Väinö Vankkoja

**Väinö Valdemar Vankkoja** (vuoteen 1907 **Björkqvist**, 11. marraskuuta 1880 Tampere – 10. elokuuta 1919 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1918–1919. Hänet tunnetaan panoksestaan sosialidemokraattisen nuorisotoiminnan hyväksi. Vankkoja kuului Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton (SSN) perustajiin ja oli järjestön alkuvuosien merkittävin hahmo. Hän työskenteli myös SSN:n julkaiseman *[[Työläisnuoriso]]n* päätoimittajana ja sai kärkevistä lehtikirjoituksistaan useita sakko- ja vankilatuomioita.

## Elämä
### Nuoruus
Väinö Vankkojan vanhemmat olivat työmies Juho Vilhelm Björkqvist (s. 1849) ja Teiskossa syntynyt Vilhelmiina Olenius (s. 1848). Kansakoulun jälkeen hän oli tehdastyössä sekä sahan kirjurina Tampereella ja Orivedellä. Vuonna 1901 Vankkoja valmistui kaksivuotisesta Vääksyn puutarhakoulusta, jonka jälkeen hän työskenteli Oulussa, Porin maalaiskunnassa ja Sortavalassa.

### Nuorisoliitossa
Vankkoja lähti työväenliikkeeseen vuosisadan vaihteessa ja osallistui sortovuosien aikana tamperelaisten työläisaktivistien toimintaan. Keväällä 1904 hän liittyi Matti Turkian värväämään iskuryhmään, johon kuuluivat muun muassa Alma Jokinen, J. K. Lehtinen, Yrjö Mäkelin ja Emil Saarinen. Vankkoja vastasi myös Tampereen työväentalolla pidetyn bolshevikkien salaisen konferenssin järjestelyistä yhdessä Lehtisen, Mäkelinin ja Timo Korpimaan kanssa.

Vankkoja oli Tampereen Sosialistisen Nuorisoliiton jäsen. Vuonna 1906 hän esitti ajatuksen sosialidemokraattisten nuorisojärjestöjen valtakunnallisesta keskusjärjestöstä ja toimi joulukuussa Tampereella pidetyn SSN:n perustavan kokouksen puheenjohtajana. Keväällä Vankkoja jätti puutarhurin työnsä ja siirtyi tamperelaisen *[[Kansan Lehti|Kansan Lehden]]* toimitukseen. Syksyllä 1908 hän muutti Helsinkiin SSN:n ensimmäiseksi liittosihteeriksi. Vankkoja organisoi SSN:n järjestökoneiston ja perusti 1910 uudeksi äänenkannattajaksi *Työläisnuoriso*-lehden, jota hän ryhtyi toimittamaan Tampereelta käsin. Leipätöidensä ohessa Vankkoja opiskeli itsenäisesti ruotsia ja saksaa sekä suomensi muun muassa Zeth Höglundin, Karl Kautskyn, Karl Liebknechtin ja Algot Ruhen tuotantoa.

Vankkoja kannatti tiukkaa luokkataistelulinjaa, jossa porvarien kanssa ei suostuta minkäänlaiseen yhteistyöhön. Urheilua hän piti laiskojen herrojen ajanvietteenä, joka oli tarpeetonta ruumiillisen työn tekijöille. Vankkojan mielestä "urheiluhullujen" keskuudessa ei tavattu kunnollisia ammattiyhdistysmiehiä tai sosialidemokraatteja, vaan työväenliike menetti jokaisen urheiluseuraan liittyneen jäsenensä. Vankkoja arvosteli usein kirkkoa ja militarismia, minkä vuoksi *Työläisnuoriso* päätyi kenraalikuvernööri F. A. Seynin ja painoylihallituksen erityistarkkailuun. Lehteä vastaan oli parhaimmillaan vireillä kymmenkunta painokannetta, joiden seurauksena Vankkoja sai useita sakkotuomioita majestettirikoksista, valtiovallan solvauksesta ja jumalanpilkasta. Kesäkuussa 1914 hänet tuomittiin vuodeksi vankeuteen majesteettirikoksesta, mutta rangaistus alennettiin kahdeksaan kuukauteen Romanov-suvun 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Yhdistettyjen tuomioidensa johdosta Vankkoja joutui kuitenkin istumaan Hämeenlinnan lääninvankilassa yli 10 kuukautta. Vankeusaikanaan hän käänsi ruotsalaisen feministin Maria Sandelin romaanin *Virveln*, mutta suomennosta ei julkaistu.

