open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lucien Febvre

**Lucien Febvre** (22. heinäkuuta 1878 Nancy – 1956 Saint-Amour, Jura)  oli ranskalainen historioitsija ja annalistisen koulukunnan perustajajäsen. Hänellä on ollut huomattava vaikutus 1900-luvun historiankirjoituksen kehitykseen.

## Henkilö

Kun Lucien Febvre oli oppilaan Pariisin eliittikorkeakoulussa École normale supérieuressa vuosina 1899–1902, hän sai runsaasti vaikutteita Vidal de la Blachelta, tunnetulta maantieteilijältä. Tohtoriksi Febvre väitteli historiasta 1911 teoksella *Philippe II et la Franche-Comté. Etude d'histoire politique, religieuse et sociale*. Aihe liittyy samaan aikaan kuin huomattavasti myöhemmin väitelleen Fernand Braudelin väitöskirja. Melko pian väitöksensä jälkeen Febvre alkoi opettaa Dijonin yliopistossa.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun Alsacen alue ja siten myös Strasbourgin kaupunki liitettiin takaisin Ranskaan, Lucien Febvre aloitti työnsä kaupungin yliopiston uudelleenrakentamiseksi. Juuri Strasbourgin yliopistossa hän perusti yhdessä Marc Blochin kanssa *Annales d'histoire, economique et sociale* -lehden, jonka ympärille muodostui annalistinen koulukunta, 1900-luvun tärkein ja keskeisin historiankirjoituksen oppisuunta. 

Vuonna 1933 Lucien Febvre nimitettiin Ranskan opetusalan arvostetuimman instituution College de Francen historian oppituolin haltijaksi.  Oppituolin hoitamisen, joka tosin antaa laajat mahdollisuudet  tieteelliseen tutkimustyöhön, ohella hän julkaisi runsaasti tutkimuksia ennen toista maailmansotaa ja vielä senkin aikana. Sota vaikutti kuitenkin hänen työskentelyynsä niin, että sen jälkeisenä aikana näki päivänvalon vain hyvin harva tutkimus.

Koska Marc Bloch oli kuollut saksalaisten teloittamana sodan loppuvaiheissa, jäi Annales-lehdestä huolehtiminen yksin Febvren tehtäväksi. Avukseen hän kuitenkin sai Fernand Braudelin. Yhdessä he perustivat muun muassa École pratique des hautes études’ -tutkimuslaitoksen.

## Teoksia

* *Philippe II et la Franche-Comté. Etude d'histoire politique, religieuse et sociale*, Paris, Honoré Champion, 1911, 808 p.
* *Notes et documents sur la Réforme et l'Inquisition en Franche-Comté*, Paris, 1911, 336 p.
* *Histoire de la Franche-Comté*, Paris, Boivin, 1912, 260 p.
* *La Terre et l'évolution humaine*, Paris, Albin Michel, "L'évolution de l'Humanité", 1922.
* *Un destin. Martin Luther*, Paris, Presses Universitaires de France, 1928.
* *Civilisation. Evolution d'un mot et d'un groupe d'idées*, Paris, Renaissance du livre, 1930, 56 p.
* *Le Rhin. Problèmes d'histoire et d'économie*, Paris, Armand Colin, 1935.
* (toim.): *Encyclopédie française*, 11 volumes parus de 1935 à 1940.
* *Le problème de l'incroyance au XVIe siècle. La religion de Rabelais*, Paris, Albin Michel,"L'évolution de l'humanité, 1942, 548 p.
* *Origène et Des Périers ou l'énigme du Cymbalum Mundi*, Paris-Genève, Droz, 1942, 144 p.
* *Autour de l'Heptaméron. Amour sacré, amour profane*, Paris, Gallimard, 1944, 300 p.
* *Les classiques de la liberté: Michelet*, Lausanne, Traits, 1946, 162 p.
* *Combats pour l'histoire*, Paris, Armand Colin, 1953, 456 p.
* *Au coeur religieux du XVIe siècle*, Paris, SEVPEN, 1957, 359 p.
Thorbjörn Fälldin

**Nils Olof Thorbjörn Fälldin** (24. huhtikuuta 1926 – 23. heinäkuuta 2016) oli ruotsalainen poliitikko keskustapuolueesta. Hän toimi kolmen hallituksen pääministerinä vuosien 1976 ja 1982 välillä ja puolueensa puheenjohtajana vuosina 1971–1985. Fälldinin aloittaessa pääministerinä vuonna 1976 oli hän ensimmäinen muusta kuin sosiaalidemokraattisesta puolueesta valittu pääministeri Ruotsissa neljäänkymmeneen vuoteen.

## Elämä
Fälldin varttui maanviljelijäperheessä Ångermanlandissa. Hän työskenteli perheen tilalla jo teini-ikäisenä, mutta käytti kaikki opiskelumahdollisuudet hyväkseen. Hän opiskeli kauppatiedettä kirjekurssilla ja auttoi seudun tilallisia sitten kirjanpidossa maksua vastaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi yksityisesti vuonna 1945. Ruotsin valtiopäiville hän nousi vuonna 1958.

Fälldin osti perheen tilan vaimonsa kanssa vuonna 1955 ja asui siellä kaikki poliitikkovuotensa. Jopa pääministerinä ollessaan hän ajoi viikonlopuksi kotipaikkakunnalle.

Vuonna 1969 Fälldin voitti kilpailun puolueensa varapuheenjohtajuudesta Johannes Antonssonia vastaan ja vuonna 1971 hän seurasi Gunnar Hedlundia puolueen puheenjohtajana.  Fälldin ehdotti vuonna 1973 keskustapuolueen ja kansanpuolue liberaalien yhdistämistä. Ehdotus ei saanut kuitenkaan keskustapuolueen jäsenistön enemmistön tukea.

