open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mothman

**Mothman** (, *Yöperhosmies*) on Yhdysvaltain moderniin kansanperinteeseen kuuluva hahmo. Se kuvataan ihmistä muistuttavaksi harmaaksi olennoksi, jonka silmät hehkuvat punaisina. Otuksella on isot siivet mutta ei sulkia. Mothman-kertomuksissa esiintyy omituisia valoilmiöitä, mustapukuisia miehiä ja muita ufo-havaintoihin ja okkultismiin liitettyjä yksityiskohtia.

Mothmanista tehtiin useita silminnäkijähavaintoja Länsi-Virginiassa Yhdysvalloissa marraskuusta 1966 joulukuuhun 1967. Ilmiön huipennuksena pidetään joulukuun 15. päivää 1967, jolloin Ohiojoen ylittävä Silver Bridge romahti Point Pleasantin kaupungin lähettyvillä. Vuoden 1976 tienoilla raportoitiin ”isosta linnusta” ja ihmisiä kaappaavasta ”vihannesmiehestä”, joka muistutti triffidiä. Nämä havainnot on myöhemmin liitetty Mothmaniin.

Parapsykologi John Keel käsitteli ilmiötä teoksessaan *The Mothman Prophecies* (1975). Keel arveli Mothmania ja muita samantapaisia ilmiöitä pahantahtoisten yliluonnollisten olentojen aikaansaannokseksi. Myös ufologi Gray Barker käsitteli 1970-luvun uutiskirjeissään Mothmania. Ufotutkija Jacques Vallée on verrannut Mothmania 1800-luvun Britanniassa tunnettuun Jousijalka-Jackiin.

Otuksen nimesi paikallislehden toimittaja suositun *[[Batman – Lepakkomies (televisiosarja)|Batman – Lepakkomies]]* -televisiosarjan innoittamana. Killer Moth on eräs Batman-sarjakuvien superroistoista.

Point Pleasantissa on vuodesta 2002 järjestetty jokasyksyinen Mothman-festivaali, joka houkuttelee paikalle keskimäärin – vierailijaa. Kaupungissa on myös vajaat neljä metriä korkea metallinen Mothmanin patsas. Mark Pellingtonin ohjaama jännityselokuva *[[Mothman – sanansaattaja]]* sai ensi-iltansa vuonna 2002.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Unknownexplorers.com – Mothman.
Alfred Kinsey

**Alfred Charles Kinsey** () oli yhdysvaltalainen hyönteistutkija ja eläintieteen professori. Hän perusti vuonna 1947 Indianan yliopistoon Rockefeller-säätiön rahoituksella Seksin ja lisääntymisen tutkimuslaitoksen. Instituutti tunnetaan nykyään nimellä *Kinsey Institute for Research in Sex, Gender and Reproduction*, lyhyemmin *Kinsey Institute*. Hänet tunnetaan ennen kaikkea ihmisen seksuaalisuutta koskevista laajoista haastattelututkimuksista, joista käytetään nimitystä Kinseyn raportti.

Kinsey kasvoi uskonnollisessa perheessä ja harrasti nuorena partiota. Luonnossa samoilu oli hänelle henkireikä perheen ilmapiiristä, ja niinpä hän lähti isänsä vastustuksesta huolimatta opiskelemaan biologiaa. Yliopistolla hän tutustui tulevaan vaimoonsa. Seksuaalikielteisen kasvatuksen takia nuorella parilla oli yhdyntävaikeuksia, ja suojellakseen muita samoilta traumaattisilta kokemuksilta Kinsey päätyi opettamaan yliopistossa seksuaalisuuden perusasioita avioitumassa oleville vanhemmille opiskelijoille. 

Hän alkoi haastatella oman kurssinsa opiskelijoita seksuaalisista kokemuksista ja laajensi otostaan tuttavapiiriinsä ja kollegoihinsa yliopistolla. Rockefeller-säätiön tuella hän palkkasi apulaisia ja haastatteli näiden kanssa yhteistyössä tuhansia amerikkalaisia.

Kinsey oli itse biseksuaali. Stressin alaisena Kinsey ympärileikkasi itsensä taskuveitsellä ilman anestesiaa.

Tutkimuksen tulokset julkaistiin kahtena bestseller-raporttina. *Miehen sukupuolinen käyttäytyminen* (*Sexual Behavior in the Human Male*) ilmestyi vuonna 1948 ja *Naisen sukupuolinen käyttäytyminen* (*Sexual Behavior in the Human Female*) 1953. Kumpaakin myytiin paljon: mieskirjaa yli puoli miljoonaa ja naiskirjaakin yli 300&nbsp;000 kappaletta, ja ne on käännetty 11 kielelle, jälkimmäinen myös suomeksi. *Miehen sukupuolinen käyttäytyminen* teosta varten Kinsey hankki tietoa lasten seksuaalisuudesta Rex King nimiseltä pedofiililtä. Teoksessa on kuvailtu esimerkiksi lasten kykyä saada orgasmeja Rex Kingin kokeilujen pohjalta. Kinsey on myös tutkinut homoseksuaalisuuden yleisyyttä miesten keskuudessa. Hänen väittämänsä mukaan 10% miehistä olisi homoseksuaaleja. Kriitikoiden mielestä luku on paljon pienempi ja on epäilty, että Kinsey yritti tarkoituksella suurennella homoseksuaalien osuutta.  

Alfred Kinsey kuoli 62-vuotiaana kärsittyään keuhkokuumeesta ja sydänsairaudesta.

## Katso myös
* Kinseyn asteikko

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 
*
Alberto Gilardino

**Alberto "Il Gila" Gilardino** (s. 5. heinäkuuta 1982 Biella, Piemonte,  Italia) on italialainen jalkapalloilija. Parhaat pelivuotensa hän edusti seuratasolla Parmaa, Milania ja Fiorentinaa. Hän pelasi hyökkääjänä.

## Ura ja kuuluisuus
Gilardino tunnetaan puhtaista laukaisuista,reilusta pelistä ja harhautuksista. Gilardinon kasvattajaseura on Piacenza Calcio, jossa hän pelasi vuoteen 2001 asti. Tuolloin hän siirtyi Hellas Veronaan, jonka paidassa hän pelasi 39 ottelua ja teki viisi maalia. Vuonna 2002 Gilardinoa jo Veronassa  valmentanut Cesare Prandelli osti lupaavan kärkimiehen Parmaan. Varsinaisen läpimurtonsa hän teki kauden 2003/2004 aikana, kun joukkueen ykköshyökkääjä Adriano kärsi loukkaantumisista. Gilardino iski peräti 22 maalia ja oli sillä serie A:n toiseksi paras maalintekijä. Seuraavalla kaudella Gilan maalisaldo oli jälleen 22 ja hän kantoi putoamistaistelussa ollutta Parmaa välillä lähes yksinään. Viimeistään tämä herätti suurseurojen mielenkiinnon ja heinäkuussa 2005 AC Milan osti hänet 18 miljoonalla punnalla. Ensimmäisellä kaudellaan Rossonerissa hän teki 17 liigamaalia, mikä on varsin hyvä suoritus. Gilardino ei kuitenkaan tehnyt yhtään maalia Mestarien liigassa ja lähes kaikki hänen liigamaalinsa syntyivät heikompia joukkueita vastaan. Kriitikot ovatkin sanoneet ettei miehestä ole ratkaisijaksi suuriin otteluihin.

25. toukokuuta 2008 Fiorentina varmista tehneensä sopimuksen Gilardinon kanssa, jonka siirto summaksi julkaistiin olevan 15 miljoonaa euroa. Sopimus on 5-vuotinen, jonka myötä Gilardino saa 1.5 miljoonaa euroa yhdestä kaudesta, sekä lisäksi bonukset.

### Maajoukkueessa
Gilardinolla on Italian juniorimaajoukkueista lukuisia saavutuksia, muun muassa alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruus ja lisäksi olympiapronssi 2004 Ateenasta. A-maajoukkueessa hän on pelannut 57 ottelua ja tehnyt niissä 19 maalia. Gilardino oli voittamassa maailmanmestaruutta 2006 MM-kisoissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Gilardinon omat kotisivut
Nicole DeHuff

**Nicole Renee DeHuff** (6. tammikuuta 1975 Antlers, Oklahoma – 16. helmikuuta 2005 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. DeHuffin elokuvadebyytti tapahtui vuonna 2000 muun muassa Ben Stillerin ja Robert DeNiron tähdittämässä elokuvassa *[[Perhe on painajainen]]*. DeHuff vieraili myös useissa televisiosarjoissa. 

DeHuff oli naimisissa Ari Palitzin kanssa. Heidät vihittiin 11. marraskuuta 2000. 

Nicole DeHuff kuoli 30-vuotiaana keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin 16. helmikuuta 2005 Los Angelesissa. Hän oli käynyt sairaalassa kahdesti ennen kuolemaansa sairautensa takia, mutta hänelle annettiin molemmilla kerroilla väärä diagnoosi.

## Filmografia

## Aiheesta muualla
*
Aladár Gerevich

**Aladár Gerevich** (16. maaliskuuta 1910 Jászberény – 14. toukokuuta 1991 Budapest) oli unkarilainen miekkailija, moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari sekä yksi lajin menestyneimmistä urheilijoista. 

Aladár Gerevich oli ensimmäinen urheilija, joka voitti kuusi saman lajin olympiakultaa. Hänen lajinsa oli säilän joukkuekilpailu. Hän oli myös ensimmäinen urheilija, joka voitti kultaa kuusissa olympiakisoissa (1932–1960), vaikka hänen olympiauransa välissä katkesikin toiseen maailmansotaan, joka peruutti kahdet kisat. Kaikkiaan Gerevich voitti seitsemän olympiakultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia.

Gerevich voitti säilän henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1935, 1951 ja 1955.

Gerevichin poika Pál Gerevich, vaimo Erna Bogen ja appi Albert Bogen olivat kaikki myös olympiamitalisteja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Daniel Kahneman

**Daniel Kahneman** (5. maaliskuuta 1934 Tel Aviv, Palestiina – 27. maaliskuuta 2024) oli israelilais-yhdysvaltalainen psykologi ja tutkija. Hän oli toinen vuoden 2002 Nobelin taloustieteen palkinnon saajista.

Kahneman opiskeli psykologiaa ja matematiikkaa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hänen pääaineensa oli psykologia.  Hän suoritti siellä 1954 alemman korkeakoulututkinnon, ja Kalifornian Berkeleyn yliopistosta hän valmistui 1961 tohtoriksi. 

Kahneman oli vuosina 1961–1970 Jerusalemin heprealaisen yliopiston psykologian luennoitsija ja professori 1970–1978. Hän opetti 1976–1986 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa ja 1986–1994 Berkeleyssä. Princetonin yliopiston psykologian professoriksi hänet valittiin 1993. Hän toimi samalla Princetonin julkisten ja kansainvälisten asioiden koulun profesorina. Hän jäi eläkkeelle 2007.

Kahneman alkoi 1960-luvun lopulla tutkia sitä, miten ihmiset tekevät taloudellisia päätöksiä. Hän tutki psykologi Amos Tverskyn kanssa päätöksentekoa epävarmuuden vallitessa. Tästä tutkimuksesta syntyi prospektiteoria, jonka Kahneman ja Tversky kuvasivat vuonna 1979 julkaistussa artikkelissaan ”Prospect Theory: An Analysis of Decisions Under Risk”. Kahnemanin päätöksentekoa käsitelleiden tutkimusten perusteella ihmiset eivät pystyneet analysoimaan monimutkaisia päätöstilanteita, joissa tulevaisuus oli epävarma, vaan turvautuivat tällaisissa tilanteissa heuristiikkoihin eli nyrkkisääntöihin.

Kahneman sai vuoden 2002 Nobelin taloustieteen palkinnon taloustieteellisen analyysin ja kognitiivisen psykologian yhdistämisestä, erityisesti työstään, joka käsitteli ihmisten arviointikykyä ja päätöksentekoa epävarmoissa tilanteissa. Kahneman jakoi palkinnon Vernon L. Smithin kanssa.

Kahneman kirjoitti urallaan muun muassa teokset *Ajattelu, nopeasti ja hitaasti* ja *Noise: A Flaw in Human Judgment*.

## Teokset

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
; Suomennettuja artikkeleita
* Daniel Kahneman, Dan Lovallo ja Olivier Sibony, "12 kysymystä ennen päätöksentekoa". Julkaisussa: Fakta 31(2011) : 10, s. 59-60
* Daniel Kahneman, Andrew M. Rosenfield, Linnea Gandhi & Tom Blaser, "Varo kohinaa päätöksenteossa". Julkaisussa: Fakta (2016) : 12, s. 40-47

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Hermo

**Hermo** on hermosolujen viejähaarakkeista (aksoneista) ja tuojahaarakkeista (dendriiteistä) sekä sidekudoksesta koostuva rakenne, joka mahdollistaa hermoimpulssien siirtymisen elimistössä. Varsinainen hermo muodostuu viejähaarakkeiden muodostamista hermosyykimpuista. Hermot voivat olla metrinkin mittaisia, ja suurimmat hermot erottuvat jopa paljaalla silmällä. Hermoja kulkee kaikkialla elimistössä, ja suurin osa soluista on jollakin tavalla yhteydessä ainakin yhteen hermoon.

## Selkäydinhermot

Selkäydinhermoja on ihmisellä 31 paria. Ne alkavat selkäytimestä kahtena haarana ja yhdistyvät varsinaiseksi selkäydinhermoksi tullessaan ulos selkänikamien välistä.

## Aivohermot

Aivohermoja on yhteensä 12 paria ja niistä suurin osa risteytyy puolelta toiselle siten, että oikea aivopuolisko saa tietoa ja hermottaa vasenta puolta elimistöstä. Vasen aivopuolisko vastaavasti hermottaa oikeaa puolta elimistöä.

## Katso myös
*Hermosto

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tuscaloosa

**Tuscaloosa** on Yhdysvaltojen eteläisen Alabaman osavaltion viidenneksi suurin kaupunki. Sen pinta-ala on 172,8 km² (vettä 27,1 km²) ja asukasluku 93 168 (2009). Asukkaista 54% on valkoisia, 43% mustia ja 1,5% latinoja. Kaupunki oli osavaltion pääkaupunkina vuosina 1826-1846.

Kaupunki on nimetty tunnetun intiaanipäällikkö Tuskaloosan mukaan.

## Lähteet
Hikirauhanen

**Hikirauhaset** kuuluvat ihon rauhasiin, jotka kaikki ovat erikoistuneet ihon epiteelisoluista. On olemassa sekä pieniä hikirauhasia että suuria hikirauhasia. Pienet hikirauhaset erittävät ns.varsinaista hikeä, joka on laimea suolojen vesiliuos. Hiki kuuluu yhtenä osana ihmisen lämmönsäätelymekanismeihin, koska hiki sitoo lämpöä haihtuessaan iholta. Hiki myös poistaa vähäisessä määrin elimistön kuona-aineita. Pieniä hikirauhasia on kaikkialla ihossa, kun taas suuria hikirauhasia on muun muassa kasvoissa, kainaloissa sekä sukupuolielinten ja peräaukon ympärillä. Suuret hikirauhaset eli apokriiniset hikirauhaset erittävät voimakastuoksuista eritettä, joka aiheuttaa suurimmaksi osaksi ihmisten ominaistuoksun. Suurille hikirauhasille sukua ovat ihon maitorauhaset ja korvavaharauhaset.

Hikirauhasten erite on suurimmaksi osaksi vettä. Lisäksi se sisältää natriumkloridia, virtsa-ainetta, ammoniakkia ja virtsahappoa.

## Katso myös
*Talirauhanen

## Lähteet
Luukudos

**Luukudos** on elävää jatkuvasti uusiutuvaa tukikudosta. Se muodostuu luusoluista sekä kiteisestä väliaineesta, joka koostuu pääasiassa kalsiumista ja fosfaatista. Luukudoksessa on myös runsaasti kollageenisyitä. Kudoksen rakenteesta johtuen luun puristus-, taivutus- ja venytyslujuudet ovat suuria. Luukudosta muodostuu ja hajoaa koko ajan hormonien säätelemänä. 

## Luukudoksen muodostuminen ja uusiutuminen
Luukudos muodostuu alkiokautisesta sidekudoksesta kahdella tavalla: joko suoraan sidekudoksesta luutumalla (mm. solisluut ja monet kallon luut) tai siten, että ensin muodostuu rustoinen malli, johon jo kahdeksan viikon ikäisellä sikiöllä ilmaantuvat ensimmäiset luutumiskeskukset. Rustosolut kuolevat ja tilalle saapuu verisuonten matkassa osteoblasteja ja osteoklasteja, jotka alkavat valmistamaan luukudosta.

Luukudos uusiutuu ja muovautuu vilkkaimmin kasvuvaiheessa, mutta myös aikuisen luukudos on jatkuvan uusiutumisen ja muovautumisen kohteena. Osteoklastit poraavat luukudokseen reikiä. Tämän jälkeen osteoblastit asettuvat reiän reunoille valmistamaan uutta luuta kerros kerrokselta. Osteoblastit jäävät valmistamansa soluväliaineen vangiksi ja muuttuvat osteosyyteiksi.

## Luukudoksen rakenne

Luukudoksen soluväliaine on osteoidissa pääosin muodostunut kollageenisyistä ja osteoblastien vaikutuksesta mineralisoituneesta kalsiumhydroksidiapatiitista Ca10(OH)2(PO4)6. Valmiissa luukudoksessa soluväliaineen kuivamassasta noin neljännes on kollageenisyitä ja loppu on kalsiumhydroksidiapatiittia. Luun kuivapainosta on epäorgaanista mineraalia 2/3, ja tästä noin 95&nbsp;% on kalsiumfosfaattia. Solujen osuus luukudoksesta on vähäinen.

Luun rakenteen perusyksikkö on osteoni, jonka keskellä kulkee sitä ravitseva verisuoni. Osteonissa luusolut eli osteosyytit ympäröivät verisuonta rengasmaisesti. Osteosyytit ovat yhteydessä toisiinsa solu-ulokkeiden avulla, joten aineenvaihdunta välittyy solusta toiseen. Osteoniksi järjestyminen turvaa osaltaan luun solujen energian ja ravintoaineiden saantia.

## Luun rakenne

Luuta ympäröi sidekudoksinen luukalvo, joka pystyy tuottamaan tarvittaessa uutta luuta luun kasvaessa paksuutta. Luukalvon alla on tiivistä luuta, jonka alla puolestaan on hohkaluuta. Luuydintä on hohkaluun muodostaman verkoston väleissä ja luuydinontelossa.

## Lähteet
Sidekudos

**Sidekudos** on selkärankaisten eläinten ja ihmisen kudostyyppi, josta muodostuu yhdessä luu- ja rustokudoksen kanssa eri elinten tukirakenne. Se kuuluu tukikudoksiin. Luut, rustot, jänteet, nivelsiteet,  lihaksia ympäröivät peitinkalvot, sydämen läpät, aivoja tukevat liimamaiset verkostot, sarveiskalvo, hammasluu ja monet muut elimistön rakenteet koostuvat sidekudossoluista.

Varsinaista sidekudosta on kahta tyyppiä: löyhää sidekudosta ja jäykkää sidekudosta. Kaksi kolmasosaa elimistön nesteistä on sidekudoksesta koostuvissa peitinkalvoissa ja niitä voitelevassa hyaluronihapossa.

## Löyhä sidekudos
Löyhä sidekudos muodostuu sidekudossoluista eli fibroblasteista, jotka muodostavat kudoksen syntyessä soluväliainetta. Löyhässä sidekudoksessa on melko vähäinen määrä kollageeni- ja elastisia syitä. Fibroblastien lisäksi sidekudoksessa on plasmasoluja, makrofageja ja syöttösoluja. Yleensä löyhässä sidekudoksessa parveilee myös veren valkosoluja. Löyhän sidekudoksen yksi tärkeimmistä tehtävistä on toimia diffuusiotienä kudosten välillä. Löyhä sidekudos regeneroituu, uusiutuu, kudoksista parhaiten, koska se on edelleen lähellä sikiöaikaista muotoaan. Se on siis erilaistunut vain vähän. Se sisältää myös paljon verisuonia, jotka nopeuttavat kudoksen paranemista.

## Tiivis sidekudos
Tiivis sidekudos muodostuu sidekudossoluista eli fibroblasteista, jotka erittävät kudoksen muodostuessa soluväliainetta. Soluväliaine koostuu pääasiassa kollageenisyistä, jotka voivat olla järjestäytyneitä tai järjestäytymättömiä, jolloin puhutaan tiiviistä järjestäytymättömästä sidekudoksesta. Tiivis järjestäytymätön sidekudos muodostaa vahvoja peitinkalvoja elinten ympärille tai väliseiniä eri elimistön osien välille. Järjestäytynyttä sidekudosta on esimerkiksi isoja niveliä tukevissa siteissä ja jänteissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Solunetti: Sidekudos
*Solunetti: Löyhä järjestäytymätön sidekudos
*Solunetti: Tiivis järjestäytymätön sidekudos
*Solunetti: Tiivis järjestäytynyt sidekudos
Hallitustenvälinen konferenssi

**Hallitustenvälinen konferenssi** (**HVK**) tarkoittaa Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten välisiä neuvotteluita, jotka käydään Euroopan unionin perussopimuksen muuttamiseksi.
Viimeksi hallitustenvälinen konferenssi pidettiin 2007, jonka seurauksena Lissabonin sopimus allekirjoitettiin 13. joulukuuta 2007. Sitä edellinen hallitustenvälinen konferenssi pidettiin 2003, joka valmisteli Sopimuksen Euroopan perustuslaista, jota ei koskaan saatettu voimaan.  

## Prosessi
Hallitustenvälisen konferenssin käynnistää ministerineuvosto yksinkertaisella ääntenenemmistöllä jonkin jäsenvaltion tai Euroopan komission aloitteesta. Lisäksi ministerineuvosto pyytää etukäteen Euroopan parlamentin ja tarvittaessa myös Euroopan komission lausunnon.

Käytännössä konferenssi koostuu työryhmästä, johon jäsenvaltioiden hallitukset nimittävät edustajansa. Myös Euroopan komissio voi olla edustettuna. Työryhmä raportoi etenemisestä ministerineuvostolle. Valtion- ja hallitusten päämiehet tekevät Eurooppa-neuvostossa lopullinen päätöksen.

## Lähteet
* Europa-sanasto
### Viitteet
HVK

**HVK** voi tarkoittaa seuraavia:

* Hallitustenvälinen konferenssi, Euroopan unionin toimielin
* Huoltovarmuuskeskus, Suomen huoltovarmuudesta vastaava työ- ja elinkeinoministeriön alainen laitos
* Havukosken liikennepaikka, , Kehäradan ja Keravan kaupunkiradan haarautumiskohta Vantaalla
Sport FM

**Sport FM** oli pari vuotta toiminut suomalainen puolivaltakunnallinen kaupallinen urheiluradio 2000-luvun alussa. 

Sport FM kertoi tuottavansa ennen kaikkea puhetta urheilusta ja sen ilmiöistä vahvojen vuorovaikutustilanteiden ja mielenkiintoisten persoonien välityksellä. Melko nopeasti kanava kuitenkin vähensi puheohjelmiaan ja alkoi soittaa entistä enemmän musiikkia. Kanavan ensimmäisenä päätoimittajana toimi Harri Tammiruusu ja ohjelmapäällikkönä Aku Lohimäki.

Kanavan aamuohjelma oli *Ykkösketju*, jossa äänessä oli muun muassa Tony Halme. *Pelimies* oli iltapäivän urheilun uutis- ja ajankohtaisohjelma. Kanavan taustalla olleen Suomen Urheiluradio Oy:n pääomistajalla Hjallis Harkimolla oli myös oma ohjelma taajuudella. 

Kanavan ääniä olivat muun muassa Joke Linnamaa, Aki Linnanahde, Pepe Jürgens, Kimmo Porttila, Linkku Lindegren, Jani Uotila, Sammy Väisänen ja Tuomas Virkkunen. 

Sport FM yhdistyi SBS Finlandin Radio City -radiokanavan kanssa 23. lokakuuta 2003.
Alppitähti

**Euroopanalppitähti** eli **alppitähti** (*Leontopodium alpinum*) on yksi tunnetuimmista eurooppalaisista vuoristokasveista.

## Nimen etymologia
Alppitähden suomenkielinen nimi kuvaa sekä kasvupaikkaa korkealla vuorilla että kukan tähtimäistä muotoa. Kasvista käytetään myös suomeksi saksan kielestä lainattua nimeä **edelweiss** (*edel* jalo, kallisarvoinen, *weiß* valkoinen). Tieteellinen nimi *Leontopodium* muodostuu kreikan kielen sanoista *leon* *podion* ja tarkoittaa leijonan käpälää.

## Ulkonäkö
Kasvi kasvaa noin 3–20 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet näyttävät karvaisilta, koska ovat kauttaaltaan valkoisen nukan peitossa. Kasvi kukkii heinäkuun ja syyskuun välillä ja valkonukkaiset kukat ovat itse asiassa varsinaisten pienten keltaisten kukintojen suojalehtiä. Sveitsissä kukan valkoisuus on puhtauden symboli ja kauneutensa vuoksi se tunnetaan Romaniassa nimellä *floarea reginei* ”kuningattaren kukka”.

## Kasvupaikka ja levinneisyys
Alppitähti kasvaa kivikkoisella ruohikolla, kalkkikivisillä kallioilla ja joskus harvoin niityillä. Se viihtyy parhaiten kalkkikivikivikoissa 2000–2900 metrin korkeudessa ja kasvaa usein hyvin vaikeapääsyisillä paikoilla. Tämän vuoksi se Sloveniassa liitetään vuorikiipeilyyn, minkä lisäksi se on Saksan, Itävallan ja Puolan asevoimien vuoristojoukkojen tunnus, alkujaan Itävallan armeijan kolmelle alppijääkärirykmentille vuonna 1907 ja sittemmin vuonna 1915 saksalaisille vuoristojoukoille myönnettynä tunnuksena. Vuoristojoukot ovat erikoisjoukkoja ja siten tunnuskin on merkki kantajan kyvykkyydestä sotilaana siinä missä erikoisjoukkojen baretitkin.

Alppitähti on kotoisin Aasiasta ja sitä esiintyy korkeilla vuoristoalueilla Aasiassa, Etelä-Amerikassa ja Euroopassa Pyreneillä, Alpeilla ja Karpaattien vuoristossa. Kasvi on suojeltu useissa maissa, esimerkiksi Sveitsissä, Sloveniassa (jo vuodesta 1898) ja Romaniassa (vuodesta 1933).

Kasvi ei ole myrkyllinen.


Leontopodium alpinum.jpg|Ympäristö.
Leontopodium alpinum detail.jpg|Lähikuva kukasta.
Illustration Leontopodium alpinum0.jpg|Kuva vanhasta kasvikirjasta.


## Lähteet
Helene Madison

**Helene E. Madison** (19. kesäkuuta 1913 Madison – 27. marraskuuta 1970 Seattle) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.

1930-luvun alussa Madison hallitsi suvereenisti vapaauintimatkoja. Kuudentoista ja puolen kuukauden aikana 1930–1931 hän rikkoi kaikki 16 vapaauintimatkojen maailmanennätystä 100 jaardista mailiin. Urallaan hän teki kaikkiaan 117 Yhdysvaltojen ja maailmanennätystä. 

Los Angelesin 1932 olympialaisissa Madison voitti aluksi 100 metrin vapaauinnin. Neljä päivää myöhemmin kultaa tuli Yhdysvaltojen 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestin ankkurina – joukkue paransi maailmanennätystä peräti yhdeksällä ja puolella sekunnilla. Viestiä seuranneena päivänä hän voitti 400 metrin vapaauinnissa täpärästi Lenore Knightin.

Olympialaisten jälkeen Madison siirtyi ammattilaiseksi ja esiintyi uintinäytöksissä. Hän esiintyi myös kaupalliseksi flopiksi jääneessä Mack Sennettin elokuvassa *The Human Fish*. Tämän jälkeen hän yritti uraa yökerhoviihdyttäjänä Seattlessa.

Ammattilaisuutensa vuoksi Madison ei pystynyt osallistumaan vuoden 1936 olympialaisiin. Olympialaisten aikaan hän oli töissä hotdog-kioskilla Green Lakella. 

Madisonin myöhemmät vuodet olivat vaikeita. Niihin mahtui kaksi epäonnistunutta avioliittoa, velkaantuminen ja taistelu syöpää ja diabetesta vastaan. 

## Aiheesta muualla
* http://www.historylink.org/essays/output.cfm?file_id=293
*
Michael Martin (filosofi)

**Michael L. Martin** (3. maaliskuuta 1932 Cincinnati, Ohio – 27. toukokuuta 2015 Boston, Massachusetts) oli Bostonin yliopiston filosofian professori.

Martin tutki ennen kaikkea uskonnonfilosofiaa sekä myös tieteenfilosofiaa ja oikeusfilosofiaa. Martin julkaisi useita kirjoja ja artikkeleita, joissa hän puolusti ateismia sekä esitti useita argumentteja jumalan olemassaoloa vastaan. Martinin *Atheism: A Philosophical Justification* (1990) on tunnettu ateismin filosofian esitys.

## Teokset
* 
* *Concepts of Science Education: A Philosophical Analysis*. Chicago: Scott-Foresman, 1972.
* *Social Science and Philosophical Analysis: Essays on The Philosophy of The Social Sciences*. Washington, D.C.: University Press Of America, 1978.
* *The Legal Philosophy of H.L.A. Hart: A Critical Appraisal*. Philadelphia: Temple University Press, 1987. 
* 
* *The Case Against Christianity*. Philadelphia: Temple University Press, 1991. 
* *Readings in the Philosophy of Social Science*. Cambridge: The MIT Press, 1994. (Yhdessä L. McIntyren kanssa.)
* *The Big Domino in The Sky and Other Atheistic Tales*. Buffalo: Prometheus Books, 1996. 
* *Legal Realism: American and Scandinavian*. New York: Peter Lang, 1996. 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Martinin artikkeleita Secular Webissä . 
* Martinin kotisivu , Bostonin yliopisto.
Albert Hofmann

**Albert Hofmann** (11. tammikuuta 1906 – 29. huhtikuuta 2008) oli sveitsiläinen kemisti, joka tunnetaan parhaiten ensimmäisenä lysergihapon dietyyliamidia (LSD) syntetisoineena henkilönä. Hofmann syntyi Badenissa, Sveitsissä, ja opiskeli kemiaa Zürichin yliopistossa. Hänen pääaineensa oli eläinten ja kasvien kemia. Tohtorinarvon hän sai tehdessään tärkeää tutkimusta kitiinin parissa. Myöhemmin Hofmann siirtyi Baseliin Sandoz-yrityksen (nykyisin Novartis) palvelukseen tutkimaan lääkekasveja ja sieniä eristääkseen ja syntetisoidakseen niistä lääkekäyttöön soveltuvia aineita.  

Hofmannin tutkimus lysergihappojen parissa johti LSD-25:n syntetisoitiin 16. marraskuuta 1938. Viisi vuotta myöhemmin 16. huhtikuuta 1943 Hofmannin yrittäessä kehittää migreenilääkettä ja siihen liittyen kauaksi aikaa unohtuneen LSD-25:n tutkimuksissa hän havaitsi sen hallusinogeeniset ominaisuudet, kun osa aineesta vahingossa vaikutti häneen ihokosketuksen kautta. Kolme päivää myöhemmin, 19. huhtikuuta, Hofmann testasi ainetta uudelleen nauttimalla 250 µg:n annoksen ja huomasi sen voimakkaat psykedeeliset vaikutukset. Tätä seurasi Hofmannin ja kollegoidensa itsetestien sarja. Ensimmäisen kerran hän kirjoitti löydöstään 22. huhtikuuta samana vuonna.

Myöhemmin Hofmannista tuli Sandoz-yrityksen luonnontuotteiden osaston johtaja ja hän matkusti tutkimaan alkuasukkaiden käyttämän *[[Psilocybe mexicana]]* -sienen psykoaktiivisia ominaisuuksia. Tämä johti sienten vaikuttavan ainesosan, psilosybiinin, eristämiseen ja synteesiin.

Hofmann myös kiinnostui muista meksikolaisista kasveista ja niiden siementen psykoaktiivisista ominaisuuksista. Hän yllättyi siitä, että luonnosta löytyi lähes LSD:n kaltaisia yhdisteitä. Sellaisia kasveja olivat muun muassa *[[Rivea corymbosa]]*, jonka siemenet sisältävät LSA:ta, ja *[[Salvia divinorum]]*, jonka nykyisin tunnettua aistiharhoihin vaikuttavaa salvinoriini A:ta hän ei onnistunut tunnistamaan.

LSD:tä tohtori Hofmann kutsui ”lääkkeeksi sielulle”. Hän oli turhautunut LSD:n maailmanlaajuisesta kiellosta sen jälkeen, kun nuoriso omaksui sen päihdekäytön 1960-luvulla. Hofmannin mukaan LSD:tä käytettiin yli kymmenen vuoden ajan menestyksekkäästi apuna psykoterapiassa.

Uransa aikana Hofmann kirjoitti yli sata tieteellistä artikkelia ja useita kirjoja, kuten LSD:tä käsittelevän kirjan *LSD, Mein Sorgenkind* (), joka on osittain omaelämäkerta ja jossa hän kuvaa esimerkiksi kuuluisaa pyörämatkaansa LSD:n vaikutuksen alaisena.

Hofmannin 100-vuotispäivän kunniaksi tammikuussa 2006 järjestettiin Baselissa kongressi *LSD – lempilapsi vai murheenkryyni*, jossa esitelmöi 80 tutkijaa, kulttuurivaikuttajaa ja kansalaisaktivistia. Hofmann kuoli sydänkohtaukseen 102-vuotiaana keväällä 2008.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Albert Hoffman (NNDB) 
* Albert Hofmann Foundation 
* LSD – My problem Child  -kirja verkossa. 
* Kaltio: Matka Baseliin
* Albert Hofmann and His LSD Hofmannin elämäkerran kirjoittajien Dieter Hagenbachin ja Lucius Werthmüllerin luento Psychedelic Science 2013 konferenssista.
Francisco de Santiago

**Francisco de Santiago** (n. 1578–1644) oli portugalilainen säveltäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Espanjassa.

De Santiago syntyi Lissabonissa ja hänen ensimmäinen toimensa oli kuoronjohtajan virka Plasencian katedraalissa, Espanjassa. Myöhemmin de Santiago työskenteli myös Madridissa ja Sevillassa. Hän kuoli vuonna 1644. De Santiago sävelsi 538 villancicoa.
Marcos Antônio Portugal

**Marcos Antônio da Fonseca Portugal** (24. maaliskuuta 1762, Lissabon - 7. helmikuuta 1830, Rio de Janeiro) oli portugalilainen säveltäjä. Hän opiskeli Lissabonissa sävellystä, laulua ja urkujensoittoa. Vuosina 1792-1800 hän työskenteli Italiassa. Tammikuusta 1811 lähtien Portugal asui Rio de Janeirossa, jossa hän kuoli vuonna 1830. Säveltäjän tuotantoon kuuluu pääasiassa oopperoita, mutta myös muun muassa kirkkomusiikkia.
Martim Codax

**Martim Codax** tai **Martín Codax** oli keskiaikainen trubaduuri, joka oli mahdollisesti kotoisin Vigosta, Galiciasta. Hän vaikutti 1200–1300-lukujen vaihteessa.

Codaxin elämästä ei ole säilynyt kirjallisia lähteitä. Tiedot hänestä perustuvat pergamentteihin, jotka kirjakauppias Pedro Vindel löysi vuonna 1914 kirjastostaan. Pergamentteja oli käytetty Ciceron *[[Velvollisuuksista|De officiis]]* -teokseen sisäkansina. Vanhoja pergamentteja käytettiin ennen uudestaan kirjojen kansina ja siten on monia vanhoja kirjoituksia säilynyt osittain tai kokonaan.

Kansien sisäpuolella näkymättömissä oli pergamenteissa seitsemän *cantiga de amigo* -genren runoa, jotka oli signeerannut Martín Codax. Ne olivat galicialais-portugalilaista lyyristä runoutta, joka oli tarkoitus laulaa, yleensä musiikin säestyksellä. Nämä seitsemän runoa ovat ainoat, jotka genrestä ovat säilyneet musiikin kera.

Seitsemän säilynyttä runoa ovat:
* *Ondas do mar de Vigo*
* *Mandad'ey comigo*
* *Mha irmana fremosa treydes comygo*
* *Ay Deus se sab'ora meu amado*
* *Quantas sabedes amar amigo*
* *En o sagrad' e Vigo*
* *Ay ondas que eu vin veer*

Pergamentit nimettiin löytäjänsä mukaan Vindel-pergamenteiksi () ja niitä säilytetään John Pierpont Morganin perustamassa Pierpont Morgan Libraryssa New Yorkissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Väärä kompositio

**Väärä kompositio** tarkoittaa argumentaatiovirhepäätelmää, jonka mukaan kokonaisuudella on samat ominaisuudet kuin sen osilla. Sen yleinen kaava on seuraava:

# A on osa B:tä
# A:lla on ominaisuus X
# Siispä B:lläkin on ominaisuus X

Esimerkiksi: *Kaisa kuuluu seurakunnan kuoroon. Kaisa on juoruilija. Seurakunnan kuorossa puhutaan varmasti pahaa ihmisten selkien takana.*
Väärä divisio

**Väärä divisio** tarkoittaa argumentaatiovirhepäätelmää, jonka mukaan osilla täytyy olla samat ominaisuudet kuin kokonaisuudella. Sen yleinen kaava on seuraava:

# A:lla on ominaisuus X
# B on osa A:ta
# Siispä B:lläkin on ominaisuus X

Esimerkiksi: *Rautariisto oy kiskoo laina-asiakkailtaan suurta korkoa. Viljo on Rautariiston palkoilla. Viljo varmaankin veisi leivänkin nälkäisen lapsen suusta.*
António Fragoso

**António de Lima Fragoso** (17. kesäkuuta 1897 – 13. lokakuuta 1918) oli portugalilainen säveltäjä ja pianisti. Hän syntyi Pocariçassa ja aloitti musiikinopintonsa 6-vuotiaana. Vuosina 1907–1914 Fragoso asui Portossa. Hän kuoli keuhkosairauteen vuonna 1918. Suurin osa Fragoson tuotannosta oli pianomusiikkia.

## Aiheesta muualla
*António Fragoso
Ekologinen virhepäätelmä

**Ekologinen virhepäätelmä** on argumentaatiovirhe, joka merkitsee yksilötason päätelmien tekemistä kollektiivitason korrelaatiosta. Se on sukua väärälle kompositiolle sekä väärälle divisiolle. Ekologisen virhepäätelmän yleinen kaava on seuraava:

# A:lla on korrelaatio X:ään
# B on yksilötason osa A:ta
# Siispä B:llä on korrelaatio X:ään

Esimerkki: *Lämpimällä säällä tapahtuu paljon hukkumiskuolemia. Laimi aikoo mennä uimaan lämpimänä päivänä. Siispä Laimi on kuolemanvaarassa.*
Togon lippu

**Togon lippu** on länsiafrikkalaisen Togon tasavallan virallinen lippu, joka otettiin käyttöön 27. huhtikuuta 1960. Lipun oli suunnitellut Paul Ahyi. Siinä on viisi vaakaraitaa väreiltään ylhäältä alas vihreä-keltainen-vihreä-keltainen-vihreä. Vasemmassa ylänurkassa on punainen neliö, jonka keskellä valkoinen viisisakarainen tähti. Lipun värit ovat pan-afrikkalaisen liikkeen värit ja lipun malli viittaa Liberian lippuun.

Lipun värit symboloivat myös maanalaisia rikkauksia (keltainen), metsää ja maataloutta kuten myös toivoa (vihreä), itsenäisyyden puolesta vuodatettua verta (punainen). Sen lisäksi tähti symboloi toivoa.
Pointillismi

**Pointillismi** eli **pistemaalaus** tai **täplämaalaus** on maalaustekniikka, jossa värejä sekoitetaan niin, että kankaalle tehdään pääväreillä lähekkäin pieniä pisteitä, jotka luovat katsottaessa vaikutelman sekoittuneesta väristä. Muissa tekniikoissa värit sekoitetaan paletilla. Television ja tietokoneen näytöt toimivat samalla tavalla luodessaan kaikki värit punaisten, sinisten ja vihreiden pisteiden yhdistelmistä.

Pointillismi oli neoimpressionistien käyttämä tekniikka. Pointillismin keksijänä pidetään Georges Seurat’ta.  Muita tunnettuja pointillisteja olivat Paul Signac ja belgialais-englantilainen, Suomessakin vaikuttanut Alfred William Finch.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alfred William Finch

**Alfred William Finch** (28. marraskuuta 1854 St-Josse-Ten-Noode, Bryssel, Belgia – 28. huhtikuuta 1930 Helsinki) oli keraamikko ja taidemaalari sekä pointillismin merkittävä edustaja. 

## Elämäkerta
Finch syntyi englantilaisten vanhempien lapsena Belgiassa ja aloitti opiskelunsa Brysselin taideakatemiassa vuonna 1878. Hän perusti opiskelutovereidensa kanssa ryhmän *Les&nbsp;XX*, jonka järjestämässä näyttelyssä hän tutustui Georges Seurat’n töihin ja alkoi itsekin tutkia optiikkaa ja värien jakautumista.

Finchin aiheet olivat usein maisemia, nuoruudentöissä kotiseudulta Pohjois-Belgiasta, vanhemmiten Englannista Doverin seudulta, minne Finchin vaimo ja lapset muuttivat.

Finch muutti Suomeen vuonna 1897 Louis Sparren kutsumana ja asettui Iris-keramiikkatehtaan johtajaksi Porvooseen. Hän vaikutti vahvasti jugend-tyylin kehitykseen Suomessa. Tehtaan sulkemisen jälkeen vuonna 1902 hän muutti Helsinkiin ja alkoi jälleen maalata. Hän opetti vuosina 1902–1930 Taideteollisen koulun keramiikkalinjalla. Hän teki yhteistyötä muun muassa Magnus Enckellin kanssa vuonna 1912 perustetussa Septem-ryhmässä.

## Teoksia

Alfred William Finch - The Wellington Racecourse in Drizzle (Ostende) - Google Art Project.jpg|*Wellingtonin kilpa-ajorata, tihkusade (Ostende)*, 1888
Alfred William Finch - The Road to Nieuport - 1997.140 - Indianapolis Museum of Art.jpg|*Tie Nieuportiin*, 1888
Alfred William Finch - Orchard at La Louvière - Google Art Project.jpg|*Hedelmäpuutarha La Louvièrestä*, 1890
Alfred William Finch - The Cliffs of Dover , The Cliffs at South Foreland - A II 1700 - Finnish National Gallery.jpg|*Rantakallio Southforelandissa*, 1892
Theater Box by Willy Finch.jpg|*Teatteriaitio*, 1896
Vase, Alfred W. Finch - Arppeanum - DSC05107.JPG|Maljakko varhaiselta 1900-luvulta
Alfred William Finch - Rosehearty pier (Roseheartyn aallonmurtaja) - A II 936 - Finnish National Gallery.jpg|*Roseheartyn aallonmurtaja*, 1910
Finch, Koristeellinen pannoo.jpg|*Koristeellinen pannoo (Puistokuva)*, 1910
Alfred William Finch - Amberleyn jokilaakso (Arunjoki) - A IV 2826 - Finnish National Gallery.jpg|*Amberleyn jokilaakso (Arunjoki)*, 1911
Alfred William Finch - Night View of a Factory.jpg|*Öinen tehdasnäkymä*, 1910-luku
Alfred William Finch - Woman in Profile - A-2002-219 - Finnish National Gallery.jpg|*Naisen profiili*, 1915
Alfred William Finch - Portrait of the Artist Magnus Enckell - A II 1056 - Finnish National Gallery.jpg|*[[Magnus Enckell]]in muotokuva*, 1915
Alfred William Finch - Landscape from Padasjoki - A-2005-177 - Finnish National Gallery.jpg|*Maisema Padasjoelta*, 1918
Alfred William Finch - Bushes - A-1995-91 - Finnish National Gallery.jpg|*Pensaita*, 1919


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
*Finchin töitä Amos Andersonin taidemuseon sivuilla
*
Robert van Osdel

**Robert ”Bob” van Osdel** (1. huhtikuuta 1910 Los Angeles – 17. huhtikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.

Los Angelesin vuoden 1932 olympialaisissa Van Osdel taisteli kullasta hyvän ystävänsä Kanadan Duncan McNaughtonin kanssa. Ratkaisukorkeudessa 197 cm Van Osdel antoi ystävälleen tekniikkaneuvoja ja tämä ylitti riman voittaen kultaa. Van Osdel itse sai hopeaa samalla tuloksella. Vuonna 1933 McNaughtonin kultamitali varastettiin autosta. Van Osdel, joka oli alkanut harjoittaa hammaslääkärin ammattia, teetti omasta mitalistaan muotin ja teki sen avulla McNaughtonille kultamitalireplikan.

Vuonna 1930 Van Osdel oli maailmantilaston ykkösenä korkeushypyssä tuloksella 201 cm. Maansa mestaruuden hän voitti 1932.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Martti Aho

**Martti Johannes "Juhani" Aho** (19. marraskuuta 1896 Kemin maalaiskunta – 21. kesäkuuta 1968 Kokkola) oli suomalainen eversti ja kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari.

## Elämäkerta

Martti Aho osallistui Suomen sisällissotaan 1918 ja Aunuksen retkikuntaan 1919&ndash;1920. Hän valmistui toiselta reserviupseerikurssilta vuonna 1921 ja kävi Kadettikoulun erikoiskurssin 1927-1928. Suomen rajavartiostossa nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä hän toimi 1923-1926 sekä vuodesta 1929 alkaen. Rajavartioaliupseerikoulun johtajana hän oli 1927 ja 1933-1934. Ennen talvisotaa hän palveli rajavartiolaitoksessa Salmin rajavartiostossa komppanianpäällikkönä. 

Talvisodassa hän oli ensin komppanian päällikkö ja sitten Erillinen pataljoona 8:n (ErP 8) komentaja. Myöhemmin hän komensi pataljoonaa Jalkaväkirykmentti 38:ssa. Aho haavoittui talvisodassa kahdesti. Välirauhan aikana hän toimi 13. divisioonan esikunnan rajatoimiston päällikkönä ja Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoesiupseerina.

Jatkosodan alkaessa majuri Aho toimi ensin 11. divisioonan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä ja 21. heinäkuuta alkaen komensi Jalkaväkirykmentti 50:tä (JR 50), joka kuului myös 11. divisioonaan. Rykmentin taitavasta johtamisesta Karjalan armeijan läpimurtotaisteluissa ja myötävaikuttamisesta Äänislinnan valtaukseen everstiluutnantti Aho nimitettiin 1. maaliskuuta 1942 Mannerheim-ristin ritariksi numero 52. Aho rykmentteineen oli asemasotavaiheen Syvärillä. Hänet ylennettiin everstiksi 23. kesäkuuta 1944. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua 11. divisioona siirrettiin Kannakselle, jossa Aho rykmentteineen 27. kesäkuuta alkaen osallistui Talin–Ihantalan taisteluun. Aho haavoittui taistelussa 29. kesäkuuta Kärstilänjärven Ylähovissa.

Lapin sodassa JR 50 osallistui osana *Ryhmä Pajaria* menestyksellisesti sotatoimiin Tornion pohjoispuolella, minkä johdosta Aho nimettiin toistamiseen Mannerheim-ristin ritariksi 16. lokakuuta 1944.

Sodan jälkeen Aho toimi Rovaniemen ja Raahen sotilaspiirien päällikkönä. Hän siirtyi reserviin 1949 ja toimi laivaus- ja ahtausalalla jääden eläkkeelle 1966.

Ylennykset: reservivänrikki 16.11.1921, reserviluutnantti 5.12.1925, reservikapteeni 13.6.1930, kapteeni 21.3.1931, majuri 5.2.1940, everstiluutnantti 11.10.1941, eversti 23.6.1944.

Aho on haudattu Kokkolaan, Marian hautausmaalle.

## Lähteet

* 
* 
* http://kotisivu.suomi.net/brantberg/Sotaupseerit%20-%20Martti%20Aho.htm 
* http://www.mannerheim-ristinritarit.fi/ritarit?xmid=1

### Viitteet
Sandakan

**Sandakan** on kaupunki Sabahin osavaltiossa Malesiassa, ja on osavaltion toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Borneon saaren koillisrannikolla lähellä Kinabatangjoen suuta. Sandakanin kunnassa oli noin 396&nbsp;000 asukasta ja kaupunkialueella noin 157&nbsp;000 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan. Väestöstä noin 18% on kiinalaisia, loput väestöstä ovat pääasiassa bumiputeroita (ei-kiinalaisia eli esimerkiksi malaijeja, bajaujeja, dusuneja) ja pääasiassa filippiiniläisiä ja indonesialaisia laittomia siirtolaisia. Sandakan on Sabahin osavaltion teollisuuden keskus. Alueella on suuria palmuöljy- ja kaakaoviljelmiä. Kaupungissa on lisäksi esimerkiksi laivanrakennusteollisuutta. Sandakanissa on lentoasema ja satama.

Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Sandakanissa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden tasaisia ja pääasiassa välillä 24&nbsp;°C–32&nbsp;°C. Sademäärät vaihtelevat paljon vuodenajan mukaan, joulukuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 300 millimetriä ja huhtikuussa noin 100 millimetriä kuukaudessa.

Sandakan perustettiin vuonna 1874 nimellä Elopura. Kaupunki oli Britannian Pohjois-Borneon pääkaupunki vuoteen 1947. Ennen brittien hallintaa se oli ollut Sulun sulttaanin hallinnassa. Kaupunki tuhoutui lähes täysin toisessa maailmansodassa. Vain harvoja rakennuksia sitä edeltäneeltä ajalta on säilynyt.

## Lähteet
Kinabatangan

**Kinabatangan** on piirikunta ja sen pääkaupunki Malesiassa. Se sijaitsee Sabahin osavaltiossa, Borneon saarella. Piirikunnan asukasluku on noin 150 000, kaupungin noin 10 000. Kaupunki sijaitsee lähellä Kinabatangan-jokea.

Kinabatanganin luonnonsuojelualue kattaa joen alajuoksun. Siellä elää apinoita, norsuja, krokotiilejä ja monia lintulajeja. 

## Lähteet
Meren salaisuudet

**Meren salaisuudet** on ranskalaisen tutkijan Jacques-Yves Cousteaun vuosina 1967–1976 tuottama ja ohjaama tv-dokumenttisarja. Se oli ensimmäisiä tieteellisiä dokumenttisarjoja, joka käsitteli merenalaista elämää laajasti tieteellisestä näkökulmasta. Sarja oli kotimaassaan Ranskassa menestys. Suomessa sarjaa on esittänyt aiemmin Yle TV2. Uusintalähetykset aloitettiin 5. maaliskuuta 2006 Yle Teema -kanavalla.

Sarjan pohjana on tutkimusalus *[[M/S Calypso|Calypsolla]]* tehty tutkimusmatka ympäri maapallon. Matkan yhteydessä Cousteaun miehistö kuvasi runsaasti filmi- ja valokuvamateriaalia niin pinnalla kuin pinnan allakin. Materiaalia on käytetty myös Cousteaun kirjasarjassa, joka on Suomessa julkaistu nimellä *Merten salaisuudet*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Opéra Bastille

**Opéra Bastille** eli Bastillen ooppera on Pariisin Place de la Bastille -aukion luona sijaitseva moderni oopperatalo. Siellä toimii Opéra National de Paris, joka toimii myös vanhassa oopperatalossa Palais Garnierissa. Opéra Bastillessa on 2&nbsp;723 paikkaa.

Uuden oopperatalon idean esitti alun perin Pierre Boulez vuonna 1968. Myöhemmin Ranskan presidentti François Mitterrand innostui säveltäjän ajatuksesta. Rakennuksen tarkoitus oli olla ”moderni ja suosittu” paikka, jossa taidemusiikkia tuotaisiin lähemmäksi suurta yleisöä. Vuonna 1983 järjestetyn arkkitehtikilpailun voitti kanadalais-uruguaylainen Carlos Ott. 
Oopperatalon rakentaminen alkoi vuonna 1984. Se avattiin 13. heinäkuuta 1989, samalla paikalla tapahtuneen Bastiljin valtauksen 200-vuotispäivänä. Ensimmäinen talossa esitetty ooppera oli Hector Berliozin *[[Troijalaiset]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Paris National Opera
Adagio

**Adagio** [] on lähinnä taidemusiikissa käytettävä termi, jolla tarkoitetaan, että kappale tulee soittaa hitaasti. Adagio annetaan usein myös nimeksi hitaalle kappaleelle tai laajemman teoksen hitaalle osalle.

