open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jarkko Roth

**Jarkko Roth** (s. 1943) on vehmaalainen kuvanveistäjä, joka käyttää materiaalinaan erityisesti graniittia. Hän on tunnettu myös mitalitaiteilijana.

Roth opiskeli Turun piirustuskoulussa.

## Teoksia
* *[[Suojattu kasvu]]* (1985), Läntinen Rantakatu 25, Turku.
* *[[Ohjattu kasvu]]* (1989), Raision tehtaat, Raisio.
* *[[Fjalar Nordell]]in muistomerkki* (1996), St Anthonyn puisto, Salo.
* *Tiedon voima* (1998), Salon kaupunginkirjaston piha.
* *Antti Lizeliuksen muistopatsas* (2008), Mynämäen kirkon viereinen puisto. Muistomerkki on pystytetty Lizeliuksen syntymän 300-vuotispäivän muistoksi. Kiiltävän mustan muistomerkin vino asento kuvastaa jatkuvuutta.
* *[[Kohtaaminen (Ilkka Kanervan muistomerkki)|Kohtaaminen]]* (2024), Lokalahden kirkon edusta.

### Kuvia teoksista

Tiedosto:Suojattu-kasvu.jpg|*[[Suojattu kasvu]]*, 1983, Turku
Tiedosto:Liekkien herraksi by Jarkko Roth.JPG|*Liekkien herraksi*, 1986, Uusikaupunki.
Tiedosto:Jarkko Roth Ohjattu kasvu.jpg|*[[Ohjattu kasvu]]*, 1989, Raisio.
Tiedosto:Fjalar Nordellin muistomerkki.jpg|*Fjalar Nordellin muistomerkki*, 1996, Salo.
Tiedosto:Jarkko Roth, Tiedon voima.jpg|*[[Tiedon voima]]*, 1998, Salo.
Tiedosto:Jarkko Roth Oravanpyora 2b.jpg|*Oravanpyörä*, 2004, Vehmaa.
Tiedosto:Antti Lizelius muistopatsas by Jarkko Roth.JPG|*Antti Lizeliuksen muistopatsas*, 2008, Mynämäki.
Tiedosto:Jarkko Roth Juuret Eero Rantasen muistomerkki.jpg|*Juuret*, Eero Rantasen muistomerkki, 2018, Uusikaupunki.
Tiedosto:Kohtaaminen, Ilkka Kanervan muistomerkki, suunnitellut Jarkko Roth, Lokalahden kirkon edusta, Uusikaupunki, 17.4 (2).JPG|*[[Kohtaaminen (Ilkka Kanervan muistomerkki)|Kohtaaminen]]*, Ilkka Kanervan muistomerkki, 2024, Uusikaupunki.


## Lähteet
Krokotiilikuja

**Krokotiilikuja** on novelliantologia, joka on koottu puolalaisen kirjailijan Bruno Schulzin eri kokoelmista. Novellit on suomentanut Aarno Peromies saksankielisistä käännöksistä. Antologian on julkaissut vuonna 1965 Otava.

Juri Nummelin sanoo kirjoituksessaan, että Schulz ei ole kauhukirjailija, vaikka häntä on verrattu englantilaiseen kauhukirjailijaan Clive Barkeriin. Schulz on Nummelinin sanoin ”metamorfoosien surrealistinen kronikoitsija”. Hän arvelee, että hänen omaa vanhaa tulkintaansa ohjaili Peromiehen koukeroinen saksalaisvaikutteinen käännös ja ehkä myös myös amerikkalaisten Qauy-veljesten animaatio *[[Street of Crocodiles]]* (1986). Nummelin arvioi, että Tapani Kärkkäisen uusi käännös kokoelmassa *[[Kanelipuodit ja muita kertomuksia]]* muuttaa Schulz-tulkintaa huomattavasti. Tämän kokoelman niminovelli on saanut siinä uuden nimen "Krokotiilikatu" 

## Novellit
* Nimrod
* Karol-herra
* Pyrstötähti
* Traktaatti mallinukeista eli toinen genesis
* Krokotiilikuja
* Linnut
* Kanelikaupat
* Pan
* Traktaatti mallinukeista, jatkoa
* Yksinäisyys
* Traktaatti mallinukeista, loppu
* Kuolinilmoituksen parantola
* Torakat
* Isän viimeinen pako
* Koettelemus
* Mallinuket
* Eläkeläinen
* Elokuu

## Lähteet
Heidi Lindewall

**Heidi Maria Lindewall** (s. 28. elokuuta 1979 Vaasa) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti juniorina Tapanilan Erää ja myöhemmin Vantaan Salamia vuodesta 1998 lukien. Hänen valmentajanaan on toiminut kilpailu-uran aikana vuosina 1998-2003 Pekka Muinonen, jona aikana Lindewall saavutti Kalevan kisoissa 10 kilometrin kävelyssä kultaa vuonna 2001 ja pronssia vuonna 2000. Lindewall on voittanut yhdeksän kertaa Suomen mestaruuden eri ikäluokissa sekä lisäksi kerran hopeaa ja kolmasti pronssia. Vuonna 2001 Lindewall sijoittui Amsterdamissa U23 ikäluokan Euroopan mestaruuskilpailuissa 12 sijalle. Lindewall siirtyi syksystä 2003 lukien Valentin Konosen valmennukseen, mutta hän ei enää osallistunut kilpailuihin.

## Lähteet
Tiina Muinonen

**Tiina Annika Muinonen** (s. 30. syyskuuta 1981 Vantaa) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti Kenttäurheilijat -58:aa ja Vantaan Salamoita. Hänen valmentajanaan toimi Pekka Muinonen. Kalevan kisoista Muinonen saavutti 10 kilometrin kävelyssä kultaa (vuonna 2000), kaksi hopeaa (2004, 2010) ja kaksi pronssia (2001, 2009). Lisäksi hän voitti 20 kilometrin kävelyssä kultaa vuonna 2007, hopeaa vuonna 2004 ja pronssia vuonna 2010. Ulkoradoilta Muinonen saavutti myös kolme kultaa ja pronssin 3&nbsp;×&nbsp;3&nbsp;000 metrin kävelyviestissä. Sisäratojen SM-kilpailuista Muinonen voitti kaksi kultaa ja neljä hopeaa 3&nbsp;000 metrin kävelyssä.

Aktiivisen kilpailu-uransa Muinonen lopetti vuoden 2011 Kalevan kisojen jälkeen.

## Lähteet
Kanelipuodit

**Kanelipuodit** () on vuonna 1933 ilmestynyt puolanjuutalaisen kirjailijan Bruno Schulzin novellikokoelma. Kokoelman kertomukset on julkaistu suomeksi teoksessa *[[Kanelipuodit ja muita kertomuksia]]* (Basam Books, 2013) Tapani Kärkkäisen kääntäminä. 

