Fredrik I Barbarossa

**Fredrik I Barbarossa** (); (n. joulukuu 1122/1123/1125, Haguenau, Svaabian herttuakunta, Saksan kuningaskunta – 10. kesäkuuta 1190 Göksu-joki, Kilikian armenialaiskuningaskunta) oli Svaabian herttua nimellä **Fredrik III** vuosina 1147–1190 ja Saksan kuningas sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina  1152–1190. 

Hän kuului Hohenstaufen-sukuun. *Barbarossa* tarkoittaa italiaksi punapartaa. Saksassa hänet tunnettiin nimellä *Kaiser Rotbart* eli keisari Punaparta*.*

Fredrik I valittiin Saksan kuninkaaksi Frankfurtissa 4. maaliskuuta 1152 ja kruunattiin viisi päivää myöhemmin Aachenin tuomiokirkossa. Hänet valittiin Italian kuninkaaksi vuonna 1154 Paviassa ja paavi Hadrianus IV kruunasi hänet 18. kesäkuuta 1155 Rooman keisariksi. Vielä 30. kesäkuuta vuonna 1178 hänet kruunattiin Burgundin kuninkaaksi Arlesissa. 

## Saksan kuningas
Vuonna 1152 kuoleva kuningas Konrad III neuvoi vaaliruhtinaita valitsemaan seuraajakseen oman poikansa sijasta veljenpoikansa Fredrikin. Fredrik ajoi omaa ehdokkuuttaan voimakkaasti, ja hänet valittiin Saksan kuninkaaksi Frankfurtissa 4. maaliskuuta ja kruunattiin Aachenin tuomiokirkossa muutamia päiviä myöhemmin.

### Suhteet paaviin
Uusi kuningas oli innokas palauttamaan keisarikuntaan Kaarle Suuren ja Otto I Suuren aikaisen mahdin ja näki, että järjestyksen palauttaminen Saksaan oli välttämätön edellytys keisarin aseman vahvistamiseen Italiassa. Julistaessaan rauhan Saksaan hän antoi ruhtinaille etuja avokätisesti. Ulkomailla Fredrik puuttui Tanskan sisällissotaan Svend III:n ja Valdemar I:n välillä ja loi keskusteluyhteyden Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen kanssa. 

Hän yritti turhaan saada uutta puolisoa kosimalla ja joittenkin tietojen mukaan jopa kihlaamalla keisari Johannes II Komnenoksen pojantyttären, 13-vuotiaan prinsessa Maria Komnenan (1140–1190), joka kuitenkin naitettiin noin vuonna 1156/1157 Unkarin kuningas Tapani IV:lle.

### Sotaretket Italiaan
Fredrik järjesti kuusi sotaretkeä Italiaan vakiinnuttaakseen asemansa valtakunnassa. Ensimmäisellä paavi Hadrianus IV kruunasi hänet keisariksi 18. kesäkuuta 1155 Pietarinkirkossa. 

Kesäkuussa 1158 Fredrik lähti toiselle sotaretkelle Italiaan mukanaan Henrik Leijona ja saksilaissotilaat. Milanon kapina tukahdutettiin, kaupunki valloitettiin ja taistelu paavi Aleksanteri III:n kanssa alkoi. Varsinkin oikeushistorian kannalta merkittäviä ovat ns. Roncaglian asetukset: keisari pyysi neljältä Bolognan yliopiston oikeusoppineelta näkemystä valtakunnan juridisesta tilanteesta. Oikeusoppineet totesivat, että keisarillinen oikeus ohittaa perinnäisoikeuden (*ius commune*). Kaupunkien tulisi myös saada keisarilta vahvistus saamilleen kuninkaallisille etuoikeuksille (*regalioille*).

Aleksanteri III julisti kuninkaan pannaan, ja Fredrik alkoi tukea vastapaavi Victor IV:tä. Vuoden 1162 lopulla Fredrik palasi Saksaan, missä hän esti Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijonan ja muiden herttuoiden välistä konfliktia laajentumasta. Hän myös rankaisi kovalla kädellä Mainzin kaupungin asukkaita, jotka kapinoivat arkkipiispa Arnoldia vastaan. Seuraavalla retkellään Italiaan hänen oli tarkoitus valloittaa Sisilia, mutta suunnitelma ei toteutunut Fredrikin kohdattua laajaa vastarintaa erityisesti Veronan kaupunkiliiton taholta.

Tämän jälkeen Fredrik järjesti suuret juhlat Kaarle Suuren pyhimykseksi julistamisen kunniaksi Aachenissa ja palautti rauhan Reininmaalle. Lokakuussa 1166 Fredrik lähti neljännelle sotaretkelle Italiaan tukeakseen vastapaavi Paschalia, ja kruunauttaakseen puolisonsa Burgundin kreivitär Beatricen keisarinna Beatrice I:ksi, jonka kanssa hän oli avioitunut vuonna 1156. Retki keskeytyi, kun kulkutauti iski keisarin armeijaan ja pakotti keisarin pakenemaan Saksaan, missä hän pysyi seuraavat kuusi vuotta. Tällä kertaa Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijona oli kieltäytynyt lähtemästä sotaretkelle Fredrikin kanssa ja keskittyi riitoihinsa naapuriruhtinaiden kanssa, jatkaen levittäytymistään slaavien alueille. Fredrik ratkaisi hiippakuntia koskevia riitoja, ja keisarikunta sai feodaaliherruuden Burgundiin, Tanskaan, Böömiin, Puolaan ja Unkariin.

Vuonna 1174 Fredrik teki viidennen sotaretkensä Italiaan, jolloin Italiassa muodostettiin paavia tukeva lombardialaisliiga Fredrikiä vastaan. Koska herttua Henrik Leijona ei suostunut tukemaan retkeä, se epäonnistui täydellisesti. Fredrik kärsi raskaan tappion Legnanon taistelussa Milanon lähellä 29. toukokuuta 1176, jossa hän haavoittui vakavasti ja hetken aikaa hänen luultiin kuolleen. Hänellä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin aloittaa rauhanneuvottelut paavi Aleksanteri III:n ja Lombardian kaupunkiliiton kanssa. Aleksanteri ja Fredrik tekivät sovinnon Venetsian rauhassa vuonna 1177. Keisari tunnusti Kirkkovaltion suvereniteetin ja paavi tunnusti keisarin Saksan kirkon hallitsijaksi. Lombardian kaupungit jatkoivat taisteluja vuoden 1183 Konstanzin rauhaan asti, jolloin Fredrik myönsi kaupungeille oikeuden itse valita virkamiehensä.

### Kolmas ristiretki
Fredrik ei koskaan päässyt Pyhään maahan, vaan hukkui 67-vuotiaana ylittäessään Salef-jokea Kilikiassa, Kaakkois-Anatoliassa. Hänen ruumiinsa yritettiin palsamoida ja viedä Saksaan haudattavaksi. Tämä kuitenkin epäonnistui, minkä vuoksi keisarin ruumiin lihat haudattiin Pyhän Pietarin kirkkoon Antiokiassa ja luut Tyren katedraaliin Tyyroksessa sekä sydän ja sisäelimet Pyhän Paavalin kirkkoon Tarsoksessa.

## Avioliitot ja lapset

Toinen avioliitto vuonna 1156 solmittiin Burgundin kreivitär Beatrice I:n (1143–1184) kanssa, joka oli Burgundin kreivi Reginald III:n ja herttuatar Agathe de Lorrainen ainoa perijä ja Burgundin hallitsija vuodesta 1148 omalla oikeudellaan. Hän osasi lukea latinaa ja arvosti kirjoja. Saksalaisen minnelaulun varhaisvaiheet liittyvät Beatriceen ja ranskalaisiin trubaduureihin, jotka hän toi mukaan puolisonsa hoviin, erityisesti Guyot de Provin. Gautier d'Arras omisti hänelle pitkän version *Ille et Galeronistaan*.

## Jälkimaine

Fredrikin elinaikana julkaistun elämäkerran *[[Gesta Frederici]],* joka kuvaa tapahtumia vuoteen 1156 asti, kirjoitti hänen setänsä, historioitsija Freisingin piispa Otto I (n. 1111–1158).

Tarinan mukaan Fredrik Barbarossa nukkuu Kyffhäuserin vuoren sisällä odottamassa Saksan nousua.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* **