open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Varjottomat

**Varjottomat** on turkkilaisen kirjailijan Hasan Ali Toptaşin romaani. Alkuteos *Gölgesizler* ilmestyi vuonna 1995, ja se oli Toptaşin läpimurtoteos. Tuula Kojon suomennos julkaistiin vuonna 2008 Otavan kustantamana.

Romaani on hyvin sadunomainen mutta realistisesti esitetty kertomus vuoristokylästä, josta kylänvanhin sanoo, että se "on kauempana Jumalasta ja valtiosta kuin yksikään toinen kylä". Tarinan keskeinen hahmo on musta hevonen, joka "juoksi kuin raivopää läähättäen ja hirnuen aivan uskomattomalla äänellä". Tarinassa turkkilaisessa maalaiskylästä katoaa asukkaita. Kylänvanhin yrittää selvittää katoamistapauksia. Yksi kuitenkin katoaa lähtemättä mihinkään, muuttumalla saavuttamattomaksi ja olemattomaksi. Tarinassa on aineksia itämaisesta satuperinteestä, ja sen avulla kirjoittaja luo surrealistisen maailman turkkilaiseen kylään. Absurdi tarina pysyy koossa tarinan taitavalla kuljettamisella, sanavalinnoilla ja siihen kudotuilla elämänviisauksilla., vaikka yltyy välillä painajaismaiseksi kauhutarinaksi. Jos lukija hyväksyy sen, että mikään ei ole niin varmaa kuin epävarma, tarina vie hänet mukanaan. Turkkilaisen kirjallisuuden keskeinen teema, kysymys ”Kuka minä olen, kuulunko itään vai länteen”, sisältyy myös *Varjottomiin*.

Toptaşin heittäytymistä vaativan teoksen satumaailmaan eivät pääse sisään kaikki kriitikotkaan, vaan osa kokee, että teos "kohoaa ilmaan ja lopulta häviää raskaaseen, ahdistavaan unenomaisuuteensa" 

Toptaşia on sokkeloissa tarinaa kuljettavana kirjoittajana verrattu Borgesiin ja Kafkaan. Hänen tekstiään ei saa pitää pelkkänä allegoriana vaan se sisältää paljon enemmän. Joku kriitikko kuitenkin nostaa teoksen yhteydessä esiin Turkin köyhyyden ja kansantalouden epätasainen jakautuneisuuden. Ansio ja kiitos kohdistuvat myös kirjan kääntäjälle Tuula Kojolle, joka kääntää suoraan turkista ilman välikieltä ja on ansioitunut myös Orhan Pamukin kääntäjänä.

Teos on Turkissa saanut palkintoja. Vuonna 2009 ensi-iltansa sai Ümit Ünalin ohjaama kirjaan perustuva elokuva *Gölgesizler*. Kirjan suomennos on julkaistu EU:n kulttuuriohjelman tuella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suna-Marija Önder: Romaani tavoittaa olemattomuutta. Kiiltomato.net, 2.3.2009.
Miya Tachibana

**Miya Tachibana** (, s. 12. joulukuuta 1974 Ōtsu) on japanilainen taitouimari, maailmanmestari ja viisinkertainen olympiamitalisti. Olympiamitaleista kaksi on tullut pariuinnista ja kolme joukkueohjelmasta. Parikilpailussa Tachibanan parina on uinut Miho Takeda. Tachibana ja Takeda voittivat parikilpailun MM-kultaa Fukuokan kotikisoissa 2001. Tachibana on myös nelinkertainen Aasian kisojen kultamitalisti: vuosien 1998 ja 2002 kisoissa hän voitti sekä yksilö- että parikilpailun. 

Tachibana aloitti taitouinnin harrastamisen alakoulun neljännellä luokalla. Kesällä 2008 hän toimi Yhdysvaltain parhaimpiin kuuluvan Santa Clara Aquamaids -taitouintiryhmän valmentajana Santa Clarassa, Kaliforniassa. 

## Lähteet
*Profiili Ateenan olympialaisista 2004  
*Profiili www.databaseolympics.com
Gagarin Cup

**Gagarin Cup** () on palkintopokaali, joka annetaan KHL-jääkiekkoliigan voittaneelle joukkueelle. Palkinto jaettiin ensi kerran kauden 2008–2009 pudotuspelien päätteeksi. Palkinto on saanut nimensä venäläisen kosmonautin Juri Gagarinin mukaan. Gagarin oli ensimmäinen ihminen avaruudessa. Palkinnon nimeämiseen Gagarin Cupiksi on oletettavasti vaikuttanut se, että avauskauden viimeinen mahdollinen finaaliottelu olisi pelattu 12. huhtikuuta, joka on myös Gagarinin avaruuslennon vuosipäivä.

Igor Larionov esitteli Gagarin Cupin ensi kertaa julkisuudessa KHL:n ensimmäisen tähdistöottelun yhteydessä 10. tammikuuta 2009.

## Nimeämishistoriaa

KHL:n komissaarin Aleksandr Medvedevin mukaan Cup nimettiin Gagarinin mukaan, koska venäläiset yhdistävät Gagarinin nimen erityiseen saavutukseen ja mies itse on kuvattu kansakunnan symbolina. Liigan perustajien mielestä Gagarinin läpimurto avaruuslentona toimii metaforana tavoitteelle, jossa KHL suorittaa läpimurron jääkiekossa.

Toinen vahva nimiehdokas palkinnolle oli neuvostoliittolaisen jääkiekkolegendan Anatoli Tarasovin nimi. Tarasovia pidetään *neuvostoliittolaisen jääkiekon isänä*, jonka saavutukset ovat poikkeukselliset ja kiistattomat. Myöhemmin päätettiin, että yksi KHL-liigan neljästä divisioonasta nimetään hänen mukaansa.

## Mestarit

### Vuosittain

### Seuroittain

## Lähteet
Miho Takeda

**Miho Takeda** (, s. 13. syyskuuta 1976 Kioto) on japanilainen taitouimari, maailmanmestari ja viisinkertainen olympiamitalisti. Olympiamitaleista kaksi on tullut pariuinnista ja kolme joukkueohjelmasta. Pariuinnissa Takedan parina on uinut Miya Tachibana. Aasian kisoista Takeda on voittanut kaksi kultamitalia pariuinnista. Maailmanmestaruuden Takeda ja Tachibana voittivat Fukuokan kotikisoista 2001.  

## Lähteet
*Profiili www.databaseolympics.com
.es

**.es** on Espanjan Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Sitä hallinnoi Network Information Center of Spain.

## Toisen tason tunnukset

On olemassa myös joukko toisen tason tunnuksia:
*.com.es - avoin kaikille hakijoille (tarkoitettu kaupallisille toimijoille)
*.nom.es - avoin kaikille hakijoille (tarkoitettu yksityisille henkilöille)
*.org.es - avoin kaikille hakijoille (tarkoitettu ei-kaupallisille järjestöille)
*.gob.es - valtion yhteisöille
*.edu.es - koulutuslaitoksille

## Vaihtoehdot

Marraskuuhun 2005 asti .es-tunnuksen rekisteröinti oli kallista ja hankalaa verrattuna muihin ccTLD:iin. Toisen tason nimen piti olla joko Espanjassa voimassa oleva tavaramerkki, yrityksen tai yhdistyksen tarkka nimi tai ainakin yksityishenkilön sukunimi. Yleiset nimet ja paikannimet eivät olleet kelvollisia. Nimen tuli olla myös vähintään kolme merkkiä, tosin oli joitakin poikkeuksia, kuten hp.es(Hewlett-Packard Espanja) ja pp.es(Kansanpuolue). Vaihtoehtoisesti monet espanjalaiset yhdistykset käyttivät tunnusta .com, .org tai .net.

## Käyttö

Vaikka .es on Espanjassa hyvin suosittu, sitä on käytetty tunnusten hakkeroimiseen, kuten geociti.es, nettisivu peilaten Geocities, beach.es myyden rantalomia ja yksityissivusto thejones.es.