### Kansanedustajaksi
Vapautumisensa jälkeen Vankkoja työskenteli viranomaisten lakkauttaman *Työläisnuorison* seuraajaaksi perustetun *[[Nuoriso (lehti)|Nuorison]]* päätoimittajana ja kesästä 1916 lähtien *Kansan Lehden* toimitussihteerinä. Helmikuussa 1917 Vankkoja sai yli vuoden pituisen vankeustuomion majesteettirikoksista, mutta Venäjän vallankumous pelasti hänet uudelta linnareissulta. Vallanvaihdon myötä Vankkoja palasi jälleen ilmestymisensä aloittaneen *Työläisnuorison* päätoimittajaksi. Lokakuussa järjestetyissä eduskuntavaaleissa hänestä tuli varaedustaja. Vankkoja oli saanut vankilassa keuhkotautiin, jota potiessaan hän jäi sivuun sisällissodan tapahtumista. Kansanvaltuuskunta myönsi Vankkojalle sairauden johdosta 3 500 markan avustuksen, jollainen oli alun perin tarkoitettu invalidisoituneille punakaartilaisille. Sodan päättyessä Vankkoja oli edelleen vuoteenomana, minkä vuoksi häntä ei viety oikeuteen syksyllä 1917 allekirjoitetun *[[Sorron yöstä nouskaa!]]* -vaalijulistuksen johdosta, kuten useiden sosialidemokraattien kohdalla tapahtui. 

Tervehdyttyään VAnkkoja ryhtyi syksyllä 1918 elvyttämään sodan lamauttamaa työväenliikkeen toimintaa. Hän oli muun muassa herättämässä henkiin valkoisten lakkauttamaa *Kansan Lehteä* ja toimi SDP:n ylimääräisen puoluekokouksen sihteerinä. Joulukuussa Vankkojasta tuli niin sanotun tynkäeduskunnan jäsen teloitetun Juho Lehmuksen tilalle. Sosialidemokraateilla oli vaalipiirissä kuusi paikkaa, mutta Vankkoja oli ainoa tehtävään astunut varaedustaja, kun muut olivat joko vankilassa tai kadonneet. Vankkoja valittiin myös Tampereen kaupunginvaltuustoon, mutta hänelle myönnettiin ero jo helmikuussa 1919 terveydellisistä syistä. Maaliskuun eduskuntavaaleissa Vankkoja kuitenkin uusi kansanedustajanpaikkansa ja samana keväänä hän ryhtyi taas *Työläisnuorison* päätoimittajaksi. Vankkojan terveys heikkeni jälleen kesän aikana ja hän kuoli lopulta keuhkotautiin elokuussa 1919. Vankkoja haudattiin Kalevankankaan hautausmaalle ilman kirkollisia menoja. Tampereen työväentalolta lähteneeseen surusaattoon kerrottiin osallistuneen tuhansia ihmisiä. Hautajaisten aikana punaiset liput liehuivat Tampereella ensimmäisen kerran sisällissodan jälkeen. Vankkojan tilalle eduskuntaan nousi Kalle Lumio.

## Perhe
Väinö Vankkojan puoliso oli tamperelainen Aino Aleksandra Eng (1885-1954), jonka kanssa hän solmi raastuvanoikeuden vahvistaman naimakaaren mukaisen siviiliavioliiton vuonna 1907. Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista Vankka Vankkoja tunnetaan suomentajana. Jatkosodassa kaatunut Väinö Valdemar (1909-1942) oli jalkapallomaalivahti, joka kuului Tampereen Pallo-Veikkojen perustajiin. Hän voitti TUL:n  1932 ja edusti liittoa myös kansainvälisissä otteluissa. Vankkojan veli Yrjö Björkqvist (1886-1918) kuoli sisällissodan aikana Tampereen vankileirillä.

## Suomennoksia
*
*
*
*
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla