Antikristus

**Antikristus** (, "vastakristus" tai "sijaiskristus") viittaa *[[Uusi testamentti|Uudessa testamentissa]]* ennustettuun yksittäiseen monitulkintaiseen eskatologiseen hahmoon, joka nousee lopun aikoina Jeesuksen Kristuksen lopulliseksi pettäjäksi ja vastustajaksi. Hänet luonnehditaan Jeesuksen jumalallisuuden, Jumalan Pojan ja inkarnaation kieltäjäksi sekä suuria joukkoja eksyttävien valheiden levittäjäksi. Antikristuksen on tulkittu symboloivan myös vallitsevaa hengellistä todellisuutta.

Käsite esiintyy nimenomaisesti Johanneksen kirjeissä, joissa apostoli Johannes varoittaa ”antikristuksesta”, joka on vielä tulossa, mutta samalla ”monista antikristuksista”, jotka ovat jo ilmestyneet – henkilöistä tai vaikutuksista, jotka kieltävät Jeesuksen olevan Kristus eivätkä tunnusta Hänen tulleen lihassa. Aiheeseen liittyviä *[[Raamattu|Raamatun]]* kohtia ovat esimerkiksi ”laittomuuden ihminen” 2. Tessalonikalaiskirjeessä, joka korottaa itsensä Jumalan yläpuolelle temppelissä, sekä Ilmestyskirjassa Saatanalta voimansa saava Jumalaa pilkkaava ja pyhiä vainoava peto.

Laajemmassa kristillisessä teologiassa antikristus ilmentää järjestelmällistä vastustusta Jumalan totuutta kohtaan. Hän käyttää petollisia merkkejä ja ihmeitä jäljitelläkseen Kristuksen auktoriteettia ja edistääkseen maailmanlaajuista luopumusta ennen toista tulemista. Historiallisessa eksegesissä tätä hahmoa on liitetty harhaoppeihin ja vainoihin aina varhaisista gnostilaisista Kristuksen ihmisyyden kieltämisistä myöhempiin odotuksiin apokalyptisissa tapahtumissa.

Tulkinnat jakautuvat *futuristisiin*, jotka näkevät kirjaimellisen lopun aikojen johtajan, *preteristisiin*, jotka näkevät tunnusmerkkien täyttymistä historiallisissa hahmoissa kuten keisareissa ja Nerossa sekä *idealistisiin* tulkintoihin, joiden mukaan kyse on ajattomista pahuuden periaatteista. Joissakin perinteissä, kuten reformaation ajan uudistajilla, nimitys liitettiin institutionaalisiin vääristymiin, kuten paaviuteen, perustuen nähtyihin opillisiin poikkeamiin. Termiä on käytetty myös harhaoppisina pidetyistä johtajista ja poliittisista henkilöistä, joita pidetään uhkana kristillisille arvoille.

## Antikristus Uudessa testamentissa
"Anti-" sanassa Antikristus tarkoittaa "olla jonkun sijasta" ja "jotakuta vastaan". Vastoin yleistä käsitystä, ja myös monien kristittyjen ja ei-kristittyjen yllätykseksi, varsinaiset sanat "antikristus" ja monikkomuoto "antikristukset", eivät sellaisenaan esiinny kertaakaan Ilmestyskirjassa, Danielin kirjan apokalypseissa, Paavalin tessalonikalaiskirjeen viittauksissa "laittomuuden ihmiseen", tai Jeesuksen puheessa aikojen lopun merkeistä. Vaikka sanaa "antikristus" ei mainita näissä kohdissa, ne on yleensä yhdistetty kristillisessä traditiossa sanaan, mutta Raamatussa yhteyttä ei varsinaisesti ole. Raamatun Ilmestyskirjassa esimerkiksi luvussa 13. mainitaan kuitenkin viimeisinä päivinä ilmestyvä peto, joka nousee merestä. Monissa tulkinnoissa Ilmestyskirjassa mainittu "merestä nouseva peto", "lopun ajan viimeisinä päivinä maailmaan ilmaantuva synnin mies", "kadotuksen lapsi", "laiton" ja "pieni sarvi" olisivat Raamatussa mainittuja nimityksiä tälle viimeiselle Antikristukselle.