Vuosien 1973 ja 1976 vaaliväittelyissä korostui puoluejohtajien erilainen tyyli, kun vastakkain asettuivat rauhallisesti, lähes hitaasti artikuloiva Fälldin ja nopeista, terävistä repliikeistään tunnettu Olof Palme. Palme kutsui Fälldinia lammasfarmariksi.

Koska keskustapuolue oli tuolloin Ruotsin suurin ei-sosialistinen puolue, Fälldin oli porvarien pääministeriehdokas vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa. Porvarit voittivat vaalit ja keskustapuolue, kansanpuolue liberaalit ja maltillinen kokoomus muodostivat enemmistöhallituksen. Hallitusyhteistyötä leimasivat kuitenkin riidat ydinvoiman lisärakentamisesta ja Fälldin erosi pääministerin paikalta vuonna 1978. Kansanpuolue liberaalit muodosti Ola Ullstenin johtaman vähemmistöhallituksen.

Vuoden 1979 valtiopäivävaalien jälkeen Fälldin sai uudelleen pääministerin paikan ja hän muodosti toisen hallituksensa vanhalta pohjalta. Hallitus kesti kaksi vuotta, kunnes maltillinen kokoomus jätti hallituksen veropolitiikkaa koskevien erimielisyyksien vuoksi. Keskustapuolueen ja kansanpuolueen hallitus jatkoi vuoden 1982 vaaleihin asti, joissa sosiaalidemokraatit palasivat valtaan.

Vuonna 1985 tulleen toisen vaalitappionsa jälkeen Fälldin jätti keskustapuolueen puheenjohtajuuden ja myöhemmin samana vuonna myös parlamenttipaikkansa. Jätettyään politiikan hän toimi muun muassa Föreningsbankenin ja Televerketin hallitusten puheenjohtajana. Hän kuului myös Olof Palmen murhaa tutkineeseen komiteaan.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Björn Elmbrant: *Fälldin* (1991)
* Dick Erixon: *Rikstingstalen: en studie av Thorbjörn Fälldins Budskap* (1996)
* Thorbjörn Fälldin: *En bonde blir statsminister* (1998)

## Aiheesta muualla

* Thorbjörn Fälldinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Krottikalat

**Krottikalat** (Lophiiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, josta tunnetaan  yli 300 lajia, jotka on jaettu 15 heimoon. Useimmat krottikalat ovat syvänmeren kaloja, mutta lahkoon kuuluu myös trooppisten koralliriuttojen matalikoilla eläviä lajeja. Syvänveden lajit ovat pelagisia,  riutoilla elävät pohjakaloja.

Tyypillistä krottikaloille on selkäevän etumaisen ruodon muuntuminen saaliin houkuttimena toimivaksi "ongeksi ja syötiksi". Tämä piikkimäinen eväruoto (*illicum*) sijaitsee muista erillään aivan kalan kuonon päällä. Rintaevät ovat jokseenkin raajamaiset, ja vatsaevät sijaitsevat rintaevien etupuolella tai puuttuvat kokonaan.

Krottikalojen koko vaihtelee kuudesta senttimetristä aina 1,2 metriin.

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Tiroli

**Tiroli** ()  on Itävallan osavaltio Alpeilla. Sen pääkaupunki on Innsbruck. Osavaltion pinta-ala on 12&nbsp;640 km² ja sen väkiluku 728&nbsp;826 (vuonna 2015). Tiroli on myös laajempi historiallinen alue, joka oli keskiajalta lähtien vuosisatojen ajan yhtenäinen kreivikunta, mutta on nykyisin jaettu Itävallan ja Italian kesken. Italiaan kuuluvan osan nimi on Etelä-Tiroli.

Tiroli rajautuu pohjoisessa Saksaan ja etelässä Italiaan sekä Sveitsin Graubündenin kantoniin. Naapuriosavaltiot ovat idässä Salzburg ja Kärnten sekä lännessä Vorarlberg.

Tirolin osavaltio on jaettu kahdeksaan piiriin ja Innsbruckin *Statutarstadtiin*. Piirit ovat Landeck, Reutte, Imst, Innsbruck-Land, Schwaz, Kufstein, Kitzbühel ja Itä-Tirolissa muusta osavaltiosta erillään oleva Lienz. Osavaltion kuvernööri on Günther Platter (ÖVP).

Tirolin alueen tärkein elinkeino on matkailu. Itävaltalaiset Kitzbühelin ja Sankt Antonin hiihtokeskukset ovat lasketteluturistien suosiossa. Itävallan puolella korkein vuorenhuippu on Großglockner (3&nbsp;798 m), mutta Italian puolella Etelä-Tirolissa sijaitseva Ortler on vielä korkeampi (3&nbsp;905 m).

## Historia

Ennen ajanlaskun alkua Tirolia hallitsivat illyyrialaiset ja roomalaiset. Kansainvaellukset toivat alueelle itägootit. Keskiajalla pääosa Tirolista kuului Baijerin herttuakuntaan. Habsburgit perivät Tirolin 1363.

Habsburgien ajalta lähtien Tirolin alue oli vuoteen 1805 saakka yhtenäinen Tirolin kreivikunta, joka kuului ensin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan ja sen jälkeen Itävaltaan. Vuonna 1805 Itävalta menetti Tirolin Napoleonin sotien tuloksena Pressburgin rauhassa lyhyeksi aikaa Baijerin kuningaskunnalle, mutta sai sen takaisin vuoden 1814 Wienin kongressissa. Alue kuului ensimmäiseen maailmansotaan asti Itävalta-Unkariin.

Maailmansodan päätyttyä Saint-Germainin rauhansopimuksessa 1919 kreivikunnan eteläinen osa erotettiin Italialle Bolzanon eli Etelä-Tirolin maakunnaksi (), jossa se muodostaa nykyisin italiankielisen Trenton maakunnan kanssa autonomisen Trentino-Etelä-Tirolin hallintoalueen (). Pohjoinen ja itäinen osa Tirolista jäivät osaksi Itävaltaa, ja niistä muodostettu Tirolin osavaltio on yksi Itävallan yhdeksästä osavaltiosta.