## Tunnettuja adagioja
*Tomaso Albinoni: Adagio g-molli
*Samuel Barber: Adagio jousille
*Frank Bridge: Adagio E-duuri uruille
Adagio (täsmennyssivu)

**Adagio** tarkoittaa seuraavia asioita:

* adagio, hidasta tempoa osoittava nuottikirjoitusmerkintä
* Adagio, ranskalainen progressiivista rockia soittava yhtye
* Adagio, brasilialainen metalliyhtye
* Adagio jousille () Samuel Barberin säveltämä klassisen musiikin teos
* ”Adagio for Strings”, Tiëston kappale, joka mukailee Barberin teosta
Mariinski-teatteri

**Mariinski-teatteri** () on vuonna 1860 perustettu ooppera- ja balettiteatteri, joka sijaitsee Pietarissa, Venäjällä. Teatteri on nimetty keisarinna Maria Aleksandrovnan mukaan. Mariinski-teatterin orkesterin juuret yltävät aina vuoteen 1783 asti, Katariina Suuren valtakaudella perustettuun Keisarilliseen oopperaan.

Vuoteen 1883 asti keisarillisilla teattereilla oli valtion tiukan valvonnan alaisuudessa monopoli produktioihin Venäjän kahdessa suuressa kaupungissa, Moskovassa ja Pietarissa. Julkinen teatteri pystyi laajentumaan vasta monopolien purkamisen jälkeen, vaikka valtion teatteriryhmät, kuten Moskovan Bolšoi-teatteri, tarjosivat edelleen ammattimaisimpia tuotantoja.

Sekä baletin että oopperan orkesterin ylikapellimestari ja johtaja on ollut vuodesta 1988 lähtien Valeri Gergijev, joka nosti esitysten tason jälleen kansainväliseen maineeseen. Hänen edeltäjänsä Juri Temirkanovin kaudella vuodesta 1976 lähtien tehtiin 1980-luvulla uudet produktiot Tšaikovskin *[[Patarouva]]sta* ja *[[Jevgeni Onegin (ooppera)|Jevgeni Oneginista]]*.

Baletissa ovat sen historian aikana tanssineet muun muassa Mathilde Krzesinska, Tamara Karsavina, Anna Pavlova, Galina Ulanova, Vatslav Nižinski, Mihail Fokin, Rudolf Nurejev ja Mihail Baryšnikov. Se tunnetaan erityisen puhtaasta ja yhtenäisestä tanssityylistään. Kuuluisia balettimestareita oli ruotsalaissyntyinen Charles Didelot (1801–1837).

Teatterin aikaisemmat viralliset nimet:

* *Marian keisarillinen teatteri* (1860–1920)
* *Akateeminen valtionooppera- ja -balettiteatteri* (1920–1924)
* *Leningradin akateeminen valtionooppera- ja -balettiteatteri* (1924–1935)
* *S. M. Kirovin akateeminen valtionooppera- ja -balettiteatteri* (1935–1992)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*  
*
Djiguiya

**Djiguiya** on burkinafasolainen yhtye, joka esittää paikallista perinnemusiikkia. Se perustivat Adama Sanou ja Aly Traoré Bobo Dioulassossa vuonna 1995. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa *Sakidi* vuonna 2003.

## Jäsenet
*Adama Sanou - laulu, tama
*Aly Traoré - laulu, tama
*Lamine Sanou - laulu, djembe
*Mohamed Kafando - laulu, balafoni
*Amadou Sanou - laulu, dundun
*Souleymane Sanou - laulu, marakassit
*Mamadou Sanou - laulu, conga
*Ibrahim Sanou - laulu, djembe
*Abou Kanazoé - laulu, balafoni
*Kassim Drabo - laulu, balafoni
*Omar Sanou - huilu, balafoni, marakassit

## Lähteet
Ilona Elek

**Ilona Elek-Schacherer** (17. toukokuuta 1907 Budapest – 24. heinäkuuta 1988 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja.

Ilona Elek oli jo 29-vuotias osallistuessaan ensimmäisiin olympialaisiinsa Berliinissä 1936. Kisoissa hän löi florettikisassa kaksi edellistä olympiavoittajaa, Saksan Helene Mayerin ja Itävallan Ellen Preisin, voittaen kultaa.

Kahdet seuraavat olympialaiset peruttiin toisen maailmansodan takia, mutta Lontoossa 1948 Elek voitti tiukan taistelun voitosta ja otti toisen olympiakultansa floretilla. Vuoden 1952 kisoissa Helsingissä Elek oli jo 45-vuotias mutta edelleen hyvässä kunnossa. Hän voitti 20 ensimmäistä otteluaan mutta hävisi finaalissa kullan niukasti pistein 4–3 Italian Irene Camberille. Elekin sisko Margit oli Lontoon kisoissa floretilla kuudes.

MM-kisoissa Elek voitti vuosina 1937–1956 kuusi kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Ainoan henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa hän voitti Tukholmassa 1951. Lisäksi hän voitti MM-kisoja edeltäneissä EM-kisoissa henkilökohtaisen mestaruuden vuosina 1934 ja 1935.

## Saavutukset

* Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1936 ja 1948
* Olympiahopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1952
* MM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1951
* MM-hopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1937 ja 1954
* MM-pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1955
* EM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1934 ja 1935 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elek olympic.orgissa
Yle Pohjanmaa

**Yle Pohjanmaa** (aiemmin ***Pohjanmaan Radio*** oli yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena olivat nimestään poiketen vain Etelä-Pohjanmaa ja Merenkurkun (itä)rannikolla sijaitseva Rannikko-Pohjanmaa. Radion toimitukset sijaitsivat Seinäjoella ja Vaasassa.

Radio lähetti paikallisia uutisia ja säätiedotuksia sekä kertoi alueellisesti kiinnostaneista aiheista. Sen musiikillinen anti oli noin 65 prosenttia suomalaista ja 35 prosenttia ulkomaista. Se esitti kansallisten suosikkien lisäksi etelä- ja rannikkopohjalaisia artisteja ja musiikintekijöitä.

Yle Pohjanmaa jakautui *[[Yle Vaasa]]ksi* ja *[[Yle Seinäjoki|Yle Seinäjoeksi]]* kesäkuussa 2021.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yle Uutiset Pohjanmaan kotisivut
Frank Martin

**Frank Théodore Martin** (15. syyskuuta 1890 Geneve, Sveitsi – 21. marraskuuta 1974 Naarden, Alankomaat) oli sveitsiläinen säveltäjä.

Martin syntyi Genevessä vuonna 1890. Hän opetteli soittamaan pianoa ja improvisoimaan ennen koulunkäyntinsä alkua. Myöhemmin Martin opiskeli kahden vuoden ajan matematiikkaa ja fysiikkaa Geneven yliopistossa. Kerrotaan, että Johann Sebastian Bachin *[[Matteus-passio]]n* kuuleminen sai nuoren Frank Martinin harkitsemaan muusikon, jopa säveltäjän uraa. 

Vuosina 1918–1926 Martin asui Zürichissä, Roomassa ja Pariisissa. Vuonna 1946 hän muutti Alankomaihin, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Vuosina 1950–1957 Martin toimi Kölnin musiikkikorkeakoulun sävellysluokan johtajana Saksassa. Vuonna 1960 Martin vieraili Helsingissä ja johti pitämässään konsertissa omia sävellyksiään.

Martinin tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonia (1945) ja useita konserttoja eri soittimille, kantaatti *In terra pax* (1943), oratorio *Golgatha* (1948), orkesterisarja *Die vier Elemente* (1963), *Requiem* (1972), kamarimusiikkia sekä oopperat *Der Sturm* (*Myrsky,* 1955) William Shakespearen tekstiin ja *Monsieur de Pourceaugnac* (1962) Molièren tekstiin. Säveltäjänä Martin sulautti yhteen ranskalaisia ja saksalaisia, 1930-luvulta alkaen tonaalisia ja dodekafonisia aineksia.

## Lähteet
* Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto*, s. 269. Helsinki: Otava, 1987. .