Someron lukiosta 1973 ja peruskoulun luokanopettajaksi Helsingin yliopistosta 1977 ja on työskennellyt sittemmin luokanopettajana muun muassa Konalassa Helsingissä. Hän sai 1973 Kalevi Jäntin palkinnon teoksistaan *Syreenikiitäjä* ja *Tule se päivä*.

## Teoksia
* *Syreenikiitäjä*.  Otava 1971
* *Tule se päivä*, romaani.  Otava 1972
* *Hevosenpuolikas*.  Otava 1983
* *Kuningattaren siivet*, romaani.  Otava 1995

## Palkinnot
*  Kalevi Jäntin nuorten kirjailijain palkinto 1973

## Lähteet
San Marinon Grand Prix 1984

**San Marinon Grand Prix 1984** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. toukokuuta 1984 Imolan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen.

## Aika-ajo

Paalupaikan valloitti Nelson Piquet ajalla 1.28,517, joka merkitsi keskinopeutta 204,98 km/h. Aika oli myös Imolan radan rataennätys. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Keijo Rosberg, Derek Warwick ja Niki Lauda.

Rosberg ajoi vara-autolla ensimmäisellä rengaskerrallaan muita pari sekuntia paremman pohja-ajan. Sen jälkeen hän ajoi varikolle ja alle vaihdettiin toinen rengaskerta. Sitten hän jäi odottelemaan ajaako joku nopeamman kierroksen. Rosbergin edelle kiilasivat Prost, Piquet ja Warwick. Keke palasi radalle ja ajoi renkaat lämpimiksi. Aivan aika-ajon lopussa Rosberg paransi hieman aikaansa, mutta se ei riittänyt kuin kolmanteen sijaan. Hän jäi Piquet'n pohja-ajasta 0,9 sekuntia.

## Kilpailu
Alain Prost starttasi toisesta lähtöruudusta ja siirtyi heti kilpailun johtoon. Hän piti johtopaikan vakuuttavasti hallussaan maaliin asti. Edes varikkokäynti kilpailun puolivälissä ei vienyt johtopaikkaa. Vain johto kaventui 34 sekunnista 14 sekuntiin.

## Tulokset

## Muuta

*Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.28,517
*Nopein kierros: Nelson Piquet – 1.33,275 (kierroksella 48)
*Riccardo Patresen sadas Grand Prix
*Jo Gartnerin ensimmäinen Grand Prix
*Nelson Piquet'n kymmenes paalupaikka ja kilpailun nopein kierros
*Williamsin 150:s Grand Prix
*McLaren saavutti 800 MM-pisteen rajan
* Alun perin Imolan kilpailu piti televisioida TV2:lla, mutta Zolderin muutoksen ja televisioinnin jälkeen Imolan kisa televisiossa siirrettiin ensin TV1:lle ja peruttiin ja sitten se lähetettiin suorana radiosta selostajana Höyry Häyrinen Rinnakkaisella.

## Lähteet
Jorma Eronen

**Jorma Tapani Eronen** (4. kesäkuuta 1950 Tampere – 10. joulukuuta 2019 Turku) oli suomalainen runoilija. Hän sai 1979 Kalevi Jäntin palkinnon esikoisteoksestaan *Uigur*.

Erosella oli opintoja Helsingin yliopistossa vuodesta 1970. Hän toimi tarkkailuluokan opettajana, toimintaterapeuttina, ja pienryhmäopettajana. Eronen sairastui 1980-luvulla skitsofreniaan, jonka takia hänen kirjallinen uransa jäi lyhyeksi. Jonimatti Joutsijärvi kirjoittaa Erosesta: *Hän on eräs melko harvoista moderneista runoilijoista, joilla suhde kansanperinteeseen on elävä: häntä voi pitää varhaisena suomalaisena etnofuturistina, joka oli kiinnostunut alkuperäisperinteistä subjektiivis-globaalista näkökulmasta.*

Erosen vanhemmat olivat kirjaltaja Heikki Ilmari Eronen ja Sirkka Vappu (o.s. Kuosa). Puoliso oli Suvi Kirsi Marjukka (o.s. Vepsäläinen) vuodesta 1973.

## Teoksia
**Juoksu yönmaahan*: tulkintoja intiaanirunoista.  Otava, 1977 - 288 sivua
**Uigur*, runoja.  WSOY 1978

## Palkinnot
*  Kalevi Jäntin nuorten kirjailijain palkinto 1979

## Lähteet
* Suomen kirjailijat tietokanta 

### Viitteet
Maarit Lepomäki

**Maarit Lepomäki** (s. 15. joulukuuta 1956 Pori) on suomalainen entinen skeet-ampuja. Hän edusti Satakunnan Ampujia. Lepomäki lopetti kilpauransa vuonna 2007. Nykyään hän toimii ammunnan parissa tuomaritehtävissä. 

## Ura
Lepomäellä on ammunnan lisäksi monipuolinen urheilutausta myös muista lajeista. 1970-luvun alussa hän kuului juniori-ikäisenä pikaluistelun olympiavalmennettaviin. Lisäksi hän on pelannut 1980-luvulla naisten SM-sarjaa sekä jalkapallossa että jääpallossa seuroinaan Musan Salama ja Narukerä. 

Lepomäki on vasemmistoliiton varavaltuutettu Porin kaupunginvaltuustossa.

## Saavutukset
### Henkilökohtaiset suomenennätykset
*2005 peruskilpailu  72 kiekkoa
*2005 peruskilpailu+finaali  95 kiekkoa

### Kilpailullinen menestys

*2007 EM-kilpailu: pronssia
*2006 EM-kilpailu: pronssia
*2005 MM-kilpailu: 8. sija
*2005 EM-kilpailu: 5. sija
*2004 olympialaiset: 9. sija
*2004 EM-kilpailu: 21. sija
*2004 2. maailmancupin finaalissa
*2004 maailmancupin osakilpailun voitto
*2003 MM-kilpailu: 15. sija
*2003 EM-kilpailu: 21. sija
*2002 MM-kilpailu: 26. sija
*2002 EM-kilpailu: 6. sija
*2002 4. maailmancupin finaalissa
*2002 maailmancupin osakilpailun voitto
*2001 MM-kilpailu: 13. sija
*2001 EM-kilpailu: 5. sija
*2000 olympialaiset: 11. sija
*2000 EM-kilpailu: kultaa
*1998 EM-kilpailu: kultaa
*1995 EM-kilpailu: kultaa, ME tulos 119
*1994 EM-kilpailu: hopeaa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Maarit Lepomäen urheilijaprofiili
RMS Oceanic (1899)

**RMS Oceanic** oli White Star Line -laivayhtiön Atlantin liikenteeseen tarkoitettu valtamerialus, joka teki neitsytmatkansa vuonna 1899. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa 1914 siitä tuli Britannian kuninkaallisen laivaston aseistettu kauppalaiva eli apuristeilijä.

