open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Albergan kartano

**Albergan kartano** (ruots. *Alberga gård*) on Espoon Leppävaarassa sijaitseva kartano. Se tunnetaan myös nimellä **Sokerilinna**, koska nykyinen päärakennus on rakennettu osin sokerilaatikoissa käytetystä puutavarasta. Kartanon omistaa Espoon kaupunki. Kartanosta voi vuokrata tiloja kulttuuritilaisuuksiin sekä juhla- ja kokouskäyttöön.

Albergan kartanon historia alkaa vuodesta 1622, jolloin Alberga kuului kuninkaan Johan Gyldenärille lahjoittamiin. Sen omistajiin on kuulunut muun muassa ruotsalainen amiraali Carl Tersmeden. Nykyinen päärakennus on rakennettu kesähuvilaksi vuonna 1874–1876. Uusrenessanssisen päärakennuksen rakennutti Töölön sokeritehtaan omistaja konsuli Feodor Kiseleff ja suunnitteli arkkitehti Frans Ludvig Calonius. 1900-luvun alussa kartanon omistivat Slöörit, taiteilija Akseli Gallen-Kallelan appivanhemmat.

Myöhemmin kartanorakennus päätyi Helsingin kaupungin omistukseen ja sen purkamista suunniteltiin 1980-luvulla huonokuntoisuuden vuoksi. Asukkaiden vastustus kuitenkin kaatoi purkuhankkeen, ja kartano restauroitiin ja kunnostettiin Espoon kulttuuritoimen käyttöön. Korjaustyö valmistui vuonna 1997.

Kartanon pihapiirissä sijaitsee ns. puutarhurin mökki, joka on kunnostettu 2000-luvun alussa.

Vanhan Albergan puiston perusti 1700-luvun puolivälin tienoilla Carl Tersmeden, joka osti Albergan säterin ja rakennutti sinne puutarhan. Maisema-arkkitehti Aino-Kaisa Nuotio on suunnitellut puiston alkuperäiseen barokin asuun.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Albergan kartano 
* Albergan kartanon kummitukset *espoonperinneseura.net*
Perkkaa

**Perkkaa** () on Espoon Leppävaaran kaupunginosan pienalue. Alueella oli 3&nbsp;836 asukasta vuodenvaiheessa 2016–2017. Perkkaan nimi tulee alueella sijainneesta Bergansin tilasta. Perkkaa sijaitsee Kehä I:n sisäpuolella rajautuen lännessä Kehä I:een, pohjoisessa rantarataan, idässä Helsingin Pitäjänmäen kaupunginosaan ja etelässä Turunväylään.

Perkkaan palveluihin kuuluvat mm. koulu, ammattikoulu, asukaspuisto ja useita päiväkoteja. Alueella on myös lähikauppa. Asuinkortteleiden lisäksi Perkkaalla on myös toimistotiloja, kuten Stella Business Park, Polaris Business Park sekä Upseerin avec -niminen toimistorakennus. Perkkaan alueella sijaitsee myös Vermon ravirata.

Perkkaan kadunnimet liittyvät sotilastermistöön. Sieltä löytyvät mm. sotilasarvot everstistä kersanttiin.

Perkkaan asunnoista suurin osa on valmistunut 1970- ja 1990-luvuilla. Suurin osa asuntokannasta on asuinkerrostaloja.

Muita Leppävaaran kaupunginosan osa-alueita ovat muun muassa Etelä-Leppävaara, Pohjois-Leppävaara, Säteri ja Mäkkylä.

## Liikenneyhteydet
Perkkaan kautta kulkevat Espoon sisäiset bussilinjat 113 ja 202 sekä  ja  seutulinjat  113N, 212, 213N ja 502. Lisäksi Kehä I:tä pitkin kulkee useita bussireittejä. Perkkaata palvelee myös 2023 käyttöönotettu Raide-Jokeri. Perkkaan alueella on kolme pikaraitiolinja 15:n pysäkkiä.

Rantaradan asemat Leppävaara ja Mäkkylä ovat kävelyetäisyydellä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Perkkaa-Vermo ry
Litosfäärilaatta

**Litosfäärilaatta** on kappale Maan litosfääriä. **Mannerlaatta** on nimityksenä harhaanjohtava sikäli, että mannerlaatat eivät noudata mannerten rajoja, eivätkä kaikki laatat sisällä mannerta. Tästä syystä käytetään termiä **litosfäärilaatta** viitaten litosfääriin eli maapallon kivikehään tai **tektoninen laatta** viitaten laattatektoniikkaan eli teoriaan litosfäärilaattojen liikkeistä. Kratoniksi eli mannerytimeksi sanotaan hyvin vanhaa mantereen osaa, jonka usein edellytetään olevan isostaattisessa tasapainossa.

Maan kiinteä ulkokerros koostuu paristakymmenestä litosfäärilaatasta, jotka ”kelluvat” vaipan raskaamman kiviaineksen päällä. Mannerliikunnot tarkoittavat mantereiden liikkumista laattatektoniikan vaikutuksesta. Laatat liikkuvat jatkuvasti toistensa suhteen, aiheuttaen maanjäristyksiä ja tulivuoritoimintaa, lähinnä laattojen reunoilla, jossa ne törmäävät tai työntyvät toistensa alle. Toisaalta uutta laattamateriaalia eli merenpohjaa muodostuu valtamerten keskellä. Näin tapahtuu esimerkiksi Islannissa, jossa epätavallisen voimakas vulkanismi on peittänyt mahdollisesti paljastuneet vaipan osat alleen.

Litosfäärilaattojen liikettä ajaa viime kädessä painovoima, joka saa useita ilmiasuja laattatektonisessa systeemissä.

## Mannerlaatat
### Suuret laatat
* Afrikan laatta (mantereinen)
* Antarktiksen laatta (mantereinen)
* Etelä-Amerikan laatta (mantereinen)
* Euraasian laatta (mantereinen)
* Indo-Australian laatta (mereinen/mantereinen, Australian laatta ja Intian laatta yhdistyivät 50–55 miljoonaa vuotta sitten)
* Pohjois-Amerikan laatta (mantereinen)
* Tyynenmeren laatta (mereinen)

### Pienempiä laattoja
* Adrianmeren laatta (mereinen)
* Anatolian laatta
* Arabian laatta (mantereinen)
* Egeanmeren laatta (mereinen)
* Filippiinien laatta (mereinen)
* Juan de Fucan laatta
* Karibian laatta (pääosin mereinen)
* Kookossaaren laatta (mereinen)
* Nazcan laatta (mereinen)
* Scotian laatta

## Laattojen liikettä ajavat voimat
Useiden voimien hypotetisoidaan vaikuttavan mannerlaattojen liikkeeseen:
* Subduktioveto (engl. *slab pull*), joka liittyy verrattain kylmän alityöntyvän ja uppoavan laatan raskauteen
* Keskiselänteen työntö (engl. *ridge push*), joka on keskiselänteen vuorijonojen laattaan kohdistama työntävä voima
* Imuvoima (engl. *suction force*), joka imee mantereita alityöntövyöhykkeitä kohti
* Vaipan veto (engl. *mantle drag*), joka liittyy viskoosiin kytkentään litosfäärin ja astenosfäärin välillä
* Transformisiirrosten vastusvoima (engl. *transform resistance*), joka pyrkii hidastamaan jo olemassa olevia laattaliikkeitä
* Törmäysvastus (engl. *colliding resistance*), joka on konvergoiville laattarajoille ominainen
Näistä kolmea ensimmäistä pidetään tärkeimpinä yksittäisinä laattaliikettä ajavina voimina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nikolai Podgornyi

**Nikolai Viktorovitš Podgornyi** (, , 18. helmikuuta (J: 5. helmikuuta) 1903 Karlovka – 12. tammikuuta 1983 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko.

Nikolai syntyi Ukrainan Pultavan alueella rautatehtaan työläisen perheeseen. Hänestä tuli 15-vuotiaana valimotyöläinen. Viisi vuotta myöhemmin Podgornyi aloitti opiskelun. Podgornyi opiskeli insinööriksi elintarviketeollisuuden instituutissa Kiovassa. Valmistuttuaan hän työskenteli vuoteen 1946 asti elintarviketeollisuuden palveluksessa.

Podgornyi oli liittynyt kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1930. Hän toimi insinööriksi valmistuttuaan Ukrainan elintarviketeollisuuden kansankomissaarina ja Moskovan elintarvikeinstituutin johtajana mutta siirtyi vuoden 1950 jälkeen puoluetyöhön. Podgornyistä tuli vuonna 1956 kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen. Keskuskomitean sihteeriksi hänet valittiin vuonna 1957 ja politbyroon jäseneksi vuonna 1960. Ukrainan puoluejohtajana hän toimi 1957–1963. Vuonna 1963 Podgornyi sai sosialistisen työn sankarin arvonimen.

Podgornyi liittyi vuonna 1964 pääsihteeriksi noussutta Leonid Brežneviä vastaan käytyyn valtakamppailuun. Häviäjänä hänet erotettiin keskuskomitean sihteerin asemasta ja hän sai Neuvostoliiton muodollisen valtionpäämiehen, korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajan aseman 1965 Anastas Mikojanin jälkeen. Vahvasti alkoholisoitunut Podgornyi erotettiin politbyroosta ja hän jäi eläkkeelle Brežnevin ottaessa myös valtionpäämiehen toimen 1977. 

## Lähteet
Nikolai Kamenski (kenraali)

Kreivi **Nikolai Mihailovitš Kamenski** (, 27. joulukuuta 1776 – 4. toukokuuta 1811 Odessa, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kenraali Suomen sodassa.

Ennen Suomen sotaa Kamenski oli ollut mukana Aleksandr Suvorovin Italian ja Sveitsin sotaretkellä Ranskan keisarikuntaa vastaan.

Suomen sodassa Kamenski komensi venäläisten 5. divisioonaa Ruonan ja Oravaisten taisteluissa. Kamenski oli venäläisten neuvottelija, kun vihollisuudet Suomessa päättänyt Olkijoen sopimus 18. marraskuuta allekirjoitettiin. Kamenski oli myös torjumassa Ruotsin armeijan viimeistä merkittävää sotatointa, maihinnousuhyökkäystä Uumajaan, elokuussa 1809. Selvästä alivoimasta huolimatta venäläisten onnistui Kamenskin johdolla pysäyttää Ruotsin armeijan hyökkäys.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Carl Johan Adlercreutz

**Carl Johan Adlercreutz** (suomeksi joskus **Kaarle Juhana**; 27. huhtikuuta 1757 Pernaja – 21. elokuuta 1815 Tukholma) oli Suomessa syntynyt Ruotsin armeijan kenraali ja kreivi, joka muistetaan parhaiten Suomen sodassa voittamistaan taisteluista. Hän kuului Adlercreutzin aatelissukuun ja kasvoi Porvoossa.

Adlercreutz osallistui jo 15-vuotiaana varakorpraalina Kustaa III:n vallankaappaukseen Jakob Magnus Sprengtportenin johtamien rakuunoiden joukossa.
Adlercreutz taisteli Kustaa III:n sodassa vuosina 1788–1790. Hän toimi myös Suomen sodassa toisen prikaatin päällikkönä ja ylipäällikkö Klingsporin yliadjutanttina.

Adlercreutzin ansioksi on laskettu se, että armeija ryhtyi tekemään vastarintaa Siikajoella ja Revonlahdella ja saavutti voitot Lapuan ja Alavuden taisteluissa. Adlercreutz kuitenkin jätti armeijan Olkijoen sopimuksen jälkeen ja siirtyi Ruotsiin.

Sodan aikana Adlercreutz osallistui henkilökohtaisesti vallankaappaukseen, jossa hän vangitsi kuningas Kustaa IV Aadolfin Tukholmassa 13. maaliskuuta 1809. Palkkioksi hän sai kenraaliadjutantin arvon ja käytännössä koko armeijan johdon. Adlercreutz toimi Ruotsin armeijan esikuntapäällikkönä taisteluissa Napoleonia vastaan vuosina 1813–1814. 
 
Adlercreutz korotettiin Ruotsissa 1808 vapaaherraksi ja 1814 kreiviksi. Hän avioitui 1792 vapaaherratar Henrietta Amalia Stackelbergin (1771–1796) kanssa. Tämä oli kenraaliluutnantti Bernt Fredrik Johan Stackelbergin tytär. Toisen kerran hän oli naimisissa vuodesta 1798. Vaimo oli vuorineuvoksen tytär Margareta von Engeström.
Hänet haudattiin Riddarholmin kirkkoon Siikajoen taistelun muistopäivänä 18.4.1816.

## Kirjallisuus
Adlercreutzin sankarimainetta on luonut J. L. Runebergin *[[Vänrikki Stoolin tarinat|Vänrikki Stoolin tarinoiden]]* toiseen osaan sisältyvä runo *Adlercreutz*.

## Lähteet
* 
*

### Viitteet
J. P. Donleavy

**James Patrick Donleavy** (23. huhtikuuta 1926 New York, Yhdysvallat – 11. syyskuuta 2017 Mullingar, Westmeathin kreivikunta, Irlanti) oli amerikkalais-irlantilainen kirjailija, taidemaalari ja näytelmäkirjailija. Hän oli New Yorkissa syntynyt irlantilaisten maahanmuuttajien lapsi ja myöhemmin Irlannin kansalainen.

Donleavyn ensimmäinen ja tunnetuin teos on vuonna 1955 ilmestynyt *The Ginger Man*. Vauhdikas veijariromaani kertoo nuoren amerikkalais-irlantilaisen opiskelijan Sebastian Dangerfieldin edesottamuksista Dublinissa. Ilmestyessään kirja kiellettiin Yhdysvalloissa ja Irlannissa; nykyään se luetaan modernin englanninkielisen kirjallisuuden klassikoihin. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1968 nimellä *Holtiton mies* (Weilin+Göös) Pentti Saarikosken käännöksenä. Pekka Tarkka paljasti myöhemmin, että Saarikoski ei saanut käännöstyötään koskaan valmiiksi, ja että todellisuudessa kirjan onkin kääntänyt Erkki Haglund. Haglund on merkitty kääntäjäksi kirjan uusimpiin painoksiin.

Donleavyn teoksista on suomennettu myös *Anteeksiantamaton herra Smith* (Otava 1967) ja *Samuel S:n surullisin suvi* (Otava 1970). Donleavyä pidetään kulttikirjailijana, ja hän olikin erikoislaatuisen mustan huumorin esimerkillinen edustaja.

## Suomennetut teokset
* *Anteeksiantamaton herra Smith*, Suom. Eero Huhtala. Otava, 1967
* *Holtiton mies*, [suomentajaksi merkitty Pentti Saarikoski] Esipuheen kirj. Paavo Lehtonen. Weilin + Göös, 1968 – 2.p. [suomentajaksi merkitty Pentti Saarikoski] Tammi, 1977 (Keltainen kirjasto 139) ., . – 3. p. suomentanut Erkki Haglund. Tammi, 2000 .
* *Samuel Sn surullisin suvi*, suom. Juhani Jaskari.  Otava, 1970.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Petäjä, Jukka: James Patrick Donleavy 1926–2017. *Helsingin Sanomat*, 23.9.2017.
* The J.P. Donleavy Compendium
Imatran Valtionhotelli

**Imatran Valtionhotelli** on Imatrankosken partaalla Imatralla sijaitseva, vuonna 1903 valmistunut arkkitehti Usko Nyströmin suunnittelema jugendlinna, joka toimii hotellina. 

## Historia
Ennen kivirakenteista valtionhotellia paikalla sijaitsi kaksi puurakenteista hotellia, jotka paloivat 1800-luvun lopussa.
Hotellin alkuperäinen nimi on Grand Hôtel Cascade. Ensimmäinen hotelliyrittäjä tuli Pietarista, ja asiakkaina oli saksalaisia ja venäläisiä, jotka tulivat kalastamaan ja ihailemaan näyttävää koskea. Imatran matkailumaine alkoi Katariina Suuren koskivierailusta vuonna 1772.

Hotelli toimi sotilassairaalana sisällissodan aikana. Toisen maailmansodan aikana se oli Kannaksen armeijan esikuntana sekä jatkosodassa päämajan sotilashallinto-osastona. Hotellin kellarissa toimi myös toisen maailmansodan aikana Imatran ilmatorjuntakeskus. Sodan jälkeen hotellia kunnostettiin arkkitehti Aarne Ervin suunnitelmien pohjalta, ja vuosina 1985–1987 rakennus restauroitiin väritystä myöten alkuperäiseen asuunsa.

Vuonna 1983 rakennetun kongressiosan on suunnitellut arkkitehti Ilmo Valjakka. Toukokuussa vuonna 2009 hotellin yhteydessä avattiin moderni kylpylähotelli.

Hotelli kuuluu elokuuhun 2025 Scandic-hotelliketjuun, jolle se siirtyi vuonna 2018 Restel Oy:n Cumulus-ketjun oston myötä. Keväällä 2025 Scandic kuitenkin ilmoitti lopettavansa hotellitoiminnan Valtionhotellissa vuokrasopimuksen päättyessä elokuun lopussa 2025.

Hotellin omistaja ruotsalainen Pandox myi hotellin kesällä 2025 suomalaiselle hotelli- ja ravintola-alan perheyritys Peerâ Hotels & Cottagesille.

Apu-lehden yleisöäänestyksessä vuonna 2014 Imatran Valtionhotelli valittiin Suomen kauneimmaksi rakennukseksi. Samaisen maininnan hotelli sai myös vuonna 2017.

## Valtionhotelli fiktiossa
* Laila Hirvisaaren Imatra-sarja (*[[Kruununpuisto (kirja)|Kruununpuisto]]*, 2005, *Myrskyn edellä*, 2006, *Grand Hotel*, 2007)
* Desmond Bagley, *Suomalainen nuorallatanssi* (*The Tightrope Men*) (1973)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Imatran valtionhotelli Scandic-ketjun verkkosivuilla
Neodyymi

**Neodyymi** () on lantanoideihin kuuluva, jaksollisen järjestelmän 60. alkuaine. Sen kemiallinen merkki on **Nd** ja CAS-numero 7440-00-8. Neodyymiä käytetään muun muassa lasin himmentämiseen hitsausmaskeissa, voimakkaissa magneeteissa, lasereissa ja tähtitieteellisissä sovellutuksissa &ndash; neodyymillä himmennetty lasi tuottaa hyvin terävän absorptiokaistan, jota voidaan käyttää kalibrointiin. Neodyymioksidilla (Nd2O3) voidaan lasi värjätä purppuran väriseksi. Neodyymin, boorin ja raudan seoksesta voidaan valmistaa erinomaisia kestomagneetteja.

Neodyymin spektri on myös sovelias hehkulampun lasikuvun suodatinväriaineeksi esimerkiksi kasvilamppuihin, kun halutaan jäljitellä luonnonmukaista valoa.

97 % metallista tuotetaan Kiinassa, joka on haluton viemään sitä ulkomaille matalasti jalostettuna.

Luonnossa esiintyvä neodyymi koostuu seitsemästä isotoopista, joista viisi on pysyviä: 142Nd, 143Nd, 145Nd, 146Nd ja 148Nd, ja kaksi radioaktiivisia: 144Nd (osuus 23,80&nbsp;%) ja 150Nd (5,64&nbsp;%). Näistä yleisin on 142Nd 27,13&nbsp;%:n osuudella. Alkuaineella on yhteensä 31 tunnettua radioaktiivista isotooppia joiden massaluvut vaihtelevat välillä 124&ndash;161 ja joiden puoliintumisajat vaihtelevat 0,65 sekunnista (125Nd) 7,9×1018 vuoteen (150Nd).

Neodyymiä sisältäviä mineraaleja ovat esimerkiksi monatsiitti ja synkysiitti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Helsingin Sanomat, alkuaineet: Neodyymistä tehomagneetteja
*Tieteen Kuvalehti: Neodyymi – magneettien valtias
*Periodictable: Technical data for Neodymium 
*Webmineral: Mineral Species containing Neodymium (Nd) 
*Mindat: The Mineralogy of Neodymium 
*WebElements: Chemical reactions of Neodymium 
*ChemBlink: Neodymium 
* 
*Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Neodymium 
* The Royal Society of Chemistry (RSC): Neodymium 
* PeriodicTable: Neodymium (Nd) 
* PubChem: Neodymium 
* Human Metabolome Database (HMDB): Neodymium 
* Food Component Database (FooDB): Neodymium 
* DrugBank: Neodymium
Eugen Ekman

**Eugen Georg Oskar Ekman** (s. 27. lokakuuta 1937 Vaasa) on suomalainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiavoittaja ja yrittäjä. Ekman on vanhin elossa oleva suomalainen olympiavoittaja.

Ekman voitti Suomen ainoan kultamitalin Rooman olympialaisissa vuonna 1960 jaettuaan sen hevosella Neuvostoliiton Boris Šahlinin kanssa. Hän voitti hevosella myös EM-hopeaa Kööpenhaminassa 1959.

Ekman pääsi Rooman olympialaisiin sattuman kautta, kun TUL ei suostunut yhteistyöhön SVUL:n kanssa, eivätkä TUL:in urheilijat siksi saaneet olympiapaikkaa. Sopua yritti taustalla rakentaa myös Urho Kekkonen. Juuri ennen voittoisaa kilpailua Kekkonen oli lähettänyt tuohtuneen myllykirjeen Voimisteluliiton puheenjohtajalle Erkki Palolammelle. Kirje on julkaistu Kekkosen kirjekokoelmassa *Kirjeitä myllystäni 1*. Palolammen vastauskirje tuli julkisuuteen, kun se lahjoitettiin Ekmanille Vaasan Telinetaitureiden järjestämässä kultamitalin 50-vuotisjuhlassa 11.8.2010.

Opetusministeriö myönsi vuonna 2002 Ekmanille Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.

Ekman perusti vuonna 1961 toimistokoneita ja -tarvikkeita myyvän Oy Ekman Systems Ab:n, jonka johdossa hän toimi vuoteen 1989.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Eugen Ekman – Rooman Olympialaiset 1960 (Ekman Systemsin sivuilla, arkistoitu versio)
*
Achernar

**Achernar** [akernar], **&alpha; Eridani**, on Eridanuksen tähdistön kirkkain tähti ja koko tähtitaivaan yhdeksänneksi kirkkain tähti. Se sijaitsee aivan pitkän tähdistönsä eteläosassa vain 33 asteen päässä eteläisestä taivaannavasta eikä siten näy esimerkiksi Euroopassa. Tähti on saanut nimensä arabiankielisestä sanasta &#1570;&#1582;&#1585; &#1575;&#1604;&#1606;&#1607;&#1585; (*&#257;xir an-nahr*), joka tarkoittaa ’joen loppupäätä’. Ennen 1500-luvun löytöretkiä etelään Eridanuksen katsottiin päättyvän &theta; Eridaniin, jota tuolloin kutsuttiin Achernariksi. Kun &alpha; Eridani lopulta löydettiin, sai se nimen itselleen ja theeta-tähdestä tuli Acamar.

## Achernar

Achernar on 144 valovuoden päässä Aurinkokunnasta sijaitseva sinertävänvalkoinen pääsarjan tähti, joskin sitä aiemmin pidettiin jättiläistähtenä. Se on suhteellisen nuori, korkeintaan muutamien satojen miljoonien vuosien ikäinen. Huolimatta varsin suuresta massastaan se ei ole ehtinyt käyttää vetyvarastojaan loppuun; se saattaa myös olla juuri tarpeeksi pieni poistuakseen pääsarjasta Sirius B:n kaltaiseksi massiiviseksi valkoiseksi kääpiöksi.

Achernar pyörii erittäin nopeasti akselinsa ympäri – vain muutamissa tunneissa, minkä seurauksena siitä irtaantuu massaa tuhansia kertoja Aurinkoa nopeammin. Tähden päiväntasaajan tasolle on syntynyt laajeneva kaasukiekko. Dramaattisin vaikutus 225–300 kilometriä sekunnissa tapahtuvalla pyörimisliikkeellä (päiväntasaajan kohdalta pinnalla mitattuna) on kuitenkin tähden muotoon: Achernarin läpimitta päiväntasaajalla on ainakin 1,51–1,61-kertainen napojen halkaisijaan nähden ja vieläkin enemmän, mikäli tähti ei näyttäydy suoraan sivulta Maasta katsottuna. Achernar on litistynein tunnettu suuri taivaankappale. Nykyiset tähtien rakennemallit eivät kykene selittämään näin suurta litistymistä, joten siihen liittyy todennäköisesti muita erillisiä ilmiöitä, kuten pohjois–eteläsuuntaisia virtauksia ja epätasaisuutta pyörimisnopeudessa tähden eri kerroksissa.

Johtuen Achernarin lähettämästä voimakkaasta ultraviolettisäteilystä tähden ympärillä oleva niin sanottu elinkelpoinen vyöhyke on 54 ja 73 AU:n etäisyydellä eli kauempana kuin Pluto sijaitsee Auringosta. Sillä etäisyydellä mahdollisen planeetan kiertoaika olisi 160–260 vuotta, ja nykymenetelmillä maankaltaisen planeetan havaitseminen sieltä olisi lähes mahdotonta.

## Aiheesta muualla
*Solstationin sivu Achernarista
Joe Haldeman

**Joe Haldeman** (s. 9. kesäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänen kuuluisin teoksensa on *[[Loputon sota]]* (*The Forever war*, 1975), joka kertoo tähtienvälisestä sodasta ihmisten ja tauraneiksi kutsutun lajin kesken. Romaani perustuu osittain Haldemanin sotakokemuksiin Vietnamissa. Hänen veljensä Jack C. Haldeman II on myös tieteiskirjailija.

Hän on voittanut mm. Hugo-, Nebula- ja John W. Campbell -palkinnot teoksellaan *Forever Peace* (jatkoa *[[Loputon sota]]* -kirjalle).

Hän on voittanut Robert A. Heinlein -palkinnon huomionosoituksena. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.

## Osittainen bibliografia

* *War Year* (1972)
* *[[Loputon sota]]* (*The Forever War*, 1974), Nebula-, Hugo-, ja Locus-palkinnot
* *Attar's Revenge* (1975) – salanimellä Robert Graham
* *War of Nerves* (1975) – salanimellä Robert Graham
* *Mindbridge* (1976)
* *Planet of Judgement* (1977) – Star Trek -kirja
* *All My Sins Remembered* (1977)
* *Infinite Dreams* (1978) – novellikokoelma
* *Worlds* (1981)
* *There is No Darkness* (1983) – yhdessä Jack C. Haldeman II:n kanssa
* *Worlds Apart* (1983)
* *Dealing in Futures* (1985) – novellikokoelma
* *Tool of the Trade* (1987)
* *Buying Time* (1989)
* *The Hemingway Hoax* (1990)
* *Worlds Enough and Time* (1992)
* *1968* (1995) 
* *None So Blind* (1996) – novellikokoelma
* *[[Forever Peace]]* (1997), Nebula-, Hugo-, ja John W. Campbell -palkinnot
* *Saul's Death and Other Poems* (1997) – runokokoelma 
* *Forever Free* (1999) 
* *The Coming* (2000) 
* *Guardian* (2002)
* *Camouflage* (2004)
* *Old Twentieth* (2005)

## Suomennettuja novelleja

* ”Minä Newtonista” (1970), teoksessa *Kauhujen kirja 8*, 1996.
* ”Sotamies Jakobin yksityinen sota” (1974), Aikakone 2/v3.
* ”Veriveljet” (1979), teoksessa *Varkaiden maailma*, 1992.
* ”Poikkeama ajassa” (1989, runo), teoksessa *Ei vain verestä*, 1990.
* ”Sokeutensa kullakin” (1994), Portti 3/1995.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Joe Haldeman's Tangled Web Site  
* 
* Joe Haldeman Science Fiction Awards Database -sivustolla
Tulli (Tampere)

**Tulli** on Tampereen keskustan kaupunginosa, joka on saanut nimensä vuonna 1901 valmistuneesta tullikamarista ja siihen yhdistetystä pakkahuoneesta. Virallisesti kyseessä on Tampereen 17. kaupunginosa.

Ratapihan läheisyyden vaikutuksesta alueelle rakennettiin 1800-luvun lopulta lähtien varasto-, konttori- ja tuotantotiloja. Alueelle vahvistettiin asemakaava vuonna 1900. Nykyisin Tullin alueella sijaitsee Tampereen yliopiston tiloja, pienteollisuutta, Tullintorin kauppakeskus sekä kasvavissa määrin myös asutusta. Tullikamarilla ja pakkahuoneella on ravintola- ja kulttuuritoimintaa. Tullin pohjoisrajana toimii Itsenäisyydenkatu ja pohjois-eteläsuunnassa sen halkaisee Yliopistonkatu. Kaupunginosan itäreunalla sijaitsee itäisen keskustan suosittu virkistysalue, Sorsapuisto, jonka eteläreunassa on vuonna 1990 valmistunut suuri konsertti- ja kongressikeskus, Tampere-talo. Tullin länsiosassa ratapihan ja Ratapihankadun laidalla sijaitsee Tampereen ja koko Suomen korkein hotellirakennus Hotelli Torni Tampere.

## Lähteet
*''Koskesta voimaa'' -verkkojulkaisu: Tullin alue – XVII kaupunginosa

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Ilmapanoraamakuvia Tullista – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Judge Dread

**Judge Dread** (2. toukokuuta 1945 – 13. maaliskuuta 1998), oikealta nimeltään **Alexander Minto "Alex" Hughes** oli englantilainen ska- ja reggae-muusikko. Hän oli kautta aikain ensimmäinen valkoinen, joka saavutti suuren luokan suosiota Jamaikan musiikkilistoilla.

Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Judge Dreadilla on ollut eniten kiellettyjä musiikkikappaleita. Myöhempinä aikoina radioasemat kieltäytyivät soittamasta hänen kappaleitaan ilman, että olivat edes ensin kuulleet niitä. Sanoituksissa esiintyivätkin päällimmäisenä riettaat ja alatyyliset aiheet. 

1960-luvulla Alex Hughes työskenteli ovimiehenä Lontoon karibialaisklubeilla. Taiteilijanimensä Judge Dread otti Prince Busterin samannimisestä musiikkikappaleesta *[[rude boy]]* -kulttuurin ollessa muotia. Hän kutsuikin itseään maailman töykeimmäksi mieheksi.

Judge Dread kuoli sydänkohtaukseen lavalle kesken esityksensä The Penny Theatressa, Canterburyssä. Hänen viimeiset sanansa olivat: "Let's hear it for the band" (suosionosoitukset yhtyeelle).

## Aiheesta muualla
* The Judge Dread Memorial Site
Pähkinäsaari

**Pähkinäsaari** (ven. *Ореховый*, ruots. *Nötö*) on saari Venäjällä, joka sijaitsee Laatokan ja sen laskujoen Nevan liitoskohdassa Pähkinälinnan kaupungissa Leningradin alueella. Saaressa on keskiaikainen Pähkinäsaaren linna, jossa Ruotsi ja Novgorod solmivat Pähkinäsaaren rauhan vuonna 1323.

## Lähteet
Erlend Loe

**Erlend Loe** (s. 24. toukokuuta 1969 Trondheim) on norjalainen kirjailija. Hän on tehnyt myös musiikkivideoita ja lyhytelokuvia sekä työskennellyt psykiatrisessa sairaalassa ja opettajana.

Tehokeinoinaan Loe käyttää liioittelua ja naivismia.

Loen joulun alla 2011 ilmestynyt teos *Fvonk* kertoo fiktiivisestä pääministeristä, jonka nimi on Jens (viittaa pääministeri Jens Stoltenbergiin). Kirja oli lähes valmis, kun Norjassa tapahtui Utøyan joukkosurma. Loe kirjoitti kirjan melkein kokonaan uudestaan.

## Teokset
### Suomennetut teokset
* *[[Supernaiivi]]*. Suomentanut Outi Menna. Like, 1998. (*Naiv. Super*, 1996.)
* *[[L (kirja)|L]]*. Suomentanut Outi Menna, Like, 2000. (*L*, 1999.)
* *Maria & José*. Kuvitus Kim Hiorthøy. Suomentanut Outi Menna. Like, 2002. (*Maria & José*, 1994.)
* *[[Tosiasioita Suomesta]]*. Suomentanut Outi Menna. Like, 2002. (*Fakta om Finland*, 2001.)
* *Kala*. Suomentanut Tuula Tuuva. WSOY, 2003. (*Fisken*, 1994.)
* *Naisen talloma*. Suomentanut Outi Menna. WSOY, 2003. (*Tatt av kvinnen*, 1993.)
* *Kurtin käytöshäiriö*. Suomentanut Tuula Tuuva. WSOY, 2003. (*Kurt blir grusom*, 1995.)
* *Kurt on tärkeä*. Kuvittanut Kim Hiorthøy. Suomentanut Tuula Tuuva. WSOY, 2004. (*Kurt quo vadis?*, 1998.)
* *[[Doppler (romaani)|Doppler]]*. Suomentanut Outi Menna. Johnny Kniga, 2005. (*Doppler*, 2004.)
* *Kurtilla keittää*. Kuvittanut Kim Hiorthøy. Suomentanut Tuula Tuuva. WSOY, 2005. (*Kurt koker hodet*, 2005.)
* *Volvon kuorma-autot*. Suomentanut Outi Menna. Johnny Kniga, 2006. (*Volvo Lastvagnar*, 2006.) 
* *Shakespearen salaisuus*. Petter Amundsen. Suomentanut Outi Menna. Johnny Kniga, 2007. (*Organisten*, 2006.)
* *Muleum*. Suomentanut Outi Menna. Johnny Kniga, 2008. (*Muleum*, 2007.)
* *Kurttila*. Piirrokset Kim Hiorthøy. Suomentanut Tuula Tuuva-Hietala. WSOY, 2009. (*Kurtby*, 2008.)
* *Hiljaiset päivät Nigellan lumoissa*. Suomentanut Outi Menna. Johnny Kniga, 2011. (*Stilla dagar i Mixing Part*, 2009.)
* *Kurt kuriirina*. Suomentanut Tuula Tuuva-Hietala. WSOY, 2012.
* *Niin loppuu maailma sellaisena kuin me sen tunnemme*. Suomentanut Outi Menna. Johnny Kniga 2016. (*Slutten på verden slik vi kjenner den, 2015*.)

### Suomentamattomia teoksia

* *Den store røde hunden* (1996)
* *Jotunheimen, bill.mrk. 2469* (2000)
* *Fvonk*, 2011

## Lähteet
Maltoosi

**Maltoosi** eli **mallassokeri** on disakkaridi, joka muodostuu kahdesta glukoosimolekyylistä. Maltoosin molekyylikaava on C12H22O11 ja moolimassa 342,296&nbsp;g/mol. Maltoosia syntyy muun muassa tärkkelyksen hajotessa eläinten ruuansulatuskanavassa ja itävissä tärkkelyspitoisissa siemenissä. Tärkkelyksen maltoosiksi hajottava entsyymi on amylaasi. 

Maltoosia esiintyy esimerkiksi kaurajuomassa sekä tärkkelyssiirapissa, makeisissa ja vahvassa oluessa. Keskiolut ja mämmi sisältävät kaksi prosenttia maltoosia ja hunajassa sekä siiderissä sitä on noin 1,5&nbsp;prosenttia. Elimistössä maltoosia pilkkoo suolinesteen maltaasi-entsyymi.

Tärkkelyksestä valmistetaan teollisesti maltoosia entsymaattisesti amylaasin, maltogenaasin tai pullulanaasin avulla. Maltoosisiirappia käytetään makeutusaineena ja eräiden polysulfidien stabilimisaineena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Fineli: Maltoosin lähteet ruoka-aineissa
*Liber Herbarum II: Luettelo maltoosia sisältävistä kasveista
*PubChem: Maltoosi 
*Human Metabolome Database: D-Maltose 
*KEGG: Maltose
Thrust SSC

**Thrust SSC** (**S**uper**S**onic **C**ar) on maailman nopein maakulkuneuvo sekä ainoa sellainen, joka on yltänyt äänen nopeuteen ja rikkonut äänivallin ajamalla mailin matkan keskinopeudella 1 227,986 km/h (1,02 mach) 15. lokakuuta 1997.

Thrust SSC ajoi ennen ennätysajoaan 25. syyskuuta siihen aikaan suurimman nopeuden, 1149,29 km/h, jonka se itse rikkoi noin 20 päivää myöhemmin. Autoa ohjasi molemmilla kerroilla Ison-Britannian kuninkaallisten ilmavoimien (RAF) hävittäjälentäjä Andy Green.

Thrustin voimanlähteenä oli kaksi isoa suihkumoottoria. Sen pyörät pyörivät noin 8500 kierrosta minuutissa.
Bayerin designaatio

**Bayerin designaatio** on useille kirkkaille tähdille annettu tunnus, jonka otti käyttöön saksalainen tähtitieteilijä Johann Bayer vuonna 1603 ilmestyneessä tähtikartassaan *[[Uranometria]]*. Se koostuu pienestä kreikan kirjaimesta ja tähdistön genetiivimuotoisesta latinankielisestä nimestä. Esimerkiksi Pohjantähden Bayerin designaatio on *&alpha; Ursae Minoris*. Tähdistön nimi voidaan ilmoittaa myös kolmikirjaimisena lyhenteenä, esimerkiksi *&alpha; UMi*.

Designaatio on yleensä annettu kunkin tähdistön tähdille niiden kirkkausjärjestyksessä, jolloin kirkkain tähti on päätähti eli ns. alfatähti, mutta koska kirkkausmääritys on aikanaan tehty silmämääräisesti, on tähän runsaasti poikkeuksia, niin että alfa voi olla kirkkainta tähteä himmeämpi. Esimerkiksi Orionin kirkkain tähti Rigel on *&beta; Orionis* ja toiseksi kirkkain tähti Betelgeuze *&alpha; Orionis*. Koska tähdistöjen tarkat rajat sovittiin vasta 1900-luvun alussa, eivät kaikki designaatiot vastaa tähden sijaintia modernien tähdistörajojen suhteen. Esimerkiksi kahden tähdistön rajalla sijaitsevilla tähdillä *&beta; Tauri* (*&gamma; Aurigae*) ja *&alpha; Andromedae* (*&delta; Pegasi*) on kaksi vaihtoehtoista designaatiota. Vaa'an tähdistössä selkeästi sijaitsevan *&sigma; Libraen* designaatio oli alun perin *&gamma; Scorpionis*. Näistä seikoista huolimatta Bayerin designaatio on edelleen laajasti käytössä.

Useimmat tähdet on merkitty pienin kreikkalaisin kirjaimin, mutta niiden loputtua kesken nimeämisjärjestelmää laajennettiin latinalaisiin aakkosiin – ensin pieniin ja sitten suuriin. Laajennettuja designaatioita käytetään vain harvoin, mutta poikkeuksena eräitä tunnettuja kohteita ovat esimerkiksi *h Persei* (joka todellisuudessa on Perseuksen kaksoistähtijoukon toinen osapuoli) ja *P Cygni*. Isoja latinalaisia kirjaimia ei ole koskaan tarvittu Q:ta pidemmälle, ja niinpä R:stä eteenpäin tähtien designaatiot ovat muuttuvien tähtien designaatioita.

Lisäksi eräillä tähdillä on numero kreikkalaisen kirjaimen ohessa erottamaan saman designaation saaneita tähtiä toisistaan. Tällaisia ovat kaksoistähtien (lähinnä optisten sellaisten) komponentit sekä poikkeustapaukset, kuten Orionissa oleva tähtijono *&pi;<sup>1</sup>, &pi;<sup>2</sup>, &pi;<sup>3</sup>, &pi;<sup>4</sup>, &pi;<sup>5</sup>* ja *&pi;<sup>6</sup> Orionis*.

## Katso myös
* Flamsteedin designaatio
* Tähden nimi
Flamsteedin designaatio

**Flamsteedin designaatio** on kirkkaille tähdille annettu tähdistökohtainen tunnus, jota käytettiin ensimmäisen kerran englantilaisen tähtitieteilijän John Flamsteedin tähtiluettelossa *Historia coelestis Britannica*, jonka julkaisivat Edmond Halley ja Isaac Newton vuonna 1712 ilman Flamsteedin hyväksyntää. Vaikka teoksen vuonna 1725 ilmestyneessä viimeisessä painoksessa designaatioita ei enää käytetty, saivat ne suosiota 1700-luvulla ja ovat yhä nykyisin laajassa käytössä niillä tähdillä, joille ei ole Bayerin designaatiota.

Flamsteedin designaatio koostuu numerosta ja tähdistön genetiivimuotoisesta latinankielisestä nimestä. Merkittäviä Flamsteedin designaatiolla ensisijaisesti tunnettuja tähtiä ovat *51 Pegasi*, jolla on ensimmäinen löydetty auringonkaltaisen tähden eksoplaneettajärjestelmä, sekä *61 Cygni*, ensimmäinen tähti Auringon jälkeen, jonka etäisyys onnistuttiin määrittämään parallaksin avulla.

Flamsteedin designaatiot on annettu tähdille kasvavan rektaskension mukaisessa järjestyksessä. Maan prekession takia osa tähdistä ei enää ole annetussa järjestyksessä, ja lisäksi eräät tähdet sijaitsevat nykyisin alkuperäisen nimikkotähdistönsä rajojen ulkopuolella. Flamsteedin designaatiot on annettu vain Isosta-Britanniasta käsin näkyville tähdille, eikä kaikkein eteläisimpien tähdistöjen tähdillä siten ole niitä lainkaan.
Pyhän Marian seurakunta (Pietari)

**Pyhän Marian seurakunta** on inkeriläinen luterilainen seurakunta Pietarissa. Nykyinen Pietarin Pyhän Marian kirkko valmistui 1805, ja siitä tuli vallankumouksen jälkeen Inkerin hiippakunnan tuomiokirkko.

## Historia

Ruotsin vallan aikana Nevanlinnassa oli ruotsalais-suomalainen seurakunta 1630-luvulta lähtien. Kirkko sijaitsi Ohtajoen läheisyydessä. Seurakuntaan kuului linnan väestö ja lähiseudun suomalaisten kylien asukkaita. Pietarin Pyhän Marian seurakunta perustettiin vuonna 1703. Se jakaantui vuonna 1769 ruotsalaiseen Pyhän Katariinan ja suomalaiseen Pyhän Marian seurakuntaan. Kirkossa pidettiin jumalanpalveluksia vuoteen 1937 asti. Neuvostoaikana kirkossa toimi muun muassa luutavarasto ja eläinnäyttely.

Pyhän Marian seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1990, ensin osaksi Viron evankelis-luterilaisen kirkon alaisuuteen. Kun Inkerin kirkko perustettiin 1992, Pyhä Maria siirtyi siihen. Kirkkonsa seurakunta sai kokonaisuudessaan takaisin vuonna 1995. Nykyisin seurakunnassa on noin 300 jäsentä ja kirkossa pidetään jumalanpalveluksia sekä suomeksi että venäjäksi.

## Kylät

Pyhän Marian seurakuntaan kuuluivat 1900-luvun alussa seuraavat suomalaisten asuttamat kylät: Autuansaari, Kaljula, Kivinenä, Kolomäki, Lahti, Lahdenkontu (Konnaja Lahta), Liiha, Mantere, Muurola, Vanha-Paanova (Staropanovo), Uusi- eli Suomen-Paanova, Parkala, Rasvala, Ripatsu (Rybatskaja), Ristisaari, Sorsanjoki (Utkina Zavod), Sutela, Tönttölä, Vahviaisi (Sosnovaja Poljana), Vallinginkylä, Uusikylä (Muurolassa) ja Uusikylä eli Malnova.

Ortodoksisia inkerikkoja asui Lahdessa, Lahdenkonnussa, Liihassa, Vanhassa-Paanovassa, Parkalassa, Ripatsussa ja Muurolan Uudessakylässä. Melkein kaikissa kylissä oli myös venäläisiä asukkaita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Seurakunnan kotisivut
* Tietoa Pyhän Marian seurakunnan kirkonarkistoista (Arkistolaitos)
* Pyhän Marian seurakunta Pietari-tietosanakirjassa
Bill Hicks

**William Melvin "Bill" Hicks** (16. joulukuuta 1961 Valdosta, Georgia, Yhdysvallat – 26. helmikuuta 1994 Little Rock, Arkansas) oli yhdysvaltalainen stand up -koomikko, jonka esitykset käsittelivät yleensä yhteiskunnallisia aiheita, kuten uskontoa, huumeita ja aborttia. Hän käsitteli kaikkia aiheitaan täysin ennakkoluulottomasti tuoden selvästi oman mielipiteensä asioihin. Hicks oli suosituimmillaan 1980-luvun lopusta kuolemaansa saakka. Hicks tunnettiin myös sisääntulostaan, jolloin hänellä oli yllään pitkä nahkatakki ja päässään stetsoni eli niin sanottu *cowboy look*. Hän kuoli haimasyöpään vuonna 1994 ollessaan 32-vuotias. Hicks oli ketjutupakoitsija, joka poltti noin 50 savuketta päivässä.

Myöhemmin monet koomikot ja julkisuuden henkilöt, kuten Eddie Izzard, Russell Brand, Joe Rogan ja Denis Leary, ovat maininneet Hicksin suureksi vaikuttajakseen.

Monet yhtyeet, erityisesti Tool, ovat lainanneet osia Hicksin puhelevyiltä kappaleisiinsa.

## Julkaisut
Äänitteet

* *Dangerous* (1990)
* *Relentless* (1992)
* *Arizona Bay* (1997)
* *Rant in E-Minor* (1997)
* *Philosophy: The Best of Bill Hicks* (2001)
* *Love, Laughter and Truth* (2002)
* *Flying Saucer Tour Vol. 1* (2002)
* *Live at Oxford Playhouse, or Shock and Awe* (2003)
* *Salvation: Oxford Novembe* 11, 1992 (2005)

Videot

* *Sane Man* (VHS 1989 / DVD 2005)
* *One Night Stand* (VHS, 1991 / DVD, 2002)
* *Ninja Bachelor Party* (VHS, 1991)
* *Relentless* (VHS, 1992 / DVD 2006)
* *Revelations* (1993)
* *Totally Bill Hicks* (VHS, 1994 / DVD, 2002)
* *Bill Hicks Live: Satirist, Social Critic, Stand Up Comedian* (DVD, 2004)

Lisäksi useita epävirallisia bootleg-nauhoitteita.

Dokumentit
* *Bill Hicks, jumalaton rääväsuu* (*American: The Bill Hicks Story*) (DVD, 2009) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Bill Hicks - virallinen kotisivu. 
* Sacred Cow Productions. 
*
Ominaisliike

**Ominaisliike** on tähden todellinen havaittu liike taivaankannella. Siinä ei ole otettu huomioon Maan pyörimisliikkeestä johtuvaa taivaan näennäistä kiertymistä, parallaksia, prekessiota, nutaatiota eikä valon aberraatiota. Tähden ominaisliike kertoo vain sen kulman muutosnopeuden havaitsijan suhteen, ei tähden todellista nopeutta avaruudessa, joka saadaan yhdistämällä ominaisliike säteisnopeuteen, joka puolestaan kertoo kohteen todellisen etääntymis- tai lähestymisnopeuden Aurinkokunnan suhteen.

Suurin tunnettu ominaisliike on Barnardin tähdellä: 10,3 kaarisekuntia vuodessa. Se on toiseksi lähin tähti Aurinkokunnan suhteen ja sijaitsee vain kuuden valovuoden päässä. Useimmiten suuri ominaisliike kertookin tähden läheisyydestä. Ominaisliikkeen löysi Edmund Halley vuonna 1718 huomattuaan, että Siriuksen, Arcturuksen ja Aldebaranin sijainnit olivat muuttuneet yli puoli astetta Hipparkhoksen 1&nbsp;850 vuotta aiemmin tekemistä merkinnöistä.

Tähdet eivät säilytä keskenäistä asentoaan muuttumatta, vaan ne liikkuvat jonkin verran toistensa suhteen vuodesta toiseen. Se kulma, jonka tähtinäköviivat tämän liikkeen johdosta vuoden kuluessa muuttuvat, ilmaisee tähden ominaisliikkeen. Suomen taivaalla näkyvistä kirkkaista tähdistä on suurin ominaisliike, nimittäin 23", Arcturuksella.

## Lähteet
Jacob Rijf

**Jacob Rijf** (17. heinäkuuta 1753 Pietarsaari – 25. joulukuuta 1808 Tukholma) oli suomalainen kirkonrakentaja ja rakennusmestari.

## Elämä
Jacob Rijf syntyi kirkonrakentajasukuun ja lienee oppinut ammatin jo isältään kirkonrakentaja Thomas Rijfiltä. 1700-luvun lopulla itseoppineiden käsityöläismestarien oli yhä vaikeampaa saada merkittäviä kirkonrakennustöitä, niinpä Jacob Rijf hakeutui arkkitehtikoulutukseen Tukholmaan. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka opiskeli Tukholman Taideakatemian arkkitehtikoulussa. Hän opiskeli koulussa vuosina 1783–1784 tunnettujen ruotsalaisten arkkitehtien Carl Fredrik Adelcrantzin ja Olof Tempelmanin johdolla. Hän oli myös viimeinen kansanrakentaja, sillä 1800-luvulta alkaen mestarien oli rakennettava kirkot arkkitehdin piirustusten mukaan.

Opiskeluvuotensa jälkeen Rijf otti ensimmäiseksi tehtäväkseen Luodon kirkon. Hän sai poikkeusluvan sen tekemiseen puusta, jota hän sai käyttää myös muissa samantyyppisissä kirkoissa. Vuonna 1785 hänet otettiin Västerbottenin lääninrakennusmestariksi. Hän suunnitteli useita kirkkoja sekä Pohjanmaalle että Västerbotteniin. Rijfin suunnittelemista rakennuksista tärkein lienee Skellefteån maaseurakunnan kirkko. Sen on sanottu olevan "Ruotsin uusantiikin karakteristisin ja monumentaalisin kivikirkko".

Kungsholmin kirkon uusimissuunnitelmat vuodelta 1808 jäivät Jacob Rijfin viimeiseksi työksi. Hän menehtyi Tukholmassa yhdessä isänsä kanssa kovaan kuumetautiin kesken tornin rakennustöiden.

## Jacob Rijfin suunnittelemia kirkkoja
* Hyrynsalmen kirkko (1786)
* Pedersören kirkon laajennus (1787)
* Ylikiimingin kirkko (valmistui 1788)
* Luodon kirkko (1789)
* Kortesjärven kirkko (1792)
* Puolangan kirkko (1792, paloi 1949)
* Himangan kirkko (1794)
* Alatornion kirkko (1797)
* Oravaisten kirkko (1797)
* Lehtimäen kirkko (1800)
* Vimpelin kirkko (1807)
* Kälviän kirkon kellotapuli (valmistui 1807)
* Skellefteån maaseurakunnan kirkko (valmistui 1800)
* Kungsholmin kirkon uusimissuunnitelmat (1808)

### Kuvia Rijfin suunnittelemista kirkkorakennuksista

Tiedosto:Larsmo church.jpg|Luodon kirkko
Tiedosto:Ylikiiminki Church, Finland.jpg|Ylikiimingin kirkko
Tiedosto:Alatornion kirkko.jpg|Alatornion kirkko
Tiedosto:Landskyrkan Skelleftea.jpg|Skellefteån maaseurakunnan kirkko
Tiedosto:Kortesjärvi_Church_20180802.jpg|Kortesjärven kirkko
Tiedosto:Vimpeli church.jpg|Vimpelin kirkko


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lantanoidi

**Lantanoidit** ovat alkuaineita, joiden järjestysluku on 57–71. Ne muodostavat yhdessä skandiumin ja yttriumin kanssa harvinaisten maametallien luokan. D-lohkoon kuuluvaa lutetiumia lukuun ottamatta kaikki lantanoidit kuuluvat f-lohkoon. Prometium on poikkeuksellinen; se on keinotekoisesti valmistettu radioaktiivinen metalli, jota ei esiinny luonnossa.

Kemiallisesti lantanoidit ovat samankaltaisia keskenään ja myös harvinaisiin maametalleihin kuuluvien skandiumin ja yttriumin kanssa, sekä aktinoidien kanssa. Lantanoidit ja aktinoidit merkitään usein jaksollisen järjestelmän alle omille riveilleen.

Lantanoidien ionisäde pienenee siirryttäessä sarjassa lantaanista lutetiumiin. Tästä käytetään nimitystä lantanoidikontraktio.

Lantanoidit esiintyvät yhdisteissä yleensä hapetusluvulla +3. Vanhastaan uskottiin, että vain europium voi esiintyä vesiliuoksissa +2 hapetusluvulla ja vain cerium +4 hapetusluvulla, mutta nykyisin +2 hapetusasteen liuoksia on tuotettu kaikille lantanoideille prometiumia lukuun ottamatta.

Lantanoideista käytetään myös nimitystä **lantanidi**, mutta International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC) suosittaa nimitystä lantanoidi, koska päätteellä "-idi" merkitään tavallisesti anioneja.

## Katso myös
* Aktinoidi
* Harvinaiset maametallit

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* USGS Rare Earths Statistics and Information
Kaarlo Kangasniemi

**Kaarlo Olavi Kangasniemi** (s. 4. helmikuuta 1941 Kullaa) on suomalainen entinen painonnostaja, joka voitti olympiakultaa vuoden 1968 kesäolympialaisissa.  

## Elämä ja ura
Kullaan Leineperissä syntynyt Kangasniemi edusti urallaan Porin Pyrintöä, Mäntyluodon Kiriä ja Porin Herkulesta. Hän teki urallaan yhteensä 17 yleisen sarjan ME-tulosta. Kangasniemi on Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen painonnoston olympiamitalisti ja hän on myös Clas Thunbergin, Pertti Ukkolan sekä Thomas Johansonin ohella ainoa suomalainen, joka on urallaan saavuttanut olympia-, MM- ja EM-kultaa.

Kangasniemi saavutti Suomen ainoan kultamitalin Méxicon olympialaisissa vuonna 1968. Hän voitti 90 kg:n sarjan yhteistuloksella 517,5 kg. Kangasniemi osallistui myös vuosien 1964 ja 1972 olympialaisiin. Tokiossa 1964 hän sijoittui seitsemänneksi ja Münchenissä 1972 kuudenneksi. MM-kultaa hän voitti 1969 sekä EM-kultaa 1969 ja 1970.

Kangasniemen ura loppui selkävaivoihin jo 1970-luvun puolivälissä ja vuonna 1978 hän jäi työkyvyttömyyseläkkeelle Porin sataman satamavalvojan työstään. Myöhemmin Kangasniemi on osallistunut veteraanikilpailuihin ja voittanut muun muassa veteraanien MM-kultaa vuonna 1996. Aktiiviuransa jälkeen Kangasniemi on toiminut valmentajana Puntti-Karhuissa. Lisäksi hän on toiminut muun muassa PPT:n ja Ässien edustusjoukkueiden kuntovalmentajana sekä painonnostolajien asiantuntijakommentaattorina Eurosportilla. Vuosina 1984–1988 Kangasniemi oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen SMP:n edustajana. Nykyään hän asuu puolisoineen Porin Pormestarinluodossa.

Kangasniemi on kertonut käyttäneensä anabolisia steroideja parantaakseen suorituskykyään. 1960-luvulla ne eivät olleet vielä kiellettyjä ja käyttö oli melko yleistä. Steroidien käytöllä oli myös vaikutuksensa hänen myöhempiin terveysongelmiinsa. Kangasniemen mielestä dopingaineiden käytön pitäisi olla urheilussa sallittua lääkärien valvonnassa.

## Tunnustuksia

Kangasniemi on valittu Kansainvälisen painonnostoliiton Hall of Fameen. Vuoden urheilijaksi Kangasniemi valittiin 1968 ja 1969 sekä Porin Vuoden urheilijaksi 1964, 1966–1969 ja 1971. Hän voitti myös Suosituin suomalainen -äänestyksen vuosina 1968 ja 1969.

Vuonna 2002 Kangasniemi sai opetusministeriön jakaman Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon ja 2015 hänelle myönnettiin puolikas urheilijaeläke.

## Muuta

Kaarlo Kangasniemen veli oli painonnoston viisinkertainen ME-mies Kauko Kangasniemi.

Leineperin ruukissa sijaitsevassa Kaarlo Kangasniemen synnyinkodissa toimii kotimuseo, jossa on esillä muun muassa hänen olympiakultamitalinsa.

## Maailmanennätykset

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*

## Aiheesta muualla
*Kangasniemi nostaa kultaa Meksikossa.  Yle Elävä arkisto.
*Elämän paino Dokumentti You Tube
ED

**ED** on Hartwallin valmistama energiajuoma, joka sisältää kofeiinia, guaranaa ja tauriinia. Se tuli myyntiin vuonna 2003. Perusversion lisäksi tuotetta myydään myös kevyempinä ED Lemon ja ED Green Lightina  sekä 2016 lähtien myös ED No Calories Citruksena. Näiden tuotteiden lisäksi ED:in valikoimaan kuuluu tällä hetkellä myös ED Redberry sekä päärynänmakuisena markkinoitu ED BCAA Pear ja marjojen makuiseksi ilmoitettu ED BCAA Berry.

Syyskuussa 2006 Hartwall toi markkinoille R-ED-kampanjatuotteen, joka oli samanmakuista, kuin normaali ED, mutta väriltään punaista (). Keväällä 2007 ilmestyi punainen, karpalon makuiseksi mainostettu ED Redberry. Kesällä 2008 ilmestyi  ED Green Light, joka on väriltään vihreää ja maultaan gojimarja-omena.

EDistä julkaistiin keväällä 2009 myös mehujää. Uusia ED-energiajuomia ilmestyi jälleen 2016, kun toukokuussa lanseerattiin ED No Calories Citrus, sekä elokuussa ED BCAA Pear- ja ED BCAA Berry&nbsp;-juomat. 

Viimeisin ED-energiajuoma ED Extra Caffeine No Sugar. Se julkaistiin vuoden 2024 lopussa, kun tuote korvasi markkinoilta liian vahvana poistetun Ed Double Caffeine No Sugarin.

## ED-tuotteet
### Nykyiset

* ED Original
* ED Original No Sugar (sokeriton)
* ED Lemon No Sugar (sitruunanmakuinen, sokeriton)
* ED Redberry (karpalon- ja puolukanmakuinen, lopetettu joulukuussa 2009, mutta palasi heinäkuussa 2014)
* ED Dragonfruit Frost Edition (pitaijanmakuinen, lisätty viilentävän tuntemuksen tuottavaa aromia)
* ED Sour Strawberry (kirpeän mansikan makuinen)
* ED Vanilla (vaniljanmakuinen)
* ED Tropical
* ED Sour Apple No Sugar (kirpeän omenan makuinen, sokeriton)
* ED Extra Caffeine No Sugar (200 milligrammaa kofeiinia, sokeriton)
* ED Pinkberry Hot Edition (mansikan ja vadelman makuinen, sokeriton)

### Myynnistä poistuneet

* R-ED
* ED Power Shot (enemmän kofeiinia, 54 mg/100 ml, myytiin 2-packeissa)
* ED Special F/X Light (limited edition, baobabin ja rambutaanin makuinen, väritön, loisti UV-valossa. Lopetettiin vuonna 2010.)
* ED GRL (tauriiniton, makuina granaattiomena ja pippuri)
* ED Scizzo Light
* ED Green Light (vuodelta 2008, myynnissä uudella nimellä ED Greenfruit No Sugar)
* ED With Extra Bite
* ED BCAA Pear (päärynänmakuinen BCAA-juoma, vuodelta 2016)
* ED BCAA Berry (marjojenmakuinen BCAA-juoma, vuodelta 2016)
* ED Gamer Light (mustikanmakuinen, magnesium- ja sinkkipitoinen, vuodelta 2018)
* ED Mango (mangonmakuinen)
* ED Golden Kiwi (kiivinmakuinen)
* ED Pink Grapefruit
* ED Greenfruit No Sugar (omenan- ja gojimarjanmakuinen, sokeriton) (poistui valikoimista loppukesästä 2024)
* ED Double Caffeine No Sugar (sisälsi 320 milligrammaa kofeiinia, sokeriton) (poistui valikoimista loppuvuodesta 2024 Ruokaviraston puututtua tuotteeseen)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut 
* ED Hartwallin sivuilla
Henry Draper -luettelo

**Henry Draper -luettelo** eli **Harvardin luokittelu** eli **HD-luettelo** (tunnus **HD**) on yli 225&nbsp;300 tähteä kattava tähtiluettelo, jossa on merkittynä pohjoisella pallopuoliskolla näkvien tähtien sijainti ja spektriluokka. Luettelon laati Annie Cannon yhdessä työtovereidensa kanssa Edward Pickeringin valvonnassa, ja se julkaistiin ensi kerran vuosina 1918–1924. Se nimettiin Henry Draperin mukaan, koska tämän leski oli rahoittanut luettelon laatimisen. Luetteloa on myös laajennettu alkuperäisestä.

Henry Draper -luettelossa oleville tähdille on annettu oma tunnus, joka on muotoa *HD numero*. Tähtien numerointi on tehty kasvavan rektaskension mukaisessa järjestyksessä 1900.0-epookin sijainnin perusteella. HD-designaatioita käytetään usein tähdillä, joilla ei ole Bayerin tai Flamsteedin designaatiota.

Vuonna 1949 luetteloa laajennettiin käsittämään yhteensä 359&nbsp;083 tähteä. Laajennusosa sai lyhenteen HDE (*Henry Draper Catalogue Extension*), mutta yleensä myös laajennusosan sisältämiin tähtiin (numerot 225331–359083) käytetään HD-tunnusta. Luettelo sisältää tähdet aina magnitudiin +9 saakka. Se käsittää koko taivaan, ja se oli ensimmäinen merkittävä tähtien spektriluokat sisältävä tähtiluettelo.

## Lähteet