## Sisältö
* Elokuu
* Koettelemus
* Linnut
* Mallinuket
* Traktaatti mallinukeista eli Toinen Genesis
* Traktaatti mallinukeista, jatkoa
* Traktaatti mallinukeista, viimeinen osa
* Nimrod
* Pan
* Karol-eno
* Kanelipuodit
* Krokotiilikatu
* Torakat
* Vihuri
* Huippusesongin yö

## Suomennos
*Kanelipuodit ja muita kertomuksia* -teoksessa on julkaistu suomeksi kaikki Sculzin säilyneet proosateokset, myös Schulzin toinen teos *[[Kuolinilmoituksen sanatorio]]* (1936) sekä neljä kirjallisuuslehdissä ilmestynyttä novellia. Kirja on kuvitettu Schulzin piirroksin, ja se on varustettu Virpi Hämeen-Anttilan kirjoittamalla esipuheella sekä suomentajan laajalla jälkisanalla ja viitteillä. Käännös on tehty Schulzin koottujen proosateosten tieteellisestä laitoksesta *Opowiadania: Wybór esejów i listów*.

Schulzin kertomuksia ilmestyi suomeksi vuonna 1965 välikielen kautta valikoimana *Krokotiilikuja*, jonka Otava julkaisi Moderneja kirjailijoita -sarjassa. Suomennoksen teki Aarno Peromies Josef Hahnin 1960-luvulla tekemästä saksannoksesta. Teoksesta kuitenkin puuttui useita tärkeitä tekstejä, varsinkin *Kuolinilmoituksen sanatoriosta*.

## Lähteet

## Teoksen sisältö
* 
** Virpi Hämeen-Anttila: Metaforien ja muodonmuutosten mestari (s. 7–14)
** Kirjojen ulkopuoliset kertomukset: ”Syksy” (1936); ”Unelmien tasavalta” (1936); ”Pyrstötähti” (1939); ”Isänmaa” (1938)
** Tapani Kärkkäinen: Suomentajan jälkisanat (s. 389–409)

## Aiheesta muualla
* Tiina Krohn: *Bruno Schulz aineen virrassa*. Helsingin Sanomat 10.7.1986. Arkistoitu 8.2.2005.
* J. Pekka Mäkelä: *[http://www.yrttimaa.net/Blogi/?p=2873 Merkillisen isän kummallinen kuolema (ja kuolemanjälkeiset vaiheet)]*. Yrttimaan aikakirja II 14.2.2011.
* Tapani Möttönen: *[https://voima.fi/arkisto-voima/arkihamaran-suulas-mystikko/ Arkihämärän suulas mystikko]*. Voima 9/2013. Arkistoitu 14.12.2013.
* Heikki Romppainen: *Kanelipuotien Puolassa*. Satakunnan kansa 11.12.2013. Arkistoitu 14.12.2013.
Sentneri

**Sentneri** (tunnus cwt; engl. centum weight tai hundredweight) on vanha painomitta. Brittiläinen sentneri () on 112 paunaa eli 50,802&nbsp;3&nbsp;kg. Brittiläinen tonni (*[[long ton]]*) on 20&nbsp;cwt. Amerikkalainen sentneri *short hundredweight*, on 100 paunaa, ja amerikkalainen tonni (*[[short ton]]*) on 20 amerikkalaista sentneriä eli 2&nbsp;000 paunaa. Jalometallien punnituksessa käytetty *troy hundredweight* on kuitenkin 100 troy-paunaa eli 37,324&nbsp;172&nbsp;16&nbsp;kg.

"Metrinen sentneri" tarkoittaa senttaalia, joka on 100&nbsp;kg.

## Lähteet
Kokoelma (Jukka Poika)

**Kokoelma** on suomalaisartisti Jukka Pojan ensimmäinen kokoelma-albumi. Suomen Musiikki -levy-yhtiö julkaisi sen digitaalisesti ladattavana, CD:nä sekä vinyylilevynä 4. lokakuuta 2013. Kokoelmalta-albumilta löytyy vanhojen kappaleiden lisäksi kaksi uutta kappaletta, "Pelimies" sekä "Laineet", jotka molemmat on julkaistu singleinä. "Laineet" on uusi versio vuonna 2003 Kompostikoplan kanssa levytetystä kappaleesta "Keinuta mua". Albumilla neljä kappaletta on tulkittu uudestaan.

*Kokoelma* nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kuudenneksi, joka on myös sen toistaiseksi paras sijoitus listalla. *Kokoelma* ylitti kahdessa päivässä kultalevyrajan, kun sitä myytiin yli 10&nbsp;000 kappaletta.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Aiju von Schöneman

**Arja Anitra "Aiju" von Schöneman** (syntymäsukunimi Soriola; 17. lokakuuta 1939 Hämeenlinna – 8. helmikuuta 2022 Turku) oli turkulainen kulttuurivaikuttaja ja Turun tuomiokirkon entinen opas. Hän alkoi käyttää nimeä Aiju 12-vuotiaana.

Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut von Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana *[[Radiokuuntelija]]*-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi von Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Von Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen von Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Von Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opasti tuomiokirkossa senkin jälkeen.

Vuosina 1984–1990 von Schöneman oli yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan ja Antero Kareen kanssa perustamassa Retretin näyttelyluolastoa Punkaharjulla ja kouluttamassa sen oppaita. Tuomiokirkon ja Retretin ohella von Schöneman on opastanut myös muun muassa Turun linnassa. Hän on toiminut Turun kaupungin nimistötoimikunnassa ja kulttuurilautakunnassa sekä Turun kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Vuonna 2007 Turkuseura nimesi Aiju von Schönemanin Vuoden kulttuuriturkulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli yksi Turun Tähti -palkinnon saajista.

*Aiju* (Turkuseura, 2014) on Sinikka Klemettilän toimittama muistelmateos, jossa von Schöneman muistelee muun muassa väkivaltaista avioliittoaan Hormian kanssa.

Näyttelijä Eira Soriola oli Aiju von Schönemanin vanhempi sisar.

## Teoksia
**Salaperäinen tunneli*, kuvitus Terhi Hedberg. Cultura, 1998. .

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Armando Diaz

**Armando Vittorio Diaz** (5. joulukuuta 1861 Napoli – 29. helmikuuta 1928 Rooma) oli italialainen marsalkka. Hän johti Italian sodankäyntiä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918.

## Elämäkerta
Diaz kävi sotilaskoulun Napolissa ja Torinossa, ja aloitti upseerinuransa tykistön aliluutnanttina vuonna 1881. Vuonna 1894 hänestä tuli eversti ja 93:nnen jalkaväkirykmentin komentaja. Diaz komensi menestyksekkäästi rykmenttiään vuosien 1911–1912 sodassa Turkkia vastaan ja sai 1914 ylennyksen kenraalimajuriksi. Hän auttoi kenraali Luigi Cadornaa Italian armeijan uudelleenjärjestelyssä maailmansodan alla ja Italian liityttyä sotaan hänestä tuli päämajan operaatiojohtaja. Vuoden 1915 lopussa Diaz ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin 48:nnen jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1917 hän siirtyi 23:nnen armeijakunnan johtoon.

Italian kärsittyä nöyryyttävän murskatappion saksalaisille ja itävaltalaisille Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Cadorna siirrettiin uuden pääministerin Vittorio Orlandon määräyksestä syrjään ja Diaz nimitettiin 8. marraskuuta hänen tilalleen pääesikunnan päälliköksi, mikä tosiasiassa merkitsi Italian ylipäällikön tehtäviä. Diaz sai Italian armeijan takaisin jaloilleen, ja Itävalta-Unkarin hyökkäys Piaven luona kesäkuussa 1918 torjuttiin menestyksekkäästi. Maan hallituksen painostuksesta Diaz määräsi Italian armeijan myös vastahyökkäykseen, ja heinäkuun alkuun mennessä itävaltalaiset lyötiin. Lopullisesti Itävalta-Unkarin armeija murskattiin Vittorio Veneton taistelussa lokakuun 1918 lopussa. Aivan maailmansodan loppuvaiheessa saavutettu voitto teki Diazista suositun. Hänet ylennettiin ensin armeijakenraaliksi (*generale d’esercito*) ja nimitettiin myöhemmin ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi armeijan tarkastajana, kunnes jätti aktiivipalveluksen marraskuussa 1920. Joulukuussa 1921 Diazille myönnettiin erityinen aatelisarvo *duca della victoria* (”voiton herttua”). Hän toimi sotaministerinä Benito Mussolinin hallituksessa 1922–1924, mutta joutui vetäytymään tehtävästä terveysongelmien vuoksi. Vuonna 1924 hän sai vielä marsalkan sotilasarvon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Brampton Steelheads

**Brampton Steelheads** on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Brampton, Ontario.

## Joukkue kaudella 2025–2026

*Lähde: EliteProspects*

## Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja & Toimitusjohtaja:** James Richmond 
* **Apuvalmentaja:** Matthew Chiarantano 
* **Apuvalmentaja:** Stephon Thorne 
* **Maalivahtivalmentaja:** Chris Beckford-Tseu 
* **Videovalmentaja:** David Ciss 
* **Fysiikkavalmentaja:** Binne Brouwer 
* **Kehitysvalmentaja:** Jake Wood 
* **Huoltopäällikkö:** Brad Tillger 
* **Puheenjohtaja:** Elliott Kerr 
* **Apulaistoimitusjohtaja:** Michael Doyle 
* **Henkilöstöjohtaja:** Lino Dixon 

*Lähde: EliteProspects*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mississauga Steelheadsin verkkosivut 
* Mississauga Steelheadsin EliteProspects-sivut
Sudbury Wolves

**Sudbury Wolves** on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Sudbury Ontariossa.

## Joukkue kaudella 2025–2026

*Lähde: EliteProspects*

## Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Scott Barney 
* **Apuvalmentaja:** Drake Berehowsky 
* **Apuvalmentaja:** Andrew Desjardins 
* **Apuvalmentaja:** Brent Gauvreau 
* **Maalivahtivalmentaja:** Michael Lawrence 
* **Apumaalivahtivalmentaja:** Matthew Mayhew 
* **Videovalmentaja:** Shady Daher 
* **Fysiikkavalmentaja:** Rick Kilganon 
* **Luisteluvalmentaja:** Samantha Skene 
* **Huoltopäällikkö:** Brandon Grace 
* **Huoltopäällikkö:** Jim Kennedy 
* **Toimitusjohtaja:** Rob Papineau 
* **Kykyjenetsinnänjohtaja:** Mike Taylor 
* **Omistaja:** Dario Zulich 

*Lähde: EliteProspects*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sudbury Wolvesin verkkosivut 
* Sudbury Wolvesin EliteProspects-sivut
Barrie Colts

**Barrie Colts** on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Barrie Ontariossa.

## Joukkue kaudella 2025–2026

*Lähde: EliteProspects*

## Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja & Toimitusjohtaja:** Marty Williamson 
* **Apuvalmentaja:** Connor Cadaret 
* **Apuvalmentaja:** Dennis Martindale 
* **Apuvalmentaja:** Dylan Smoskowitz 
* **Maalivahtivalmentaja:** David Belitski 
* **Fysiikkavalmentaja:** Isaiah Moreira 
* **Luisteluvalmentaja:** Paul Matheson 
* **Huoltopäällikkö:** Morgan Payne 
* **Puheenjohtaja & Omistaja:** Howie Campbell 
* **Jääkiekkotoiminnanjohtaja:** Collin Jennings 

*Lähde: EliteProspects*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Barrie Coltsin verkkosivut 
* Barrie Coltsin EliteProspects sivut
Porttaalitunneli

**Porttaalitunneli** on Porin rautatieaseman yhteydessä sijaitseva jalankulku- ja pyöräilytunneli, joka yhdistää Porin keskustan Tiilimäen ja Isomäen kaupunginosiin. 

Tampere–Pori-radan alittava tunneli on noin 100 metriä pitkä ja sieltä on yhteys myös asemalaitureille. Ratapihan jälkeen Porttaalitunneli jatkuu Valtatie 2:n alitse jalankulun ja pyöräilyn väylänä ja liittyy Satakunnan keskussairaalan kohdalla muun muassa lentoasemalle ja urheilukeskukseen johtavalle Tiilimäentielle.   

Vuonna 1998 valmistuneen Porttaalitunnelin on suunnitellut helsinkiläinen Arkkitehtitoimisto Esa Piironen. Se on osa vuonna 2002 perustettua Porin kansallista kaupunkipuistoa, joka ulottuu Kirjurinluodolta kaupungin keskustan puistoakselin kautta Isomäen urheilukeskukseen. Keskimääräinen vuorokausiliikenne tunnelissa oli kesäaikana 2012 noin 2&nbsp;200 henkilöä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*”Mopoilu saisi loppua porttaalitunnelissa” Porissa-valokuvablogi.
Owen Sound Attack

**Owen Sound Attack** on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan läntisen konferenssin keskilänsidivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Owen Sound Ontariossa.

## Joukkue kaudella 2025–2026

## Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Scott Wray 
* **Apuvalmentaja:** Reagan O'Grady 
* **Apuvalmentaja:** Brandon Shaw 
* **Maalivahtivalmentaja:** Brad Fogal 
* **Fysiikkavalmentaja:** Andy Playter 
* **Luisteluvalmentaja:** Laurie Galbraith 
* **Huoltopäällikkö:** Trevor Castonguay 
* **Toimitusjohtaja:** Dale DeGray 
* **Henkilöstö- & Pelaajakehitysjohtaja:** Sean LaFortune 
* **Kykyjenetsinnänjohtaja:** Brian Teakle 

## Aiheesta muualla
* Owen Sound Attackin verkkosivut 
* Owen Sound Attackin EliteProspects sivut
Raisin’ Cain

**Raisin’ Cain** on yhdysvaltalaisen kitaristin, laulajan, lauluntekijän, yhtyeenjohtajan ja tuottajan Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1980.

Vuoden 2012 uudelleenjulkaisun kansitekstin mukaan albumi sisältää hitin ”Rollin’ and Tumblin’”.

Tuotantoneuvojana ja äänittäjänä on toiminut Dave Still ja johtajana Steve Paul. Still on tehnyt miksauksen New York Cityssä Hit Factoryssa apunaan Chris Tergesen.

Kannen valokuvan on ottanut Susan Chang ja muut Susan Warford. Taidesuunnittelusta on vastannut Paula Scher.

Kiitoksissa on mainittu Teddy Slatus, Jacqueline Lau, Johnnie Allan, Mike Geremia, Elam Williams, Norman Simon (Uncle Sam’s), Borck and Mensch, Eli Schoenfeld, Premier Talent ja CBS Recordsin henkilökunta.

## Kappaleet

# The Crawl – 2:07
# Sittin’ in the Jail House – 3:20
# Like a Rolling Stone – 5:38
# New York, New York – 5:06
# Bon Ton Roulet – 4:43
# Rollin’ and Tumblin’ – 3:27
# Talk Is Cheap – 3:42
# Wolf in Sheep’s Clothing – 5:34
# Don’t Hide Your Love – 3:29
# Mother-in-Law Blues – 2:55
# Walkin’ Slowly – 3:20

## Kokoonpano

* Johnny Winter – kitara, slide-kitara, laulu
* Jon Paris – basso, kitara, huuliharppu, taustalaulu
* Bobby (T) Torello – rummut, taustalaulu (oli mukana Winterin edelliselläkin albumilla)

sekä

* Tom Strohman – tenori-, baritoni- ja alttosaksofoni
* Dan Hartman – piano
* Dave Still – tamburiini

taustakuoro:
* Susan Warford, Kristy Griggs, Allan Martin, Val, Bernadette Mazur, Cindy Murray

## Uudelleenjulkaisut

* 2012 Johnny Winter: 5xCD Original Album Classics, (Columbia 88725465472CD5), Sony Music Entertainment.
 
## Lähteet ja viitteet

* Johnny Winter: 5xCD *Original Album Classics* / *Raisin’ Cain* (Columbia 88725465472CD5) 2012
Maltti ja Valtti

**Liikennepuistokonstaapelit Maltti ja Valtti** ovat fiktiivisiä hahmoja, jotka perustuvat näyttelijä Jerry Mikkelisen alkuperäisideaan. Maltti ja Valtti ovat tulleet erityisesti tunnetuiksi Yle TV2:n lastenohjelmista.

## Televisio- ja radio-ohjelmat
Maltti ja Valtti ovat seikkailleet säännöllisesti *[[Pikku Kakkonen|Pikku Kakkosessa]]* vuodesta 2008. Vuonna 2015 he esiintyivät myös Ylen perinteisessä joulukalenterissa.

Keväällä 2015 äänitettiin Yleisradiolle kymmenen jaksoa Maltin ja Valtin minikuunnelmia. Kuunnelmien käsikirjoittaja oli Jerry Mikkelinen, näyttelijöinä Jerry Mikkelinen (Maltti) ja Jussi Ollila (Valtti) ja ohjaajana Lasse Verkko.

;Rooleissa

## Kirjat
Maltista ja Valtista on tehty myös lastenkirjoja. Syksyllä 2014 ilmestyi kuvakirja *Maltti ja Valtti: Tehtävä mummolassa*. Toinen kuvakirja *Maltti ja Valtti: Melkein autiolla saarella* julkaistiin syyskuussa 2015. Kirjat on kuvittanut Teemu Åke ja julkaissut Schildts & Söderströms.

## Musiikki ja esiintymiset
Maltti ja Valtti ovat tehneet myös musiikkia. Kappaleiden säveltäjiä ja sanoittajia ovat Jussi Ollila ja Jerry Mikkelinen.

Maltti ja Valtti ovat esiintyneet live-tapahtumissa ja -tilaisuuksissa vuodesta 2009. Hahmot ovat esiintyneet niin pienissä kuin isoissa tapahtumissa (mm. Puistoblues, Hamina Tattoo). Tuotannosta vastaa Kulttuuriosuuskunta Kaje.

## Teokset
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maltin ja Valtin kotisivu
Valkovahakas

**Valkovahakas** (*Hygrophorus piceae*) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötävä sieni, mutta sen sekoittamista myrkyllisiin malikoihin pitää varoa.

## Ulkonäkö
Valkovahakas on kooltaan pieni. Se on kokonaan väriltään valkoinen. Lakki on laakea ja limainen. Ohut jalka on pitkänomainen.

## Elinympäristö
Valkovahakasta tavataan kuusimetsissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Natural Fungi in Finland: Valkovahakas (''Hygrophorus piceae'')
Salotuoksuvahakas

**Salotuoksuvahakas** (*Hygrophorus agathosmus*) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötäväksi kelpaava sieni. Sillä on karvasmantelimainen tuoksu.

## Taksonomia
Salotuoksuvahakas on osa lajikompleksia, jota aiemmin pidettiin yhtenä lajina nimeltä tuoksuvahakas (*Hygrophorus agathosmus*). Vuosina 2018 ja 2021 julkaistuissa tutkimuksissa kuvattiin kuitenkin neljä uutta lajia, joita aiemmin pidettiin tuoksuvahakkaina. Näistä Suomessa esiintyy kolme: näretuoksuvahakas (*Hygrophorus agathosmoides*), lounatuoksuvahakas (*Hygrophorus pinophilus*) ja männyntuoksuvahakas (*Hygrophorus suaveolens*). Tieteellinen nimi *Hygrophorus agathosmus* viittaa nykyään aiempaa suppeampaan taksoniin, jolle on annettu suomenkielinen nimi *salotuoksuvahakas*.

## Ulkonäkö
Salotuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Salotuoksuvahakas on tiettävästi vain eurooppalainen laji. Sitä tunnetaan Pohjois-Euroopasta, Venäjältä, Ranskasta ja Sveitsistä. Muita tuoksuvahakkaita esiintyy myös Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Salotuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan vanhoissa, rehevissä kuusimetsissä.

## Lähteet
Lännenkruunukyyhky

**Lännenkruunukyyhky** (*Goura cristata*) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Se elää uhanalaisena ja endeemisenä Indonesiassa.

## Koko ja ulkonäkö
Lännenkruunukyyhky on suurikokoinen kyyhkylaji ja voi kasvaa 66&ndash;70&nbsp;cm pitkäksi. Yleisväritykseltään se on siniharmaa. Lajin yläselkä ja siipien kainalot ovat väriltään tumman punaruskea. Siivissä on valkoinen täplä. Lännenkruunukyyhkyn selkeä tuntomerkii on päälaella oleva kookas höyhenistä muodostunut kruunumainen töyhtö.

## Levinneisyys ja elintavat
Lännenkruunukyyhkyä tavataan Indonesialle kuuluvilta Länsi-Papuan saarilta Misoolilta, Waigeolta, Salawatilta ja Batantan saarilta. Sen elinympäristöä ovat pääasiassa alankomaiden sademtsät, tulvametsät, soiset alueet ja mangrovemetsät. Lännenkruunukyyhkyt liikkuvat usein jokien varsilla. Lännenkruunukyyhkyjen ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja hyönteiset. Lännenkruunukyyhkynaaras munii yhden munan pesimäkauden aikana.

Lännenkruunukyyhlykannan kooksi arvioidaan 3&nbsp;500&ndash;15&nbsp;000 yksilöä. Sitä uhkaavat metsäsätys ravinnoksi ja sen komean töyhdön vuoksi. Myös metsien hakkaaminen linnun levinneisyysalueella on uhka lajille sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi.

## Lähteet
Marja-Leena Mäkelä

**Marja-Leena Mäkelä** (aik. *Alanärä*, s. 13. lokakuuta 1946 Alajärvi) on suomalainen kirjailija, kirjastonhoitaja ja kirjavinkkauksen uranuurtaja.

Mäkelä innostui kirjoista lapsuudessaan Ilmajoen Koskenkorvalla, missä hänen äitinsä toimi sivukirjaston hoitajana. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi kirjastonhoitajana Ilmajoella ja Seinäjoella.

Mäkelä on toiminut kirjallisuuden ja kulttuurin läänintaiteilijana, Pohjanmaan kirjailijat ry:n puheenjohtajana ja Suomen nuorisokirjallisuuden instituutin hallituksen jäsenenä. Vuonna 2000 hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon ja vuonna 2001 Suomen kirjastoseuran Hilkka M. Kauppi -palkinnon. Vuonna 2013 Suomen nuorisokirjailijat ry palkitsi hänet Pääskynen-palkinnolla ja vuonna 2015 Suomen Kirjailijaliitto Kirjailija kiittää -palkinnolla.

Marja-Leena Mäkelä esitti nimiosaa marraskuussa 2015 Seinäjoen kaupunginteatterin Verstasnäyttämöllä ensi-iltansa saaneessa näytelmässä *Vanharoosa*. Juulia Soidinahon käsikirjoittama ja Venla Korjan ohjaama teos perustuu iäkkäiltä kerättyihin tarinoihin.

Marja-Leena Mäkelän tytär on dekkarikirjailija Vera Vala.
 
## Teoksia
**Älvänän pakinoita*. Kirjastopalvelu 1987. .
**Kirjavinkkarikirja*, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 1995.
**Runon vuoksi – Diktens flod* (toim.). Vaasan läänin taidetoimikunta 1997. .
**Sanajalkaseikkailu* yhdessä Esa Kakkurin ja Kari Alanärän kanssa, BTJ Kirjastopalvelu, 1999. .
**Kirjastokaskuja*, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 2000.
**Satuseikkailu kirjastossa*, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 2002. .
**Timantinmetsästäjä, luovan kirjoittamisen opas.* Yhdessä Seita Parkkolan ja Virpi Talvitien kanssa. WSOY 2004. .
**Elämän nopia kaari*, runoja. Cultura 2009. .
**Vinkataan kirja kaverille.* Cultura 2010. .
* 

## Lähteet
Simon Desthieux

**Simon Desthieux** (s. 3. joulukuuta 1991 Belley) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja sekaviestin olympiavoittaja. 

Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui pikakilpailussa 12:nneksi ja takaa-ajossa kuudenneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen viestiosuuden Ranskan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan voittaessa kultaa sekaviestissä. Pikakilpailussa hän sijoittui 12:nneksi ja takaa-ajossa seitsemänneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pikakilpailussa viidenneksi, normaalimatkalla kuudenneksi ja yhteislähdössä 11:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Yhteislähdössä hän oli viides ja takaa-ajossa kahdeksas. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa pikakilpailussa sekä oli takaa-ajossa viides ja yhteislähdössä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Desthieux saavutti hopeaa viestissä. Takaa-ajokilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi.

Desthieux sijoittui yhteislähtöcupissa viidenneksi kaudella 2013–2014. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan toinen Tjumenin pikakilpailussa kaudella 2017–2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui samalla kaudella kahdeksanneksi. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Park Cityssä pikakilpailussa toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs, pikakilpailun cupissa kolmas ja takaa-ajocupissa neljäs. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui Östersundin normaalimatkalla ja Hochfilzenin pikakilpailussa toiseksi sekä Oberhofin yhteislähdössä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes ja pikakilpailucupissa viides. Kaudella 2020-2021 hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Nové Měston ensimmäisessä pikakilpailussa. Seuraavan päivän takaa-ajossa hän oli kolmas. Hän voitti Östersundin yhteislähdön. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Kaudella 2021-2022 Desthieux sijoittui kolmanneksi Östersundin normaalimatkalla. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja normaalimatkan cupissa kolmas.

Desthieux saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa viestissä 2010. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai kultaa normaalimatkalla 2011 ja pronssia pikakilpailussa 2012. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän on saanut hopeaa normaalimatkalla ja sekaviestissä 2011.

## Lähteet
*
Alexandre Volinine

**Alexandr(e) Volinine** (; 16. syyskuuta 1882 Moskova, Venäjä – 3. heinäkuuta 1955) oli venäläinen balettitanssija ja balettipedagogi. Häntä on pidetty yhtenä aikakautensa parhaista baletinopettajista. Tanssijan uran päätyttyä hän piti vuodesta 1925 Pariisissa omaa balettikouluaan, jossa on opiskellut suomalaisiakin. Volinine oli Sergei Djagilevin Ballets russes -balettiseurueen jäsen ja tanssi Anna Pavlovan seurueessa sen maailmankiertueilla.

## Lähteet
Vera Volkova

**Vera Volkova** (1912–1975) oli venäläinen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän muutti pois Venäjältä 1930-luvulla ja perusti vuonna 1943 Lontooseen balettikoulun, jossa opiskeli esimerkiksi Margot Fonteyn. Vuodesta 1952 hän oli Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisessa teatterissa.

## Lähteet
Hope Town

**Hope Town** on pieni kaupunki Bahamalla. Hope Town sijaitsee Elbow Cayn saarella, ja se muodostaa oman hallintoalueensa johon kuuluvat myös viereiset Man-O-War Cay ja Great Guana Cay sekä muita pienempiä saaria. Hope Townin asukasluku on 458 ja naapurisaaret mukaanlaskettuna sen alueella on 691 asukasta.

Hope Townin perustivat englantilaiset siirtokuntalaiset jotka pakenivat Amerikan vapaussotaa. Valtaosa saaren asukkaista tuli Länsi-Floridasta, joka luovutettiin Espanjalle 1783. Hope Town perustettiin virallisesti 1785. Vuonna 1864 kaupunkiin rakennettiin majakka turvaamaan laivaliikennettä Abacon koralliriutoilta. Majakasta tuli myöhemmin koko kaupungin tunnus.

Autot ja golfkärryt ovat suosittuja kulkuvälineitä Elbow Caylla, mutta ne ovat kiellettyjä itse Hope Townissa. Kaupungissa kuljetaan kävellen tai polkupyörillä.

## Lähteet
Gabriel Pentinpoika Oxenstierna

**Gabriel Bengtsson Oxenstierna** (18. maaliskuuta 1586 – 12. joulukuuta 1656) oli ruotsalainen aatelismies, valtaneuvos ja Suomen kenraalikuvernööri vuosina 1631–1633.

Gabriel Bengtsson kuului ylhäisaateliseen Oxenstiernan sukuun ja oli valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan ja valtakunnandrotsi Gabriel Gustafsson Oxenstiernan serkku. Hän jäi nuorena isättömäksi ja opiskeli ulkomaisissa yliopistoissa. 

Pian kotiinpaluunsa jälkeen hänet palkattiin kuningas Kaarle IX:n hoviin. Kustaa II Aadolf nimitti hänet moniin vastuullisiin virkoihin. Vuosina 1611–1617 Oxenstierna toimi kuninkaan asiainhoitajana Tallinnassa. Sen jälkeen hän vastasi armeijan varusteista. Vuonna 1631 hänet lähetettiin Suomeen kenraalikuvernööriksi, mutta vuonna 1633 hän luopui tehtävästä osallistuakseen hallituksen eli valtaneuvoston istuntoihin. Vuodesta 1634 hänellä oli merkittävä virka Ruotsin valtaneuvostossa rahakamarimestarina (rikskattsmästare), mutta hän ei kyennyt kontrolloimaan hallituskumppaniensa toimia. Axel Oxenstiernan mukaan Gabriel-serkku oli omanedun tavoittelija. 1640-luvulla hän ehti olla vähän aikaa myös Ruotsin Liivinmaan kenraalikuvernööri. Vuonna 1651 hänet nimitettiin Korsholman ja Vaasan kreiviksi ja vuonna 1652 valtakunnanamiraaliksi.

Hän rakennutti arkkitehti Simon de la Valléen suunnitteleman renessanssityylisen Rosersbergin linnan Sigtunaan vuosina 1634–1638. Hänen poikansa Bengt Gabrielsson Oxenstierna ja arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi muuttivat rakennuksen arkkitehtuurin 1600-luvun lopulla ranskalais-italialaiseksi barokki-klassismiksi.

Oxenstierna meni naimisiin vuonna 1610 Anna Gustafsdotter Banérin kanssa. Heille syntyi yksitoista lasta.

## Lähteet
Nina Vyroubova

**Nina Vyroubova** (*Virubova*; 4. kesäkuuta 1921 Gurzof, Krim – 24. kesäkuuta 2007) oli venäläis-ranskalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän kuului Pariisin oopperaan 1949–1956. Hänen tekniikkaansa on kuvailtu loistavaksi ja eläytymistä vahvaksi.

## Lähteet
Lumisota (patsas)

**Lumisota** on suomalaisen kuvanveistäjä Viktor Janssonin suunnittelema pronssiin valettu patsas, joka sijaitsee Lahdessa, yhteiskoulun ja lyseon välisessä pienessä puistikossa. Teos paljastettiin vuonna 1937.

1930-luvun henkinen patsas kuvaa lumipalloa heittäviä poikaa ja tyttöä. Teos symboloi elämänhalua ja nuoruutta.

## Lähteet
Kunnanlääkäri

**Kunnanlääkäri** oli maalaiskuntien lääkärin virka, jota kaupungeissa vastasi **kaupunginlääkäri**. Ensimmäinen kunnanlääkäri palkattiin Viitasaarelle vuonna 1882, ja järjestelmä laajeni, kun 1885 kunnanlääkärien palkkaukseen saatettiin myöntää valtionapua. 1910-luvun alussa Suomessa oli 159 kunnanlääkäriä ja 1960-luvun alussa 445. Kunnanlääkärijärjestelmä loppui, kun kansanterveyslaki tuli voimaan 1972, ja toiminta siirtyi terveyskeskuksiin. Kaupunginlääkäreitä on ollut jo hiukan aikaisemmin. Turkuun tuli porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755, jonka palkka alettiin vuonna 1827 maksaa kaupungin varoista.

Tunnettuja kunnan- ja kaupunginlääkäreitä:
* Väinö Airo, Isokyrö
* Eero Akaan-Penttilä, kansanedustaja, Nurmijärvi
* Arno Forsius, Kiikka
* Johannes Heilala, Paavola, Hausjärvi ja Laitila
* Gunnar von Hertzen, Pihtipudas
* Ernst V. Knape, Uusikaarlepyy
* Wilhelm Sucksdorff, Helsinki
* Carl Immanuel Qvist, Helsinki
* Vilho Rantanen, jääkäri, Laitila ja Ilmajoki
* Matti Ruokola, Oulainen
* Oskari Reinikainen, Luumäki
* Severi Savonen, Teuva
* J.G. von Schrowe, valtiopäivämies, Parikkala
* Wilhelm Snellman, Hanko
* Rikhard Sotamaa, Laukaa
* Gustaf Toppelius, Oulu
* Tauno Wartiovaara, Helsinki
* Aleksander Warppe, Orivesi
* Johan Vitali, Lahti

## Katso myös
* Piirilääkäri

## Lähteet
Andrea Oliva

**Andrea Oliva** (s. 1977 Modena) on italialainen huilisti. Hänen opettajiensa joukossa oli James Galway. Hänestä tuli vuonna 2003 Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian ensihuilisti Roomassa. Oliva voitti ensipalkinnon kansainvälisessä kilpailussa Kobessa (2005) ja kolmannen palkinnon kansainvälisessä ARD-kilpailussa Münchenissä (2004). Oliva on esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa.

23-vuotiaana Oliva sai kutsun Berliinin filharmonikkoihin, jossa hän soitti muiden muassa Claudio Abbadon, Lorin Maazelin, Valeri Gergijevin, Sakari Oramon, Mariss Jansonsin ja Bernard Haitinkin toimiessa kapellimestareina. Oliva on lisäksi soittanut muun muassa Orchestra del Teatro dell'Operassa Roomassa. Muita orkestereita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet La Scalan orkesteri, Baijerin radion sinfoniaorkesteri ja Bambergin sinfoniaorkesteri.

Vuonna 2013 Oliva julkaisi Hyperion Recordsilla Angela Hewittin kanssa tekemänsä levytyksen Johann Sebastian Bachin huilusonaateista.

## Lähteet
Välke

**Välke** on geologian termi, joka tarkoittaa välkkyvää tai puolimetallista kiiltoa eräiden mineraalinimien osana, esimerkiksi sarvivälke, sinkkivälke ja pikivälke.

## Katso myös
*Hohde

## Lähteet
Vällyt

**Vällyt** eli **kaattuva** eli **nahkaset** tarkoittaa vuode- tai rekipeitettä, joka on tehty villoineen parkitusta lampaannahasta. Siinä on kangaspäällys.

## Lähteet
Väre

**Väre** tai **Wäre** voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:

## Sukunimenä
* Antti Väre (s. 1990), näyttelijä
* Eero Väre (s. 1984), jääkiekkomaalivahti
* Eero Väre (1913–1972), muusikko
* Emil Väre (1885–1974), painija
* Emma Väre (s. 1993), raviohjastaja ja valmentaja
* Henry Väre (s. 1960) on kasvitieteilijä, Luomuksen Kasvimuseon yli-intendentti ja tietokirjailija
* Hjalmar Väre (1879–1952), kilpapyöräilijä
* Ilmari Wäre (1911–1982), metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos
* Kaija Väre (1920–1980), taidemaalari
* Kalle Väre (1889–1974), kirjailija
* Kyllikki Väre (1912–1951), näyttelijä
* Marjaana Väre (s. 1967), vammaisurheilija
* Matti Wäre (1908–1999), tekniikan tutkija, professori
* Oskari Väre (1884–1946), pienviljelijä ja kansanedustaja (SDP)
* Raili Väre (1938–2016), runoilija
* Ritva Wäre (s. 1945), taidehistorioitsija, museojohtaja
* Vappu Väre (1901–1964), kirjailija
* Toivi Suomela, oik. Väre (1923–1992), kirjailija

### Kuvitteelliset Väreet
* Julius Väre, supersankari elokuvasarjassa *[[Ihmeperhe (elokuvasarja)|Ihmeperhe]]*

## Muita merkityksiä
*Väre, Aalto-yliopiston rakennus Otaniemessä
**[[Väre (albumi)|Väre]]*, Tenhi-yhtyeen albumi vuodelta 2002.
*Väre Oy, sähkönmyyntialan energiapalveluyhtiö
Sulankäpinkäinen

**Sulanhenkäpinkäinen** (*Edolisoma sula*) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Sulankäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Gustaf Johan Gyllenstierna

**Gustaf Johan Gyllenstierna** () oli vapauden ajan suomalainen virkamies, Ruotsin kansliapresidentin sihteeri vuodesta 1738. Hän toimi voimakkaasti aikansa puolue-elämässä myssypuolueen hyväksi. Vastapuoli, hattupuolue epäili, että valtiopäivien salaisen valiokunnan tiedot vuotavat ulkomaiden tietoon. Venäjän lähetystön eteen järjestettiin eversti Lagercrantzin johtamat vartiomiehet, jotka pidättivät Gyllenstiernan helmikuussa 1741. Tutkimukset osoittivat hänen saaneen venäläiseltä ministeri Mihail Bestužev-Rjuminilta rahaa salaisista tiedoista. Hän sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa asiaan liitettiin kolme muutakin suomalaista, entinen virkamies Johan Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Heidän syyllisyydestään ei kuitenkaan saatu näyttöä. Gyllenstierna vapautui 1743, mutta karkotettiin maasta. Hän toimi tämän jälkeen Venäjän palveluksessa Liivinmaalla.

## Lähteet
Mustaolkakäpinkäinen

**Mustaolkahenkäpinkäinen** (*Edolisoma incertum*) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Mustaolkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Tuhkakäpinkäinen

**Tuhkakäpinkäinen** (*Edolisoma schisticeps*) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Tuhkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Salomoninkäpinkäinen

**Salomoninkäpinkäinen** (*Edolisoma holopolium*) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Salomoninkäpinkäistä tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Laji on suurimmaksi osaksi harvinainen, ja sitä uhkaavat metsien hakkuut.

## Lähteet
Sangihenkäpinkäinen

**Sangihenkäpinkäinen** (*Edolisoma morio*) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Sangihenkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi

## Tunnistaminen
Uros on täysin tumman harmaa, ja sillä on musta kurkku; Sulawesin saarella asuvilla yksilöillä musta väri ulottuu vatsaan saakka. Uroksella on myös vaaleat siipimerkit. Harmaaselkäisellä naaraalla on laajalti poimuttuneet siipien vaaleat alapinnat. Yksilöt ja parit asustavat metsän latvustossa ja metsälaikuilla alankoalueilla ja tuntureilla. Lajin elinalue ajoittuu Sulawesille ja sen lähisaarille. Naaraat eroaa samalla alueella elävistä kaitanokkakäpinkäisen naaraista selkänsä puolesta; urokset eroavat siinä, että sen siipien alapuolella on runsaasti mustaa. Laji laulaa hyönteismäistä, surisevaa "weerr-weerr-weerr ..."-laulua, korkeaa vinkuvaa "weeer"-ääntä ja kovempia "chuk-chuk-chuk-chuk"-ääniä.

## Lähteet
I giganti della Tessaglia

**I giganti della Tessaglia** (”Thessalian jättiläiset”; , ”Thessalian jättiläinen”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Riccardo Freda. Sen pääosia esittävät Roland Carey, Ziva Rodann ja Alberto Farnese.

## Juoni
Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomuksiin argonauteista ja Odysseuksen harharetkistä. Thessalian kuningas Iason lähtee miehineen noutamaan kultaista taljaa Kolkhiista. Matkalla he kohtaavat ihmisiä syövän kykloopin ja ajautuvat saarelle, jonka kuningatar yrittää tuhota kaikki miehet. Sillä välin Thessalian valtaistuimen kaappaa Adrastos, joka tavoittelee Iasonin vaimoa Kreusaa. Saatuaan taljan Iason palaa Thessaliaan ja kukistaa vallananastajan.

## Näyttelijät

## Tuotanto
*I giganti della Tessaglia* on hyvin vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jonka puutteita ovat tylsä juoni, tarinan episodimaisuus ja ohuet henkilöhahmot. Sen epätasaisuus johtuu ainakin osittain siitä, että Riccardo Freda oli tuolloin kiinnostuneempi hevoskilpailuista ja jätti elokuvaan kyllästyttyään loput kohtauksista avustajiensa ohjattavaksi.

Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Cinecittàn ja Luce-instituutin studioilla sekä Rooman EUR:n kaupunginosassa. Aiemmin sijaisnäyttelijänä työskennellyt sveitsiläinen Roland Carey on sympaattinen, mutta väritön toimintasankari. Thessalian vallananastaja ja tämän ahdistelema vaimo ovat tyypillisiä peplum-kliseitä, jotka heräävät eloon vasta lopun näyttävässä toimintakohtauksessa. Elokuvan hirviöt ovat Carlo Rambaldin käsialaa ja vaikuttavan kuoromusiikin on säveltänyt Carlo Rustichelli. Kokonaisuutena *I giganti della Tessaglia* jää selvästi jälkeen Don Chaffeyn elokuvasta *[[Taistelu kultaisesta taljasta (vuoden 1963 elokuva)|Taistelu kultaisesta taljasta]]* (1963) tai jopa ''Voittamattomaan Herkuleeseen'' sisältyvästä argonauttikertomuksesta.

## DVD-julkaisut
Elokuvan englanninkielinen versio *The Giants of Thessaly* on saatavilla useina heikkotasoisina DVD-julkaisuina. Alkuperäinen laajakangasversio on julkaistu DVD:llä ainakin Ranskassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
John Kay (keksijä)

**John Kay** (20. kesäkuuta 1704 – n. 1779) tunnetaan lentävän sukkulan keksijänä. Sitä käytetään kangaspuissa kudelangan siirtämiseen loimilankojen välistä kankaan toiselle puolelle. Lentävää sukkulaa pidetään yhtenä teollisen vallankumouksen käynnistäneistä keksinnöistä. Tekniikan historiassa on toinenkin John Kay -niminen keksijä, joka kehitti kutomakonetta yhdessä Richard Arkwrightin kanssa.

Lancashiressä syntynyt John Kay aloitti paikallisen pirran valmistajan oppipoikana 14-vuotiaana. Pirta on kangaspuiden osa, jolla pidetään loimilangat erillään ja jolla saadaan esimerkiksi palttinakudoksessa joka toinen loimilanka nousemaan ja laskemaan kudelangan pujottamiseksi syntyneen raon eli viriön läpi. John Kay kehitti metallisen pirran, josta tuli suosittu, ja hän matkusti ympäri Englantia myymässä sitä. Vuonna 1725 hän palasi Buryyn ja avioitui. Vuonna 1730 hän patentoi kampalangan kehräys- ja nyörityskoneen.

Tunnetuimmalle keksinnölleen eli lentävälle sukkulalle John kay sai patentin 1733. Lentävä sukkula kaksinkertaisti kutomisnopeuden kangaspuilla. Tämän keksinnön avulla yksi henkilö pystyi tekemään noin metrin levyistä kangasta, mihin oli aikaisemmin tarvittu kaksi henkilöä. Yksi henkilö pystyi aikaisemmin kutomaan vain noin puolen metrin levyistä kangasta. Kankaan tuotantoketjussa pullonkaula siirtyi tämän seurauksena kehräämiseen, mikä johti kehruu-Jennyn kehittämiseen.

Liiketoiminnassaan John Kay ei onnistunut. Hänen ajatuksena oli itse valmistaa laitteet ja vuokrata niitä kutomoiden omistajille, mutta hänen korkean hintansa vuoksi keksinnöistä alettiin tehdä luvattomia kopioita. John Kay joutui käyttämään omaisuutensa oikeuksiensa puolustamiseen. Tämä ei tuottanut tulosta ja hän siirtyi Ranskaan, jossa myös kuoli köyhänä lähes 50 vuotta keksintöjensä synnyn jälkeen.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Zingo!

**Zingo!** on Thinkfunin vuonna 2002 julkaistu lautapeli, joka on suunnattu 3–6-vuotiaille. Pelin ideana on yhdistää oikea sana ja kuva toisiinsa.

## Lähteet
Antithesis

__NOTOC__
**Antithesis** on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Relapse Records.

Kappaleesta ”Finite” kuvattiin musiikkivideo.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* James Lee – laulu
* Jeremy Turner – kitara
* Paul Ryan – kitara
* Mike Flores – bassokitara
* John Longstreth – rummut

### Tuotanto
* Rob Rebeck – äänittäjä
* Scott Hull – masteroija
* Orion Landau – grafiikka

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Blabbermouth: 9/10 
* Chronicles of Chaos: 9/10 
* Imperiumi: 9/10

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Antithesis discogs.com -sivustolla
Väinö Keinänen

**Väinö Olof Keinänen** (4. heinäkuuta 1879 Helsinki – 13. heinäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

## Henkilöhistoria ja ammattiura
Keinäsen vanhemmat olivat lyseonopettaja, taidemaalari Sigfrid August Keinänen ja Charlotta Wilhelmina Salenius ja puoliso vuodesta 1918 Hilja Matilda Katarina Vikstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui 1903 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta. Keinänen työskenteli aluksi Helsingissä eri arkkitehtitoimistoissa ja toimi myös opettajana Taideteollisuuskoulussa. Hän oli Viipurin käsityöläiskoulun opettajana ja johtajana 1914–1918 sekä Suomen sahateollisuuskoulun opettajana 1921–1928 ja 1932–1939. Keinänen toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1928–1932 Paavo Uotilan jälkeen ja sen sitten yksityisenä arkkitehtina. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Uno Ullberg.

## Töitä
* John Lindgrenin (Linnamon) liiketalo, Viipuri 1911, 1912 ja 1916
* Rakennusmestari Massisen kerrostalo, Kannaksenkatu 13, Viipuri 1913
* Kreikkalaiskatolisen Ristimäen hautausmaan siunauskirkko, Viipuri 1915
* Osuukaupan talo, Käkisalmi 1917
* Aunuksen retkellä kaatuneiden sankaripatsas, Antrea 1920- tai 1930-luvulla
* Luterilainen kirkko, Vuoksenranta 1922, vihittiin käyttöön 1935
* Karjalankulman talo, Lappeenranta 1927
* Arvi A. Karisto Oy:n kirjapainotalo, Hämeenlinna 1928, nykyisin Hämeenlinnan oikeustalo
* Viipurin ammattikoulu, Koivistonkatu 3, Viipuri 1930
* Viipurin kaupungin vesitorni, 1930
* Viipurin linja-autoasema, 1930
* Tuberkuloosisairaala, Viipuri, 1930
* Sorvalin kansakoulu, Viipuri 1931
* Maaskolan vanhainkodin asuntola, Viipuri 1932
* Uuraan ja Monrepon kansakoulut, Viipuri 1932
* Viipurin linja-autoasema, 1932
* Pukukeskuksen tehdasrakennus, Viipuri 1935
* As. Oy Brahenlinna, Pantsarlahdenkatu 6, Viipuri 1937
* Linnankatu 49, Viipuri 1938

### Kuvia muistomerkeistä

Tiedosto:Parikkala 1918 muistomerkki 1.jpg|*Vapaussodan muistomerkki*, 1919, Parikkala.
Tiedosto:Keminmaa 1918 muistomerkki 1.jpg|*Vapaussodan muistomerkki*, 1920, Keminmaa. Todennäköisesti Keinäsen suunnittelema. 
Tiedosto:Uukuniemi 1918 muistomerkki 1.jpg|*Vapaussodan muistomerkki*, 1922, Parikkala (Uukuniemi).


## Kirjallista tuotantoa
Nimellä *W. Keinänen*:
* *Puumiehen rakennusoppi : lyhyt oppikirja rakennusopissa : ammattikouluja sekä itseopiskelua varten*. WSOY 1925
* *Lyhyt rakennusopin tietokirja : ammattikouluja sekä itseopiskelua varten*. WSOY 1930
* *Rakennusopin tietokirja ammattikouluja sekä itseopiskelua varten 1, Perustustyöt ja kivirakenteet*. 3. muutettu painos WSOY 1943, 4. painos 1949
* *Rakennusopin tietokirja : ammattikouluja sekä itseopiskelua varten 2, Puurakenteet ja katon kattaukset*. 3. muutettu painos WSOY 1943, 4. painos 1949
* *Rakennusopin tietokirja* ; esipuhe arkkitehti Panu Kaila. 5. painos (vuoden 1949 painoksen näköispainos) WSOY 2001, 6. painos (vuoden 1949 painoksen näköispainos) 2006

## Lähteet
* 
* 
* Willimiehen jäljillä-blogi 19.10.2012 : Keskusta / Karjalankulma
* Hämeenlinnan oikeustalo 
* VirtuaaliViipuri 1939 : arkkitehti Väinö Olof Keinänen

### Viitteet
Entity

__NOTOC__
**Entity** on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Nuclear Blast.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Origin.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Paul Ryan – kitara, laulu
* Mike Flores – bassokitara, laulu
* John Longstreth – rummut, idiofoni

### Tuotanto
* Robert Rebeck – äänittäjä, miksaaja
* Colin Marston – masteroija
* Colin Marks – kansikuva, layout

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Imperiumi: 9/10
* Metal Storm: 7.5/10 
* Metal Temple: 
* Metal Underground: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Entity discogs.com -sivustolla
Panaynkäpinkäinen

**Panaynkäpinkäinen** (*Edolisoma ostentum*) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Panaynkäpinkäistä tavataan Länsi-Visayasissa Filippiineillä. Laji on vähenemässä metsien häviämisen takia, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sen kannaksi arvioidaan 2&nbsp;500–10&nbsp;000 täysikasvuista yksilöä.

## Lähteet