Vuonna 1991 jäätiköltä Ötztalin läheltä aivan rajan Italian puolelta löydettiin muumioitunut ruumis 3300-luvulta eaa., jolle annettiin nimi Ötzi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rakentaja (munkki)

**Rakentaja**-nimitystä käytettiin niistä ortodoksiluostarien johtajista, jotka jälleenrakensivat vanhoja luostareita. Koska sellaisten luostarien veljestön määrä oli pieni ja jumalanpalveluselämä usein puutteellinen, ei luostaria johtavaa pappismunkkia nimitetty igumeniksi, vaan hänestä käytettiin nimeä rakentaja. Rakentaja oli siis luostaria johtava pappismunkki vailla igumenin arvoa ja valtuuksia. Rakentajia oli ainakin Valamossa, Konevitsassa ja Petsamossa.
Taistelu

**Taistelu** on sodankäyntiin liittyvä kamppailu kahden tai useamman osapuolen välillä. Osapuolet pyrkivät kukistamaan toisensa. Taisteluita käydään yleensä sodan aikana ja ne tapahtuvat rajatulla alueella, rajattuna aikana ja niihin sisältyy rajatusti toimintaa; vastarinta, kapina ja sissisota eivät ole taisteluja tässä mielessä. Carl von Clausewitzin mukaan taistelun suunnittelu on taktiikkaa, kun taas sodan suunnittelu on strategiaa.

## Taistelutyypit
Taisteluita voidaan käydä maalla, merellä, ilmassa, avaruudessa tai tietoverkoissa.

Ensimmäisiä varsinaisia meritaisteluita käytiin Välimerellä egyptiläisten ja kreikkalaisten välillä pronssikauden muuttuessa rautakaudeksi.

Puhtaat ilmataistelut ovat harvinaisia – taistelu Britanniasta tärkeimpänä esimerkkinä – mutta toisen maailmansodan jälkeen useimmissa maa- ja meritaisteluissa ilmavoimien tuki on ollut tärkeä, usein ratkaiseva.

## Katso myös
*Luettelo taisteluista
*Waterloon taistelu

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Natriumbentsoaatti

**Natriumbentsoaatti** on bentsoehapon suola. Sen kemiallinen kaava on C6H5COONa, moolimassa 144,11&nbsp;g/mol, sulamispiste > 300&nbsp;°C,  tiheys 1,44&nbsp;g/cm3 (vesi = 1,0&nbsp;g/cm3), leimahduspiste > 100&nbsp;°C, itsesyttymislämpötila > 500&nbsp;°C ja CAS-numero 532-32-1. 
Natriumbentsoaattia valmistetaan natriumhydroksidista (lipeästä) ja bentsoehaposta.

## Käyttö
Natriumbentsoaatti on yleinen säilöntäaine, jota käytetään sekä kotisäilönnässä että elintarviketeollisuudessa. Se tuhoaa suuren osan hiivoista, bakteereista ja sienistä, mutta on toimivin happamissa olosuhteissa (pH < 3,6), minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa hilloissa ja mehuissa. Natriumbentsoaatti on happamuudeltaan neutraalia. Useissa säilöntäohjeissa mainittava natriumbentsoaatti on elintarviketeollisuuden tuotteissa merkitty elintarvikelisäainekoodilla E211.

## Haitat
Natriumbentsoaatti on herkistävä aine. Hengitettynä se kutittaa kurkkua. Bentsoehapoille voi olla myös allerginen. Jos virvoitusjuomaa säilytetään korkeassa lämpötilassa, natriumbentsoaatti voi juomassa yhdessä askorbiinihapon (E300) kanssa muodostaa syöpää aiheuttavaa bentseeniä. Natriumbentsoaatti salpaa solujen mitokondrioita.  Toisaalta on näyttöä siitä, että natriumbentsoaatista voi olla jopa suojaavaa vaikutusta Alzheimerin taudissa, Parkinsonissa, MS-taudissa, skitsofreniassa sekä urea-sykliin vaikuttavissa sairauksissa. 

## Katso myös
*Kaliumsorbaatti

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*PubChem: Sodium Benzoate 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sodium benzoate
Ruutisalaliitto

**Ruutisalaliitto** () oli katolisen ryhmän vuonna 1605 toteuttama epäonnistunut yritys surmata Englannin kuningas Jaakko I, tämän perhe sekä parlamentin edustajat. Salaliiton oli määrä räjäyttää parlamenttitalo sen vuosittaisissa avajaisissa. Salaliiton päämääränä oli protestanttisen kuninkaan syrjäyttäminen ja katolisen monarkin asettaminen valtaistuimelle. Salaliiton johtajana toimi Robert Catesby.

## Tausta
Ruutisalaliitto oli vain yksi monista Jaakko I:tä vastaan suunnatuista katolisista vallastasuistamisyrityksistä; sitä edelsivät muun muassa *Main Plot* ja *Bye Plot* vuonna 1603.

Katolilaiset olivat Englannissa uskonpuhdistuksen seurauksena vainottu uskontokunta, ja esimerkiksi katolisena pappina toimiminen oli kuolemanrangaistuksen uhalla kielletty. Salaliiton taustalla oli pettymys siihen, että Jaakko I jatkoi katolilaisten vainoa.

## Vuosijuhlat
Monissa Kansainyhteisön maissa juhlitaan edelleen salaliiton epäonnistumista vuosittain 5. marraskuuta polttamalla kokkoja ja ampumalla ilotulitteita. Juhla tunnetaan nimellä *kokkoyö* tai *[[Guy Fawkesin yö]]* salaliittoon osallistuneen Guy Fawkesin mukaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
* 
*
Ananias

**Ananias** oli Raamatun Uudessa testamentissa Apostolien tekojen viidennessä luvussa mainittu henkilö, jonka vaimon nimi oli Safira. He olivat alkuseurakunnan jäseniä. Jumala rankaisi heitä äkkikuolemalla Pyhän Hengen pilkasta.