## Aiheesta muualla
*IANA.es
Pomponius Bassus

**Tiberius** tai **Flavius Pomponius Bassus**  (200-luku) oli roomalainen senaattori 200-luvulla. Hän oli kotoisin arvostetusta senaattorisuvusta ja oli yksi senaatin vanhimpia ja arvostetuimpia jäseniä 260 ja 270-luvulla. Bassus toimi konsulina vuonna 259 yhdessä Nummius Aemilianus Dexterin kanssa ja samoihin aikoihin hän saattoi olla African provinssin prokonsuli. Myöhemmin hän toimi useissa korkeissa viroissa, muun muassa *[[comes|comes Augustina]]*. 

Keisari Claudius Gothicuksen aikana Bassus nimitettiin Italian Correctoriksi (*corrector totius Italiae*). Claudius nimitti hänet myös senaatin johtoon (*[[princeps senatus]]*). Jossakin vaiheessa hän kuului myös *pontifices*-pappiskollegioon. Vuonna 271 Bassus oli toisen kerran konsulina yhdessä Aurelianuksen kanssa. Samoihin aikoihin hänet nimitettiin myös Rooman kaupunginprefektiksi (*praefectus urbi*), missä hän ei kuitenkaan toiminut täyttä kautta. Bassuksen vaimo oli eräs Pomponia Cratidia.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Lastheneia Mantineialainen

**Lastheneia Mantineialainen** (, 300-luvun eaa. alku) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli yksi kahdesta Platonin nimeltä tunnetusta naispuolisesta oppilaasta Akatemiassa, Aksiothea Fleiuslaisen ohella.

Lastheneia oli kotoisin Mantineiasta, Arkadiasta Peloponnesoksen niemimaalta. Diogenes Laertios kertoo hänen opiskelleen Akatemiassa mieheksi pukeutuneena. Platonin kuoltua hän jatkoi opiskelua tämän seuraajan Speusippoksen oppilaana. Hänen kerrotaan olleen Speusippoksen rakastajatar. Iamblikhos kuitenkin kertoo Lastheneian olleen Pythagoraan oppilas.

Oksyrhynkhoksesta löydetty papyruskatkelma mainitsee naisen, joka opiskeli Platonin, Speusippoksen ja Menedemoksen oppilaana, ja joka oli ”nuorena ihastuttava ja täynnä teeskentelemätöntä suloutta”. Naisen nimi ei ole säilynyt, mutta kyseessä on todennäköisesti Lastheneia tai Aksiothea.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Lindemann, Kate (toim.): Lasthenia of Mantinea *Women Philosophers*
Savio Nsereko

**Savio Nsereko** (s. 27. heinäkuuta 1989 Kampala, Uganda) on ugandalaissyntyinen saksalaisjalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut eri seuroja useissa eri maissa vuonna 2006 alkaneella ammattilaisurallaan. Savio pelasi tammikuuhun 2009 saakka Italian Serie B:n Bresciassa, josta hän siirtyi 8,5 miljoonan euron kaupalla englantilaisseura West Ham Unitediin. Hän pelasi Englannin Valioliigassa kymmenen ottelua. Italian Serie A:ssa hän pelasi kaksi ottelua kaudella 2009–2010 Bolognan joukkueessa ollessaan lainalla Fiorentinasta. Sittemmin hän on pelannut Saksassa, Bulgariassa, Romaniassa, Kazakstanissa ja Liettuassa.

Savio on pelannut Saksan alle 16-, alle 19-. ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.

## Lähteet
Aksiothea Fleiuslainen

**Aksiothea Fleiuslainen** (300-luvun alku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli yksi kahdesta Platonin nimeltä tunnetusta naispuolisesta oppilaasta Akatemiassa, Lastheneia Mantineialaisen ohella.

Aksiothea oli kotoisin Fleiuksesta, Peloponnesoksella sijainneesta kaupungista joka oli Spartan vallan alla. Themistios kertoo Aksiothean lukeneen Platonin *[[Valtio (Platon)|Valtion]]* ja matkustaneen sen jälkeen Ateenaan tämän oppilaaksi. Diogenes Laertios kertoo hänen opiskelleen Akatemiassa mieheksi pukeutuneena. Platonin kuoltua Aksiothea jatkoi tämän seuraajan Speusippoksen oppilaana.

Oksyrhynkhoksesta löydetty papyruskatkelma mainitsee naisen, joka opiskeli Platonin, Speusippoksen ja Menedemoksen oppilaana, ja joka oli ”nuorena ihastuttava ja täynnä teeskentelemätöntä suloutta”. Naisen nimi ei ole säilynyt, mutta kyseessä on todennäköisesti Aksiothea tai Lastheneia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Lindemann, Kate (toim.): Axiothea of Philesia *Women Philosophers*
HD 107146

**HD 107146** on 88 valovuoden päässä sijaitseva tähti, jolla on pölykiekko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* A Resolved Debris Disk Around the G2 V star HD 107146  (PDF)
Flavius Antiochianus

**Flavius Antiochianus** (200-luku) oli roomalainen poliitikko. Keisari Claudius Gothicus nimitti hänet Rooman kaupunginprefektiksi (*praefectus urbi*), missä hän toimi vuosina 269–270. Antiochianus toimi konsulina vuonna 270 yhdessä Virius Orfituksen kanssa. Vuonna 272 hän toimi taas kaupunginprefektinä, mikä oli hyvin ainutlaatuinen kunnia. Antiochianuksen vaimo oli eräs Pomponia Ummidia, joka kuului luultavasti arvostettuun Ummidius Quadratiuksen sukuun.

## Lähteet
*

### Viitteet
Colin McRae Rally 04

**Colin McRae Rally 04** on *[[Colin McRae Rally]]* -pelisarjan neljäs osa. Se ilmestyi vuonna 2003 alustoille PlayStation 2, Xbox ja PC. Pelin kansikuvassa on Colin McRaen ajama Citroen. Peli on sarjan ensimmäinen, joka ei sisältänyt virallisia lisenssejä, joten sekä autot että kuljettajat ovat fiktiivisiä. Pelissä on kahdeksan rallimaata, jotka ovat: Australia, Espanja, Japani, Kreikka, Ruotsi, Suomi, UK ja USA. Seuraavissa neljässä maassa on ns. Super Special -erikoiskokeet: Australia, Ruotsi, UK ja USA. Ralliautot ovat lajiteltu luokkiin: 4WD, 2WD, Group B sekä Bonus. Erikoiskokeita on yhteensä 52 kpl.

## Aiheesta muualla
*
M2-liekinheitin

**M2-liekinheitin** (M2-2) on yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikainen liekinheitin, jota käytettiin mm. Iwo Jiman taistelussa.  Sen todellinen "polttoaika" oli noin 7 sekuntia ja liekin tehokas kantama noin 33 metriä. Panssarivaunut ja erityisesti panssarivaunuihin asennetut liekinheittimet korvasivat sodan edetessä M2-2:n käyttöä sotilaiden kannalta turvallisempana vaihtoehtona.

M2-2:n käyttöönotto tapahtui kesällä 1944 Guamin kampanjassa. M2-2 painoi 19,5 kg tyhjänä, 31 kg täynnä. M2-2:ssa oli kolme säiliötä: kahdessa säiliössä oli polttoaineena yhteensä 15 litraa napalmia, kolmannessa säiliössä oli ajoaineena typpeä. 

M2-2:ta edeltäviä yhdysvaltalaisia liekinheittimiä olivat M-1 ja sen seuraaja, ensimmäinen napalmia käyttävä liekinheitin M-1-1. M2-2:ssa oli parannettu luotettavuutta ja sytysjärjestelmää M1-1:een verrattuna.

M2A1-7 oli M2-2:stä kehitetty versio. Sitä käytettiin mm. Vietnamin sodassa. 

## Lähteet
Pensaskiurut

**Pensaskiurut** (*Mirafra*) on kiurujen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 24 lajia.

## Pensaskiurujen (''Mirafra'') sukuun kuuluvia lajeja
*Aasianpensaskiuru (*Mirafra assamica*)
*Angolankiuru (*Mirafra angolensis*)
*Burmanpensaskiuru (*Mirafra microptera*)
*Indokiinanpensaskiuru (*Mirafra erythrocephala*)
*Intianpensaskiuru (*Mirafra erythroptera*)
*Jubankiuru (*Mirafra ashi*)
*Kalaharinkiuru (*Mirafra passerina*)
*Kapinräikkäkiuru (*Mirafra apiata*)
*Kultakiuru (*Mirafra cordofanica*)
*Marsabitinkiuru (*Mirafra williamsi*)
*Punaniskakiuru (*Mirafra africana*)
*Punasiipikiuru (*Mirafra hypermetra*)
*Pärinäkiuru (*Mirafra rufocinnamomea*)
*Riisisavannikiuru (*Mirafra javanica*)
*Ruostekiuru (*Mirafra rufa*)
*Rusoselkäkiuru (*Mirafra gilletti*)
*Räikkäkiuru (*Mirafra fasciolata*)
*Sagoninkiuru (*Mirafra pulpa*)
*Savannikiuru (*Mirafra cantillans*)
*Sepelkiuru (*Mirafra collaris*)
*Somaliankiuru (*Mirafra somalica*)
*Srilankanpensaskiuru (*Mirafra affinis*)
*Tummapensaskiuru (*Mirafra albicauda*)
*Valkokurkkukiuru (*Mirafra cheniana*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*ITIS: Mirafra
Toivo Jokiniemi

**Toivo Matias Gottfrid Jokiniemi** (1. syyskuuta 1918 Kokkola – 9. maaliskuuta 1984 Kokkola) oli suomalainen SKDL:ää ja SKP:tä edustanut poliitikko. Jokiniemi toimi kansanedustajana Vaasan läänin vaalipiiristä vuosina 1975–1979 ja hän vaikutti Kokkolan kunnallispolitiikassa.

Jokiniemi työskenteli vuodesta 1936 alkaen kivi- ja kirvestyömiehenä. Sotien jälkeen hän toimi "punaisen" Valpon etsivänä. Vuonna 1956 Jokiniemi siirtyi  ja  piirijärjestöjen toimitsijaksi. Hän oli samanaikaisesti molempien puolueiden piirisihteeri. Jokiniemi jätti puoluetyön ryhtyessään Kokkolan seudun säästöpankin konttorinhoitajaksi vuonna 1965. Eduskuntaan Jokiniemi nousi vaaleissa 1975. Hän oli myös presidentin valitsijamies vaaleissa 1978.

## Lähteet
Leon Kelso

**Leon Hugh Kelso** (1907 Gretna, Kansas – 9. toukokuuta 1982) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Leon Kelso opiskeli Denverin ja Coloradon yliopistoissa ja valmistui 1931. Hän työskenteli Washington D.C.:ssä *Bureau of Biological Survey* toimistossa valtion virkamiehenä 1930–1937. Hän erikoistui tutkimaan pienten lintujen ja nisäkkäiden mahalaukkujen sisältöä. Maisteritutkinnon hän teki Cornellin yliopistossa pöllöstä (*screech owl*) vuonna 1938. Tämän jälkeen hän opetti Wyomingin Maastolaboratoriossa.

Kelson varsinainen tutkimusala oli lintutiede, mutta hän tutki laajalti myös Kalliovuorten 
kasvillisuutta. Hän julkaisi yli 900 kirjoitusta, monet venäjäksi. Hän julkaisi sarjan kirjoituksia biologian eri aloilta, *Biological Leaflets*, yhteensä 107 julkaisua.

Linnuista Kelso nimesi costaricanvarpuspöllön (*Glaucidium costaricanum*).

Kelson nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä **Kelso**.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Neljä helmeä

**Neljä helmeä** () on yhdysvaltalainen episodielokuva vuodelta 1952, jonka kaikki viisi episodia perustuvat O. Henryn novelleihin.

## Viisi tarinaa

### 1. ''The Cop and the Anthem''
Ohjasi Henry Koster, käsikirjoitti Lamar Trotti, näyttelijät Charles Laughton, Marilyn Monroe ja David Wayne.

### 2. ''The Clarion Call''
Ohjasi Henry Hathaway, käsikirjoitti Richard L. Breen, näyttelijät Dale Robertson ja Richard Widmark.

### 3. ''The Last Leaf''
Ohjasi Jean Negulesco, käsikirjoitti Ivan Goff ja Ben Roberts, näyttelijät Anne Baxter, Jean Peters ja Gregory Ratoff.

### 4. ''The Ransom of Red Chief''
Ohjasi Howard Hawks, käsikirjoitti Ben Hecht, Nunnally Johnson ja Charles Lederer, näyttelijät Fred Allen, Oscar Levant ja Lee Aaker.

### 5. ''The Gift of the Magi''
Ohjasi Henry King, käsikirjoitti Walter Bullock, näyttelijät Jeanne Crain ja Farley Granger.

## Rooliluetteloa
* Fred Allen ... Sam 'Slick' Brown
* Anne Baxter ... Joanna Goodwin
* Jeanne Crain ... Della
* Farley Granger ... Jim 
* Charles Laughton ... Soapy 
* Oscar Levant ... Bill Peoria  
* Marilyn Monroe ... kadulla kävelijä 
* Jean Peters ... Susan Goodwin 
* Gregory Ratoff ... Behrman 
* Dale Robertson ... Barney Woods 
* David Wayne ... Horace
* Richard Widmark ... Johnny Kernan

## Aiheesta muualla
*
*
George Latimer Bates

**George Latimer Bates** (21. maaliskuuta 1863 Abingdon, Illinois Yhdysvallat − 31. tammikuuta 1940 Chelmsford Iso-Britannia) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä.

Bates opiskeli Knox Collegessa Galesburgissa ja Chicago Theological Seminaryssa. Vuonna 1895 hän asui Kaakkois-Kamerunissa ja elätti itsensä maata viljelemällä. Matkoillaan hän keräsi luonnonhistoriallista materiaalia ja lähetti niitä British Museumiin Lontooseen.

Vuonna 1928 Bates muutti Englantiin, missä hän kirjoitti teoksen *Handbook on the Birds of West Africa* (1930). Hän opetteli arabiaa ja vieraili Arabian niemimaalla tutkien alueen linnustoa. Hän kirjoitti käsikirjoituksen *Birds of Arabia* mutta ei saanut sitä julkaistuksi. Richard Meinertzhagen käytti käsikirjoitusta myöhemmin. Bates kirjoitti useita artikkeleita Arabian linnuista *The Ibis*-lehteen.

Bates nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa malinruusupeipon (*Lagonosticta virata*).

## Lähteet
Dave Gibbons

**Dave Gibbons** (s. 14. huhtikuuta 1949)  on brittiläinen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan erityisesti Alan Mooren kanssa tehdystä *[[Vartijat]]*-minisarjasta. Gibbons on piirtänyt DC Comics- ja 2000 AD -kustantamoille useita toimintasarjakuvia. Hän on piirtänyt muun muassa *[[Vihreä Lyhty]]-,* *[[Salama (sarjakuvahahmo)|Salama]]-* ja *[[Doctor Who]]* -sarjakuvia. Myös Frank Millerin käsikirjoittama ja Gibbonsin piirtämä *Give Me Liberty* (1990) on tunnettu. 

## Lähteet
Ilkka Villi

**Ilkka Villi** (s. 4. elokuuta 1975 Helsinki) on suomalainen freelance-näyttelijä, joka on esiintynyt teatterissa, elokuvissa ja suomalaisen peliyhtiö Remedyn videopeleissä. Lisäksi hän on ollut käsikirjoittamassa *Outolintu*-sarjaa. 

## Perhe
Ilkka Villin perhe asui pojan kouluvuosina metsäntutkijana toimineen isän työn mukana eri maissa, ensin Yhdysvalloissa, sitten Britanniassa ja Itävallassa. Villi oli vaihto-oppilaana Chilessä. Villin äiti työskenteli puheviestinnän lehtorina, ja veli on journalistiikan professori Mikko Villi. Villi ei ole veljesten alkuperäinen sukunimi, vaan he ottivat sen aikuisiällä käyttöön Virolahdella asuneen esi-isänsä mukaan.

## Opinnot ja ura
Villi opiskeli journalistiikkaa Laajasalon opistossa ja työskenteli pari vuotta Ylen radiouutisissa, kunnes kiinnostui näyttelijän työstä Ilves-Teatterin piirissä. Hän opiskeli teatteri- ja elokuva-alaa Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja työskenteli pari vuotta Kotkan ja Savonlinnan kaupunginteattereissa.

Villi on näytellyt Savonlinnan kaupunginteatterissa (nyk. Savonlinnan  Teatteri) ja *[[Alan Wake]]* -videopelin päähenkilöä. Hänen kasvonsa ja liikkeensä animoitiin ja siirrettiin pelihahmolle, jonka äänenä toimi kuitenkin Matthew Porretta. Hän palasi Alan Waken rooliin *[[Alan Wake 2]]* -videopelissä. Hän juonsi *[[SuomiLove]]*-televisio-ohjelmaa vuosina 2014–2016.

Villi on toiminut myös äänikirjojen lukijaäänenä. Hän on muiden muassa useiden Frank Herbertin, Ian Rankinin ja Milan Kunderan kirjojen kertoja.

## Filmografia
### Elokuvat

### Televisiosarjat

### Ääniroolit

### Videopelit

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ilkka Villin virallinen sivusto
* 
*
Jack McCartan

**Jack William McCartan** (s. 5. elokuuta 1935, Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on entinen jääkiekkomaalivahti, joka saavutti kultaa vuoden 1960 talviolympialaisissa. Hän kuuluu United States Hockey Hall of Fameen ja vuodesta 1998 IIHF Hall of Fameen.

McCartan opiskeli University of Minnesotassa, josta valmistuttuaan hän meni armeijan palvelukseen. Siellä McCartan liittyi USA:n olympiajoukkueeseen. Hänen huikeat torjuntansa siivittivät joukkueen voittoon Kanadan, Neuvostoliiton ja Tšekkoslovakian nimekkäistä joukkueista ja varmistivat isäntämaalle kultaa Squaw Valleyn kisoissa.

Ura National Hockey Leaguessa ei ollut yhtä menestyksekäs.

McCartan toimi myöhemmin Vancouver Canucksin kykyjenetsijänä.

## Aiheesta muualla

*
Loftleiðir

**Loftleiðir** eli **Icelandic Airlines Loftleiðir** oli yksityinen islantilainen lentoyhtiö, joka toimi vuosina 1944–1973. Vuonna 1973 se yhdistettiin Flugfélag Íslandsin kanssa, ja niistä muodostui Icelandair.

## Historia

Loftleiðirin perustivat 10. maaliskuuta 1944 kolme nuorta islantilaista lentäjää sen jälkeen kun he olivat palanneet koulutuksesta Kanadasta. Ensimmäisinä toimintavuosina yhtiö hoiti vain kotimaanliikennettä Reykjavíkin lentoasemalta.

Kansainvälinen lentoliikenne alkoi Islannin itsenäisyyspäivänä  17. kesäkuuta 1947 reitillä Reykjavíkista Kööpenhaminaan Douglas DC-4/C-54 Skymaster-koneella.

1950-luvulla lentoliikenteessä oli tiukka sääntely, ja yhtiö sai lentää matkustajia ja rahtia vain maasta ja maahan, johon se oli rekisteröity. Loftleiðir myi liput eurooppalaisiin kaupunkeihin kahdessa osassa, niin että matka päättyi Islantiin, josta se jatkui edelleen määränpäähän.

1960- ja 1970-luvulla Loftleiðir aloitti halpalennot, joiden lähtöpaikka oli Luxemburg, ja lento kulki Pohjoismaiden ja Islannin kautta Pohjois-Amerikkaan. Lennot olivat suosittuja, mutta yhtiö joutui erimielisyyksiin IATAn kanssa.

Kahden islantilaisyhtiön kilpailu oli ankaraa, ja seurauksena oli taloudellisia vaikeuksia. Siksi yhtiöt yhdistettiin 1973, ja syntyi Icelandair. Nimi Flugfélag Íslands tuli jälleen käyttöön 1997 kun Icelandair ja Flugfélag Nordurlands yhdistyivät, ja se oli käytössä yhtiön kotimaantoiminnassa. Vuodesta 2003 alkaen Loftleiðir Icelandic on hoitanut muiden yhtiöiden tilauslentoja, ja se kuuluu Icelandair-ryhmään.

## Laivasto

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Loftleiðir
Marcellinus (konsuli)

(**Aurelius**?) **Marcellinus** (200-luku) oli roomalainen kenraali 200-luvun lopulla. Hän oli yksi keisari Aurelianuksen luotetuimmista miehistä. Hän saattoi olla sama Aurelius Marcellinus, joka toimi duxina (*vp dux ducenarius*) Veronassa Gallienuksen aikana. Vuonna 272 Aurelianus jätti hänet palmyralaisista saadun voiton jälkeen Palmyraan huolehtimaan paikallisista asioista. Seuraavana vuonna palmyralaiset kuitenkin kapinoivat erään Apsaeuksen johdolla. Tämä pyysi Marcellinusta jättämään Aurelianuksen ja siirtymään palmyralaisten puolelle. Marcellinus kuitenkin viivytteli vastauksessaan, jotta ehtisi varoittamaan Aurelianusta, jonka joukot saapuivat pian ja tukahduttivat kapinan. Aurelianus palkitsi Marcellinuksen tämän uskollisuudesta nimittämällä hänet Mesopotamian prefektiksi ja idän provinssien johtoon (*rector Orientis*). Marcellinus oli mahdollisesti myös sama mies, joka toimi konsulina vuonna 275 yhdessä Aurelianuksen kanssa.

## Lähteet
*

### Viitteet
International Renewable Energy Agency

The **International Renewable Energy Agency** (**IRENA**) on kansainvälinen hallitusten muodostama organisaatio, joka pyrkii edistämään uusiutuvaa energiaa maailmassa. IRENA perustettiin 26. tammikuuta 2009. Perustajina oli 75 valtiota. Viisi kuukautta perustamisen jälkeen IRENAn jäsenvaltioiden määrä oli kasvanut jo 136:een. Viraston toiminta käynnistyy vähitellen vuoteen 2010 mennessä. Vuoden 2009 budjetti on 25 miljoonaa euroa.

IRENAn idean takana on Eurosolarin pääjohtaja ja europarlamentin jäsen Hermann Scheer, joka on ajanut projektia eteenpäin jo 1990-luvulta lähtien.

## Lähteet
Brasilian vaakuna

**Brasilian vaakuna** () on Brasilian liittotasavallan kansallistunnus lipun, sinetin ja hymnin ohella. Sen suunnittelivat Artur Sauer ja Luís Grüder, ja vaakuna otettiin käyttöön 19. marraskuuta 1889 annetulla asetuksella, neljä päivää sen jälkeen kun Brasiliasta tuli tasavalta.

Vaakunan muoto on punaisella rajattu pentagrammi, jonka sakarat ovat viherkeltaisia. Kuvio symboloi liittovaltion yhtenäisyyttä. Pentagrammin keskellä on sininen ympyrä, johon on kuvattu Etelän risti -tähtikuvio, jota ympäröi sinisellä kehällä 27 tähteä symboloiden 26 Brasilian osavaltiota ja liittovaltion piiriä. Vaakunan vasemmalla puolella on kahvipensaan oksa ja oikealla tupakan oksa, jotka olivat vuonna 1889 maan tärkeimpiä tuotteita. Vaakunan alapuolella on sininen nauha, johon on kirjoitettu portugaliksi maan virallinen nimi, Brasilian liittotasavalta, ja sen perustamispäivä 15. marraskuuta 1889, *República Federativa do Brasil 15 de Novembro de 1889*. Nykymuotoinen vaakuna otettiin käyttöön vuonna 1992.

## Lähteet

## Katso myös
*Luettelo Brasilian osavaltioiden vaakunoista
Tammelan vaakuna

**Tammelan kunnanvaakuna** on saanut aiheensa kunnan nimestä. Vaakunan tammenoksat lehtineen ovat suora viittaus paikkakunnan nimeen, mikä tekee vaakunasta puhuvan.

Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 29. joulukuuta 1953. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme tammenlehteä, joiden varret yhtyvät haaruristiksi, varsien yhtymäkohdasta versoaa kummallekin sivulle terho; kaikki hopeaa”. 

## Lähteet
*
Elli Juntunen

**Elli Maria Juntunen** (27. huhtikuuta 1901 Viitasaari – 18. tammikuuta 1990 Kiuruvesi) oli suomalainen SKDL:ää edustanut poliitikko. Juntunen toimi kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1951–1954 ja hän vaikutti Kiuruveden kunnallispolitiikassa. Juntunen oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1950 ja 1956.

Juntunen työskenteli pääasiassa kirjanpitäjänä 1920-luvulta 1970-luvun puoliväliin. Vuosina 1944–1948 hän oli Kiuruveden kansanhuollon apulaisjohtaja.

## Lähteet
Lidia Ravera

**Lidia Ravera** (s. 6. helmikuuta 1951 Torino, Italia) on italialainen kirjailija, toimittaja, esseisti ja käsikirjoittaja. Hän kuuluu merkittävimpiin italialaisiin nykykirjailijoihin. Hän asuu Strombolilla ja Trasteveressa Roomassa.

Ravera nousi julkisuuteen 1975 teoksellaan *[[Porci con le ali]]*, jonka hän kirjoitti yhdessä Marco Lombardo Radicen kanssa. Romaani käsittelee vuoden 1968 tienoon tarinoita ja ihanteita. Hänen romaaninsa käsittelevät usein perhesuhteita. Vaikka aihepiiri liikkuu usein vuoden 1968 tapahtumissa ja hän sanoo kuuluvansa ajatusmaailmaltaan yhä 1960-luvun sukupolveen, hän ei katso kuuluvansa yhteiskunnallisiin kirjailijoihin vaan on sitä mieltä, että politiikalle on luontevampia väyliä. Kirjoissa politiikka ja yhteiskunnalliset kysymykset luovat vain taustan.

Ravera on tehnyt useita käsikirjoituksia elokuviin ja televisiolle ja kirjoittanut näytelmiä. Toimittajana hän kirjoittaa  *[[L'Unità]]* ja *[[Corriere della Sera]]* -lehtiin, jotka ovat kaksi Italian merkittävintä sanomalehteä. Hän kirjoittaa myös muoti- ja kulttuurilehtiin. Hän voitti Stresa-palkinnon vuonna 2013.

Raveran teoksista on suomennettu *Eterna ragazza* (2006, suom. *[[Peilikuvaleikki]]*, 2008).

## Teokset
**Porci con le ali* (1976, Marco Lombardo Radicen kanssa)
**Ammazzare il tempo* (1978)
**Bambino mio* (1979)
**Bagna i fiori e aspettami* (1986)
**Per funghi* (1987)
**Se dico perdo l'America* (1988)
**Voi grandi* (1990)
**Tempi supplementari* (1990)
**Due volte vent'anni* (1992)
**In quale nascondiglio del cuore: lettera a un figlio adolescente* (1993)
**Il paese di Eseap* (1994)
**Sorelle* ("Sisters", 20091994)
**I compiti delle vacanze* (1997)
**Nessuno al suo posto* (1998)
**Maledetta gioventù* (1999)
**Né giovani né vecchi* (2000)
**Un lungo inverno fiorito e altre storie* (2001)
**Il paese all'incontrario* (2002)
**La festa è finita* (2002)
**Il freddo dentro* (2003)
**In fondo, a sinistra...* (2005)
**L'eterna ragazza*, Rizzoli, 2006 (suom. *[[Peilikuvaleikki]]*, 2008, Helinä Kangas)
**No, grazie*, Perrone, 2007
**Le seduzioni dell'inverno]*, Nottetempo, 2007 
**Il Dio zitto*, Nottetempo, 2008

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*Elämäkerta
Aulis Juvela

**Aulis Alarik Juvela** (25. elokuuta 1927 Parkano – 3. huhtikuuta 1999 Rauma) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1966–1983. Hän oli myös Parkanon kunnanvaltuuston ja Rauman kaupunginvaltuuston jäsen.

Juvela työskenteli sotavuosien jälkeen metsä- ja uittotöissä Parkanossa, ja lähti politiikkaan isänsä esimerkin innostamana. Vuonna 1950 Juvela suoritti Sirola-opiston ja pääsi järjestötöihin Suomi–Neuvostoliitto-Seuran toimitsijaksi. Vuodesta 1952 lähtien hän työskenteli *[[Satakunnan Työ]]n* Rauman aluetoimittajana. Rauman kaupunginvaltuustoon Juvela valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1953 kunnallisvaaleissa ja eduskuntaan vuoden 1966 eduskuntavaaleissa. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vusien 1968, 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa. 

Juvela kuului SKP:n Satakunnan piirikomiteaan. Lisäksi hänellä oli luottamustehtäviä muun muassa Keuhkovammaliitossa. Vuosina 1969–1970 hän toimi Kulttuurityön Keskuksen puheenjohtajana.

Juvela oli naimisissa vuodesta 1954 lähtien  ja hänellä oli kolme lasta.

## Teokset
*
*

## Lähteet
Corriere della Sera

**Corriere della Sera** on vuonna 1876 perustettu italialainen Milanossa päivittäin ilmestyvä sanomalehti. Se nousi 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Italian merkittävimmäksi sanomalehdeksi. Alkujaan lehti ilmestyi iltapäivällä, mistä johtuu sen nimi.

Lehden merkittävimmät kilpailijat ovat roomalainen *[[La Repubblica]]* ja torinolainen *[[La Stampa]]*.

## Historiaa
Corriere della Seran perusti Eugenio Torelli Viollier 5. maaliskuuta 1876. 1910–1920-luvuilla siitä tuli Italian luetuin sanomalehti Luigi Albertinin johdolla. Monet tunnetut italialaiset kirjailijat ja älyköt ovat kirjoittaneet lehteen, muiden muassa Eugenio Montale, Italo Calvino, Pier Paolo Pasolini ja Oriana Fallaci.

Syyskuussa 2014 lehti siirtyi berliner-sivukokoon.

## Lähteet
Peilikuvaleikki

**Peilikuvaleikki** (*L'eterna ragazza*) on  Lidia Raveran vuonna 2006 ilmestynyt romaani. Se ilmestyi suomeksi 2008, ja sen on suomentanut Helinä Kangas.

Kirjan keskushenkilö on Norma, joka salanimellä kirjoittaa elämänhallintaoppaita. Hän tutustuu sattumoisin naapuriinsa Sergioon, ja heidän välilleen syntyy hankala suhde, jota mutkistaa vielä se,että Sergio murhaa nuoren vaimonsa. Romaani muistuttaa Anne Tylerin kerrontaa, ja hänet Ravera on maininnut esikuvakseen.

## Lähteet
Sakshat

**Sakshat** on Vellore Institute of Technologyn, Indian Institute of Sciencen tutkijoiden 3. helmikuuta 2009 esittelemä projekti, 500 rupiaa maksavan sylitietokoneen kehittämiseksi digitaalisen kuilun tasoittamiseen tähtäävä projekti. Sylitietokoneessa on käyttömuistia 2 gigabittiä, jota voi laajentaa, WLAN ja  ethernet-liitäntä eikä sen ottosähköteho ole kuin 2 wattia. 
thumb | 150px | right |
## Katso myös
*Kannettava tietokone jokaiselle lapselle

## Lähteet
Trietyyliboraani

**Trietyyliboraani** (C6H15B) on organoboraani. Ainetta käytetään muun muassa radikaalireaktioiden herättäjänä.

## Ominaisuudet
Trityyliboraani on väritöntä tai keltaista nestettä. Aine on hyvin herkästi syttyvää ja palaa monien muiden booriyhdisteiden tavoin vihreällä liekillä. Sen sijaan trietyyliboraanin heksaani- ja tetrahydrofuraaniliuokset eivät ole pyroforisia.

## Käyttö
Trietyyliboraania käytettiin sen pyroforisten ominaisuuksiensa vuoksi polttoaineena. Muun muassa Pratt & Whitney J58 -moottorissa trietyyliboraania poltettiin moottorin ja jälkipolttimen sytyttämiseen.

Orgaanisessa kemiassa trietyyliboraanille on useita sovellutuksia. Ensimmäinen aineen käyttötarkoitus oli radikaalireaktioiden initiaattorina eli käynnistäjänä toimiminen. Trietyyliboraanin etuna on, että se on tehokas myös matalissa lämpötiloissa. Tämä on eduksi stereoselektiivisissä, eli vain yhtä stereoisomeeriä tuottavissa reaktiossa ja reaktioissa, joiden tuote on pysymätön korkeissa lämpötiloissa. Trietyyliboraanin on huomattu myös olevan käyttökelpoinen aine hydroksiketonien selektiivisessä pelkistämisessä.

Trietyyliboraania voidaan myös käyttää litium-, natrium- ja kaliumhydridien kanssa valmistettaessa erittäin voimakkaita pelkistimiä.

## Lähteet
I Was a Communist for the FBI

**I Was a Communist for the FBI** oli alkujaan The Saturday Evening Postissa 1950-luvun alussa ilmestynyt FBI-agentti Matt Cveticin kokemuksiin pohjautuva artikkelisarja, jonka pohjalta tehtiin myöhemmin kirja, elokuva ja radiokuunnelmasarja. 

## Matt Cvetic

Matt Cvetic oli sukujuuriltaan slovenialainen. Hän pyrki vapaaehtoisena Yhdysvaltain armeijaan, mutta hänet hylättiin liian lyhyenä. FBI värväsi Cveticin palvelukseensa 1941 pitkälti tämän itäeurooppalaisten kielten hallinnan ansiosta, minkä arvioitiin helpottavan tämän soluttautumista syvälle neuvostoliittolaisjohtoisiin kommunistisen puolueen soluihin.

Matt Cvetic liittyi Yhdysvaltain kommunistisen puolueen Pittsburghin osastoon FBI:n pyynnöstä vuonna 1943. Koska Cvetic ei voinut kertoa syytä liittymiseensä edes perheelleen, se johti avioeroon ja välirikkoon ystävien ja sukulaisten kanssa.

FBI kuitenkin erotti hänet 1950 epämääräisen käyttäytymisen takia. Tämän jälkeen Cvetic sai julkisuutta olemalla Yhdysvaltain edustajainhuoneen epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean vakiotodistaja. Saturday Evening Post teki Cveticistä osittain fiktiivisen artikkelisarjan nimellä *I Posed as a Communist for the FBI*, johon Warner Brothers osti elokuvaoikeudet.

Cvetic oli alkoholisti ja 1950-luvun puolessavälissä hänen todistajanlausuntojaan ei enää pidetty kelvollisina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*FBI:n dokumentteja PDF-muodossa osa 1 
*FBI:n dokumentteja PDF-muodossa osa 2 
*
*Radiosarjan jaksoja MP3-muodossa
George Washington -luokka

**George Washington-luokka** oli Yhdysvaltain merivoimien ensimmäinen ydinkäyttöinen strateginen ohjussukellusveneluokka. 

## Suunnittelu ja rakentaminen
Luokka suunniteltiin pohjautumaan Skipjack-luokan sukellusveneiden jatkamalla runkoa 39,6 metrin ohjusosastolla. Ensimmäiset kaksi venettä tilattiin Electric Boatin Grotonin telakalta 31.12.1957. Telakalla oli tuolloin juuri aloitettu Skipjack-luokan kolmannen veneen, *[[USS Scorpion (SSN-589)|USS Scorpionin]]* rakennustyöt. Veneen aloitettu runko katkaistiin kahtia, ja väliin sijoitettiin ohjusosasto. Näin syntynyt ohjusvene laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1959 ja se sai nimekseen *USS George Washington*. Luokan toisen veneen, *USS Patrick Henryn* rakennustyöt aloitettiin samalla telakalla keväällä 1958.  Loput kolme venettä rakennettiin kukin eri telakoilla, ja ne otettiin käyttöön vuoden 1961 loppuun mennessä.

## Alukset
* USS George Washington (SSBN-598)
* USS Patrick Henry (SSBN-599)
* USS Theodore Roosevelt (SSBN-600)
* USS Robert E. Lee (SSBN-601)
* USS Abraham Lincoln (SSBN-602)

## Aseistus
Kussakin veneessä oli 16 siiloa SLBM-ohjuksille. Alun perin veneissä käytettiin Polaris A1-ohjuksia. Vuodesta 1965 lähtien kaikki veneet käyttivät pidemmän kantaman omaavia Polaris A3-ohjuksia.

Taktisena aseistuksena oli 6 torpedoputkea. Alkuvuosina aseistuksena olivat Mark16 mod 6 tai Mark37 -torpedot, kunnes vuonna 1974 veneet varustettiin uudenaikaisilla Mark48-torpedoilla.

## Käytöstä poistuminen
Veneistä poistettiin ohjukset 1980-luvun alussa Ohio-luokan ohjusveneiden valmistumisen, sekä SALT II-sopimuksen asettamien aserajoitusten myötä. *George Washington*, *Patric Henry* ja *Robert E. Lee* palvelivat tämän jälkeen vielä muutaman vuoden tavanomisilla aseilla varustettuina taisteluveneinä, kunnes ne poistettiin käytöstä lopullisesti vuoteen 1985 mennessä. 

Kaikki veneet romutettiin, *George Washingtonin* torni säilytettiin, ja siitä tehtiin myöhemmin muistomerkki New Londoniin, Connecticutiin.

## Lähteet
* 
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* FAS George Washington-Class FBM Submarines
Eric Holder

**Eric Himpton Holder nuorempi** (s. 21. tammikuuta 1951 Bronx, New York) oli Yhdysvaltain 82. oikeusministeri 2009-2015. Holder aloitti virassa 3. helmikuuta 2009 ollen ensimmäinen tummaihoinen tehtävässä. Syyskuussa 2014 hän ilmoitti jättävänsä tehtävän.

Aiemmin Holder toimi apulaisoikeusministerinä Bill Clintonin kaudella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Olli Haikka

**Olli Lauri Mikael Haikka** (s. 4. kesäkuuta 1966) on suomalainen Yellow Film & TV -konsernin toimitusjohtaja sekä elokuva- ja televisiotuottaja. Hän on toiminut usean audiovisuaalisen alan yrityksen hallituksessa sekä muun muassa Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat – SATU ry:n ja Televisioakatemia ry:n hallituksien puheenjohtajana.

Haikka on toiminut vuodesta 2008 Yellow Film & TV:n toimitusjohtajana sekä vastaavana tuottajana. Haikka vastasi Oy Filmiteollisuus Fine Ab:n operatiivisesta toiminnasta sekä konsernin strategisesta johtamisesta, ennen kuin Oy Filmiteollisuus Fine Ab fuusioitiin konsernin Yellow Film & TV emoyhtiöön. Filmiteollisuus Fine on nykyisin Yellow Film & TV aputoiminimi. Haikka vertasi Yellow Film & TV:n vuoden 2023 muutosneuvotteluja "likaveden poistoputkeen".

Haikka on toiminut vastaavana tuottajana muun muassa *[[Napapiirin sankarit]]* -elokuvissa, *[[Downshiftaajat]]*-TV-sarjassa, ''Antti Holma showssa'', ''Robassa'' ja ''1001 Rikua'' -sarjassa.

Haikka on voittanut useita Venla-palkintoja, Telviksiä, Media & Message -palkintoja sekä Yleisö-Jussin vuonna 2006 *[[Tyttö sinä olet tähti]]* -elokuvalla. Vuonna 1998 Haikka sai Tampereen elokuvajuhlien yleisöpalkinnon ohjaamastaan dokumentista *Blondirundi – Feministinen manifesti*. Hän on ollut tuottajana tai vastaavana tuottajana yhdessä yhtiökumppaninsa Aleksi Bardyn kanssa seuraavissa elokuvissa: *[[Hymypoika (elokuva)|Hymypoika]]* (2003), *[[Kukkia ja sidontaa]]* (2004), *Tyttö sinä olet tähti* (2005), *[[Saippuaprinssi]]* (2006), *[[Keisarin salaisuus]]* (2006), *[[Ganes]]* (2007), *[[Käsky (elokuva)|Käsky]]* (2008), *[[Blackout (vuoden 2008 elokuva)|Blackout]]* (2008), *[[Kielletty hedelmä]]* (2009), *[[Pihalla (vuoden 2009 elokuva)|Pihalla]]* (2009), *Napapiirin sankarit* (2010), *[[Risto (elokuva)|Risto]]* (2011) ja *[[Härmä (elokuva)|Härmä]]* (2012).

Haikka on tuottanut televisioon muun muassa sarjoja *[[Parasta aikaa]]*, *[[Jopet Show]]*, *[[Ihmisten puolue]]*, *[[Yksi lensi yli Marin pesän]]*, *[[Hilander-TV]]*, *[[Virta (televisiosarja)|Virta]]*, *[[Hiphop Hamlet]]*, *[[Itse valtiaat]]*, *[[YleLeaks]]*, *[[Pasila (televisiosarja)|Pasila]]*, *[[Justimus]]*, *[[Roba]]*, *[[Enbuske & Linnanahde Crew]]*, *[[Harjakaisen & Piisisen talkoot]]* sekä *[[Kimmo (televisiosarja)|Kimmo]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
S/S Titania

**S/S Titania** oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva, joka liikennöi Helsinki/Hanko–Kööpenhamina–Hull-linjalla.

## Rakentaminen ja tekniset tiedot

*Titania* valmistui elokuussa 1908 Gourlay Bros. & Co:n telakalta Dundeessa Skotlannissa. Aluksen valmistuminen uhkasi viivästyä telakan konkurssin takia, mutta siitä huolimatta alus luvattiin valmistuvan sovitussa aikataulussa. Sen rakentaminen maksoi lähes kaksi miljoonaa markkaa. 

S/S *Titanian* pituus oli 100,60 metriä, leveys 13,65 metriä, nopeus 14,5 solmua ja uppouma 3&nbsp;496 bruttorekisteritonnia (1&nbsp;997 nettorekisteritonnia). Laivan 3-sylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 4&nbsp;500 hevosvoimaa. Laivassa oli 86 ensimmäisen, 68 toisen ja 585 kolmannen luokan matkustajapaikkaa. Laivan rahtiruuman tilavuus oli 131 014 kuutiojalkaa, josta 40 000 kuutiojalkaa oli varattu voin kuljettamiseen.

## Palvelus
*Titania* lähti neitsytmatkalleen 12. syyskuuta 1908 Helsingistä Kööpenhaminan kautta Hulliin päällikkönään merikapteeni Johan Rosqvist. Alus oli Suomen ja Englannin välisessä liikenteessä ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka. 

### Törmäys höyrylaiva Macedonian kanssa
Joulukuussa 1908 *Titaniaan* törmäsi sakeassa sumussa Bornholmin lähettyvillä tuntematon höyrylaiva, joka pakeni törmäyspaikalta. Törmäyksen seurauksena *Titania* sai kylkeensä kaksi suurta noin 2,5 metrin pituista painaumaa vesirajan yläpuolelle ja vaurioiden vähäisyyden takia se jatkoi omin voimin matkaansa Helsinkiin. Vasta myöhemmin ilmeni, että *Titaniaan* törmännyt alus oli ruotsalainen höyrylaiva *Macedonia*, joka oli saapunut törmäyksen jälkeisenä päivänä Malmöhön toinen kylki ruhjoontuneena.

### Ensimmäinen maailmansota ja uppoaminen
Maaliskuussa 1916 Englannin amiraliteetti takavarikoi *Titanian* ja se muutettiin aseistetuksi apuristeilijäksi nimeltä *HMS Tithonius*. Alus joutui saksalaisen sukellusveneen torpedoimaksi 50 mailia Aberdeenistä itään 28. maaliskuuta 1918 ollessaan saattamassa Norjaan matkalla ollutta laivasaattuetta. Neljä englantilaista merimiestä menetti henkensä laivan upotessa. 

## Kuvia

Tiedosto:Sisäkuva s-s Titania 1907-1918. Suomen Merimuseo.jpg|Kuva laivan sisältä.
Tiedosto:I luokan salonki, s-s Titania. 1907-1918. Suomen Merimuseo.jpg|I luokan salonki.


## Lähteet
* Suomen Höyrylaiva Oy:n siirtolaislaivat – S/S Titania

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Höyrylaiva Oy:n siirtolaislaivat – kuvia S/S Titaniasta
Jura (vuoristo)

**Jura** on pienehkö vuoristo Keski-Euroopassa Alppien pohjoispuolella, Ranskan ja Sveitsin rajalla. Se muodostaa Rhônen ja Reinin välisen vedenjakajan, ja erottaa samalla toisistaan Pohjanmereen ja Välimereen laskevat vesistöt.

Ranskassa Juravuoristo käsittää pääosan Franche-Comtén aluetta sekä itäisimmän osan Rhône-Alpesin alueesta. Etelässä se ulottuu hieman myös Savoijin ja pohjoisessa Alsacen alueelle. Sen alueella on pääosa Ainin, Doubs’n, Juran ja Territoire de Belfortin departementeista. Pohjoisessa Reinin laakso erottaa Juran Saksan puolella olevasta Schwarzwaldista.
 
Sveitsissä Juravuoristo käsittää maan luoteisimman osan Basel-Landschaftin, Solothurnin, Juran, Bernin, Neuchâtelin, Vaudin, Aargaun, Zürichin ja Schaffhausenin kantoneissa. Sveitsissä Juravuoriston alue on teollistunut jo 1700-luvulta lähtien ja muodostunut etenkin kelloteollisuuden keskukseksi. Siellä onkin melko suuria kaupunkeja korkealla vuoristossakin, esimerkiksi La Chaux-de-Fonds, Le Locle, ja Sainte-Croix. Alueen asukasluku on kuitenkin 1960-luvulta lähtien ollut laskusuunnassa. Sveitsin Jura on yksi Sveitsin kolmesta maantieteellisestä alueesta; muut ovat Sveitsin Mittelland ja Sveitsin Alpit.

Juravuoriston mukaan ovat saaneet nimensä Ranskan departementti Jura ja Sveitsin kantoni Jura. Vuoristo on antanut nimensä myös geologiselle aikakaudelle, jurakaudelle, sekä lukuisille alueen yrityksille.

## Geologia
Vuoristo on keskiosiltaan edelleen nousemassa, mutta samaan aikaan mataloitumassa sivuiltaan. Sen keskeisin osa kulkee koillis–lounais-suuntaisesti. Vuoriston muodonmuutos johtuu siitä, että mannerlaattojen liikkeen vuoksi Alpit ovat hitaasti liikkeessä pohjoiseen. Nämä voimat käyvät kuitenkin sitä heikommiksi, mitä kauemmaksi Alpeista mennään.