## Valmistus
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista. Alus laskettiin vesille 1897 ja oli rakennettu omistajansa Thomas Ismayn  johdolla. Ismay omisti silloisen Oceanic Steam Navigation Companyn (White Star Linen), jonka mukaan alus nimettiin. 

## Palvelus
Alus lähti 26. elokuuta 1899 Belfastista Liverpooliin, jossa se esiteltiin lehdistölle ja yleisölle 30. elokuuta. Se lähti 6. syyskuuta neitsytmatkalleen New Yorkiin päällikkönään kapteeni John G. Cameron. Matka kesti kuusi päivää kaksi tuntia ja 37 minuuttia, joten aluksen keskinopeudeksi saatiin 19,57 solmua.

Alus teki useita matkoja Atlantin yli. Se teki viimeiseksi jääneen Atlantin ylityksensä Southamptonista New Yorkiin 22. heinäkuuta 1914.

### HMS Oceanic
Ensimmäisen maailmansodan alettua *Oceanic* sai 8. elokuuta 1914 määräyksen liittyä Kuninkaalliseen laivastoon. Alukselle asennettiin kuusitoista 4,7 tuuman tykkiä, minkä jälkeen se liitettiin 10. risteilijälaivueeseen apuristeilijänä nimellä *HMS Oceaniciksi*.  Alus lähti 27. elokuuta Southamptonista ensimmäiselle matkalleen länsirannikkoa pohjoiseen vieraillen Scapa Flowssa. Sen tehtävänä oli valvoa Färsaarten ja Skotlannin välistä merialuetta ja tarkastaa kaikki alueella tavatut alukset.

Alus oli 7. syyskuuta Foulan länsipuolella. Seuraavana päivänä se ajoi karille Shaaldissa kolmisen kilometriä Foulan itäpuolella merkitsemättömällä riutalla. Hinaajat *[[HMS Forward]]*  ja *[[HMS Alsatian]]* yrittivät 11. syyskuuta tuloksetta irrottaa alusta riutalta. Tuloksettomasti päättyi myös taistelulaiva *[[HMS Hannibal (1896)|HMS Hannibalin]]* yritys irrottaa alus, minkä jälkeen troolari *[[HMS Glenogil]]* pelasti aluksella olleet 400 henkeä.

Kahden viikon ajan alus oli karilla aaltojen armoilla. Laivaston pelastusalus *[[HMS Lyons]]* pelasti alukselta kaiken mahdollisen kuten tykit ja tarvikkeet. Voimakas tuuli aiheutti lopulta vuodon ja irrotti aluksen karilta, jolloin se upposi. Britannian amiraliteetti myi 1920-luvulla hylyn Scapa Flowssa toimineelle pelastusyritykselle 200 punnalla. Aluksesta oli maaliskuuhun 1924 mennessä purettu lähes kaikki vedenpäälliset osat. Voimakas virtaus osoittautui vedenalaisten osien purkamisen esteeksi, mistä siten luovuttiin. Vuosien 1973 ja 1979 välillä Simon Martin ja Alec Crawford nostivat aluksesta runsaasti metallia ja muun muassa kaksi 29 tonnin potkuria.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Carl Wilson

**Carl Dean Wilson** (21. joulukuuta 1946 Hawthorne, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Beach Boysin kitaristina.

Carl Wilson oli yksi Beach Boysin perustajajäsenistä yhdessä veljiensä Brian Wilsonin ja Dennis Wilsonin sekä serkkunsa Mike Loven kanssa. Carlilla oli absoluuttinen sävelkorva. Kuten Beach Boysin kaikki jäsenet, Carl toimi myös yhtyeen laulajana. Hänet muistetaan parhaiten kappaleen "God Only Knows" tulkinnasta. Carlin sooloura alkoi vuonna 1981, jolloin ilmestyi soolodebyytti, *Carl Wilson*. 1983 ilmestyneen seuraavan levyn, *Youngbloodin* jälkeen Carl Wilson ei julkaissut enää uusia sooloalbumeita.

Carl Wilson sairastui keuhkosyöpään vuonna 1997 ja kuoli siihen vuonna 1998, vain kolme kuukautta äitinsä, Audree Wilsonin jälkeen.

## Soolotuotanto
### Albumit
* Carl Wilson (1981)
* Youngblood (1983)

### Singlet
* Hold Me/Hurry Love (1981)
* Heaven/The Right Lane (1981)
* Heaven/Hurry Love (1981)
* What You Do to Me/Time (1983)
* Givin' You Up/It's Too Early to Tell (1983)
* This is Elvis (2015)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Per Ahlmark

**Per Axel Ahlmark** (15. tammikuuta 1939 – 8. kesäkuuta 2018) oli ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli valtiopäivien jäsen 1967–1978, työ- ja varapääministeri 1976–1978 ja Kansanpuolueen johtaja 1975–1978.

Ahlmark syntyi Tukholmassa ja sai oppiarvon valtio-opista Tukholman yliopistosta vuonna 1964. Hän on julkaissut lukuisia artikkeleita ja kirjoja; jälkimmäisiin ei kuulu ainoastaan poliittisia teoksia, vaan myös runoutta, proosaa ja esseitä. Hän toimi vuosina 1970–1998 Ruotsin–Israelin ystävyysliiton varapuheenjohtajana ja oli vuonna 1983 perustamassa Juutalaisvastaisuuden vastaista komiteaa.