Uudessa testamentissa on kaksi muutakin Ananiasta: ylimmäinen pappi Ananias ja Ananias, jolla oli osaltaan vaikutus Paavalin kääntymykseen Jeesuksen seuraajaksi.

Damaskoksessa sijaitseva Pyhän Ananiaksen kappeli on liitetty kansanperinteessä Raamatun kertomukseen Ananiaksen talosta, joskin sen vanhimmat osat on ajoitettu joitakin vuosisatoja myöhemmäksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ananias Uudessa testamentissa
Bronkhorstspruitin taistelu

**Bronkhorstspruitin taistelu** oli ensimmäinen suurempi yhteenotto ensimmäisessä buurisodassa. Taistelu käytiin 20. joulukuuta 1880 buurien pysäytettyä brittiarmeijan kolonan Bronkhorstspruitissa. Syntynyt yhteenotto oli nöyryyttävä häviö briteille ja he kärsivät buureja paljon suuremmat tappiot.

## Tausta
Ensimmäinen buurisota oli syttynyt 16. joulukuuta 1880 buurien julistettua Transvaalin itsenäiseksi. Monet brittivaruskunnat alueella, kuten Potchefstroom, piiritettiin nopeasti julistuksen jälkeen. Sodan ensimmäinen varsinainen taistelu puolestaan käytiin 20. joulukuuta Bronkhorstspruitissa buurien ja brittiarmeijan kolonan välillä. 94. jalkaväkirykmentin brittikolonaa Pretorian itäpuolella komensi everstiluutnantti Philip Anstruther. Kolonaan kuului 34 vaunua, kahdeksan upseeria, yksi vääpeli ja 238 muuta sotilasta. Mukana oli myös kolme naista ja kolme lasta.

Anstruther oli tietoinen väklivaltaisuuksien alkamisen mahdollisuudesta ja joutuvansa mahdollisesti väijytetyksi maantiellä. Keskipäivällä 20. joulukuuta kolona havaitsi Franz Joubertin komentaman 150:n buurin joukon. Kolona pysähtyi ja Anstruther otti vastaan valkoisen lipun kanssa lähestyneen buurin. Anstrutherille luovutettiin vaatimus kääntymisestä kohti Lydenburgia, josta Anstruther kieltäytyi.

## Taistelu
Joubertin saatua tiedon vastauksesta buurit lähestyivät kolonaa, jonka sotilaat valmistautuivat puolestaan puolustamaan asemiaan. Taistelu jäi kuitenkin hyvin lyhyeksi. Buurien avattua tulen he hallitsivat selvästi taistelukenttää ja kaikki brittiupseerit saivat nopeasti osuman. Vain noin 15-minuutin taistelun jälkeen kuolettavasti haavoittunut Anstruther määräsi lopettamaan tulen ja antautui joukkoineen.

## Seuraukset
Birit olivat menettäneet taistelussa kaatuneina 57 sotilastaan. Haavoittuneita oli 100 ja heistä 20 oli haavoittunut kuolettavasti. Buurien tappiot olivat sitä vastoin vain kaksi kaatunutta ja viisi haavoittunutta. Buurit olivat osoittutuneet erityisen eteviksi aseiden käyttäjiksi. Kaikki brittihaavoittuneet olivat saaneet keskimäärin viisi osumaa. Anstruther oli saanut viisi osumaa jalkoihinsa. Taistelun jälkeen buurit alkoivat hoitamaan haavoittuneita brittejä. Joubert ja Anstruther nostivat yhdessä maljan kuningatar Viktorialle ja pois marssitettavat haavoittumattomat britit soittivat mennessään kappaletta *[[Rule, Britannia!]]*. Briteille tappio oli joka tapauksessa hyvin nöyryyttävä ja sitä kuvailtiin buurien toteuttamaksi verilöylyksi.

## Lähteet
Hiilinanoputki

**Hiilinanoputki** on hiiliatomeista muodostunut molekyyli, jonka pituus voi olla jopa millimetrin suuruusluokkaa. Nanoputki on kuin venytetty fullereeni. Hiilinanoputket johtavat sähköä, ja niistä voidaan rakentaa myös mekaanisia nanokoneita. Nanoputket tai -renkaat saadaan pyörimään niihin suunnatun laserin avulla ja soveltuvat siksi niin kutsuttuihin nanorobotteihin. Sisäkkäiset nanoputket pyörivät ilman sanottavaa kitkaa. Niitä voidaan mahdollisesti myös käyttää vedyn varastoimiseksi ympäristöystävällisissä vetyakuissa. Myös tietotekniikassa on löydetty käyttötarkoitus. Nanoputket soveltuvat hyvin valon johtamiseen optisissa prosessoreissa.

Hiilinanoputken keksi vuonna 1991 japanilaisprofessori Sumio Iijima.

Eläinkokeissa hiilinanoputkien on todettu vaikuttavan asbestikuitujen tapaan keuhkoihin, mikäli ne joutuvat sinne hengitysilman mukana. Kuluttajille ongelmia ei juurikaan ole odotettavissa, mutta runsaasti hiilinanoputkia käsittelevien tulisi suojautua.

Hiilinanoputkia voidaan valmistaa usealla eri menetelmällä. "Kaaripurkaus"-menetelmässä käytetään hiilielektrodeja, joiden läpi johdetaan 50–100&nbsp;A tasavirtaa n. 20–30&nbsp;V jännitteellä. Mikäli halutaan yksiseinäisiä nanoputkia on anodiin seostettava katalyytiksi sopivia metalleja kuten Fe, Co, Ni, Y, Mo, Gd. Prosessi suoritetaan inertissä matalapaineisessa kaasukehässä, jossa on 50–700&nbsp;mbar paineessa argonin ja heliumin seosta. Hiilitankojen päät ovat millimetrin päässä toisistaan.