Kivilajeiltaan vuoristo jakautuu kolmeen osaan, jotka ovat peräisin jurakauden eri vaiheista: varhaisjura- eli Lias-, keskijura- eli Dogger (epookki)- ja myöhäisjura- eli Malm-kausilta. Vuoristossa on erityisesti kalsiitti-, bioklasti- ja ooliittikerrostumia.

Juravuoriston synty ajoittuu kenotsooiselle maailmankaudelle. Suurin geologinen muodonmuutos tapahtui plioseenikaudella noin 2,6–5,3 miljoonaa vuotta sitten. Osa vuorista on vielä sen verran nuoria, ettei eroosio ole ehtinyt niihin kovin suuresti vaikuttaa. 

Juravuoriston korkein huippu on Ranskassa Ainin departementissa sijaitseva Le Crêt de la Neige. Se on uusimpien mittausten mukaan 1&nbsp;720 metriä korkea, mutta varhaisemmissa lähteissä sen korkeudeksi on ilmoitettu 1&nbsp;717,6&nbsp;metriä. Tämän on arveltu johtuvan siitä, että vuoristo on maankuoren tektonisten liikkeiden vuoksi edelleen kohoamassa. 

## Matkailu
Juravuoristosta on tullut suosittu matkailualue. Siellä voi harrastaa patikointia, pyöräilyä ja hiihtoa. Alueella kulkee 310 kilometriä pitkä patikointireitti, *Jurahöhenweg* (), joka johtaa Dielsdorfista läheltä Zürichiä Nyoniin Genevenjärven rannalle.

Suosittuja nähtävyyksiä ovat luonnonmuodostumat, kuten Van’in rotko, näköalapaikat kuten Chasseral sekä luolat kuten Grottes de l’Orbe.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
HMS Indefatigable (1909)

**HMS Indefatigable** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Indefatigable-luokan taisteluristeilijä.

## Valmistus

Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1909. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta ja otettiin palvelukseen helmikuussa 1911.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. risteilijälaivueeseen, jonka nimi muuttui 1. taisteluristeilijälaivueeksi tammikuussa 1913. Saman vuoden syyskuussa alus lähetettiin Välimerelle, missä se liitettiin 2. taisteluristeilijälaivueeseen. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä *Indefatigable* oli edelleen Välimerellä. Alus osallistui elokuussa 1914 Saksan keisarikunnan laivaston *[[SMS Goeben]]in* ja *[[SMS Breslau]]n* etsintään. Hellaksen niemimaan pommituksiin alus osallistui 3. marraskuuta, jolloin siitä tehtiin amiraali Cardenin lippulaiva. ''HMS Inflexible'' vapautti sen lippulaivan tehtävistä tammikuussa 1915, jonka jälkeen *Indefatigable* lähti Maltalle telakalle. Huollosta palattuaan alus liitettiin helmikuussa 1915 Suuren laivaston 2. taistelulaivaviirikköön Scapa Flowssa.

*Indefatigable* osallistui 31. toukokuuta 1916 Skagerrakin taisteluun. *[[SMS Von der Tann]]* ampui sarjan 280&nbsp;mm pääaseillaan osuen kahdella laukauksella X-tornin ammusvarastoon, joka räjähti tuhoten aluksen pohjan. Pahoin vaurioitunut alus poistui taistelulinjasta upoten nopeasti. Ennen uppoamista alukseen osui A-tornin alueelle, jolloin keulassa ollut asevarasto räjähti tuhoten aluksen lopullisesti. Aluksen upotessa 1&nbsp;017 hengen miehistöstä ainoastaan kolme miestä pelastui. Pelastuneet olivat:
*kannenvanhin Falmer
*kannenvanhin Elliot
*viestimies John Bowyer
Erään pelastuneen kertomuksen mukaan myös laivan päällikkö C. F. Sowerby poistui aluksesta, mutta kuoli vammoihinsa meressä ennen avun tuloa.

*Indefatigablen* hylky on nykyisin vaikeimmin löydettävissä olevia Skagerrakin taistelun hylyistä. Kaupallisen yhtiön tekemä nostoyritys 1950 tuhosi aluksen lopullisesti niin, että siitä on jäljellä ainoastaan palasia.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Maritimequestin kuvagalleria HMS Indefatigable
S/S Arcturus

**S/S Arcturus** oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva joka liikennöi pääasiassa linjalla Helsinki/Hanko/Turku–Kööpenhamina–Hull. *Arcturus* oli liikenteessä 57 vuoden ajan 1899–1956.

## Historia

*Arcturus* rakennettiin 1899 *Gourlay Bros. & Co*:n telakalla Dundeessa Skotlannissa. Se liikennöi ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka Suomesta Englantiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana alus oli Tukholmassa ja helmikuussa 1918 se kuljetti jäänmurtaja ''Sammon'' avustamana 945 jääkäriä Libausta Saksasta Vaasaan, jonne se saapui 25. helmikuuta 1918.

Sotien välisenä aikana 1920- ja 1930-luvuilla *Arcturus* jatkoi liikennettä enimmäkseen linjalla Helsinki/Hanko/Turku&ndash;Kööpenhamina&ndash;Hull. Alus törmäsi 19. joulukuuta 1930 tiheässä sumussa Kattegatin luona toiseen Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön matkustajalaivaan *[[S/S Oberon]]iin*. Törmäyksen seurauksena *Oberon* upposi vieden mukanaan 43 henkilöä. *Arcturus* sai vain jonkin verran vaurioita keulaansa ja se pystyi jatkamaan matkaa omin voimin pelastustöiden päätyttyä.

Talvisodan aikana 13. tammikuuta 1940 *Arcturus* vaurioitui lentopommituksessa Turun satamassa. Korjausten yhteydessä sen ruumaan rakennettiin tilat 500 sotalapsen kuljettamiseen, ja alus kuljettikin sitten sotalapsia Turusta Tukholmaan.

Sodan jälkeen *Arcturus* liikennöi linjoilla Turku&ndash;Tukholma ja Helsinki&ndash;Antwerpen. Vuonna 1948 se kuljetti valtaosan Suomen olympiajoukkueesta Lontoon olympialaisiin. Helsingin olympialaisten aikana kesällä 1952 alus oli linjalla Turku&ndash;Tukholma. Se saapui viimeiseltä matkaltaan Antwerpenistä Suomeen 22. lokakuuta 1956. Se myytiin 1957 Lyypekkiin Länsi-Saksaan, ja alus romutettiin samana vuonna  Hendrik-Ido-Ambachtissa Hollannissa.

Laivan kunniaksi on nimetty Helsingin Kalasatamaan Arcturuksenkatu. Alus mainitaan Hiski Salomaan laulussa ”Savonpojan Amerikkaan tulo”. Myös Hangon Gunnarsinrannassa on Arcturuksentie.

Suomen merimuseossa Kotkassa on Arcturuksen 7,5 metriä pitkä pienoismalli, joka on rakennettu vuonna 2008.

## Lähteet
*
* Turun matkustajahöyrylaivat – S/S Arcturus
* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – S/S Arcturus

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – kuvia S/S Arcturuksesta
Velkaantumisaste

**Velkaantumisaste** on kansantalouden tunnusluku, jolla kuvataan kotitalouksien velkaantumisen tasoa. Velkaantumisaste kertoo kuinka paljon maan kotitalouksilla on velkaa suhteessa niiden tuloihin vuositasolla. Kansakunnan velkaantumisaste lasketaan jakamalla kaikkien kotitalouksien yhteinen velkakanta niiden yhden vuoden käytettävissä olevilla tuloilla.

## Katso myös
* Nettovelkaantumisaste (yrityksen)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Velkaantumistilasto Tilastokeskuksen sivuilla