Manisha Koirala

**Manisha Koirala** (s. 16. elokuuta 1970 Kathmandu, Nepal) on nepalilainen näyttelijä. Hän on näytellyt pääasiassa intialaisissa hindinkielisissä elokuvissa, mutta on esiintynyt myös tamilin-, telugun-, malajalamin-, bengalin- ja nepalinkielisissä elokuvissa. Hän on saanut useita tunnustuksia, mukaan lukien yhteensä neljä Filmfare Awards -palkintoa. Vuonna 2001 Nepalin hallitus myönsi hänelle Gorkha Dakshina Bahun ritarikunnan jäsenyyden, maan toiseksi korkeimman kunnian.

Poliittisesti merkittävään Koiralan perheeseen syntynyt Koirala on Prakash Koiralan tytär ja Nepalin entisen pääministerin Bishweshwar Prasad Koiralan pojantytär. Hän pyrki alun perin lääkäriksi ja kokeili mallin uraa, ennen kuin hän teki ensiesiintymisensä nepalilaisessa elokuvassa *[[Pheri Bhetaula]]* (1989) käydessään vielä koulua. Myöhemmin hän esiintyi hindinkielisessä draamaelokuvassa *[[Saudagar]]* (1991). Kaupallisten epäonnistumisten jälkeen Koirala vakiinnutti itsensä johtavaksi näyttelijäksi arvostetulla isänmaallisella romanssilla *[[1942: A Love Story]]* (1994) ja tamilinkielisellä romanttisella draamalla *[[Bombay (elokuva)|Bombay]]* (1995). Näitä seurasivat kaupalliset menestykset, kuten trilleri *[[Agni Sakshi]]* (1996), toimintatrilleri *[[Indian (vuoden 1996 elokuva)|Indian]]* (1996), trilleri **' (1997), toimintatrilleri ''[[Kachche Dhaage]]'' (1999), tamilinkielinen poliittinen trilleri ''[[Mudhalvan]]'' (1999), gangsteridraama ''[[Company (elokuva)|Company]]'' (2002) ja romanssi ''[[Ek Chhotisi Love Story]]'' (2002). Hän sai tunnustusta kriitikoilta roolisuorituksistaan kunnianhimoisena vaimona draamassa ''[[Akele Hum Akele Tum]]'' (1995), kuuro-mykkien vanhempien tyttärenä musikaalisessa romanssissa **' (1996), terroristina romanttisessa trillerissä *[[Dil Se]]* (1998), kaltoinkohdeltuna naisena draamassa *[[Lajja]]* (2001) ja Sushmita Banerjeena elämäkerrassa *[[Escape from Taliban]]* (2003).

Vuoden 2003 jälkeen Koirala alkoi työskennellä itsenäisten elokuvantekijöiden kanssa art house -projekteissa ja alueellisissa elokuvissa. Hänen suorituksiaan draamassa *[[Tulsi (elokuva)|Tulsi]]* (2008), malajalaminkielisessä psykologisessa draamassa *[[Elektra (vuoden 2010 elokuva)|Elektra]]* (2010), antologiassa *[[I Am (vuoden 2010 intialainen elokuva)|I Am]]* (2010) ja romanttisessa komediassa *[[Mappillai]]* (2011) ylistettiin. Hän piti tauon näyttelemisestä diagnosoidun munasarjasyövän vuoksi vuonna 2012 ja palasi viisi vuotta myöhemmin draamassa *[[Dear Maya]]* (2017). Seuraavana vuonna hän esiintyi Netflix-tuotannossa *[[Lust Stories]]* ja elämäkerrassa *[[Sanju]]*; jälkimmäinen on Intian eniten tuottaneiden julkaisujen joukossa. Elokuvissa näyttämisen lisäksi Koirala on näyttämöesiintyjä ja on osallistunut kirjailijana romaaniin *Healed*, joka kertoo hänen taistelustaan ​​munasarjasyövän kanssa. Koirala nimitettiin UNFPA:n hyvän tahdon lähettilääksi vuosina 1999 ja 2015, ja hän osallistui avustustöihin Nepalin huhtikuun 2015 maanjäristyksen jälkeen. Hän edistää muun muassa naisten oikeuksia, naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemistä, ihmiskaupan torjuntaa ja syöpätietoisuutta.

## Yksityiselämä
Manisha Koirala syntyi Kathmandussa poliitikkoperheeseen. Hänen isoisänsä Bishweshwar Prasad Koirala ja kaksi isosetäänsä ovat olleet Nepalin pääministereitä. Hänen veljensä Siddharth Koirala on myös näyttelijä.

Koirala meni naimisiin yritysjohtaja Samrat Dahalin kanssa 19. kesäkuuta 2010. Pari oli häämatkalla Suomessa. He erosivat vuonna 2012.

Koirala sairastui munasarjasyöpään vuonna 2012. Leikkauksen, kemoterapian ja muiden hoitojen jälkeen hän oli terve vuoden 2014 puoliväliin mennessä. Selvittyään syövästä hän on levittänyt tietoisuutta siitä.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
*