Sana "antikristus" kaikissa muodoissaan esiintyy vain viisi kertaa Raamatussa, kahdessa apostoli Johanneksen kirjeessä Uudessa Testamentissa:
:*Kuka on valhettelija, ellei se, joka kieltää sen, että Jeesus on Kristus? Hän on antikristus, se, joka kieltää Isän ja Pojan.* (1. Joh. 2:22)

:*Lapsukaiset, nyt on viimeinen aika. Ja niin kuin te olette kuulleet, että antikristus tulee, niin onkin nyt monta antikristusta ilmaantunut; siitä me tiedämme, että nyt on viimeinen aika.* (1. Joh. 2:18)

:*ja yksikään henki, joka ei tunnusta Jeesusta, ei ole Jumalasta; se on antikristuksen henki, jonka olette kuulleet olevan tulossa, ja se on jo nyt maailmassa.* (1. Joh. 4:3)

:*Sillä monta villitsijää on lähtenyt maailmaan, jotka eivät tunnusta Jeesusta Kristukseksi, joka oli lihaan tuleva; tämä tämmöinen on villitsijä ja antikristus.* (2. Joh. 1:7)

## Antikristus islamissa
Viimeisen tuomion merkkejä islamissa on Antikristuksen *(Al-Masih Al-Dajjal)* tai Kristuksen vihollisen (arab. عدو المسيح) saapuminen. Siihen uskominen on olennainen osa islamia. Sahih Muslimiin sisältyvän *hadithin* mukaan Jumalan apostoli sanoi: *"Kiiruhtakaa tekemään hyviä töitä ennen kuin kuusi asiaa tapahtuu: auringonnousu lännestä, savu, Dajjal, peto sekä yhden teistä kuolema tai yleinen hävitys".* Profeetta Muhammed myös kertoi erään Antikristuksen tuntomerkin, jota kukaan profeetta ei ollut aikaisemmin kertonut: tämä oli yksisilmäinen. Sana *[[kafir]]* (vääräuskoinen) on kirjoitettu hänen otsaansa.  Antikristus ilmestyy Konstantinopolin valloituksen jälkeen. Hänen tulonsa on pelottava, ja hänellä on yliluonnolliset voimat. Iranin juutalaiset Isfahanista, lukumäärältään 70 000, tulevat seuraamaan häntä.  Antikristus pyrkii Medinaan, mutta ei pääse sinne, sillä enkelit suojelevat kaupunkia. Lopun aikojen taistelussa Kristus laskeutuu valkoiseen minareettiin Damaskoksen itäisessä osassa, etsii käsiinsä Antikristuksen ja tappaa tämän Luddin portin luona.   
## Kirjat ja elokuvat
Filosofi Friedrich Nietzschen eräs tunnetuimmista kristinuskoa kritisoivista teoksista kantaa nimeä *Antikristus*.

Robert Hugh Bensonin dystooppista romaania antikristuksesta, *[[Lord of the World]]* (1907) on pidetty "profeetallisena". Sekä paavi Benedictus XVI että paavi Franciscus ovat molemmat viitanneet siihen eri yhteyksissä.

Richard Donnerin elokuvassa *[[Ennustus (elokuva)|Ennustus]]* (*The Omen*) antikristus Damien saapui maan päälle. Jatko-osat ovat nimeltään *[[Kirous (elokuva)|Kirous]]* ja *[[Seitsemän tikaria]]*. Alkuperäisestä *Ennustuksesta* on tehty uusi versio vuonna 2006.

Tim LaHaye ja Jerry B. Jenkins ovat kirjoittaneet 12-osaisen kirjasarjan *[[Viimeisten päivien vaellus]]*. Kirjasarja kertoo ihmiskunnan viimeisestä hetkistä, kun uskovat ylöstemmataan ja antikristus nousee valtaan. Kirjasarja päättyy Harmageddonin taisteluun.

## Katso myös
* Gog ja Magog

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla