Suomen anarkistiliitto

**Suomen anarkistiliitto** (SAL, vuoteen 1992 **Suomen anarkosyndikalistinen liitto**) oli suomalaisten anarkistien 1980-luvun jälkipuoliskolla perustama yhteenliittymä, joka toimi aktiivisesti kymmenisen vuotta. SAL oli 1990-luvun vaihteessa osa Kansainvälistä työväenliittoa (IWA), vuodesta 1922 toiminutta anarkosyndikalistien yhteenliittymää. SAL oli ensimmäinen varsinainen valtakunnallinen anarkistijärjestö Suomessa.

## Historia
SAL perustettiin kahteen otteeseen, vuosina 1986 ja 1988, joidenkin tietojen mukaan myös 1987. Pienimuotoisena alkanut toiminta laajeni nopeasti 1990-luvun alussa Neuvostoliiton romahdettua, jolloin SAL sai vasemmistolaisen nuorison keskuudessa huomattavan aseman. SAL:n toimintaan kuului tuolloin kokousten lisäksi muun muassa julisteiden liisteröintiä, mielenosoitusten järjestämistä ja erilaisten kampanjoiden suunnittelua.

Jo vuonna 1994 keskinäiset kiistat lamauttivat järjestön kasvun. Riidat alkoivat poliisin pidätettyä SAL:n jäseniä "Ampukaa Esko Aho" -julistekampanjan jälkeen ja ne laajenivat koskemaan järjestäytymistapoja sekä erään jäsenen erottamista.

SAL:lle hyväksyttiin liitto-ohjelma talvella 1997&ndash;1998, mutta liiton toiminta oli tuolloin jo hiipumassa eikä ohjelmalla siten ehtinyt olla juurikaan vaikutusta käytäntöön. Viimeinen SAL:n maanlaajuinen kokoontuminen pidettiin syyskuussa 1997 Jyväskylässä, mutta esimerkiksi liiton lehti ilmestyi vielä 1999. Jäsenmaksuista kertyneitä varoja käytettiin muun muassa Tampereella pidetyn EU-huippukokouksen vastatapahtumien järjestämiseen syksyllä 1999.

Helsingissä ja Kuopiossa toimi 1990-luvun alussa osin SAL:n kanssa kilpaillut *Anarkistinen maailma* (AM), jossa eläinoikeuskysymykset saivat SALlia keskeisemmän aseman. AM:n keskeiset toimijat olivat sittemmin perustamassa Oikeutta eläimille (OE) -yhdistystä, johon siirtyi myös SAL:n aktiiveja. vuodesta 1992 lähtien SAL:n jäsenet olivat mukana perustamassa Antifa-ryhmiä ympäri Suomea. 1990-luvun loppupuolella, SAL:n toiminnan kuihtuessa, sen jäseniä siirtyi OE:n lisäksi muun muassa syndikalistiseen Solidaarisuuteen, *Anarkofeministiliitto Peppiin*, *Mustaan Sateenkaareen*, ja Ruokaa ei aseita -ryhmiin. Solidaarisuuden toimintaan osallistui 1990-luvun lopussa noin 70 henkilöä, joista suuri oli anarkisteja.

### Organisaatio
SAL:n toiminta perustui paikallisiin osastoihin eikä sillä ollut erillisiä keskuselimiä. Yhteiset päätökset tehtiin kahdesti vuodessa kokoontuneissa yleiskokouksissa, joissa kaikki jäsenet olivat äänivaltaisia. SAL:lla oli osastoja parhaimmillaan noin kymmenellä paikkakunnalla. Vuonna 1992 paikallisosasto oli Helsingissä, Tampereella, Oulussa ja Kemissä. Myöhemmin niitä perustettiin lisäksi ainakin Hämeenlinnaan, Jyväskylään, Järvenpäähän, Rovaniemelle, Tornioon ja Varkauteen.

SAL:n jäsenmäärä oli suurimmillaan vuonna 1992, jolloin noin 250 henkilöä maksoi liiton jäsenmaksun. Jo seuraavana vuonna maksaneiden määrä kuitenkin putosi kuuteenkymmeneen vakiintuen tämän jälkeen noin sataan, kunnes toiminta käytännössä lopahti 1990-luvun lopussa.

### Tiedotus
SAL:n tiedotuslehti oli kuukausittain ilmestynyt *Vapaustaistelija*, jolla tiedotettiin jäsenille muun muassa tulevista tapahtumista. Vapaustaistelijan viimeinen numero ilmestyi 1999.. SAL:n jäsenet olivat vahvasti mukana myös 1989 aloittaneen Kapinatyöläisen toimitustyössä. Kapinatyöläinen ei kuitenkaan ollut SAL:n lehti, ja se on jatkanut ilmestymistään SAL:n kuoltua vuonna 1999.

Vuonna 1996 SAL julkaisi suomeksi Rudolf Rockerin teoksen Anarkosyndikalismi &ndash; vapaa työväenliike vuodelta 1938. Rockeria kutsuttiin kirjan esipuheessa ”anarkosyndikalismin tärkeimmäksi teoreetikoksi”.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Harvainvalta, sen seuraukset ja vaihtoehdot  (SAL:n lentolehtinen 1990-luvun lopulta)