Ahlmark oli aiemmin naimisissa näyttelijä Bibi Anderssonin kanssa. Hän oli vuosina 1978–1981 Ruotsin elokuvainstituutin hallituksen puheenjohtaja. Hän oli vuodesta 1997 *[[Dagens Nyheter]]* -lehden kolumnisti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ruotsin valtiopäivät
Bela Bunford

**Bela Bunford** on Serbiassa syntynyt, mutta myöhemmin myös Unkarin kansalaisuuden saanut lentopalloilija. Urallaan Bunford on pelannut Ranskassa, Serbiassa, Kreikassa, Unkarissa ja nyt Suomessa.

Bela Bunford tuli Raision Loimun väreihin kesken meneillään olevan SM-liigakauden. Hän pelasi 2007-2008 alkukauden Serbiassa Spartak Subotican, mutta vaihtoi Suomeen Loimun tarjotessa try-out sopimusta hänelle. Bunfordin tuloa Suomeen avusti muun muassa, se kun hän ei saanut mielestään tarpeeksi rahakasta sopimusta Ranskan liigasta. Ranskan kovatasoisessa liigassa Bunford on pelannut viimeiset neljä kautta. Ennen Loimuun tuloaan Bunford ei tietänyt Lentopallon SM-liigasta paljon ollenkaan, vain Piivolleyssa pelaavan Gabor Janosin. Loimun kotihalli, Kerttulan Liikuntahalli on Bunfordille kuitenkin ennestään tuttu sillä hän pelasi Lentopallon Mestareiden liigaa vuonna 1998 Kerttulassa Loimua vastaan. Uransa ensimmäisessä SM-liigaottelussa Bunford oli kentän paras pistemies, 17 pisteellään.

## Lähteet
Jo Gartner

**Josef Gartner** (24. tammikuuta 1954 Wien, Itävalta – 1. kesäkuuta 1986 Le Mans, Ranska) oli itävaltalainen autourheilija ja Formula 1 -kuljettaja.

Gartner ajoi ensi kerran F1-sarjassa kaudella  Osella-tallin autolla San Marinon GP:ssa. Gartner ei saavuttanut urallaan ainuttakaan MM-pistettä. Hän kuitenkin sijoittui viidenneksi Italian GP:ssa, mutta hän ei saanut pisteitä. Syynä tähän oli se, että Osella oli ilmoittanut F1-sarjaan vain yhden auton.

Gartner kuoli Le Mansin 24 tunnin ajossa sattuneessa ulosajossa vuonna 1986.

## Lähteet
São Leopoldo

**São Leopoldo** [-po´l-] on kaupunki Etelä-Brasiliassa, Rio Grande do Sulin osavaltiossa.

Kaupunki sijaitsee 30 kilometriä Porto Alegresta pohjoiseen. Vuonna 2010 siellä asui noin 214&nbsp;000 asukasta. São Leopoldo on paikallinen kauppakeskus. Siellä on nahka-, ase-, ammus- ja alumiiniteollisuutta sekä yliopisto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Boa Vista

**Boa Vista** () tai **Boavista** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* Boa Vista, yksi Kap Verden saarista ja tämän saaren muodostama kunta
* Boa Vista, Roraiman osavaltion pääkaupunki Brasiliassa
* Boavista FC, portugalilainen jalkapalloseura
* Circuito da Boavista, moottorirata Portugalin Portossa.
Stigidilaatio

__NOTOC__
**Stigidilaatio** on suomalaisen rap/R&B-artisti Stigin (silloin vielä *Stig Dogg*) toinen albumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2007. Sen julkaisi 3rd Rail Musicin alayhtiö Muumaa Musiikki.

## Taustaa
Albumin menestyneimpiä kappaleita olivat sen kaksi singleä, nimikappale "Stigidilaatio" ja "Vadelmasuklaa", joista molemmista tehtiin myös musiikkivideo. "Vadelmasuklaa"-kappale oli mukana Valion *Play*-maitojuoman mainoskampanjassa.

*Stigidilaatio* nousi Suomen viralliselle albumilistalle viikolla 36. Levy pysyi listalla kaksi viikkoa ja nousi parhaimmillaan sijalle kahdeksan.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Biitit
* Stig Dogg: 1, 3, 7, 8, 9, 11, 13
* DJPP & Stig Dogg: 2, 4, 10
* Hakala & Peltola: 6
* R2: 12

Kappale "Kovat piipussa" sisältää samplen Survivorin kappaleesta "Eye of the Tiger". "Rakastuin sporakuskiin" -kappale sisältää samplen T-Painin "I'm 'n Luv (Wit a Stripper)" -kappaleesta.

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Mesta.net: 
* Noise.fi: 
* Redrum-187: 

## Lähteet
Richard Horvitz

**Richard Steven Horvitz** (s. 29. heinäkuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.

## Ura
Richard Horvitz aloitti uransa lapsinäyttelijänä 10-vuotiaana esiintyen aluksi mainoksissa, joista ensimmäinen oli nimeltään *Freshen Up Gum*, ja myöhemmin myös käsimallina lelumainoksissa. Horvitz teki 1980-luvulla ensimmäisiä näytelmärooleja elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Koulunkoukkuja ja Pääsykokeet.

### Ääninäyttelijänä
Jäätyään aluksi ilman näyttelijän töitä vuonna 1988 käsikirjoittajien lakon vuoksi hän kokeili ystävänsä kehotuksesta ääninäyttelemistä ja otti yhteyttä mainosagentuuriinsa, jotka järjestivät Horvitzin ääninäyttelijöiden agentuurille Sandy Schnarin puheille, joka myös otti hänet asiakkaakseen. Tämän myötä Horvitzin ura ääninäyttelijä alkoi 1990-luvulla, jolloin hän teki äänirooleja muun muassa Mighty Morphin Power Rangers televisiosarjaan. Aluksi Horvitz piti äänityötään vain väliaikaisena urana, mutta sittemmin siitä on tullut hänen täysipäiväinen uransa. Tämän myötä Horvitz teki äänirooleja yhä useammassa animaatiosarjassa, joista ensimmäinen merkittävä oli vuonna 1997 Angry Beavers -animaatiosarjassa. Sarjan loputtua vuonna 2001 Horvitz sai kaksi pääroolia animaatiosarjoista Invader Zim ja *[[The Grim Adventures of Billy & Mandy]]*, joista ensimmäinen toi hänelle Annie-ehdokkuuden. Samalla Horvitz teki vierailevia äänirooleja animaatioihin, kuten *[[Static Shock]], [[Spies-tytöt]], [[Kim Possible]]* ja *[[Dave the Barbarian]]*, sekä muutamia dubbauksia, kuten Liikkuva linna, Duel Masters ja Pom poko. Vuonna 2006 hän teki äänirooleja Squirrel Boy- ja Ben 10 -animaatioihin. *The Grim Adventures of Billy & Mandy* sarjan jälkeen Horvitz on tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten *[[SpongeBob SquarePants featuring Nicktoons: Globs of Doom]], [[PlayStation Move Heroes]], * ja *[[Ratchet & Clank: All 4 One]]*.

