open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pierre Louÿs

**Pierre Louÿs** (oik. **Pierre Félix Louis**, 10. joulukuuta 1870 Gent, Belgia – 4. kesäkuuta 1925 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen symbolistinen runoilija ja romaanikirjailija. Häntä pidetään markiisi de Saden, Paul Verlainen ja Mirabeaun ohella yhtenä ranskalaisen eroottisen kirjallisuuden mestareista.

## Ura
Pierre Louÿs opiskeli pariisilaisessa École Alsacienne -oppilaitoksessa samaan aikaan kuin André Gide. Myös säveltäjä Claude Debussy kuului Louÿsin ystäväpiiriin. Hän perusti lyhytikäisiksi jääneitä kirjallisuuslehtiä, kuten La Conquen vuonna 1891. Vuonna 1894 julkaistiin Louÿsin lesboteemaisia eroottisia runoja sisältävä *[[Bilitisin laulut|Les Chansons de Bilitis]]*. Vuonna 1896 julkaistiin hänen ensimmäinen romaaninsa ja läpimurtoteoksensa *Aphrodite*, joka kuvaa kurtisaanien elämää muinaisessa Aleksandriassa. Louÿsin parhaana romaanina pidetään teosta *La Femme et le pantin* vuodelta 1898. Romaanin tapahtumapaikkana on Espanja.

Louÿsin myöhempää tuotantoa on muun muassa 1917 kirjoitettu ja postuumisti julkaistu *Manuel de civilité pour les petites filles à l'usage des maisons d'éducation*. Teos parodioi belle époquen ajalle tyypillisiä ankaran opettavaisia käsikirjoja. Myös avainromaani *Trois Filles de leur mère* julkaistiin postuumisti. Romaanin päähenkilö on parikymppinen mies, joka päätyy asumaan 36-vuotiaan prostituoidun Teresan ja tämän kolmen tyttären Charlotten (20 vuotta), Mauricetten (14 vuotta) ja Lilin (10 vuotta) kanssa. Mies huomaa pian olevansa eroottisessa hullunmyllyssä.

## Elokuvasovituksia
Romaanista *La Femme et le pantin* on tehty useita elokuvasovituksia, kuten *La Femme et le Pantin* (1929), *[[Paholainen on nainen]]* (1935) ja *Tämä intohimon hämärä kohde* (*Cet obscur objet du désir*, 1977). Robert Fuest ohjasi romaaniin *Aphrodite* löyhästi perustuvan pehmopornoa edustavan elokuvan *[[Afrodite (elokuva)|Afrodite]]* vuonna 1982.

## Teokset

* Astarté (1891)
* Chrysis ou la cérémonie matinale (1893)
* Lêda ou la louange des bienheureuses ténèbres (1894)
* Ariane ou le chemin de la paix éternelle (1894)
* La Maison sur le Nil ou Les apparences de la vertu (1894)
* Les Chansons de Bilitis (1894)
* Danaë ou le malheur (1895)
* Aphrodite (1896)
* La Femme et le Pantin (1898)
* Byblis changée en fontaine (1898)
* Mimes des courtisanes de Lucien (1899)
* Les Aventures du Roi Pausole (1901)
* Sanguines (1903)

* Archipel (1906)
* Isthi (1916)
* Poëtique (1917)
* Manuel de civilité pour les petites filles à l'usage des maisons d'éducation (1926)
* Trois filles de leur mère (1926)
* Pybrac (1927)
* Histoire du roi Gonzalve et des douze princesses (1927)
* Douze douzains de dialogues ou Petites scènes amoureuses (1927)
* Psyché (1927)
* Poésies nouvelles (1928)
* Au Temps des Juges (1933)
* L'Île aux dames (1988)
* Manuel de Gomorrhe (1991)

### Suomennetut teokset
* *Afrodite: lemmen romaani antikin päiviltä*, suomentanut Tahvo Partio, Minerva 1918.
* *Nainen ja nukke: romaani*, Minerva 1919.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Pierre Louÿs - Mammas tre flickor (klassikkohaaste ja IYK)
*PoemHunter.com: Pierre Louys
John Erik Roos

**John Erik Roos** (25. toukokuuta 1893 Viipuri – 18. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli arkistoneuvos ja historioitsija, joka sai professorin arvonimen.

## Henkilöhistoria
John Erik Roosin vanhemmat olivat opettaja Paul Henrik Roos ja Lilia Erika Welander ja puoliso vuodesta 1921 Hjördis Ragnhild Margareta Hildebrand. Roos tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja lisensiaatiksi 1933, jolloin hän myös väitteli filosofian tohtoriksi. Valtionarkiston amanuenssina Roos toimi vuodesta 1917, arkistonhoitajana vuodesta 1927 ja arkistoneuvoksena sekä tutkimusosaston päällikkönä 1952–1961. Hän oli myös latinankielen opettaja Nya svenska läroverketissä 1921–1953 ja opetti sekä Helsingin yliopistossa 1919–1943 että Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1948. Roosilla, joka harrasti myös sukututkimusta, oli useita jäsenyyksiä ja luottamustehtäviä eri yhdistyksissä ja seuroissa. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1960.

## Julkaisuja
* *Prolog vid soarén den 10 januari 1914*, 1914
* *Släkten Krogius under trenne sekel: en släkthistorisk skildring*, 1921
* *Historiallinen arkisto 29*, 1921, J. W. Ruuth, Ilmari Manninen, John E. Roos, A. R. Cederberg, K. W. Rauhala, E. G. Palmén, J. M. Salenius, Armas Salenius, E. A. Virtanen, K. Grotenfelt, K. R. Melander, K. O. Lindeqvist
* *Om indelningsverkets reservhemman i Finland*, 1921
* *Suomen kaupunkien pormestarit 1800-luvulla 1: (Turku, Porvoo, Viipuri, Naantali, Rauma, Käkisalmi, Tammisaari, Helsinki, Pori, Oulu)*, 1922, H. J. Boström, Kaarlo Jäntere, John E. Roos, Ernesti Suolahti
* *Ur Hamiltonska regementets historia*, 1924
* *Officersboställen i Finland under svenska tiden*, 1927
* *Suomen vanhimmat maakirjat 1, Varsinais-Suomen maakirja v:lta 1540*, 1930
* *Uppkomsten av Finlands militieboställen under indelningsverkets nyorganisation 1682–1700: en historisk-kameral undersökning*, 1933 (väitöskirja)
* *Vuoden 1616 valitusluettelot*, 1936, toim.  Jalmari Jaakkola, John E. Roos
* *Suomen hopeaveroluettelot = Finlands silverskatteregister 1571 III: Häme = Tavastland*, 1944
* *Johan Stiernhööks åländska domböcker: Ålands domböcker 1641–1643*, 1946
* *Haagan kauppalan historia*, 1950
* *Suomen vanhimmat tuomiokirjat = Finlands äldsta domböcker. 1–2*, 1954, Kauko Pirinen, John E. Roos
* *Ekonomi och kultur: festskrift tillägnad [[Hugo E. Pipping]] 12.6.1955*, 1955, toim.  Eilif Appelberg, Nils Meinander, John E. Roos, Göran Stjernschantz
* *När rytteriet fick sitta av: ett kapitel militärorganisation i Gustav III:s Finland*, 1956
* *Lisiä Suomen historiaan 6, [[Iivar Fleming]]in maakirja: Ivar Flemings jordebok*, 1958
* *Suomen vanhimmat tuomiokirjat 2, Ala-Satakunnan tuomiokirja 1550–1552*, 1964
* *Kaupunginviskaali Carl Johan Fonténin suku*, 1965
* *Resejournal över resan till Norra Amerika: 2. delen*, 1970,  Pehr Kalm, toim. Martti Kerkkonen, John E. Roos 
* *Resejournal över resan till Norra Amerika: 3. delen*, 1985,  Pehr Kalm, toim. Harry Krogerus, John E. Roos 
* *Resejournal över resan till Norra Amerika: 4. delen*, 1988,  Pehr Kalm, toim. Harry Krogerus, John E. Roos 

## Lähteet
Albanian ruhtinaskunta

**Albanian ruhtinaskunta** () oli lyhytikäinen ruhtinas Vilhelmin hallitsema monarkia Albaniassa. Se oli olemassa vuoden 1913 Lontoon sopimuksesta vuoteen 1925 asti, jolloin Albanian tasavalta ja sitä pian seurannut Albanian kuningaskunta perustettiin.

