Margareeta I

**Margareeta I** (tansk. *Margrete Valdemarsdatter*); (maaliskuu 1353 Søborgin linna, Sjælland – 28. lokakuuta 1412 Flensburg, Tanska) oli Tanskan, Norjan ja Ruotsin hallitsija, joka perusti Kalmarin unionin. Hänestä käytettiin titteliä "Pohjolan rouva ja valtias" sekä sijaishallitsijana ollessaan vuonna 1388 titteliä "fru och husbonde och fullmäktige förmyndare".

## Suku
Margareeta oli Tanskan kuningas Valdemar Atterdagin ja herttuatar Heilwig von Slesvigin nuorin tytär. Hänestä tuli isänsä perijä, koska hänen vanhin veljensä Tanskan kruununprinssi Kristoffer (1341/1344–1363) oli kuollut vuonna 1363 taistelussa saamiinsa vammoihin.

## Avioliitto ja jälkeläiset
Hänet kihlattiin 6-vuotiaana vuonna 1359 ja hän avioitui 10-vuotiaana 9. huhtikuuta 1363 Kööpenhaminan linnassa 22-vuotiaan Norjan kuningas Haakonin kanssa. Tämä oli Ruotsin karkotetun kuninkaan Maunu Eerikinpojan poika ja Bjälbo-sukua, jolle Ruotsin kruunu käsitysten mukaan kuului. Näin Margareeta saattoi yrittää hankkia perilliselleen kaikkien Pohjoismaiden kruunut.

Vuonna 1366 Margareeta lähetettiin Norjaan Märta Ulfsdotterin tiukasti kasvatettavaksi. Pian kävi ilmi että nuori vaimo oli kykenevä olemaan yli kymmenen vuotta häntä vanhemman puolisonsa neuvonantaja, jota hän ei näytä kunnioittaneen. Hänellä ja Haakonilla oli yksi lapsi, vuonna 1370 syntynyt poika Olavi Haakoninpoka. Puolisot elivät vuodesta 1375 lähtien erillään eikä heille syntynyt lisää lapsia. Olavi valittiin vuonna 1376 Tanskan kuninkaaksi edellisen kuninkaan, Olavin äidinisän Valdemar Atterdagin kuoleman jälkeen. Norjan kruunun Olavi sai isänsä Haakonin kuoltua vuonna 1380.

### Adoptiolapset

* Pommern-Stolpin herttuatar Katarina (ennen 1388/1390–1426)  
* Pommern-Stolpin prinssi Erik (noin 1382–1459)

## Hallitsija
Tilanne Ruotsissa oli hankalampi, sillä myös Albrektin suku vaati kruunua. Kesken neuvottelujen vuonna 1387 kuningas Olavi kuoli. Margareeta tunnustettiin Tanskan ja Norjan valtiaaksi. Hän adoptoi vuonna 1388 sisarensa Ingeborg Valdemarintyttären ja Mecklenburgin herttua Henrik Bödelnin tyttären Maria von Mecklenburgin (k. 1402) ja Pommerin herttua Vratislav VII:n (k. 1394/1395) lapset Pommern-Stolpin herttuatar Katarinan (ennen 1388/1390–1426) sekä 7-vuotiaan prinssi Erikin, josta myöhemmin tuli Eerik Pommerilainen, koska tämä pystyi sukujuuriensa perusteella kilpailemaan Albrektin suvun kanssa Ruotsin kruunusta. 

Margareetan joukot voittivat Albrektin Falköpingin taistelussa vuonna 1389, ja Albrekt vangittiin poikansa kanssa. Samana vuonna Ruotsin valtaneuvosto tunnusti Margareetan Ruotsin hallitsijaksi ja lupasi valita Eerikin myöhemmin kuninkaaksi. Tukholma oli kuitenkin edelleen Albrektin suvun hallussa ja muutama hansakaupunki tuki heitä. Niinpä pitkällisten neuvotteluiden jälkeen Albrekt ja tämän poika vapautettiin, ja Tukholma jätettiin Hansan hallintaan, kunnes Albrektin vapauttamisesta maksettavat lunnaat olisi maksettu.

Eerik oli perinyt Norjan kruunun vuonna 1389 ja Tanskan kuninkaaksi hänet valittiin vuonna 1396, ja lopulta Ruotsin kuninkaaksi myöhemmin samana vuonna. Pohjoismaat olivat nyt personaaliunionissa, mutta Margareeta halusi paremman vakuuden unionin säilymisestä. Niinpä Eerik kruunattiin Kalmarissa vuonna 1397 kaikkien Pohjoismaiden kuninkaaksi, ja samalla laadittiin Kalmarin unionin kiistelty perustamisasiakirja, unionikirje. Sen mukaan kaikkien Pohjoismaiden papisto, ritarit ja talonpojat olivat edustajiensa välityksellä sopineet unionin säilyttämisestä ikuisesti. Eerikin kuoltua unionikuninkaaksi piti tulla hänen poikansa, mutta jos hänellä ei ollut poikaa, kuningas oli määrä valita yhteispohjoismaisilla vapailla vaaleilla.

Kuningatar Margareeta hallitsi käytännössä vielä pitkään Eerikin vallassaoloaikana tavoitteenaan vahva kuninkaanvalta ja yhtenäinen unioni.

Margareeta I Valdemarintytär kuoli 59-vuotiaana ruttoon 28. lokakuuta 1412 laivassaan Flensburgin satamassa olleessaan neuvottelumatkalla.  

## Perintö
Margareeta I:stä on pidettävä yhtenä Pohjolan valtakuntien merkittävimmistä hallitsijoista. Hänen perintönsä oli monitahoinen. Hän oli onnekas maallisissa asioissa, sanotaan Vadstenan luostarin diaariossa. Tämä oli luostari, jota hän oli erityisesti suosinut, mutta muistokirjoitus viittaa epäilykseen siitä, minne hänen sielunsa meni kuoleman jälkeen.

Ruotsissa hänen perintönsä oli synkkä, mutta myös Tanskassa hän oli pahamaineinen häntä uskollisesti palvelleiden luotettujen aatelisten kuolinpesien ryöstämisestä. Häikäilemättömyys yhdistettynä huolelliseen ja pitkäjänteiseen suunnitteluun olivat hänen valtionhoitajatoimintansa tunnusmerkkejä. Ei ole syytä epäillä lyypekkiläisen kronikoitsija Detmarin sanoja, että kuningatar Margareetaa pelättiin. Hänen ylivertainen itsetuntonsa ilmenee selvästi ohjeissa, joita hän antoi Eerik Pommerilaiselle ennen tämän matkaa Norjaan vuonna 1405, joissa hän ei luota kehenkään muuhun kuin itseensä vaikeitten kysymysten arvioimisessa. Sama ohje todistaa toisesta hänen näkyvästä ominaisuudestaan: vastenmielisyydestä jättää kirjallisia todisteita antamistaan ​​lupauksista. Virallisten kirjeiden puuttuminen Etelä-Jyllannin läänittämisestä ja Kalmarin unionin sopimuksen kohtalosta vuonna 1397 on todennäköisesti todiste tästä.

## Lähteet
* 
* 

## Viitteet

## Aiheesta muualla

*