Horvitz on näytellyt Vivienne "VivziePop" Medranon luomassa Helluva Boss -nettianimaatiosarjassa Moxxie -hahmon roolissa vuodesta 2019 lähtien.

## Yksityiselämä
Richard Horvitz on naimisissa Kristin Lazarianin kanssa ja heillä on kolme lasta.

## Ääniroolit

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Richard Horvitz TV.comissa 
* Richard Horvitz Voice Chasersissa
Suensaari

**Suensaari** () on Tornion kaupungin keskustassa sijaitseva kaupunginosa ja saari. Ruotsin kuningas Kustaa II Adolf perusti Tornion kaupungin Suensaarelle vuonna 1621. Suensaaren pohjoisosassa sijaitsee pääosin 1970-luvulla rakennettu kerrostalovaltainen Juhannussaaren kaupunginosa. Suensaaren asukasluku oli vuoden 2011 lopussa 2&nbsp;227 ja Juhannussaaren 1&nbsp;627.

Tornion ja Haaparannan kaupunkien keskustat ovat laajenemassa rajalle muodostaen yhteisen keskustan. Entisen kaupunginlahden päälle on rakennettu kolme kerrostaloa ja kauppakeskus.

Suensaaressa toimii useita yrityksiä, kunnan ja valtion virastoja sekä kulttuurilaitoksia, kuten Aineen taidemuseo. Tornion elokuussa 2010 suljettu Lapin Kullan panimo sijaitsi Suensaarella.

Vapaa-ajanviettomahdollisuuksia on frisbee-golfrata vesitornin ympäristössä. Juhannussaaren pohjois-osassa on 18 reiän golfkenttä, josta puolet sijaitsee Ruotsin puolella. Leikkikenttiä on useita, keskustassa mm. Felixinpuiston leikkikenttä ja vesitornin lähellä liikennepuisto. Uimarannat sijaitsevat Pikisaaressa, joka on lakkautetun Olutpanimon vieressä. Saaren pohjoispäässä on Uiton uimaranta ja puistoalue sekä liikuntapaikka. Keskustassa on muistomerkkejä ja patsaita. Raja-alueella sijaitsee uusimmat, perinteisemmillä alueilla  Aino- ja Apteekinpuistossa vanhemmat. 

Suensaarella on runsaasti pikaruokapaikkoja. Anniskeluravintoloita on Tornion Kaupunginhotelli, Umpitunneli, Pikku-Berliini, Vanha Mestari ja Kerhoravintola, jossa on myös keittiö.
TP-47:n kotistadion sijaitsee myös Suensaarella vesitornin juurella. Toinen jalkapallokenttä sijaitsee Länsirannalla lyhyen etäisyyden päästä varsinaisesta stadionista. Tällä alueella on myös koulutuskuntayhtymä Lappian ylläpitämä jalkapallohalli.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aku Peltonen

**Karl August "Aku" Peltonen** (ent. Kaarle Aukusti Peltonen, () oli suomalainen näyttelijä. Hän oli pääammatiltaan kalakauppias ja toimi näyttelijänä paikallisessa harrastajateatterissa, Hämeenlinnan Työväen Teatterissa (nykyinen Hämeenlinnan kaupunginteatteri). 

Peltonen oli mukana myös kaikkiaan 31 elokuvassa vuosina 1937–1948. Hän kuului aikoinaan Teuvo Tulion elokuvien vakiokaartiin. Aku Peltonen nähtiin lähinnä lukuisten tusinaelokuvien yksittäisissä koomisissa rooleissa, mitkä tosin nousivat yleensä hyvinkin merkittävälle tasolle. Merkittävimmät roolit hänellä oli Nyrki Tapiovaaran elokuvassa *[[Varastettu kuolema]]* (1938) ja Tulion elokuvassa *[[Unelma karjamajalla]]* (1940).

Tasavallan presidentti myönsi Peltoselle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1952. Hämeenlinnan Teatterikerho on jakanut vuodesta 1953 lähtien teatteritaidetta Hämeenlinnassa edistäneelle teatterintekijälle Aku-patsaan Peltosen muistoksi. Aku-patsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen tekemä näköispatsas. 

## Lähteet

 
## Aiheesta muualla
*
*
Postipysäkki

**Postipysäkki** oli Posti- ja Lennätinhallituksen aikana Suomessa alimman lajin postitoimipaikka.

## Postipysäkkien historiaa
Postipysäkit olivat kaikkein pienimpiä toimipaikkoja. Niitä oli lähinnä laitoksissa, yksityisillä rautateillä sekä joissakin matkustajalaivoissa ja yhteysaluksissa.

Postipysäkeillä ei ollut postinkantajaa vaan useimmiten postihyllyt asiakkaille, jotka itse noutivat postinsa, koska tämä toimipaikka palveli yleensä hyvin rajallista aluetta. Malliesimerkki tällaisesta oli Röykän sairaalan yhteydessä toiminut postipysäkki Röykkä I, jonka postinumero oli 05130. Pysäkki poikkesi normaalista sairaalan postista siten, että se palveli myös rajanaapurina toimivaa Geofysiikan observatoriota. Toimipiste suljettiin sairaalan toiminnan päättyessä.

Suomenlahden ulkosaaria hoitaneessa kelirikkoalus s/s Suursaaressa postipysäkkiä hoiti perämies. Aluksella oli oma, sen nimellä varustettu postileimasin. Katsottiin että päivämääräleimasin kuuluisi vasta ylemmille postiasemille. Toisella yhteysaluksella, M/S Jäämerellä, joka liikennöi Petsamon vesillä, oli puolestaan epävirallinen nimileimasin. Aluksen kautta kuljetettu posti leimattiin erikseen Kalastajasaarennon sataman postiasemalla. Postilaivan arvonimen omanneella matkustajalaiva S/S Ariadnella oli erikseen postipysäkinhoitaja, joka oli Posti- ja lennätinhallituksen palveluksessa. 

Yksityisillä rautateillä postipysäkkiä hoiti tavallisesti kyseisen rautatiepysäkin hoitaja tai joskus asemapäällikkö. Äänekosken–Suolahden rautatien Paatelan postipysäkillä oli oma hoitaja, pysäkinhoitajan puoliso Maria Salo, "Pysäkin-Maija".

Järjestelmä uusittiin kun posti yhtiöitettiin. Nykyiset asiamiespostit vastannevat parhaiten entisiä postipysäkkejä, tosin niiden henkilöstö ei ole Postin palveluksessa vaan toiminta suoritetaan myyntipalveluna.

Joillakin erityisillä kohteilla, Helsingissä tunnetuimpina Linnanmäen huvipuistolla ja Korkeasaaren eläintarhalla, postilaatikkoon laitetut kortit ja kirjeet varustetaan paikan omalla erikoisleimalla. 

Väliaikaisia postipysäkkejä on ollut suurten tapahtumien yhteydessä. Esimerkiksi 6.–16. elokuuta 1965 Sauvossa järjestetyllä partiolaisten kansainvälisellä Hakkis-suurleirillä oli oma postipysäkkinsä, joka oli paikalle ajettu, Postin linja-autoon sisustettu toimipaikka, jolla oli oma leirin ajan voimassa ollut erityisleimansa. Sillä oli jopa pankkioikeus, eli kuriositeettina voinee mainita, että kyseisellä leirillä oli kaksikin pankkia: postibussin vieressä oli Pohjoismaiden Yhdyspankin omistama pankkiauto.

## Lähteet
* Visa Auvinen (toim.): Leijonalippu merellä
* Resiina-lehdet

### Viitteet
Tulta päin! (vuoden 1995 albumi)

**20 suosikkia – Tulta päin!** on Juha Vainion kokoelma-albumi vuodelta 1995. Levy on Vainiolta ensimmäinen osa *[[20 suosikkia]]* -kokoelmalevysarjassa.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Bruno Pittermann

**Bruno Pittermann** (3. syyskuuta 1905 Wien – 19. syyskuuta 1983 Wien) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.

Pitterman toimi Itävallan Sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana 1957–1967, Itävallan varaliittokanslerina 1957–1966 ja Sosialistisen Internationaalin presidenttinä 1964–1976.
Jordan Sonnenblick

**Jordan Sonnenblick** (s. 4. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija, jolta on suomeksi ilmestynyt teos *Kuumetta, kipinää ja rumpusooloja*. Kirjan päähenkilö on 13-vuotias rumpali Steven, jonka päiväkoti-ikäinen pikkuveli Jeffrey sairastuu akuuttiin lymfoblastiseen leukemiaan.

Sonnenblick on varsinaiselta ammatiltaan englanninopettaja.
Boa Vista (Roraima)

**Boa Vista** on Roraiman osavaltion pääkaupunki Rio Branco -joen varrella Pohjois-Brasiliassa.

Boa Vista on väkiluvultaan osavaltion suurin kaupunki. Vuonna 2010 siellä asui 278&nbsp;000 henkeä eli yli 60&nbsp;% osavaltion väestöstä.  Boa Vista on luonnonvaroista rikkaan alueen keskus. Siellä on myös kansainvälinen lentokenttä. Kaupunki on perustettu 1890, ja se oli silloin nimeltään Boa Vista do Rio Branco.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
John Bolton

**John Robert Bolton** (20. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuden neuvonantajana huhtikuusta 2018 syyskuuhun 2019. George W. Bushin hallinnossa hän toimi Yhdysvaltain edustajana Yhdistyneissä kansakunnissa elokuusta 2005 joulukuuhun 2006. Hän toimii useissa konservatiivisissa tutkimusinstituuteissa, mukaan lukien American Enterprise Institutessa ja Project for the New American Century -ajatushautomossa.

Ronald Reaganin ja George H. W. Bush hallinnoissa Boltonilla oli useita virkoja ulkoministeriössä, oikeusministeriössä ja liitovaltion kehitysapuvirastossa.
Presidentti George W. Bushin hallinnossa hän toimi kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavana apulaisulkoministerinä 2001–2005 ja Yhdysvaltain YK-edustajana. Hänet tunnetaan voimakkaana YK:n kriitikkona. Bolton tunnetaan jyrkkänä "sotahaukkana", joka ajaa kovaa voimatoimiin ja painostuksiin perustuvaa ulkopolitiikkaa. Presidentti Trump erotti Boltonin, koska tämä ei kannattanut neuvotteluja Yhdysvaltain vihollismaiden kanssa.

## Koulutus
Bolton opiskeli Yalen yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1970 ja tohtoriksi 1974.

## Bushin hallinnossa
Bolton nimitettiin kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavaksi apulaisulkoministeriksi presidentti George W. Bushin hallintoon 11. toukokuuta 2001, jossa virassa hänen tehtäviinsä kuului joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen.

## Trumpin hallinnossa
Bolton toimi yli 1,5 vuotta turvallisuusneuvontajana Donald Trumpin hallinnossa. Trump erotti Boltonin, koska ei kannattanut kovia otteita ulkopolitiikassa niin kuin Bolton. Boltonille oli valtion taholta järjestetty turvatoimia, jotka Donald Trump toiselle kaudelle presidentiksi tultuaan perui tammikuussa 2025 lähes ensitöikseen.


## Lähteet
Carlo Carrà

**Carlo Carrà** (11. helmikuuta 1881, Quargnento – 13. huhtikuuta 1966, Milano) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi futurismin johtavia edustajia ja keskeinen hahmo erityisesti sen italialaisella kukoistuskaudella 1900-luvun alussa. Carrà loi myös yhdessä Giorgio de Chiricon kanssa uuden metafyysisen taiteen tyylisuunnan.

## Elämäkerta

Carrà syntyi Quargnentossa Alessandrian kaupungin lähellä Italian Piemonten alueella. Ollessaan vasta 12 vuoden iässä hän lähti kotoaan ja ryhtyi seinien koristemaalariksi. Vuosina 1899–1900 Carrà päätyi Pariisiin sisustamaan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn paviljonkeja. Siellä hän tutustui ajan ranskalaiseen nykytaiteeseen. Palattuaan Italiaan hän päätti ryhtyä opiskelemaan maalaustaidetta Milanon Breran taideakatemiassa (*Accademia di Belle Arti di Brera*). Pian hän löysi muita samoin ajattelevia nuoria taiteilijoita, ja vuonna 1910 hän allekirjoitti yhdessä Umberto Boccionin, Luigi Russolon ja Filippo Tommaso Marinettin kanssa *Futurististen Maalarien Manifestin*. Tästä alkoi hänen taiteilijanuransa vaikuttavin vaihe, jolloin syntyivät myös hänen tunnetuimmat teoksensa.

Carràn varsinainen futuristinen vaihe päättyi suunnilleen ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Tällöin hän alkoi käsitellä uusissa teoksissaan yhä intensiivisemmin muotoa ja pysähtynyttä tilaa eikä enää liikettä tai tunteiden virtauksia. Carra löysi uudelle tyylilleen yhtymäkohtia Giorgio de Chiricon kanssa, ja he alkoivat kutsua yhteisesti luomaansa tyylisuuntaa metafyysiseksi, *Pittura metafisica*. Suurin osa Carràn teoksista edustikin metafyysistä tyylisuuntaa 1930-luvun lopulle saakka.

Vuonna 1941 Carrà palasi Breran taideakatemiaan, jossa hän toimi maalauksen professorina vuoteen 1952 saakka. Vuonna 1945 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen *La mia vita*.

Carrà oli paitsi taidemaalari myös taidekriitikko ja kirjailija, joka julkaisi useita kuvataidetta käsitteleviä teoksia.

## Lähteet
*Carlo Carrà (MoMA)
*Carlo Carrà (Guggenheim)
*Carlo Carrà (Encyclopedia.com)

## Aiheesta muualla
*Manifesto of the Futurist Painters
Miekkailu kesäolympialaisissa 1956

**[[Kesäolympialaiset 1956|Melbournen kesäolympialaisissa 1956]] [[miekkailu]]ssa** kilpailtiin seitsemässä lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat ainoastaan henkilökohtaisessa kilpailussa floretilla.

## Mitalistit

## Mitalitaulukko

## Lähteet
*
Rinnevalkotammi

**Rinnevalkotammi** eli **valkotammi** (*Quercus alba*) on yksi monista Pohjois-Amerikan luonnonvaraisista tammilajeista. Sitä tavataan luonnonvaraisena aina eteläisestä Quebecista Pohjois-Floridaan saakka.

## Tuntomerkit

Rinnevalkotammi on keskikokoinen puulaji, ja se kasvaa tavallisesti 20–25 metriä korkeaksi, kuitenkin korkein yksilö on ollut 44 metriä korkea. Vanhemmiten rinnevalkotammi kasvaa enimmäkseen paksuutta. Sen lehdet muistuttavat lähes täysin metsätammen lehtiä, mutta erojakin on. Rinnevalkotammen lehdet ovat aikaisin keväällä juuri puhjettuaan vaaleanpunertavat, kun taas monilla muilla tammilajeilla ne ovat vaalean vihreät. Myös lehtihanko on pidempi kuin metsätammella, ja lehdet ovat 7–11 senttimetriä pitkät. Puu kukkii toukokuussa, ja terhot ovat kypsiä syksyllä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Arboretum Mustila: Valkotammi (''Quercus alba'') 
*USDA Forest Service: White Oak (''Quercus alba'')
Pianosonaatti nro 11 (Mozart)

Wolfgang Amadeus Mozartin **Pianosonaatti nro 11** A-duuri (KV 331) on kolmiosainen teos, jonka Mozart sävelsi luultavasti Wienissä  tai Salzburgissa vuoden 1783 tienoilla. Teoksen kolmatta osaa "Alla Turca" ("Turkkilainen marssi", "Turkkilainen rondo") esitetään usein yksin. Osa jäljittelee turkkilaisten janitsaarisoittokuntien musiikkia, joka oli muodissa säveltämisen aikoihin.

## Osat
#*Andante grazioso* - teema ja kuusi muunnelmaa
#*Menuetto* - menuetti ja trio
#*Alla Turca: Allegretto*
Haapaveden Opisto

**Haapaveden Opisto** (alkujaan **Keski-Pohjanmaan kansanopisto**, 1926–1981 **Haapaveden kansanopisto**) on vuonna 1896 toimintansa aloittanut kansanopisto, joka sijaitseen Pohjois-Pohjanmaalla Haapaveden kaupungin keskustassa. Opisto on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton ja antaa sekä ammatillista että yleissivistävää koulutusta. Opistossa opiskelee noin 300 opiskelijaa.

Tutkintoon johtavaa koulutusta Haapaveden Opistossa järjestetään kasvatus- ja ohjausalalla ja liiketoiminnan perustutkinnossa painottuen tieto- ja kirjasto- sekä kulttuuripalveluihin. Opistossa järjestetään suomen kielen ja kulttuurin koulutusta sekä yrittäjyyskoulutusta maahanmuuttajille. Muita vapaan sivistystyön koulutuksia ovat muun muassa Suuntana hyvinvointi -linja sekä mediaosaaja -koulutus.

## Historia

Haapaveden Opiston syntyyn vaikutti ratkaisevasti lääkintöneuvos Konrad ReijoWaara, joka asui piirilääkärinä ollessaan Haapavedellä. ReijoWaaran muuttaessa Ouluun hän lahjoitti Haapaveden talonsa, Väinölän, kansanopiston ensimmäisiksi toimitiloiksi. Kansanopisto aloitti työnsä Haapavedellä 2. marraskuuta 1896, sen omistajana oli kannatusyhdistys. 

Opiston entinen päärakennus "Lönninkartano" on arkkitehti Wivi Lönnin vuonna 1917 suunnittelema ja se valmistui vuonna 1925. Jatkosodan aikaan siinä toimi sotasairaala. Nykyisin se toimii opiskelija-asuntolana ja siellä sijaitsee myös juhlasali ja ruokala.

## Lähteet
Käyn ahon laitaa (kokoelmalevy)

**20 suosikkia – Käyn ahon laitaa** on Juha Vainion kokoelma-albumi vuodelta 1995. Levy on Vainiolta toinen osa *[[20 suosikkia]]* -kokoelmalevysarjassa.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Rautatammi

**Rautatammi** (*Quercus ilex*) on eteläeurooppalainen tammilaji. Se on ainavihanta laji, joka kasvaa Välimeren seudulla nahkealehtisellä kasvillisuusvyöhykkeellä.

## Tuntomerkit

Rautatammi kasvaa 20–30 metriä korkeaksi puuksi. Rautatammen kasvu on melko hidasta ja käkkyräistä, johtuen Välimeren kuivista ja kuumista oloista. Vanhemmiten tämäkin tammilaji kasvaa enimmäkseen paksuutta. Rautatammen lehdet ovat nahkealehtiset. Yläpuoli on sileä ja tummanvihreä, alapuoli harmaakarvainen. Lehdet kapenevat kärkeä kohti. Pituutta niillä on 3–10 senttimetriä. Rautatammen lehdet eivät muistuta ulkomuodoltaan lainkaan useimpien tammilajien lehtiä, sillä niistä puuttuu monille tammilajien lehdille tyypillinen aaltoileva muoto. Nuorien puiden lehtien muoto vaihtelee enemmän. Lehdet muistuttavatkin enemmän pajun kuin tammen lehtiä. Puu kukkii alkukesällä ja terhot kypsyvät samana vuonna. Terhot ovat suippokärkisiä ja noin kaksi senttimetriä pitkiä.

## Kuvagalleria

Quercus ilex 04.jpg|Rautatammen lehtiä.
Quercus ilex1.jpg|Kukintoa.
Flore coloriée de poche du littoral méditerranéen de Gênes à Barcelone y compris la Corse (6244470050).jpg|Havainnekuva rautatammesta kirjassa *Flore coloriée de poche du littoral méditerranéen de Gênes à Barcelone y compris la Corse* (1902).


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Quercus ilex''
Latvian vaakuna

**Latvian vaakuna** on Latvian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön edellisen itsenäistymisen aikana 18. marraskuuta 1918. Vaakunan sivuilla ovat leijona ja aarnikotka. Kilvessä on kolme erilaista vaakunaa. Kolme tähteä symboloivat Latvian historiallisia alueita Vidzemeä, Latgalea ja Zemgalea. Latvian itsenäistyttyä uudelleen Neuvostoliitosta 6. syyskuuta 1991 vaakuna nykyisessä muodossaan palautettiin käyttöön.

## Aiemmat versiot

Neuvostoaikana oli käytössä vaakuna, jossa oli kommunismin symboleja: tähti sekä sirppi ja vasara -kuvio.

Kuva: Latvian SNT vaakuna.png |Latvian SNT:n vaakuna 1940–1991


## Lähteet
Jokivalkotammi

**Jokivalkotammi** (*Quercus bicolor*) on yksi monista pohjoisamerikkalaisista luonnonvaraisista tammilajeista. Sitä kasvaa mantereen itäosassa aina eteläisestä Quebecista Pohjois-Carolinaan saakka.

## Tuntomerkit

Jokivalkotammi kasvaa 20–25 metriä korkeaksi, mutta korkein tiedetty yksilö on ollut 29 m korkea. Vanhemmiten puulaji kasvaa enimmäkseen paksuutta. Sen lehdet ovat kovat, ja muodoltaan lievästi aaltoilevat. Se kukkii toukokuussa. Terhot kypsyvät 5–6 kuukautta. 

Jokivalkotammi menestyy piha- ja puistopuuna vain Etelä-Suomen eteläosissa, kasvuvyöhykkeellä 1.

## Lähteet
Nostalgia (Juha Vainio)

**Nostalgia – Juha Vainio** on Juha Vainion kokoelmalevy vuodelta 2005. Levy on osa *Nostalgia*-kokoelmalevysarjaa.

## Kappaleet
# 
#  (alkup. Sveriges elektriska stålrådar)
#  (alkup. All I Want for Christmas Is My Two Front Teeth)
# 
# 
#  (Juha Vainio & Reijo Tani)
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#  (alkup. Casatschok)
# 

## Lähteet
Viiskymppisen viisut

**Viiskymppisen viisut** on Juha Vainion viimeinen albumi. Se julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1991. Lisäksi jotkin kappaleet viimeisteltiin pari päivää hänen kuolemansa jälkeen äänittämällä muun muassa Hyvän Tuulen Laulajat -kuoron lauluosuuksia. Laulun ”Kauan sitten” Vainio oli levyttänyt aiemmin jo vuonna 1971, jolloin se julkaistiin singlenä.

## Kappaleet
**A-puoli**
# 
# 
# 
#  (Vainio & Hyvän Tuulen Laulajat)
#  (Vainio & Reijo Tani)
#  (Vainio & Hyvän Tuulen Laulajat)
**B-puoli**
# (Vainio & Hyvän Tuulen Laulajat)
# 
# 
# 
# 
# 

## Muusikot

* Pedro Hietanen - kapellimestari (A1, B4), haitari (A1, B3, B4), piano (A1, B4) ja taustalaulu (B3, B4)
* Jaakko Salo - kapellimestari (A2-A6, B1, B2, B5), haitari (A2-A4, A6, B1) ja sähköpiano (A2, B1)
* Kaj Westerlund - kapellimestari ja kitara (B3)
* Markku Johansson - kapellimestari (B6), trumpetti (A3, B1) ja flyygelitorvi (B6)
* Maria Hänninen (B4), Rele Kosunen (A3, B5) ja Sonja Lumme (B5) - taustalaulu
* Jari Lappalainen - taustalaulu (B3), mandoliini (A4, B2, B3, B6) ja viulu (A4, B3, B4)
* Juhani Aaltonen - huilu (A5) ja tenorisaksofoni (B5)
* Reijo Lehtovirta - klarinetti (A6) ja alttosaksofoni (A5, B2, B5, B6)
* Kalevi Viitamäki - alttosaksofoni (A1)
* Esko Heikkinen - trumpetti (A5)
* Tom Bildo - pasuuna (A5, B2)
* Raimo Roiha - piano (A5, A6, B5)
* Aaro Kurkela - haitari (B2, B6)
* Sami Hurmerinta (B5), Antero Jakoila (B3) ja Janne Louhivuori (A1, A4, B4) - kitara
* Heikki Laurila - kitara (A2, A3, A5, A6, B1, B2, B5, B6) ja mandoliini (A6)
* Jari Heino (A2, A3, B1), Harri Merilahti (A1, B4), Tapio Salo (A5, A6, B3, B5) ja Heikki "Häkä" Virtanen (A4, B2, B6) - basso
* Roope Koistinen (B3) ja Hannu Lemola (A1, B4) - rummut
* Tapani "Nappi" Ikonen - rummut (A2-A6, B1, B2, B5, B6) ja lyömäsoittimet (A1, B4)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* "Finnhitsaaja"-blogi. Kuukauden levyarvio: Juha Vainio – Viiskymppisen viisut (Fazer Finnlevy, 1991)
Kaukasianteeri

**Kaukasianteeri** (*Lyrurus mlokosiewiczi* syn. *Tetrao mlokosiewiczi*) on vain Kaukasusvuoristossa ja Mustanmeren kaakkoisrannikolla Turkissa elävä suuri kanalintu. Linnun tieteellinen nimi on annettu puolalaisen biologin Ludwik Młokosiewiczin mukaan. Se elää kesäkaudet puuttomalla vyöhykkeellä 1&nbsp;500–3&nbsp;000&nbsp;m:n korkeudella, mutta muuttaa talveksi puurajan alapuolelle.

## Koko ja ulkonäkö
Koiras painaa keväällä 820–1&nbsp;005&nbsp;g, keskimäärin 865&nbsp;g, naaras 712–820&nbsp;g, keskimäärin 766&nbsp;g. Laji muistuttaa teertä, mutta koiras ei ole kiiltävä vaan mattamusta ja siinä on vähemmän valkoista, pyrstö ei ole yhtä huomattava. Uroksen korkeus voi olla noin 50&nbsp;cm. Naaras on pienempi ja harmahtava.

## Lisääntyminen
Lajilla on pitkäkestoinen ja raju soidin keväisin. Naaras munii maassa olevaan pesäkuoppaan 2–10, keskimäärin 6,0&nbsp;munaa, joita se hautoo 20–25&nbsp;päivää. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja ne ovat pesäpakoisia, jättäen pesän pian syntymänsä jälkeen. Ne lentävät auttavasti 10–14&nbsp;päivää vanhoina ja ovat täysikokoisia noin kahden kuukauden iässä.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1980: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. II. – Oxford University Press. Hongkong.

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
*ITIS: Lyrurus mlokosiewiczi
Punatiikeripeippo

**Punatiikeripeippo** (*Amandava amandava*) on pienikokoinen loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Carolus Linnaeus 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 9,5&nbsp;cm, siipien kärkiväli 13–14,5&nbsp;cm ja paino noin 10&nbsp;g. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: pääosa höyhenpuvusta on karmiininpunainen, siivet ja pyrstö ovat ruskehtavat ja nokka on punainen. Naaras ja nuori lintu ovat päältä harmaanruskeita, alta vaaleita ja niillä on punertava nokka. Nokka on lyhyt ja tukeva siemensyöjälinnun nokka. Laulu on korkeaa visertelyä.

## Esiintyminen
Eteläaasialainen laji, jonka alkuperäinen elinalue ulottuu Pakistanista Bangladeshiin (nimialalaji *amandava*), Burmasta ja Lounais-Kiinasta Timoriin (alalaji *flavidiventris*) sekä Kaakkois-Aasiasta Indonesiaan ja Fidžiin (alalaji *punicea*). Laji on yleinen ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on enimmäkseen paikkalintu.

Punatiikeripeippo on ollut suosittu lemmikkilintu jo kauan. Karanneista lemmikeistä on muodostunut luonnossa elinkykyisiä populaatioita muun muassa Eurooppaan, Arabiaan, Egyptiin, Japaniin ja Réunionille. Euroopassa se pesii vieraslajina paikoitellen ainakin Espanjassa ja Italiassa ja mahdollisesti Portugalissa. Egyptissä tavattiin ensimmäinen yksilö luonnossa vuonna 1861 ja se on nykyisin paikallisesti yleinen.

## Elinympäristö
Eurooppalaiset populaatiot elävät ruo’ikoissa ja erilaisissa viljelyhabitaateissa. Aasiassa suosikkihabitaatteja ovat erilaiset pensaikkoiset avomaat ja riisipellot.

## Lisääntyminen
Pesä on hyvin piilotettuna tiheässä pensaassa tai ruohovartisten kasvien varassa lähellä maan- tai vedenpintaa. Se on ruohonkorsista rakennettu, hieman litteä ontto pallo, rakennettu tasaiselle alustalle kuten oksan tai lakoontuneen ruohon päälle. Kiinniteaineena on käytetty hämähäkinseittiä. Pesä on sisältä vuorattu höyhenillä tai hienoilla kasvikuiduilla. Tuntemattomasta syystä monissa pesissä on hiiltynyttä puuta. Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen, mihin kuluu noin 3 päivää. Usein naaras aloittaa muninnan ennen pesän valmistumista, jolloin koiras jatkaa rakennustöitä.

Naaras munii gramman painoisia munia 4–8 kappaletta. Joskus on tavattu jopa 14-munaisia pesyeitä, jolloin todennäköisesti 2 naarasta on muninut samaan pesään. Haudonta-aika on Espanjassa 13–14 päivää, Intiassa ja vankeudessa 10–12 päivää. Molemmat puolisot hautovat, naaras öisin. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia, jotka ovat lentokykyisiä 17–21 päivää vanhoina. Emot eivät siivoa pesää loppuaikoina, joten se on poikasten ulosteiden tahraama. Poikaset itsenäistyvät noin 5 viikon ikäisinä. Punatiikeripeippo pesii tavallisesti 2 kertaa kesässä.

## Ravinto
Heinien ja ruohojen siemenet, pienessä määrin hyönteiset.

## Lähteet
* Perrins, C. M. (toim.) 1994: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. VIII. – Oxford University Press. Hong Kong. .

### Viitteet