Johannes II Komnenos

**Johannes II Komnenos** (; 13. syyskuuta 1087 Konstantinopoli  – 8. huhtikuuta 1143) oli Bysantin keisari vuosina 1118–1143. 

Hänen aikanaan valtakunnan olot vakaantuivat pitkäaikaisen rappiokauden jälkeen. Aleksioksen takaisin valtaamat alueet lujitettiin taas osaksi Bysantin valtakuntaa. Johannes teki myös merkittäviä valloituksia Vähässä-Aasiassa ja Lähi-idässä.

## Suku
Johannes Komnenos oli keisari Aleksios I Komnenoksen vanhin poika. Hänen äitinsä oli mahtavan Dukas-suvun jäsen, Irene Dukaina. Hänen isänsä oli vuonna 1081 kaapannut keisariuden itselleen. Aleksios oli ensin nimittänyt entisen keisarin Mikael VII:n Dukaksen pojan Konstantinoksen perijäkseen, mutta Johanneksen synnyttyä tämä menetti asemansa. Vuonna 1092 Aleksios teki Johanneksesta perijänsä ja kanssahallitsijansa.

## Nousu valtaan

Vuonna 1118 keisari Aleksios oli vakavasti sairas ja kuolemaisillaan. Hänen puolisonsa Irene halusi vävystään eli tyttärensä Anna Komnenan miehestä Nikeforos Bryennioksesta uutta keisaria, mutta Johanneksen itsensä mukaan Aleksios valitsi kuitenkin poikansa perijäkseen ennen kuolemaansa elokuussa 1118. 

Bysanttilaisen historioitsijan Niketas Khoniateksen mukaan Johannes, yhdessä joidenkin sukulaistensa ja veljensä Isaakin kanssa, tunkeutui Manganan luostariin, missä hänen isänsä makasi kuolinvuoteellaan, ja otti keisarillisen sinettisormuksen tämän sormesta. Tämän jälkeen hän ratsasti aseistautuneiden kannattajiensa kanssa keisarilliseen palatsiin Konstantinopoliin, missä väkijoukko huusi hänet keisariksi. Keisarinna Irene yllätettiin täysin eikä hän onnistunut taivuttelemaan Johannesta luopumaan vallasta, tai Nikeforosta toimimaan häntä vastaan. Palatsin vartijat kieltäytyivät aluksi tunnustamasta Johannesta keisariksi ilman todisteita hänen isänsä toivomuksista, mutta väkijoukko pakotti heidät avaamaan palatsin ovet hänelle. Aleksios kuoli seuraavana yönä ja Johannes kieltäytyi osallistumasta hänen hautajaisiin Irenen pyynnöstä huolimatta, koska hänen valtansa oli vielä heikko. Muutamassa päivässä Johanneksen asema oli kuitenkin turvattu. Hän oli 30-vuotias noustessaan keisariksi.

## Keisari
Pian Johanneksen valtaannousun jälkeen Anna Komnena, leskikeisarinna Irene Dukaina ja jotkut muut heidän sukulaisistaan punoivat juonen Johanneksen murhaamiseksi ja Nikeforos Bryennioksen nostamiseksi uudeksi keisariksi. Johanneksen kimppuun oli määrä hyökätä Filopationissa, Konstantinopolin ulkopuolella. Suunnitelma kuitenkin kariutui kun Nikeforos kieltäytyi liittymästä siihen. Vuoden 1119 alussa Johannes sai tietää juonesta. Keisari päätti kuitenkin olla armollinen ja määräsi salaliittolaisten omaisuuden väliaikaisesti takavarikoiduksi. Irenen ja Annan henki säästettiin, mutta heidät pakotettiin vetäytymään luostariin, jossa Anna käytti lopun elämästään isänsä Aleksioksen elämäkerrta *[[Aleksias|Aleksiaan]]* kirjoittamiseen. Nikeforos Bryennios selvisi koko tapahtumasta ja palveli keisaria lopun elämästään.

## Sotilaskeisari
Keväällä 1119 Johannes teki sotaretken Etelä-Anatoliaan tarkoituksenaan turvata Attaleian (nyk. Antalya) käytävä. Hän valloitti takaisin muutamia linnoituksia ja kaupunkeja seldžukeilta, mutta ei kyennyt hyödyntämään voittojaan, sillä vuonna petsenegit (tai kumaanit) ylittivät Tonavan ja hyökkäsivät Traakiaan. Johannes löi heidät Beroian taistelussa 1122, jossa Petsenegit puolustivat leiriään käyttämällä vaunujaan linnoituksina ja heitä vastaan lähetettiin varjagikaarti, joka onnistui murtamaan petsenegien puolustuksen. Tämän jälkeen petsenegit sulautuivat pitkäti paikallisväestöön saatuaan keisarilta maata asepalvelusta vastaan. 

Johannes avioitui Unkarin prinsessan Piroskan (lat. *Prisca)* kanssa, joka kääntyessään ortodoksiseen uskoon otti nimen Irene. Piroska-Irene oli isänsä Ladislaus I:n kuoltua jäänyt jo lapsena orvoksi ja kasvanut serkkunsa, kuningas Kálmánin hovissa. Kálmán ja hänen kuoltuaan 1116 hänen poikansa Tapani II joutuivat käymään pitkällistä valtaistuinkiistaa Kálmánin veljen, kruununtavoittelija Álmosin kanssa, joka pakeni lopulta Bysanttiin. Tämän johdosta Unkari vaati Álmosin luovutusta ja – keisarinna Irenen yritettyä turhaan sovitella kiistaa – kävi sotaa Bysantin kanssa vuosina 1127–1128.

Vuonna 1130 Johanneksen veli Isaak pakeni danishmendidien kuninkaan luokse. Johannes lähti sotaretkelle ja valtasi takaisin Komnenosten esi-isien kotikaupungin, Kastamonin. Turkkilaisen valtasivat kuitenkin pian takaisin kaupungin. Vuonna 1134 Johannes liittoutui Konyan sulttaanin Masudin kanssa, joka myös oli danishmendiden vihollinen. Kun kummatkin olivat matkalla Kastamoniin, danishmendidien uusi kuningas Muhammed sai Masudin ylipuhuttua että bysanttilaiset olivat heidän yhteinen vihollisensa. Saatuaan tietää tästä Johannes palasi takaisin talviasemiinsa. Seuraavana vuonna hän valtasi takaisin Kastamonin ja miehitti sen 2&nbsp;000 sotilaalla. 

Vuonna 1136 Johannes teki sotaretken Kilikiaan armenialaista prinssiä Leonia vastaan. Samalla hän yritti saada aikaan avioliiton nuorimman poikansa Manuelin ja  Antiokian ruhtinaskunnan Bohemond II:n tyttären Constancen välillä. Yrityksestä ei lopulta tullut mitään ja Constance meni naimisiin Poitiers'n Raimondin kanssa. Johannes aloitti Antiokian piirityksen ja sai pian kaupungin antautumaan. Päätettiin että Raymond saisi pitää Antiokian keisarin vasallina siihen asti että Aleppo saataisiin kukistettua. Vuonna 1138 heidän yhteinen armeijansa valtasi Buza'ahin ja etenivät Aleppoa kohti. Edessan kreivi Joscelin liittyi heidän seuraansa, mutta he joutuivat perääntymään turkkilaisen atabegin Zengin armeijan edellä. Johannes palasi Antiokiaan jossa kansa nousi häntä vastaan ja hänen oli palattava Konstantinopoliin, mukanaan veljensä Isaak. 

Seuraavina vuosina Johannes kampanjoi menestyksekkäästi Anatoliassa ja Fryygiassa. Nuorin poika Manuel osoittautui taitavaksi ja rohkeaksi sotilaaksi, vaikkakin hänellä oli äkkipikainen luonne. Vuonna 1142 Johanneksen vanhimmat pojat, Aleksios ja Andronikos menehtyivät. Johannes jatkoi retkeään Manuelin kanssa Syyria kohti. Hän ilmoitti Jerusalemin kuninkaalle Fulkille että hän aikoi ajaa pakanat pois pyhältä maalta ja tehdä matkan Jerusalemiin. Antiokiaan päästyään Johannes sai tietää että ristiretkeläiset olivat piirittäytyneet kaupungin linnoitukseen. Hän päätti palata Kilikiaan talven yli.

## Kuolema
Ollessaan metsästysretkellä Kilikiassa lähellä Mopsuestian kaupunkia keväällä 1143 Johanneksen väitettiin vahingossa pistäneen itseään myrkytetyllä nuolella ja sairastuneen vakavasti. Kuolinvuoteellaan Johanneksen sanottiin nimenneen Manuelin perijäkseen. Syyksi hän kertoi Isaakin kiivaan luonteen ja Manuelin esittämän rohkeuden aiemmassa taistelussa. Kuullessaan Johanneksen päätöksestä armeija huusi Manuelin keisariksi. Johannes kuoli muutaman päivän kuluttua 8. huhtikuuta 1143. Jotkut nykyhistorioitsijoista pitävät kuitenkin mahdollisena, että Manuelin tukijat juonivat vallanperimyksen tämän hyväksi, tai jopa aiheuttivat Johanneksen kuoleman.

## Henkilö
Kronikoitsijat ovat pitäneet Johannesta Komnenos-dynastian parhaimpana keisarina. Hänet kuvataan hurskaana, anteliaana ja etevänä kenraalina. Johanneksesta käytettiin yleisesti lisänimeä *kaunis*. Tämä ei suinkaan viitannut mihinkään fyysiseen kauneuteen, päinvastoin Johannes kuvataan keskiaikaisissa lähteissä jopa erityisen rumaksi. Kauniilla viitattiin hänen hurskauteensa, jota pidettiin jopa tavallisesti niin uskonnollisessa Bysantissa harvinaisena. Niketas Khoaniteen mukaan hän eli askeetin elämää ja halveksi Konstantinopolin ylimystön yleellisiä elämäntapoja. Koska hän ei nimittänyt sukulaisiaan korkeisiin virkoihin Johannesta ei myös syytetty isänsä tavoin nepotismista. 

## Perhe
Johanneksella ja Irenellä oli kahdeksan lasta:
* Aleksios, kanssahallitsija (k. 1142), avioitui Dobrodeia, kastettuna Eupraxia tai Irene Mstislavna Kiovalaisen (k. 1131) kanssa, joka oli Mstislav I Suuren ja Ruotsin prinsessa Kristina Ingesdotterin toiseksi vanhin tytär
* Maria 
* Andronikos (k. 1142)
* Isaak (k. 1154)
* Manuel I Komnenos (1118? –1180)
* Anna
* Theodora
* Eudokia

## Lähteet
*
*
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

## Kirjallisuutta
* 
*