## Aiheesta muualla
Hatanpään valtatie

**Hatanpään valtatie** on Tampereella sijaitseva vilkasliikenteinen katu ja yksi keskustaan johtavista valtaväylistä. Sen pohjoispää ulottuu Tammerkosken itärannalle, missä se risteää Hämeenkadun kanssa. Katu kulkee etelään Kyttälän, Ratinan ja Hatanpään kautta ja päättyy Rantaperkiössä Nuolialantien ja Sarankulmankadun risteykseen. 

Hatanpään valtatie on kaavoitettu 1920-luvulla. Sisällissodassa Kyttälän alueelta tuhoutui paljon rakennuksia, mikä mahdollisti uuden etelään johtavan valtaväylän rakentamisen. Katu avattiin liikenteelle vuonna 1922. Hatanpään valtatie asfaltoitiin kesällä 1935, samassa yhteydessä tehtiin Tampereen ensimmäiset 60 senttimetriä leveät polkupyöräkaistat, jotka oli erotettu varsinaisesta ajoradasta mukulakivikaistaleella. Tampereen johdinautoliikennettä liikennöitiin Hatanpään valtatiellä vuosina 1948–1976.

Nykyisin Hatanpään valtatie on joukkoliikennepainotteinen katu. Kaupunginvaltuusto päätti marraskuussa 2019, että Tampereen raitiotietä jatketaan Hämeenkadulta Hatanpään valtatielle. Koskipuiston ja Sorin aukion välinen rataosuus otettiin käyttöön elokuussa 2021.

## Rakennuskanta
Hatanpään valtatien ympäristössä sijaitsee useita arvorakennuksia. Valtakunnallisesti merkittävää rakennusperintöä edustavat linja-autoasema (1938) ja siihen läheisesti liittyvät viereiset funkisrakennukset. Vanhasta verkatehtaasta säilyneet pääkonttori (1896) ja värjäämörakennus (1858) ovat puolestaan osa valtakunnallisesti merkittävää Tammerkosken teollisuusmaisemaa. Muita huomattavia kohteita ovat esimerkiksi Ortodoksinen kirkko (1898), Haarlan palatsi (1925), Suomen Pankin talo (1942), Poliisitalo (1963) sekä Hotelli Ilves (1986) ja Koskikeskus (1988).

Etelämpänä Hatanpään valtatie sivuaa muun muassa Lokomon tehdasaluetta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Hatanpäälle johtava suuri valtaväylä rakenteilla, Aamulehti, 25.8.1920, nro 194, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pohjantähden alla (televisiosarja)

**Pohjantähden alla** oli Yle TV1 -kanavalla loka–marraskuussa 1988 esitetty viihdeohjelmasarja, jonka tuottajana toimi Heikki Kahila ja ohjaajina Timo Ryymin ja Uolevi Taskinen. Ohjelmassa yhdistettiin sketsejä, musiikkiesityksiä ja julkisuuden henkilöiden haastatteluja. Käsikirjoitustiimiin kuuluivat Kahilan lisäksi Kari Franck, Kari Kontio, Asser Korhonen, Anneli Rautiainen, Liisa Rimpiläinen, Laura Ruohonen ja Taina West.

Sarjaa tehtiin kuusi noin 50-minuuttista jaksoa, ja jokaisessa jaksossa esiintyneitä näyttelijöitä olivat Markku Arokanto, Kristiina Kuningas, Outi Mäenpää, Petteri Sallinen ja Taina West.

Monet sarjan tekijöistä olivat olleet mukana vuosien 1986–1987 viihdeohjelmassa *[[Studio Studio]]* ja jatkoivat myös vuoden 1989 viihdeohjelmassa *[[Suomen hovi]]*. 

## Aune herätti inhoa
*Studio Studion* yhdestä sketsistä syntynyt Taina Westin esittämä hahmo, hajareisin istuva kulmikas täti-ihminen Aune Asplund jatkoi myös *Pohjantähden alla* -sarjassa, suututti tv-yleisöä ja Yle sai paljon vihaisia yhteydenottoja. Samoihin aikoihin televisiossa esiintyi myös miesten esittämiä karkeasti käyttäytyviä naishahmoja, kuten Vesa-Matti Loirin Tyyne ja Barry Humphriesin Dame Edna, mutta ne eivät herättäneet samanlaista vastustusta.

## Vastaanotto
*[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* Jukka Kajava ihmetteli aloitusjakson mautonta ja alatyylistä huumoria, jos ohjelma kerran on sijoitettu lauantain alkuiltaan ja tarkoitettu perheviihteeksi.

## Lähteet
Brânză de Burduf

**Brânză de Burduf** on romanialainen lampaanmaitojuusto.

Brânză de Burduf on peräisin Romanian Etelä-Karpaatien Bucegivuorilta. Juustoon käytettävä maito on peräisin turcana- ja tiggae-rotuisista lampaista. Paikalliset lammaspaimenet vievät lampaansa kesäisin vuorten ylemmille laitumille. Vuorilla sijaitsevat myös paikalliset meijerit (stâne). 

Lampaiden maidosta valmistetaan useita eri juustotyyppejä, kuten fetajuuston kaltaista telemeaa ja ricottan kaltaista urdăa. Brânză de Burduf valmistetaan tuorejuustosta caș. Caș valmistetaan lampaan maidosta lisäämällä siihen juoksutetta, jolloin maidosta muodostuu juustomassaa. Juustomassasta valmistetaan Brânză de Burduf-juustoa, kun juustomassa pilkotaan pieniin paloihin ja siihen sekoitetaan suolaa. Seuraavaksi juusto pakataan paljeeseen eli *burduf*, joka perinteisesti on valmistettu lampaan nahasta tai sen mahalaukusta. Brânză de Burduf-juuston ehkä arvostetuin muoto kypsytetään käärittynä kuusen kuoreen. Pihkaista kuorta kerätään keväällä ja alkukesästä. Kuori pehmennetään herassa, jonka jälkeen se muotoillaan juustomassalla täytetyksi lieriöksi. Juusto kypsyy kuoren sisällä kolmesta viikosta kolmeen kuukauteen.

Valmis juusto on väriltään kellertävän valkoista. Juustolla on pistävä ja terävä maku. Juustoa voidaan käyttää useisiin eri tarkoituksiin. Romaniassa juustoa lisätään mămăliga-nimiseen maissipuuroon. Juustoa voidaan käyttää myös kasvisten ja vihannesten kanssa.

## Lähteet
Varjo Kustannus

**Varjo Kustannus** on suomalainen vuonna 2018 perustettu pienkustantamo. Sen toimipaikka on Kotkassa. Kustantamo julkaisee pääasiassa fantasiaa, scifiä ja kauhukirjallisuutta. Kustantamon on perustanut kirjailija Anu Kuusenoksa. Kustantamon julkaisemiin kirjoihin kuuluu Kuusenoksan *Vampyyrisaaga*-sarjan lisäksi myös Hemmo Murto-Unkilan ja Jaro Karkisen tuotantoa sekä antologiateoksia.  

## Lähteet
Constanța Burcică

**Constanța Burcică** (o.s. **Pipotă**, s. 15. maaliskuuta 1971 Sohatu, Călărași) on romanialainen soutaja. Hän on kolminkertainen olympiavoittaja, viisinkertainen maailmanmestari sekä Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Dinamo Bukarest CS -seuraa. Hän on pituudeltaan 174&nbsp;cm.

Burcică voitti olympiakultaa kevyessä pariairokaksikossa Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Olympiahopeaa hän saavutti pariaironelosessa Barcelonassa 1992 ja -pronssia kahdeksikossa Pekingissä 2008.

Burcică voitti maailmanmestaruuden kahdeksikossa 1990 ja 1993, kevyessä yksikössä 1994 ja 1996 sekä kevyessä pariairokaksikossa 1999. MM-pronssia hän saavutti pariaironelosessa 1991 ja kevyessä pariairokaksikossa 2003. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi perämiehettömässä nelosessa 1993. Hän voitti Euroopan-mestaruuden kahdeksikossa 2008 ja nuorten maailmanmestaruuden perämiehellisessä nelosessa 1988.

## Lähteet
Suraphol Sombatcharoen

**Suraphol Sombatcharoen** (, 25. syyskuuta 1930  – 16. elokuuta 1968 Thaimaa) oli thaimaalainen laulaja. Hän lauloi elokuvissa "Sib Hok Pee Haeng Kwam Lang", "Klong Plom", "Kaeo Luaem Dong", "Sieaw Sai", "Sae Si Al Lue Jek Nung"

## Diskografia
### Studioalbumit
* เสียวใส้ (Siew Sai)
* ของปลอม (Khong Plom)
* คนหัวล้าน (Khon Hua Lan)
* แซซี้อ้ายลือเจ็กนัง (Sae See Ai Lue Jek Nung)
* ยิกเท้าโหลซัวะ (Yik Tao Low Suea)
* ลืมไม่ลง (Luem Mai Long)
* แก้วลืมดง (Kaew Luem Dong)
* สิบหกปีแห่งความหลัง (Sip Hok Pee Haeng Kwam Lang)

## Lähteet
Sarc + Sigge Arkkitehdit

**Sarc + Sigge Arkkitehdit Oy** (vuoteen 1998 *Arkkitehtitoimisto Jan Söderlund & Co Oy* ja vuosina 1998–2024 **Arkkitehtitoimisto Sarc Oy**) on helsinkiläinen arkkitehtitoimisto. Yritys on toiminut nykyisellä nimellään 1.1.2024 alkaen, ja katsoo juurensa olevan vuodessa 1965, jolloin arkkitehti Jan Söderlund perusti omaa nimeään kantaneen arkkitehtitoimiston. 

Nykyisin (2026) toimiston pääomistajana on Capman, ja muina osakkaina on kahdeksan arkkitehtiä (mm. arkkitehdit Sarlotta Narjus ja Antti-Matti Siikala), Pekka Mäki on yrityksen toimitusjohtaja.

Toimiston yhdessä Arkkitehtiryhmä Reino Koivulan kanssa suunnittelema Uusi lastensairaala voitti vuoden 2018 arkkitehtuurin Finlandia-palkinnon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Sarc + Sigge Arkkitehdit
Titanochelon

**Titanochelon** (nimen merkitys: ”titaanikilpikonna”) on sukupuuttoon kuollut maakilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku. Siihen kuuluvat lajit luettiin aiemmin sukuun *[[Cheirogaster]]*, mutta nykyään kyseiseen sukuun lasketaan kuuluvan vain eoseenilla eläneitä lajeja, kun taas *Titanochelon*-lajit elivät mioseenilta eteenpäin. *Titanochelon* hävisi mantereelta varhaisella pleistoseenilla, noin kaksi miljoonaa vuotta sitten. Syynä oli luultavasti ilmaston lämpeneminen. Suuret maakilpikonnat tarvitsevat lämpimät olosuhteet selviytyäkseen, sillä ne eivät voi kaivaa koloja pienempien sukulaistensa tapaan. Lisäksi Eurooppaan Afrikasta saapunut *[[Homo erectus]]* on saattanut vaikuttaa *Titanochelonin* sukupuuttoon. Välimeren saarilta Baleaareilta ja Maltalta on kuitenkin löydetty mahdollisesti *Titanochelon*-suvulle kuuluvia kilpikonnia, jotka elivät vielä keskisellä pleistoseenilla, noin 200&nbsp;000 vuotta sitten. Varmasti *Titanochelonille* kuuluvia fossiileja on löydetty Euroopasta (Portugali, Espanja, Ranska, Sveitsi, Saksa, Itävalta, Kreikka, Bulgaria, Turkki) ja Vähästä-Aasiasta. Suvun lajit vaihtelivat kooltaan keskikokoisesta suureen. *Titanochelon schafferi* -lajin kilven pituus oli noin 185–200 senttiä, ja se oli yksi suurimmista koskaan eläneistä maakilpikonnista.

## Kuvia

Cheirogaster bolivari.jpg|*Titanochelon bolivari*
Cheirogaster.jpg|*Titanochelon perpiniana*
Titanochelon sp. - Batallones 10, Torrejón de Velasco, Madrid, Spain.jpg|*Titanochelon* sp.


## Lähteet
Jaro Karkinen

**Jaro Karkinen** (s. 1993) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu historiallista fantasiaa sekä scifiä. Hänen esikoisteoksensa *Krysanteemisyksy* julkaistiin vuonna 2016 lahtelaisen Marketiimin kustantamana. Karkisen seuraavat teokset ovat ilmestyneet kotkalaisen Varjon kustantamana. Häneltä on julkaistu myös tietokirjallisuutta Helsingin dominikaanien kulttuurikeskus Studium Catholicumin kustantamana. 

Karkinen on opiskellut historiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta vuonna 2012 ikäluokkansa parhaana miehenä. Karkinen on toiminut vuonna 2018 Kirkon Ulkomaanavun nuorisoverkoston Changemakerin puheenjohtajana. Sotilasarvoltaan hän on reservin yliluutnantti ja valmistunut ilmavoimien reserviupseerikurssiltaan priimuksena.  

Karkinen on ministeri Seija Karkisen pojanpoika. Hän on naimisissa Ronja Karkisen kanssa ja heillä on kaksi lasta. Karkinen on kotoisin Kirkkonummelta ja asuu Evitskogissa.

## Teokset
### Kaunokirjallisuus
* 
*  
* 
* 
* 
### Tietokirjallisuus
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Korvenmäen jätteenpolttolaitos

**Korvenmäen jätteenpolttolaitos** on Salon Korvenmäessä sijaitseva jätteenpolttolaitos, jonka toiminta käynnistyi vuonna 2021. Laitoksen toiminnasta vastaa Lounavoima Oy, jonka omistavat Lounais-Suomen Jätehuolto Oy sekä Salon Kaukolämpö Oy.

## Laitoshankkeen historia

Vuonna 2014 Lounais-Suomessa järjestettiin tarjouskilpailu yhdyskuntajäteratkaisusta, jonka voitti Ekokem. Vuoden 2014 lopussa sulkeutuva Turun jätteenpolttolaitos oli tarkoituksena korvata vuonna 2018 valmistuvalla jätevoimalalla, minkä lisäksi viidennes jätteestä oli tarkoitus hyödyntää Riihimäellä.  Ratkaisusta valitettiin markkinaoikeuteen, joka kumosi lounaisen Suomen hankintarenkaan päätöksen. Vuonna 2017 KHO palautti voimaan alkuperäisen hankintapäätöksen. Fortum (ent. Ekokem) kuitenkin kieltäytyi tekemästä sopimusta hankintarenkaan kanssa, sillä yhtiön mukaan tarjous ei ole enää voimassa. 

Elokuussa 2017 Lounais-Suomen Jätehuolto Oy päätti keskeyttää hankintarenkaan kilpailutuksen Fortumin kieltäytymisen johdosta. Loppuvuonna 2017 Lounais-Suomen Jätehuolto Oy ja Salon Kaukolämpö Oy ilmoittivat perustaneensa Lounavoima Oy:n, jonka tavoitteena on rakentaa ekovoimalaitos Salon Korvenmäkeen. Jätevoimalalle myönnettiin ympäristölupa toukokuussa 2018.

## Rakennushanke
Tammikuussa 2019 Lounavoima Oy teki investointipäätöksen voimalan rakentamisesta. Hankkeen kustannukset ovat noin 112 miljoonaa euroa. Laitoksen arinakattilan ja turbiinin toimittaa Steinmüller Babcock Environment GmbH, joka oli mukana myös Tammervoiman laitoshankkeessa. Savukaasunpuhdistusjärjestelmät toimittaa Lühr Filter GmbH, jätekahmarit Konecranes Finland Oy ja muista rakennustöistä vastaa Fira Oy. 

Laitoksen maanrakennustyöt aloitettiin helmikuussa 2019. Laitos on mitoitettu käyttämään 120&nbsp;000 tonnia jätettä vuodessa, mikä vastaa 44 MW polttoainetehoa. Laitos tuottaa kaukolämpöä vuodessa 180-190 GWh ja sähköä 62 GWh.  Jätteen hyödyntäminen voimalaitoksella käynnistyi 30.3.2021. 

## Lämpövarasto
Helmikuussa 2021 laitosalueella aloitettiin syvälämpökaivon poraustyöt. Kesäajan tuotannossa syntyvä ylimääräinen lämpö varastoidaan lämpökaivoon ja käytetään talvella, kun lämmöntarve on suurimmillaan.  Kaivon koekäyttö on meneillään ja valmistumassa vuonna 2023. Laitoksen suunnitelmana on rakentaa yhteensä kuusi syvälämpökaivoa, joiden lämpövarasto olisi kokonaisuudessaan 8-10 GWh vuodessa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lounavoiman kotisivut
Marja-Kristiina Lerkkanen

**Marja-Kristiina Lerkkanen** (aiemmin **Vallström**; s. 13. lokakuuta 1963, Oulu) on suomalainen 
kasvatustieteilijä ja kasvatustieteen tohtori. Hän toimii Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen professorina ja norjalaisen Stavangerin yliopiston kasvatuspsykologian professorina.

Lerkkanen on valmistunut Jyväskylän yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi (1988), lisensiaatiksi (1995) ja tohtoriksi (2004). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2003) oli otsikoitu *Learning to read : reciprocal processes and individual pathways* (suom. Lukemaan oppiminen: vastavuoroiset prosessit ja yksilölliset oppimispolut). Hän on ollut Jyväskylän yliopiston kasvatuspsykologian dosentti vuodesta 2010. 

Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Lerkkanen on ollut vuodesta 2018.

Helsingin Sanomat uutisoi huhtikuussa 2019 Lerkkasen kuuluvan julkaisujensa osalta näkyvimpien Suomessa työskentelevien tieteentekijöiden ryhmään (luokassa Kasvatustiede). Pohjana Helsingin Sanomien artikkelille oli Turun yliopiston sosiologian professori Osmo Kivisen ja tutkija Juha Hedmanin huhtikuussa 2019 suomalaisessa Tiedepolitiikka-lehdessä julkaistu yhteiskunta-, kasvatus- ja taloustieteilijöitä käsittelevä selvitys.

(kesken)

## Teoksia
* kymmeniä varhaiskasvatuksen oppikirjoja ...

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Google Scholarin profiili / haku "Marja-Kristiina Lerkkanen"  (scholar.google.com)
*Marja-Kristiina Lerkkanen. University of Jyväskylä, Department of Teacher Education  (researchgate.net)
*Marja-Kristiina Lerkkanen: Uutta tietoa lukemaan opettamisesta ja uusi opetussuunnitelma (7.9.2015, videon kesto 9 min 42 s) (youtube.com)
Ei kukkia neiti Blandishille

**Ei kukkia neiti Blandishille** on James Hadley Chasen rikosromaani vuodelta 1939. Ilmestymisensä aikaan teoksen kuvaamaa väkivaltaa ja seksuaalisuutta pidettiin shokeeraavina. Tarina kertoo yhdysvaltalaisista rikollisryhmistä, niiden tekemästä kidnappauksesta sekä rikoksen selvittelemisestä ja kidnapatun naisen etsinnästä. Kirjailija Chase julkaisi vuonna 1962 teoksesta nykyaikaistetun version, mutta suomenkieliset painokset perustuvat alkuperäiseen vuoden 1939 tekstiin.

Tapahtumat alkavat Riley-nimisen gangsterin päätöksestä ryöstää neiti Blandishin jalokivikoru. Ryöstötilanteessa neidin poikaystävä saa surmansa ja rikollisryhmä ottaa naisen panttivangiksi. Vahvempi Grissonin gangsteriryhmä ryöstää kuitenkin itselleen sekä korun että panttivangin, jonka takia poliisi ei pääse tutkimuksissaan tuloksiin. Yksityisetsivä Dave Fenner onnistuu paremmin. Kidnappauksen aikana väkivaltainen Slim Grisson ottaa neiti Blandishin tyttöystäväkseen tämän vastarinnasta huolimatta.

Chasen vuonna 1948 julkaisemaa teosta *The Flesh of the Orchid* voi pitää teoksen jatko-osana, vaikkakaan sen roolihenkilöissä ei ole paljoakaan yhteistä aikaisemman romaanin kanssa. Jatko-osa on suomennettu nimellä *Lähtöjuhlat, neiti Blandish*.

Teoksen pohjalta on tehty sekä näyttämöversioita että elokuvia. Vuoden 1948 brittiläinen filmi on nimeltään *[[No Orchids for Miss Blandish]]* (ohjaus St. John Legh Clowes) ja vuoden 1971 yhdysvaltalainen elokuva on Grissomin jengi (*The Grissom Gang*, ohjaus Robert Aldrich).

## Lähteet
1. laivue (RNAS)

**1. laivue** () oli laivaston lentojoukkojen () lentolaivue, jonka historia alkaa vuodesta 1914. Laivueen toiminta alkoi tiedustelu- ja pommitustehtävillä ensimmäisessä maailmansodassa. Laivue lakkautettiin muodostettaessa 1. huhtikuuta 1918 Britannian kuninkaalliset ilmavoimat puolustushaaraksi liittämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot yhteen.

## Historia
Laivue perustettiin 1. syyskuuta 1914 Antwerpenissa, mistä se siirrettiin Ostendiin 3. syyskuuta. Laivue oli 16. syyskuuta Dunkerquessa, mistä se palasi Ostendeen 9. lokakuuta. Laivue lakkautettiin joukkojen perääntyessä 14. lokakuuta.

Laivue perustettiin seuraavana päivänä uudelleen Gosportissa Grange Fieldissä osaksi maavoimien lentojoukkojen () merivoimien lennostoa. A lentue siirrettiin 29. joulukuuta Doveriin ja B lentue 2. tammikuuta 1915. Laivueesta muodostettiin 21. kesäkuuta 1. lennosto.

Heinäkuussa 1916 perustettu 1. lennoston A laivue nimettiin 1. joulukuuta 1916 Furnesissa ollessaan 1. laivueeksi. Se oli 15. helmikuuta 1917 Chipillyssä osana 14. lennoston 4. prikaatia. Laivueen nimeä tarkennettiin laivaston 1. laivueeksi () helmikuussa, jotta se ei sekaantuisi vastaavasti numeroitiin maavoimien lentojoukkojen laivueeseen. Laivue oli 11. huhtikuuta Bellevuessa 13. lennoston 3. prikaatissa ja 1. kesäkuuta Bailleulissa 11. lennoston 2. prikaatissa.

Laivue lakkautettiin 1. huhtikuuta 1918 muodostettaessa Britannian kuninkaalliset ilmavoimat yhdistämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot erilliseksi puolustushaaraksi. Laivue nimettiin muutoksessa 201. laivueeksi.

## Kalusto
Laivueella oli historiansa aikana useita eri konemalleja käytössään. Näitä olivat Royal Aircraft Facoryn BE2a ja BE8, Sopwith Tabloid, Morane Parasol, Vickers FB5, Nieuport 10 ja 11 sekä Curtiss N.

## Lähteet
*Royal Air Force Squadrons – The Story behind Today's Units The Heritage, The Aircraft, The Operations: Key Publishing 2016
*
*

### Viitteet
Maria Magdalena Dumitrache

**Maria Magdalena Dumitrache** (s. 3. toukokuuta 1977 Târgoviște) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.

Dumitrache saavutti kahdeksikossa olympiakultaa Sydneyssä 2000. Hän voitti kahdeksikon maailmanmestaruuden 1998 ja 1999. Lisäksi hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa viidenneksi 1998. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti perämiehettömässä nelosessa kultaa 1994 sekä hopeaa 1993 ja 1995. Kahdeksikossa hän sai hopeaa 1993, 1994 ja 1995.

## Lähteet
Juha Tahvanainen

**Juha Tahvanainen** (s. 18. elokuuta 1953) on suomalainen  tietokirjailija.

Vuonna 2005 Tahvanaisen, Sami Kosken ja Mika Rissasen kirjoittama *Antiikin Urheilu* voitti Tieto-Finlandia- palkinnon. Vuonna 2016 hänen yhdessä Mika Rissasen kanssa kirjoittamansa tietokirja *Kuohuvaa historiaa: tarinoita tuopin takaa* julkaistiin englanniksi ja saksaksi.

Tahvanainen kirjoittaa nuorten *Arkeomysteeri*-dekkareita yhdessä Mika Rissasen kanssa kirjailijanimellä Nemo Rossi.

## Bibliografia

### Tietokirjat
* *Antiikin Urheilu* (2004)
* *Hävityksen historiaa: Eurooppalaisen vandalismin vuosisadat* (2007)
* *Kuohuvaa historiaa: tarinoita tuopin takaa *(2014)

### Nuortenkirjallisuus
* *Rooman sudet* (2012)
* *Mafian linnut*  (2014)
* *Jumalista seuraava* (2014)
* *Viimeinen etruski* (2016)
* *Salainen veljeskunta* (2018)

## Lähteet
Bedakiliini

**Bedakiliini** (C32H31N2BrO2) on diaryylikinoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä muille lääkeaineille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoitoon. Bedakiliini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon. Lääkettä myydään Suomessa kauppanimellä SIRTURO.

## Ominaisuudet ja käyttö
Bedakiliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien energiantuotantoa inhiboimalla ATP:n synteesiin tarvittavaa entsyymiä ATP-syntaasia. Se sitoutuu mykobakteerien entsyymiin huomattavasti herkemmin kuin aitotumaisten ATP-syntaasiin. Yhdisteen isomeereistä (1R,2S)-isomeeri on tehokkain inhibiittori. Bedakiliini annostellaan tablettina ja sitä käytetään pääasiassa muille antibiooteille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoidossa yhdessä muiden tuberkuloosilääkkeiden kanssa. Yhdysvalloissa se hyväksyttiin vuonna 2012 ja Euroopan unionin alueella vuonna 2014. 

## Haittavaikutukset
Bedakiliini voi aiheuttaa huonovointisuutta ja sydämen QT-ajan pitenemistä. Vaiheen II tutkimuksissa huomattiin bedakiliinillä hoidettujen potilaiden ryhmässä suurempi kuolleisuus (13&nbsp;%) kuin lumelääkeryhmässä (2&nbsp;%). Tämän vuoksi WHO suosittaa, että bedakiliinillä hoidetaan vain potilaita, jotka eivät saa apua muista lääkkeistä.

## Lähteet
Laajakulma (televisiosarja)

**Laajakulma** oli Yleisradion syksystä 1965 kevääseen 1975 asti tuotettu, nuorille suunnattu television kulttuuri-, keskustelu- ja asiaohjelmasarja. Sen keskeisenä tekijänä oli tuottaja ja ohjaaja Vesa Saarinen, ja ohjelmasta sai alkunsa muun muassa Mirja Pyykön toimittajaura. 1965–1966 ohjelman toimittajana oli Ari Valjakka. Kevätkauden 1966 Laajakulman toisena toimittajana ja ohjaajana toimi Erkki Pohjanheimo ennen siirtymistään vakituiseksi toimittajaksi TV1:n Ajanvietetoimituksen leipiin.  Ohjelman nuoriin tekijöihin kuuluivat myös sittemmin politiikkaan siirtynyt Ilkka-Christian Björklund ja aikakauslehtien päätoimittajana toiminut Riitta Lindegren.

*Laajakulman* alaotsikoita olivat ”Tunnetko, tiedätkö?” ja ”Välähdyksiä nuorten maailmasta”. Sen tyypillisiä aiheita olivat muun muassa huumeet, kilpailuyhteiskunta, erilaiset koulu- ja opiskeluasiat, nuorisotilat ja muu vapaa-ajan vietto, maaseudun nuoret, varusmiespalvelus, perheongelmat, kirkko, teini- ja opiskelijapolitiikka, sosialististen maiden nuoriso sekä suomalaisnuorten talousongelmat. 

Suorina lähetyksinä lähetetyissä *Laajakulman* jaksoissa oli ainakin toisinaan käytössä puhelinpalaute: katsojat saattoivat soittaa mielipiteensä suoraan studioon.

Aluksi *Laajakulmaa* lähetettiin joka toinen perjantai. Keväällä 1970 ohjelma-aikaa lisättiin niin, että ohjelmaa esitettiin kahdeksan kertaa kuukaudessa: joka toinen viikko tiistaisin ja torstaisin 15 minuuttia, joka toinen viikko torstaisin 15 minuuttia ja perjantaisin puoli tuntia. 

1970-luvun alkupuolella *Laajakulma* seurasi tiiviisti meneillään olevaa siirtymistä kansa- ja oppikouluista peruskouluun. Marraskuussa 1971 ohjelman toimitus osallistui Koulutelevision kanssa aamusta iltaan televisiossa jatkuneeseen peruskoulu-teemapäivään.

Vuonna 1971 *Laajakulma* oli *[[Katso]]*-lehden lukijaäänestyksessä television 99 ohjelmasta seitsemänneksi vähiten suosittu (sijoitus 93/99). Katsojia sillä oli 552&nbsp;000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Baariapulaisen suunnitelmat, *Laajakulman* haastattelu vuodelta 1968, video 10 min, Yle Elävä arkisto
*Nuorisokahvila lakkautusuhan alla, *Laajakulma* Oulussa vuonna 1969, video 13 min, Yle Elävä arkisto
*''Laajakulman'' huumekeskustelu lokakuussa 1969, video 50 min, Yle Elävä arkisto.
*''Laajakulma'' Ritva-tietokannassa, Radio- ja tv-arkisto, Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Sanctum Sanctorum

**Sanctum Sanctorum** on kuvitteellinen rakennus, joka esiintyy Marvel Comicsin sarjakuvissa ja toimii Tohtori Oudon asuinpaikkana. Rakennus ilmestyi ensi kertaa heinäkuussa 1963 *Strange Tales* -lehden numerossa 110 (heinäkuu 1963) ja sen osoite Bleecker Street 177A, New York, Greenwich Village, viittaus asunnon osoitteeseen, jonka kirjailijat Roy Thomas ja Gary Friedrich ovat jakaneet.
Heurlinska skolan

**Heurlinska skolan** (Heurlinin koulu) oli Turussa vuosina 1861–1955 toiminut tyttökoulu. Se oli Suomen ensimmäinen yliopistoon johtavaa opetusta antanut tyttökoulu.

Koulun perusti keisarin luvalla vuonna 1861 Augusta Heurlin, joka oli myös koulun ensimmäinen johtaja vuoteen 1888. Heurlinska skolan alkoi vuonna 1891 antaa yliopistoon johtavaa opetusta ensimmäisenä tyttökouluna Suomessa. Ensimmäiset naisylioppilaat valmistuivat koulusta keväällä 1894.

Koulu yhdistettiin vuonna 1955 Svenska fruntimmersskolan i Åbo -kouluun ja siitä tuli valtion omistama Åbo svenska flicklyceum eli Turun ruotsalainen tyttölyseo. Se vuorostaan liitettiin vuonna 1971 osaksi Katedralskolan i Åbo -koulua.

Heurlinska skolan toimi vuodesta 1891 lakkauttamiseensa saakka Trappin talossa Läntisellä Rantakadulla.

## Lähteet
Ihor Tšibirev

**Ihor Viktorovits Tšibirev**  (s. 19. huhtikuuta 1968) on venäläissyntyinen ukrainalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi kauden 1984–1985 Kiovassa Neuvostoliiton kolmannella sarjatasolla ennen siirtymistään Venäjälle. Ensimmäinen kausi Venäjällä meni toisen sarjatason SKA MVO Kalininin joukkueessa, josta tie vei sitten suurseura TsSKA Moskovaan. Moskovassa Tšibirev pelasi viisi kautta ennen siirtymistään pohjois-Amerikkaan, IHL-liigan Fort Wayne Kometsiin.

Hartford Whalers varasi Tšibirevin 11. kierroksella vuonna 1993 ja seuraavana syksynä hän raivasi tiensä NHL-joukkueen riveihin. Tšibirev pelasi kauden kutakuinkin puoliksi NHL:ssa ja farmijoukkue Springfield Indiansin riveissä AHL:ssa. Kaudella 1994–1995 pelejä NHL:ssa kertyi vain kahdeksan ja kausi meni pääosin Fort Waynessa. Kauden jälkeen edessä oli paluu Eurooppaan.

Kaudelle 1995–1996 Tšibirev teki kolmivuotisen sopimuksen Sveitsin NLA-liigan HC Ambri-Piottan kanssa. Keskimmäisellä kaudella Tšibirev pelasi kahdeksan ottelun verran lainalla Itävallassa Klagenfurt AC:n joukkueessa. Kaudelle 1998–1999 Tšibirev siirtyi Ambri-Piottasta Fribourg-Gottéronin joukkueeseen. Neljän Sveitsissä pelatun kauden jälkeen Tšibirev siirtyi pelaamaan Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsin joukkueeseen. Hannoverissa kului kolme kautta ja tämän jälkeen Tšibirev päätti uransa.

## Maajoukkue
Tšibirev edusti Neuvostoliittoa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 1988. Seuraavan kerran hän pelasi maajoukkuepelejä Ukrainan paidassa vuoden 2002 Olympiaturnauksessa.

## Valmennusura
Tšibirev aloitti valmentajan uransa kaudella 2007–2008 toimiessaan Venäjän pääsarjassa pelanneen 
HK MVD:n apuvalmentajana yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän piti muutaman vuoden taukoa valmennuksesta ja palasi sitten kaudelle 2013–2014 junioriliiga MHL:ssa pelannen ukrainalaisen Molodaya Gvardiya Donetskin apuvalmentajaksi. Kauden 2014–2015 hän oli apuvalmentajana Ukrainan jääkiekkomaajoukkueessa 1. divisioonan A-lohkossa sekä päävalmentajana alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.

Kaudella 2015–2016 Tšibirev toimi apuvalmentajana VHL-liigan Sokol Krasnojarskin joukkueessa. Seuraavana syksynä Tšibirev oli jälleen ilman valmennuspestiä, kunnes kutsuttiin maaliskuussa 2017 Ukrainan liigassa pelanneen Donbass Donetskin apuvalmentajaksi. Kaudella 2017–2018 Tšibirev toimi KHL-joukkue Admiral Vladivostokin apuvalmentajana, josta palasi seuraavaksi kaudeksi jälleen apuvalmentajaksi Donetskiin.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Jordan Binnington

**Jordan Binnington** (s. 11. kesäkuuta 1993) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija ja Stanley Cup -voittaja, joka edustaa NHL-seura St. Louis Bluesia.

## Ura

### Juniorivuodet

Binnington siirtyi OHL-juniorisarjaan vuonna 2009. Hän pelasi Owen Sound Attackissa vuodet 2009-2013, joiden aikana tarttui yksi OHL-mestaruus ja NHL-varaus vuonna 2011. Lisäksi hänen juniorivuotensa huipentuivat valinnalla Kanadan maajoukkueeseen jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 2013. Turnauksen lopputulos oli kuitenkin Kanadalle pettymys, sillä joukkue jäi 4. sijalle hävittyään pronssiottelun Venäjälle numeroin 6-5. Binnigtonin peliaika turnauksessa jäi vain kahteen otteluun, mutta hän pääsi pelaamaan pronssiottelun.

### Ammattilaisura
Binnington siirtyi ammattilaiseksi kaudella 2013–2014. Hän pelasi St. Louisin farmijoukkueen farmissa ECHL-liigan Kalamazoo Wingsissä. Ensimmäinen ECHL-kausi vakuutti seuran organisaation ja Binnington nousi kaudeksi 2014–2015 AHL:ään, jossa hän edusti Chicago Wolvesia. Saman kauden puolivälissä hän pääsi debytoimaan NHL:ssä St. Louis Bluesissa yhdessä ottelussa. Binnington edusti tulokassopimuksen loppuun asti Chicago Wolvesia jonka jälkeen hän jatkoi organisaatiossa vuoden mittaisilla sopimuksilla.

Kausi 2016–2017 meni vielä Chicago Wolvesissa, mutta kaudeksi 2017–2018 hänet lainattiin Providence Bruinsiin. Kaudelle 2018–2019 Binnington teki vielä uuden vuoden mittaisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Hän aloitti kauden tuttuun tapaan AHL:n puolelta mutta kauden puolivälissa NHL-seura St. Louis Bluesin maalivahtiongelmien johdosta Binnington pääsi ensimmäistä kertaa kunnolla koko uransa aikana antamaan näyttönsä NHL:ssä. Binningtonin pelit alkoivat erittäin lupaavasti ja samalla alkukauden kompuroinut Blues löysi peliinsä uuden ilmeen. Voittoja tuli toisensa perään ja Binnington sai ykkösmaalivahdin paikan, johdattaen samalla Bluesin pudotuspeleihin. Blues eteni aina Stanley Cup -finaaleihin, jossa vastassa oli Boston Bruins. Blues onnistui Binningtonin johdolla voittamaan Stanley Cupin voitoin 4-3. Ratkaisevassa ottelussa Blues voitti luvuin 4-1. Binnington torjui ottelussa 32 kertaa. Heinäkuussa 2019 Binnington teki Bluesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 8,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2021 Binnington teki Bluesin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 36 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

## Tilastot

## Lähteet
Simon Silverholt

**Simon Texas Silverholt** (s. 17. kesäkuuta 1993 Helsinki) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hän on pelipaikaltaan nouseva puolustaja.

Silverholt aloitti jalkapallon halmstadilaisessa BK Astriossa. Hän jatkoi uraansa ensin Halmstadin ykkösseurassa Halmstads BK:n junioreissa. Edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2013 ja pelasi kausien 2013-2015 aikana 24 Allsvenskan-ottelua. Halmstads BK putosi kaudeksi 2016 Superettaniin, ja Silverholt pelasi kaksi seuraavaa Halmstadin Superettan-kautta siirtyen kaudeksi 2017 toiseen Superettan-seuraan eli Göteborgin GAISiin. 

Talvella 2018 Silverholt siirtyi Suomen Veikkausliiga-seuraan IFK Mariehamniin. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Simon Silverholt soccerway.com-sivustolla
Voi (yritys)

**Voi** on ruotsalainen elokuussa 2018 perustettu startup-yritys, joka tarjoaa puhelinsovelluksella vuokrattavia sähköpotkulautoja. Voin palvelu toimii 40 kaupungissa ja 11 maassa ympäri Eurooppaa.

Yrityksen potkulautoja voi vuokrata kuka tahansa täysi-ikäinen. Potkulaudan käyttöönotto maksaa euron, minkä jälkeen käyttäjää veloitetaan käyttöminuuttien perusteella. Yritys kokoaa itse potkulautansa sekä rakentaa niiden ohjelmistot. Potkulautojen maksiminopeus on 20 kilometriä tunnissa, ja ne vertaantuvat liikenteessä polkupyöriin.

Suomessa Voi aloitti toimintansa Helsingissä maaliskuussa 2019. Sittemmin palvelu on laajentunut myös Turkuun ja Tampereelle.

## Katso myös
* Tier
* Lime

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Network (taideteos)

**Network** on vuonna 1995 valmistunut arkkitehti Outi Sarjakosken suunnittelema ja valmistama ympäristötaideteos Turussa Itäisen Rantakadun ja Volter Kilven kadun risteyksessä. ”Hämähäkinverkon” koko on noin 12×15 metriä. Sarjakoski punoi verkon itse polyesteriköydestä, jota työhön kului noin yksi kilometri.

Verkon voidaan ajatella symboloivan verkostoitumista työelämässä, ihmisten sosiaalisia verkostoja tai tietoteknillisiä verkostoja. Teos muistuttaa jättiläiskokoista hämähäkinverkkoa, jolla nimellä se myös yleisesti tunnetaan. *Network* on yksi Pro Cultura -säätiön veistoskaupunkihankkeen teos.

Verkko sijaitsee ylhäällä louhitussa kallioseinämässä, ja näyttää sijaitsevan jonkinlaisen tunnelin- tai luolanalun suulla. Kallioon louhittu aukko on peräsin suunnitelmasta rakentaa tontille tuolloin vielä yksityisen Turun Yliopiston tarvitsema uusi kirjastorakennus – yliopiston päärakennus oli kauppatorin laidalla entisen Hotelli Phoenixin talossa. Kirjastolle ei siinä rakennuksessa ollut tilaa ja sitä löytyi Samppalinnanmäen kupeelta. Kirjaston rakentaminen aloitettiin louhintatöillä vuonna 1946. Sen pidemmälle hanke ei edennyt ja yliopisto sai uudet tilat aikanaan Yliopistonmäeltä. 1970-luvulla tontille suunniteltiin väestönsuojaa, 1980-luvulla Suomen pankin uutta Turun-konttoria, ja paljon myöhemmin uutta kaupunginkirjaston pääkirjastoa. Nämä kaikki hankkeet raukesivat lähes alkuunsa ja tontti on nykyään Turun kaupunginteatterin pysäköintipaikkana.

## Lähteet
Rodica Șerban

**Rodica Șerban** (o.s. **Florea**, s. 26. toukokuuta 1983 Rădăuți-Prut, Botoșani) on romanialainen soudun olympiavoittaja, MM-mitalisti ja kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Olimpia Bucharest CS -seuraa. 

Șerban saavutti kahdeksikossa olympiakultaa Ateenassa 2004 ja -pronssia Pekingissä 2008. MM-kilpailuissa hän sai kahdeksikossa hopeaa 2005 ja 2007. Lisäksi hän sijoittui perämiehettömässä kaksikossa neljänneksi 2005 ja kahdeksikossa kuudenneksi 2006. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007, 2008 ja 2012. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa kultaa 2000 ja 2001 sekä perämiehettömässä kaksikossa hopeaa 2001.

## Lähteet
Pau (täsmennyssivu)

**Pau** tai **PAU** voi tarkoittaa seuraavia:

* Pau, kaupunki Ranskassa, Pyrénées-Atlantiques -departementin pääkaupunki
* Pau, kaupunki Sardiniassa, Italiassa
* Pau, Pasilan autojuna-asema
* Pau, espanjalainen miehen etunimi
* PAU, Posti- ja logistiikka-alan unioni
* PAU, Pyhäselän Avantouimarit
2. laivue (RNAS)

**2. laivue** () oli laivaston lentojoukkojen () lentolaivue, jonka historia alkaa vuodesta 1914. Laivueen toiminta alkoi tiedustelu- ja pommitustehtävillä ensimmäisessä maailmansodassa. Laivue lakkautettiin muodostettaessa 1. huhtikuuta 1918 Britannian kuninkaalliset ilmavoimat puolustushaaraksi liittämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot yhteen.

## Historia
Laivue perustettiin 10. syyskuuta 1914 Eastchurchissa, mistä se siirrettiin Dunkerqueen ja edelleen Belgiaan. Laivue siirrettiin takaisin Britteinsaarille, missä se lakkautettiin 10. lokakuuta.

Laivue perustettiin uudelleen 17. lokakuuta koulutuslaivueena, kunnes siitä muodostettiin täydentämällä 2. lennosto kesäkuussa 1915. Lennostona se lähetti osastoja Doveriin, Westgateen ja Eastchurchiin. Laivue perustettiin marraskuussa 1916 St. Polissa uudelleen 1. lennoston B laivueesta.

Laivue lakkautettiin 1. huhtikuuta 1918 muodostettaessa Britannian kuninkaalliset ilmavoimat yhdistämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot erilliseksi puolustushaaraksi. Laivue nimettiin muutoksessa 201. laivueeksi.

## Kalusto
Laivueella oli historiansa aikana useita eri konemalleja käytössään. Näitä olivat Blériot XI, Curtiss N, Avro 504B, Bristol Scout ja Henri Farman F40.

## Lähteet
*Royal Air Force Squadrons - The Story behind Today's Units The Heritage, The Aircraft, The Operations: Key Publishing 2016
*
*

### Viitteet
Simone Buchholz

**Simone Buchholz** (s. 1972 Hanau, Saksa) on saksalainen kirjailija, joka tunnetaan syyttäjä *Chastity Rileystä* kertovasta kirjasarjastaan. 

## Ura
Simone Buchholz opiskeli toimittajaksi Henri-Nannen-Schule-journalistikoulussa ja on vuodesta 2001 lähtien toiminut vapaana kirjoittajana. Hänen ensimmäinen rikosromaaninsa *Revolverherz* ilmestyi Saksassa vuonna 2008 aloittaen Hampuriin sijoittuvan, syyttäjä Chastity Rileystä kertovan dekkarisarjan. Revolverherz on suomennettu nimellä *Revolverisydän* (suom. Anne Kilpi, Kustantamo Huippu 2019). Saksassa Chastity Riley -sarjassa on ilmestynyt toistaiseksi yhdeksän romaania, joita on käännetty suomen lisäksi mm. italiaksi, englanniksi ja ranskaksi. Simone Buchholz on saanut rikosromaaneistaan useita palkintoja, merkittävimpänä Saksan vanhimman ja arvostetuimman dekkareille myönnettävän *Deutscher Krimipreis* -palkinnon. Simone Buchholz vieraili Suomessa lokakuussa 2019 ja esiintyi tällöin muun muassa Helsingin kirjamessuilla.

## Yksityiselämä
Simone Buchholz asuu miehensä ja poikansa kanssa Hampurissa Sankt Paulin kaupunginosassa. 

## Teokset

### Chastity Riley -sarja
* 2008 *Revolverherz*, Droemer Verlag (*Revolverisydän*, Kustantamo Huippu 2019, )
* 2010 *Knastpralinen*, Droemer Verlag
* 2011 *Schwedenbitter*, Droemer Verlag
* 2012 *Eisnattern*, Droemer Verlag
* 2013 *Bullenpeitsche*, Droemer Verlag
* 2016 *Blaue Nacht*, Suhrkamp Verlag (*Krokotiiliyö*, Kustantamo Huippu, 2019, )
* 2017 *Beton Rouge*, Suhrkamp Verlag (*Verikuu*, Kustantamo Huippu, 2020, )
* 2018 *Mexikoring*, Suhrkamp Verlag (*Mexikoring*, Kustantamo Huippu, 2021, )
* 2019 *Hotel Cartagena*, Suhrkamp Verlag (*Hotel Cartagena*, Kustantamo Huippu, 2022, )

## Palkintoja
* 2016 *Crime Cologne Award* romaanista *Blaue Nacht*
* 2017 Saksan dekkaripalkinto *Deutscher Krimipreis* romaanista *Blaue Nacht*
* 2017 Dekkaripalkinto *Radio-Bremen-Krimipreis* romaanista *Blaue Nacht*
* 2018 Dekkaripalkinto *Ebner-Stolzwirtschaftskrimipreis* romaanista *Beton Rouge*
* 2018 Dekkaripalkinto *Stuttgarter Krimipreis* romaanista *Beton Rouge*
* 2019 Saksan dekkaripalkinto *Deutscher Krimipreis* romaanista *Mexikoring*

## Lähteet

# https://www.kustantamohuippu.fi/portfolio/simone-buchholz/Viitattu 1.5.2019
# http://simonebuchholz.com/ Viitattu 1.5.2019
# https://www.suhrkamp.de/autoren/simone_buchholz_14417.html Viitattu 1.5.2019
Sound Center

**Oy Sound Center Inc.** on suomalainen äänentoistolaitteiden maahantuonti-, valmistus- ja vähittäiskauppayritys, jonka perusti Suomeen asettunut yhdysvaltalainen Robert Woods vuonna 1970. Yritys kasvoi Helsingistä alkaen ketjuksi, jolla oli myymälä kahdeksassa Suomen kaupungissa. Sen tärkeimpiä edustuksia olivat pitkään Acoustic Research (AR), Connoisseur, Harman Kardon, JBL, Koss, Marantz, Nakamichi, Pickering ja Teac. Vuonna 1977 Robert Woods perusti kansainvälisten kumppaniensa kanssa uuden korkealaatuisen mutta edullisen NAD-hifilaitemerkin (*New Acoustic Dimension*) ja alkoi myöhemmin rakentaa kaiuttimia omalla tuotemerkillä Acoustics of Finland. Sound Centerin liikeideana on tarjota tavallisia kodinkoneketjuja parempaa laatua ja hifilaitteiden erikoisliikkeitä edullisempia hintoja.

Tuotevalikoima laajeni myös äänilevyihin, tietotekniikkaan (Program Center) ja englanninkielisiin kirjoihin (American Bookshop). Helsingissä Robert Woodsin liikkeet sijaitsivat pitkään Museokadun alkupäässä Etu-Töölössä. Nykyisin yritys toimii Yrjönkadulla Dianapuiston laidalla.

## Historiaa
New Yorkin Cooper Unionista kemian insinööriksi valmistunut Robert Woods teki Michiganin yliopistossa tohtorintutkinnon ympäristösuunnittelun alalta. Hän lähti Eurooppaan tutustumaan alan saavutuksiin, tarkoituksenaan asettua joksikin aikaa Kööpenhaminaan mutta käydä ensin Suomessa tutustumassa Espoon Tapiolan puutarhakaupunkiin. Hän jäi sille tielleen.

Äänentoistoalalle Woods ajautui yhtä sattumalta kuin Suomeenkin. Hänen muuttotavaroissaan ollut Acoustic Researchin valmistama levysoitin oli rikkoutunut konttikuljetuksessa, eikä Euroopassa ollut merkin edustusta vaan varaosatkin oli tilattava Yhdysvalloista. AR-yhtiön kanssa asioidessaan hän innostui ajatuksesta sen tuotteiden edustamisesta Suomessa. Hän mietti merkin markkinointia Suomen kodinkoneketjuille yhdessä mainosyrittäjä Matti Viherjuuren kanssa, mutta mikään ketju ei kiinnostunut laajentamaan merkkivalikoimaansa. Robert Woods päätti alkaa itse AR:n maahantuojaksi, ja vähitellen syntyi Sound Center -myymäläketju. Sen toimintavat edullisine hintoineen ja pitkine takuuaikoineen sekoittivat Suomessa markkinoita ja ärsyttivät kilpailijoita. AR-kaiuttimet myös voittivat monia vertailutestejä. 1970-luvun puolivälissä Sound Center voitti oikeusjutun Hirvoxia ja Radio-Sointu Oy:tä vastaan, jotka olivat vilpillisesti vertailuttaneet asiakkailla omia kaiutinmallejaan teknisesti heikentämiinsä Sound Centerin AR-kaiuttimiin.

1970-luvun keskivaiheilla joukko AR:n suunnittelijoita ja maahantuojia kokoontui uuden yhtiön perustavaan kokoukseen Maltalle. Syntyi New Acoustic Dimension eli NAD-tuotemerkki, jonka idea perustui hyvään äänenlaatuun, pelkistettyyn muotoiluun, helppokäyttöisyyteen ja järkevään hinnoitteluun. Robert Woodsista tuli yksi NAD:n perustajista, omistajista ja hallituksen jäsen. Kun NAD päätti siirtää valmistuksen Kiinaan, Woods luopui yhtiön omistuksesta ja alkoi panostaa samoin periaattein omaan Acoustics of Finland -kaiutinmerkkiinsä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yrityksen verkkosivusto