Genetiivi

**Genetiivi** (vanhemmissa suomen kieliopeissa myös **omanto**) on sijamuoto, joka tyypillisesti ilmaisee omistajaa. 

## Genetiivin käyttö ja merkitykset
Useissa kielissä genetiivisijalla merkitään omistajaa, joka nominilausekkeessa toimii lausekkeen omistettua ilmaisevan pääsanan määritteenä (esim. suomen ***tytön''' omaisuus,'' [[Venäjän kieli|venäjän]] ''сын '''Ивана''' [syn '''Ivana''']'' ’'''Ivanin''' poika’, wappon [sammunut Pohjois-Amerikan alkuperäiskieli] ***k'ew-meɁ** k'ešu'' ’**miehen** liha’). 

”Omistus” genetiivin tehtävänä voidaan usein ymmärtää hyvin väljästi: esimerkiksi suomessa ***Aaltosen*' rintakuva* voi tarkoittaa ’[[Wäinö Aaltonen|(Wäinö) Aaltosen]] veistämää [[Rintakuva|rintakuvaa]]’ (ns. *genitivus auctoris*, ’tekijän genetiivi’), ’Aaltosta esittävää rintakuvaa’ tai ’Aaltosen omistamaa rintakuvaa’. Genetiivillä voidaan ilmaista myös kokonaisuutta, josta jokin on osa (*genitivus partitivus,* esim. [[Latina|latinan]] *nihil **novi*** ’ei mitään uutta [”uuden”]’), tai ominaisuutta (*genitivus qualitatis,* esim. latinan *vir **magnae virtutis*** ’sangen urhea [”suuren urheuden”] mies’, suom. ***kunnian** mies, **tolkun** ihminen, **tavan** tallaaja).* Latinan kielen genetiivien tyypillinen käyttötapa nykyään on eliölajien tieteellisten nimien muodostaminen henkilönnimestä, esim. ”Smith & Smith” → *smithorum/smitharum.*

Genetiivi voi joissakin verbin [[Nominaalimuoto|nominaalimuotoon]] tai verbikantaiseen [[Substantiivi|substantiiviin]] perustuvissa rakenteissa vastata tehtävältään [[Verbi|verbin]] subjektia (ns. agenttigenetiivi, esim. ***tädin** kirjailema liina*), [[Objekti (lauseenjäsen)|objektia]] (***lehden** myyjä,* vrt. *(joku) myy lehden/lehtiä*) tai [[Adverbiaali|adverbiaalia]] (***Rooman**-kokous,* vrt. *kokoonnutaan Roomassa*). Joissakin kielissä tiettyjen verbien objektit tai objektinkaltaiset määritteet voivat olla genetiivissä (esim. venäjän *бояться **собак** [bojat’sja **sobak**]* ’pelätä koiria [”koirien”]’, [[Saksan kieli|saksan]] *er gedachte **des Freundes*** ’hän muisti ystäväänsä’). Genetiivissä voivat olla myös tiettyjen [[Prepositio|prepositioiden]] tai [[Postpositio|postpositioiden]] pääsanat (esim. suomen ***tarhan** takana,* saksan *wegen **des schlechten Wetters*** ’huonon sään vuoksi’). 

Genetiivimuotoisella nominilla yksinään voi olla lauseessa muitakin tehtäviä. Ns. *genitivus absolutus* on etenkin klassisen [[Kreikan kieli|kreikan]] kieliopista tunnettu genetiivimuotoinen partisiippirakenne (τοῦ δούλου ἐργαζομένου ’orjan työskennellessä’, sananmukaisesti ”orjan työskentelevän”), mutta ”absoluuttiseksi genetiiviksi” on kutsuttu myös esimerkiksi saksan kielen genetiivimuotoisia adverbiaaleja: *unverrichteter Dinge* ’tyhjin toimin’ (sananmukaisesti ”suorittamattomien asioiden”), *klopfenden Herzens* ’sydän pamppaillen’ (”pamppailevan sydämen”). Useissa kielissä genetiivimuotoinen substantiivi voi yksinään toimia [[Predikatiivi|predikatiivina]] (nominaalipredikaattina): *Metsä on **minun**.*

Joissakin kielissä ns. predikatiivinen omistus ilmaistaan rakenteella, jossa omistaja on genetiivissä, esim. [[Eteläsaame|eteläsaamen]] ***nïejten*** *jïjnjh gærjah* ’tytöllä (on) paljon kirjoja’ (”*'tytön** paljot kirjat”).

== Genetiivi suomessa ja sen sukukielissä ==
Jo [[Kantaurali|uralilaisessa kantakielessä]] katsotaan olleen ''-n-''päätteinen genetiivi, johon suomenkin genetiivi palautuu. Tämä ''n-''pääte on kuitenkin saattanut kadota, niin että esimerkiksi [[Pohjoissaame|pohjoissaamessa]] ja [[Viron kieli|virossa]] genetiivimuodon tunnistaa vain sanavartalon muodosta, esimerkiksi [[Astevaihtelu|astevaihtelusta]] (vrt. suom. ''kota : koda-n,'' vir. ''koda : koja,'' pohjoissaam. ''goahti : goađi''). Joissakin uralilaisissa kielissä alkuperäinen genetiivinpääte on korvautunut uudella päätteellä, [[Ugrilaiset kielet|ugrilaisissa kielissä]] ([[Unkarin kieli|unkari]], [[Hantin kieli|hanti]], [[Mansin kieli|mansi]]) ei ole genetiivisijaa ollenkaan. Esimerkiksi unkarissa omistusrakenne muodostetaan omistettuun liitettävällä [[Possessiivisuffiksi|possessiivisuffiksilla]]: ''Anna ház-a'' ’Annan talo’ (”Anna talonsa”).

Suomessa ja muissa [[Itämerensuomalaiset kielet|itämerensuomalaisissa]] kielissä, samoin kuin useimmissa [[Saamelaiskielet|saamelaiskielissä]] ja [[Mordvalaiset kielet|mordvalaiskielissä]], alkuperäinen kantauralin ''*m''-päätteinen [[akkusatiivi]] on muuttunut genetiivin näköiseksi. Suomen ja muidenkin itämerensuomalaisten kielten kieliopeissa tätä genetiivin näköistä objektinsijaa on perinteisesti nimitetty ”genetiiviakkusatiiviksi”. Vuonna 2004 ilmestynyt ''Iso suomen kielioppi'' luopui tästä käytännöstä ja ryhtyi nimittämään totaaliobjektin ''n''-päätteistä muotoa genetiiviksi.

Perinteisesti ”datiivigenetiiviksi” on nimitetty etenkin suomen lounaismurteissa ja vanhassa kirjasuomessa tavattavaa genetiiviä vastaanottajan, saajan tai hyötyjän ilmaisijana ([[Mikael Agricola|Agricola]]: ''Ette me **Keisarin*** ''Weron annama'' ’että me keisarille veron annamme’), laajemmin muissakin kokijarakenteissa (***minun** on kylmä, **minun** täytyy mennä''). Sen on ajateltu olevan historiallisessa yhteydessä [[Liivin kieli|liivin]] kielen ''n''-päätteiseen [[Datiivi|datiiviin]], mutta etenkin vanhassa kirjasuomessa ”datiivigenetiivejä” on pidetty myös suhteellisen nuorena, vieraaseen vaikutukseen perustuvana ilmiönä.

=== Suomi ===
[[Suomen kieli|Suomessa]] genetiivin pääte on yksikössä ''-n'' ja monikossa ''-in'', ''-en'', ''-den'', ''-ten'' tai ''-tten''. Monikossa erotetaan ns. 1. ja 2. genetiivi:

Monikon 1. genetiivi:
* -en : Monikon j:n tai lyhyen yksinäisen monikon i:n jäljessä. Esimerkiksi suurien, pienien, kivien.
* -den/-tten : I:hin päättyvän pitkän vokaaliaineksen ([[diftongi]], pitkä vokaali tai tavurajainen vokaaliyhtymä) jälkeen. Esimerkiksi maiden/maitten, puiden/puitten.

Monikon 2. genetiivi:
* -ten : Yleensä konsonantin jäljessä. Esimerkiksi miesten, tytärten.
* -en : I-vartaloisten lyhyen vartalo-i:n jälkeen (ei monikon i). Esimerkiksi ristien, pappien.
* -in : Muun lyhyen vokaalin jäljessä. Esimerkiksi opettajain, piispain.

Monikon 1. genetiivin päätteet liittyvät monikon vartaloon (''pieni-en'', ''kaloj-en'', ''koiri-en'') ja monikon 2. genetiivin päätteet yksikön vartaloon (''pata-in'', ''hammas-ten''). Muutamat monikon päätteet ovat usein vapaassa vaihtelussa, ja eri murrealueilla suositaan eri päätteitä. 

Esimerkkejä:

* ''omena'' : ''omena**n*** : ''omena'''in*** ~ *omeni*'en*** ~ ''omenoj'''en*** ~ *omenoi*'den***: ''omenoi'''tten***
* *lapsi* : *lapse*'n*** : ''las'''ten*** ~ *lapsi*'en***
* ''hammas'' : ''hampaa'''n*** : *hampai*'den*** ~ ''hampai'''tten*** ~ *hammas*'ten***
* ''kala'' : ''kala'''n*** : *kaloj*'en*** ~ ''kala'''in***.
:

Suomenkielisiä sanoja, joiden genetiivimuoto on sama kuin sanan nominatiivi: *seitsemän*, *kahdeksan*, *yhdeksän* ja *kymmenen*.

### Viro
Virossa genetiivillä ei ole varsinaista päätettä yksikössä. Historiallisesti viron genetiivillä on ollut pääte, joka on kuitenkin kulunut pois; ilmiö on osittain tapahtunut myös suomen puhekielessä. Jäljelle ovat jääneet vain vartalonmuutokset, kuten astevaihtelu, kestovaihtelu, jotka toimivat erottavana tekijänä nominatiivin ja partitiivin välillä. Monikossa pääte on *-de* tai *-te*.

Esimerkkejä:

* *pesa* : *pesa* ’pesän’ *pesa*'de*** ’pesien’
* ''õpetaja'' : ''õpetaja'' ’opettajan’ : ''õpetaja'''te*** ’opettajien’
* *laps* : *lapse* 'lapsen' : *las*'te*** 'lasten'
* ''üldine'' : ''üldise'' 'yleisen' : ''üldis'''te*** 'yleisten'
* *tähtis* : *tähtsa* 'tärkeän' : *tähtsa*'te*** 'tärkeiden'.

== Muissa kielissä ==

=== Englanti ===
[[Englannin kieli|Englannissa]] ei katsota olevan enää genetiiviä lainkaan, mutta genetiiviä vastaava sijamuodon kaltainen ilmiö on sanan loppuun lisättävä, [[heittomerkki|heittomerkillä]] (’) erotettu [[Liite eli kliitti|liite]] ''-s''. Myös prepositiolla ''of'' saadaan aikaan genetiiviä vastaava rakenne.

Esimerkkejä:
* ''Anne'' : ''Anne’s'' ’Annen’
* ''Jack'' : ''Jack’s'' ’Jackin’
* ''Delius'' : ''Delius’'' ~ ''Delius's'' 'Deliusin'
* ''boy'' : ''boy's'' 'pojan' : ''boys’'' 'poikien'.

=== Saksa ===
[[Saksan kieli|Saksassa]] genetiivin käyttö puhekielessä on harvinaistumassa, mutta kirjakielessä sijamuoto elää yhä voimakkaana. Puhekielessä genetiivi korvataan yleensä ''von''-prepositiolla ja datiivilla. Genetiivimuotoinen sana tulee vasta pääsanan jälkeen.

Maskuliini- ja neutrisukuiset sanat:
*''der Wagen '''des Vaters*** 'isän auto'
**die Farbe *'des Hauses*** 'talon väri'

Feminiinisukuiset ja monikkomuotoiset sanat:
*''die Jacke '''der Frau*** 'naisen takki'
**die Kleider *'der Kinder**'' 'lasten vaatteet'.

Kaikki etunimet saavat genetiivissä päätteen -s.
*''Monika**s** Buch'' 'Monikan kirja'
*''Uwe**s*' Haus* 'Uwen talo'.

### Ruotsi
Ruotsin kielessä genetiivi muodostetaan yleensä s-päätteellä. Persoonapronomineilla on epäsäännölliset omistusmuodot paitsi persoonapronominilla han, jonka genetiivi muodostetaan säännöllisesti s-päätteellä.

Esimerkkejä:
* *pojke* : *pojkarnas* 'poikien'
* *hus* : *husets* 'talon'
* *han* : *hans* 'hänen'.

*

## Lähteet