Kun järjestelmään kytketään sähkövirta syntyvä purkaus höyrystää toista hiilitangoista (anodi), jonka hiiliatomit lopulta muodostavat katodille ja reaktorin seinämiin tuotetta. Saanto riippuu plasmakaaren tasaisuudesta ja muodostuvan kappaleen lämpötilasta. Saatavien nanoputkien ominaisuuksia voidaan muuttaa monilla eri tavoilla modifioimalla prosessiparametrejä. Moniseinäisiä nanoputkia saadaan käyttämällä grafiitista valmistettuja seostamattomia elektrodeja. "Kaaripurkaus"-menetelmä synnyttää paljon erilaisia sivutuotteita kuten fullereeneja, amorfista hiiltä ja grafiitin nanohiukkasia, joiden seasta nanoputket on saatava talteen. Menetelmästä on olemassa monia eri variaatioita, joilla pyritään optimoimaan prosessia.

## Katso myös

*Nanoteknologia
*Nanotiede
*Nanoepoksi
*Nanonuppu
*Grafeeni
*Fullereeni

## Lähteet
* http://students.chem.tue.nl/ifp03/  Massimiliano DiVentra. Introduction to nanoscale science and technology. Kluwer Academic Publishers, 2004.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Video: nanoputkien käsittelyä "nanokädellä"
Benoît Sokal

**Benoît Sokal** (28. kesäkuuta 1954 Bryssel – 28. toukokuuta 2021) oli belgialainen sarjakuvapiirtäjä ja videopelisuunnittelija. Hän teki *[[Tarkastaja Ankardo]]* -sarjaa lähes 40 vuoden ajan.

Sokal aloitti vuonna 1996 Microidsin julkaiseman *[[Amerzone]]n* parissa. Hänestä tuli tämän jälkeen Microidsin taiteellinen ohjaaja, ja hänen toinen videopelinsä oli vuonna 2002 julkaistu *[[Syberia]]*. Hänen pelejään ovat myös sen jatko-osat *[[Syberia II]]*, *[[Syberia III]]* ja **'. Sokal sai palkintoja peleistä.

== Tuotanto ==

=== Ankardo-albumit ===
*Le chien debout – Koiran paluu (1980)
* ''La marque de Raspoutine – Rasputinin merkki'' (1981)
* ''La mort douce – Lempeä kuolema'' (1982)
* ''Noces de brume – Usvahäät'' (1984)
* ''L'Amerzone – Amerzonia'' (1985)
* ''La cadillac blanche – Valkoinen Cadillac'' (1990)
* ''L'ile noyee – Hukkunut saari'' (1991)
* ''Le canal de l'angoisse – Kauhujen kanava'' (1993)
* ''Le caniveau sans lune – Ei kuutamoa katuojaan'' (1995)
* ''La fille qui revait d'horizon – Unelma horisontista'' (1999)
* ''Un Miserable petit tas des secrets – Salaisuuksien tunkio'' (2001)
* ''La nurse aux mains sanglantes – Hoitajan veriset kädet'' (2002)
* ''Le buveur en col blanc – Valkokaulusjuomari'' (2003)
* ''Marée noire – Musta meri'' (2004)
* ''L'affaire belge'' – Ei ole julkaistu Suomessa (2005)
* ''L'ombre de la bête – Pedon varjo'' (2006)
* ''Une bourgeoise fatale – Porvarisnaisen hillitön charmi'' (2008)
* ''Une fille sans visage – Nainen ilman kasvoja'' (2009)
* ''Une bavure bien baveuse – Erään komisarion tarina'' (2012)
*''Piege de miel – Houkutuslintu'' (2012)
*''Le vieux canard et la mer – Ankkavanhus ja meri'' (2013)
*''Mort sur le lac – Kuolema järvellä (2015)''
*''La mort aux yeux verts – Vihreäsilmäinen kuolema (2016)''

=== Muita ===
*''Sanguine'' (1988)
*''Silence, on tue!''  ''– Hiljaisuus, murha!'' (François Rivièren kanssa 1990)
*''Le vieil homme qui n'écrivait plus'' (1996)

=== Videopelit ===
* ''[[Amerzone]]'' (1999)
* ''[[Syberia]]'' (2002)
* ''[[Syberia II]]'' (2004)
* ''Paradise'' (2006)
* ''Sinking Island'' (2007)
* ''[[Syberia III]]'' (2017)
* **' (2022)

## Lähteet
Britit

**Britit** tai **brittiläiset** (, *Britons*) ovat Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti, Skotlanti, Wales, Pohjois-Irlanti), Mansaaren, Kanaalisaarten tai Britannian merentakaisten alueiden kansalaisia ja heidän jälkeläisiään.

Nimitys britit on johdettu samannimiseltä kelttiläiseltä alkuperäiskansalta, joka eli Britanniassa Forthin vuonon eteläpuolella rautakaudelta varhaiskeskiajalle.

## Historia
Brittien juuret ovat hajanaiset. Niihin kuuluvat iirit, kymrit ja skotit ovat kelttien sukulaisia ja englantilaiset ovat sukua anglien ja saksien jälkeläisille anglosakseille sekä vähissä määrin normanneille.

Britteinsaaret asutettiin 15&nbsp;000–7&nbsp;000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat saattoivat olla baskien sukulaisia. 4500-luvulla eaa. saapuivat maata viljelevät keltit saarille. He toivat mukanaan oman kielensä, josta tuli saarten valtakieli. Kansainvaellusaikana saarille saapuivat germaanikansat anglit, saksit ja juutit, jotka syrjäyttivät alkuperäisasukkaat ja työnsivät heidät länteen ja pohjoiseen. Germaaneista polveutuivat myöhemmin anglosaksit. 700-luvulla saarille tulivat myös viikingit, ja normannien valloitettua Englannin 1066 alueelle muutti lisää viikinkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Utrecht

**Utrecht** (holl. ) on samannimisen provinssin pääkaupunki ja neljänneksi suurin kaupunki Alankomaissa. Utrecht sijaitsee keskeisellä paikalla maa-, rautatie- ja vesiväylien solmukohdassa, Reinin ja Amsterdamin välisen kanavan varrella, ja on siksi hyvin tärkeä talous- ja kokouskaupunki. Utrechtin kaupungissa on 338&nbsp;500 asukasta (1.1.2015) ja kaupunkiseudulla (stadsgewest) 640&nbsp;000.

Utrechtissä sijaitsee Alankomaiden suurin yliopisto, vuonna 1636 perustettu Utrechtin yliopisto. Siellä on myös Alankomaiden rautateiden pääkonttori. Utrecht on myös yksi Alankomaiden vanhimmista kaupungeista. Historiallisessa keskustassa sijaitsee Alankomaiden korkein kirkontorni (112,3 m). Utrechtissä syntyi paavi Hadrianus VI 2. maaliskuuta 1459. 

Utrecht on Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla pelaavan jalkapalloseuran, FC Utrechtin kotikaupunki.

## Maantiede
Utrecht sijaitsee keskeisellä paikalla Reinin varrella. Se on tärkeä rautatiesolmukohta, josta on suora rautatieyhteys kahta lukuun ottamatta jokaisen Alankomaiden provinssin pääkaupunkiin. Utrechtiin kulkee myös kolme tärkeää moottoritietä, A2, A12 ja A27. 

Kaupungin pohjois- ja eteläpuolella on isoja asumalähiöitä, tärkein näistä on Nieuwegein.

### Seutukunta

Utrecht kuuluu hallinnollisesti yhteen Utrechtin seutukunnan kanssa. Seutukunnassa ei ole muita keskuksia kuin Utrechtin kaupunki. Silti kyliä Vleuten, De Meern ja Haarzuilens pidetään omina kylinään, eikä Utrechtin kaupunginosina. 

Seutukunnan pormestari vuodesta 2008 lähtien on A. Wolfsen.

## Historia

### Varhaishistoria
Utrecht on lähes 2 000 vuotta vanha paikkakunta. Se on saanut alkunsa roomalaisena leiripaikkana. Tämän jälkeen se oli raja-asema joenylityspaikasta (Trecht) alavirtaan (Uut). Raja-aseman avulla suojattiin kauppareittiä Englannin ja Kölnin välillä. Vuonna 1122 piispa myönsi Utrechtille kaupunkioikeudet. Kaupungin ympärille saatiin nyt rakentaa muuri. Muurin sisälle nousi hyvinrakennettuja kivitaloja ja katuverkosto. Kivitalot olivat tuohon aikaan vielä harvinaisuus muissa alankomaisissa kaupungeissa.

### Nykypäivä
Vuoden 2019 maaliskuussa kaupungissa tapahtui terrori-isku, kun turkkilainen, pitkän rikoshistorian omaava mies avasi tulen raitiovaunussa, minkä seurauksena neljä ihmistä, joista yksi oli 74-vuotias, kuoli ja 6 loukkaantui.

## Ystävyyskaupungit
Utrechtilla on kolme ystävyyskaupunkia:
*  León
*  Brno
*  Kinshasa

Myös Hannover on ollut Utrechtin ystävyyskaupunkina, mutta kaupungit peruivat sopimuksen vuonna 1976.

Kuuluisia Utrechtilaisia:

Dafne Schippers, pikajuoksun maailmanmestari.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Utrechtin provinssi 
*Utrechtin kotisivu
Unikeko

**Unikeko** (*Glis glis*) on pieni nisäkäs, joka elää pääosin Keski- ja Etelä-Euroopassa. Britanniassa sitä esiintyy pienellä alueella istutettuna. Aikuinen unikeko on noin 16&nbsp;cm pitkä, ja sillä on pitkä ja tuuhea häntä. Selkäpuolelta se on harmahtava tai ruskea, vatsapuoli on valkoinen. Unikeko on yöeläin eli nukkuu päivisin ja liikkuu lyhyen ajan öisin. Se nukkuu jopa 20 tuntia vuorokaudessa ja lisäksi talviunta seitsemän kuukauden ajan, mistä se on todennäköisesti saanut nimensäkin. Saksaksi unikeon nimi on *Siebenschläfer*, ”seitsennukkuja”.

Antiikin roomalaiset kasvattivat unikekoja ruoaksi ja söivät niitä välipaloina (katso Rooman valtakunnan ruokakulttuuri). He kasvattivat niitä joko suurissa kuopissa tai – varsinkin kaupungeissa – terrakotta-astioissa, jotka muistuttivat etäisesti nykyajan hamsterihäkkejä. Unikekoja syödään edelleen Sloveniassa harvinaisena herkkuna, joskin tapa oli yleisempi ennen toista maailmansotaa. Unikekoa pidetään nykyään joskus lemmikkieläimenä.

Unikeko esiintyy muun muassa Lewis Carrollin kirjassa *[[Liisan seikkailut ihmemaassa]]*, jossa Unikeko (, kirjan suomennoksissa usein murmeli ja Stephen Kingin ''Unettomassa yössä'' pähkinähiiri) osallistuu Hatuntekijän teekutsuille. Hahmo kertoo tarinan siirappikaivossa elävistä sisaruksista ja lopuksi höperö jänis ja Hatuntekijä työntävät sen teepannuun.

Unikeko on antanut nimensä myös jyrsijöiden lahkoon kuuluvalle unikekojen heimolle (*Gliridae*).

## Lähteet
Transvaal

**Transvaal** (virallisesti **Etelä-Afrikan tasavalta**, ) oli vuosina 1852–1902 itsenäinen buuritasavalta nykyisen Etelä-Afrikan pohjoisosassa. Nimi Transvaal tarkoittaa Vaal-joen ”takaista” eli pohjoispuolista aluetta.

## Historia

Transvaalin asuttivat 1830- ja 1840-luvuilla Kapmaasta brittien vainoa paenneet voortrekkerit. Tätä tapahtumaa kutsutaan nimellä ”Suuri vaellus”. Buurit voittivat helposti paikalliset asukkaat valtataistelussa ja perustivat useita tasavaltoja brittihallinnon ulkopuolelle. 1850-luvulla britit tulivat yhteisymmärrykseen buuritasavaltojen kanssa ja myönsivät itsenäisyyden Transvaalille, josta tehtiin viralliselta nimeltä Etelä-Afrikan tasavalta (ZAK). Toinen pitkäikäisemmäksi muodostunut buuritasavalta oli Transvaalin eteläpuolella sijainnut Oranjen vapaavaltio. Ensimmäisen presidentin Marthinus Wessel Pretoriuksen yritys yhdistää Transvaal ja Oranje johti vuosina 1862–1864 käytyyn Transvaalin sisällissotaan. Britannia valloitti Transvaalin vuonna 1877. Vuonna 1880 Transvaalin buurit nousivat kapinaan koventunutta brittihallintoa vastaan. Buurien johtaja Paul Kruger vaikutti keskeisesti siihen, että ensimmäinen buurisota saatiin päätökseen ja Transvaal sai takaisin itsenäisyytensä vuonna 1881. Sittemmin Kruger valittiin Transvaalin presidentiksi.

Vuoden 1885 alun Witwatersrandin suuri kultalöydös johti ulkomaalaisten () muuttovirtaan Transvaaliin. Pelko kasvavasta brittimallin käyttöönotosta seudulla johti buurien tekemään ennalta ehkäisevään iskuun vuonna 1899. Toinen buurisota johti lopulta Transvaalin uuteen valloitukseen vuonna 1900 ja sen muodolliseen liittämiseen brittiläiseen imperiumiin vuonna 1902. Sen alueesta muodostettiin Transvaalin siirtomaa. Vuonna 1910 entiset buuritasavallat liittyivät yhteen Kapmaan ja Natalin siirtomaiden kanssa, muodostaen Etelä-Afrikan unionin. Entisestä Transvaalin alueesta tuli tämän jälkeen Etelä-Afrikkaan kuulunut Transvaalin provinssi, joka lakkautettiin vuonna 1994.

## Presidentit
* Marthinus Wessel Pretorius 1857–1860 (valittiin 1860 Oranjen vapaavaltion presidentiksi)
* Johannes Hermanus Grobler vt. 1860
* Stephanus Schoeman vt. 1860–1862
* Willem Cornelis Janse van Rensburg vt. 1862–1864
* Marthinus Wessel Pretorius 1864–1871
* Daniel Jacobus Erasmus vt. 1871–1872
* Thomas François Burgers 1872–1877
* Marthinus Wessel Pretorius, Paul Kruger ja Piet Joubert (niin sanottu ”triumviraatti”) 1880–1883
* Paul Kruger 1883–1902 (vuodesta 1900 maanpaossa)
* Schalk Burger vt. 1900–1902

## Aiheesta muualla
Joseph Keter

**Joseph Keter** (s. 13. kesäkuuta 1969 Lessos, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva Kenian armeijan upseeri, entinen huippuestejuoksija ja olympiavoittaja.

Keterillä oli uransa aikana ainoastaan yksi ehjä kausi, joka huipentui olympiakultaan Atlantassa vuonna 1996. Atlantassa ylivoimainen voittajasuosikki oli pitemmän aikaa matkaa hallinnut maailmanennätysmies Moses Kiptanui. Olympiafinaalissa kalenji-heimoveljekset Keter ja Kiptanui tulivat rinta rinnan viimeiselle vesiesteelle, ja viimeisen sadan metrin aikana Keter pystyi kirikamppailussa voittamaan Kiptanuin lopulta 1,1 sekunnin erolla. Voittoaika oli 8.07,12.

Olympialaisten jälkeen Keter voitti Kiptanuin vielä toistamiseen Zürichissä juosten oman ennätyksensä 8.05,99.

Tuon voitokkaan kauden jälkeen Keter jatkoi juoksemista vielä muutaman vuoden ja voitti vuonna 1997 IAAF Grand Prixin 3000 metrin estejuoksun.

## Lähteet
Matthew Birir

**Matthew Kiprotich Birir** (s. 5. heinäkuuta 1972 Eldama Ravine, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen huippuestejuoksija, 1992 Barcelonan olympialaisten 3000 metrin estejuoksun olympiavoittaja.

Matthew Birir aloitti juoksemisen päästyään St. Patrick's High Schooliin, Iteniin, jossa on kasvatettu monia Kenian huippujuoksijoita.

Vuonna 1992 Barcelonan olympialaisissa 3&nbsp;000 metrin esteiden ennakkosuosikki oli Patrick Sang. Loppukilpailussa oli jo alusta alkaen selvää, että mitalit tullaan jakamaan Kenian kalenji-heimon juoksijoiden kesken. Viimeisellä kierroksella nuori, tuolloin 20-vuotias, Birir ohitti heimoveljensä Sangin ja voitti kultaa lopulta 0,69 sekunnin erolla Sangiin. Voittoaika oli 8.08,84.

Maailmanmestaruuskisoissa 1993 Birir jäi neljänneksi kun Italian Alessandro Lambruschini kiilasi kalenjirintaman väliin ottaen pronssia. Kullan voitti Moses Kiptanui ja hopean Sang. Myös 1996 Atlantan olympialaisissa Lambruschini otti pronssia ja Birir jäi neljännelle sijalle.

## Lähteet
Reuben Kosgei

**Reuben Seroney Kosgei** (s. 2. elokuuta 1979 Marakwet, Kenia) on kalenjin-heimoon kuuluva estejuoksija. 

Kosgei voitti 3&nbsp;000 metrin estejuoksun Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000. Tuolla saavutuksellaan hänestä tuli kautta aikain nuorin estejuoksun olympiavoittaja, sillä hän oli tuolloin vasta 19-vuotias. Aika 8.21,43 oli hitain olympialoppukilpailun voittoaika sitten 1972 Münchenin kisojen. Seuraavana vuonna Edmontonin MM-kilpailuissa hän voitti vielä maailmanmestaruuden.

Vuonna 2002 Reuben sai osakseen voimakasta arvostelua, kun hän jätti yhdessä maanmiestensä Richard Limon ja Bernard Lagatin kanssa osallistumatta Kansainyhteisön kisoihin Manchesterissa, Englannissa, ja päätti sen sijaan keskittyä rahan ansaitsemiseen IAAF:n Kultaisessa liigassa.

Vuoden 2004 Kenian olympiakarsinnoissa Reuben karsiutui Kenian kivikovasta 3&nbsp;000 metrin estejoukkueesta.

## Suurimmat saavutukset 3000 metrin esteissä
*1998
**Nuorten MM-kisat 1998 – Annecy, Ranska.
*****kultaa**
*2000
**Kesäolympialaiset 2000 – Sydney, Australia.
*****kultaa**
*2001
**Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2001 – Edmonton, Kanada.
*****kultaa**
**Hyvän tahdon kisat 2001 – Brisbane, Australia.
***hopeaa
*2006
**Kansainyhteisön kisat 2006 – Melbourne, Australia
***pronssia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Ahomansikka

**Ahomansikka** eli **metsämansikka** (*Fragaria vesca*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja mansikoiden (*Fragaria*) sukuun kuuluva kasvi. Ahomansikka on ukkomansikan (*Fragaria moschata*) ja karvamansikan (*Fragaria viridis*) ohella yksi Suomessa luonnonvaraisena kasvavista mansikkalajeista.

## Ulkonäkö ja koko

Ahomansikka kasvaa 5–20 senttimetrin korkuiseksi. Se aloittaa kukintansa joskus jopa toukokuussa, mutta kukkii pääasiassa kesä–heinäkuussa. Ahomansikan terälehdet ovat valkoiset ja marjat pieniä ja punaisia. Lehdet ovat mansikalle tunnusomaiset, vaikkakin kohtalaisen pienet. Ahomansikalla voi olla jopa kahden metrin pituisia rönsyjä.

## Kasvupaikka
Ahomansikka on nimensä mukaisesti aukean, kuivahkon ja aurinkoisen paikan kasvi. Ahomansikka ei menesty tiheässä ja korkeassa ruohostossa. Luonnonlaidunten vähentyessä ahomansikkakin on vähentynyt, mutta se on löytänyt uusia kasvupaikkoja tienpientareilta.

Ahomansikka viihtyy kulttuuriympäristössä. Sanonta “oma maa mansikka, muu maa mustikka” kertoo siitä, että se kasvaa kasketuilla peltoalueilla tai laitumilla, sekä siitä, että mustikka kasvaa metsittyneillä alueilla, jotka ennen isojakoa olivat lähes aina yhteisomaisuutta.

## Levinneisyys
Ahomansikkaa kasvaa koko Euroopassa Lapin pohjoisosia ja Espanjan eteläosia lukuun ottamatta.

## Käyttö
Ahomansikka ei kestä kuumentamista sisältämiensä aromiaineiden vuoksi, vaan maku kitkeröityy. Ne ovat furaanijohdoksia (2,5-dimetyyli-4-metoksi-3(2H)-furanoni = 'mesifuraani' ja 2,5-dimetyyli-4-hydroksi-3(2H)-furanoni ='fydroksimesifuraani'). Niitä on myös mesimarjassa, mutta ei kummankaan lähisukuisessa marjassa puutarhamansikassa ja -vadelmassa. Yhdisteiden pilkkoutumistuotteet ovat luultavasti karvaita.

## Terveysvaikutukset
Ahomansikoiden syöminen voi aiheuttaa pienillä lapsilla  allergisen reaktion, ihottuman tai kuumetta.

## Historiaa
Oppineet väittivät uuden ajan alussa, että ahomansikan syönti aiheuttaisi happovaivoja, koliikkia, ripulia ja katarria. Ruotsalainen biologi Karl Linné oli kuitenkin eri mieltä ja päin vastoin suositteli niitä monien sairauksien kuten kihdin hoitoon. 

Ahomansikka oli 1800-luvun ja 1900-luvun taitteessa kaupallisesti tärkeä talousmarja. Niitä myytiin toreilla. Puutarhamansikat korvasivat sittemmin ahomansikat ravintokäytössä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Ahomansikka (metsämansikka) (''Fragaria vesca'')
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ahomansikka (''Fragaria vesca'')
* Luontoportti: Ahomansikka (''Fragaria vesca'')
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Fragaria vesca'' - ahomansikka
* Flora of China: ''Fragaria vesca'' 
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): ''Fragaria vesca'' (wild strawberry)
Aberdeen

**Aberdeen** (;  , ) on kaupunki Skotlannin itärannikolla ja yksi Skotlannin 32 hallintoalueesta. Sitä ympäröi Aberdeenshire, joka on kuitenkin oma erillinen hallintoalueensa.

Aberdeen on Skotlannin kolmanneksi suurin kaupunki. Varsinaisessa kaupungissa oli lähes 180&nbsp;000 asukasta vuonna 2006, kun taas hallintoalueella eli 209&nbsp;260 henkeä vuonna 2007. Se on yksi maan tärkeimpiä satamakaupunkeja ja Koillis-Skotlannin merkittävin kaupan keskus. Sitä kutsutaan myös leikillisesti Euroopan öljypääkaupungiksi Pohjanmeren öljyesiintymien ansiosta. Mantereen puolelta Aberdeenia reunustavat nummet ja viljelysmaat.

Kaupungin ensimmäinen yliopisto, King's College, perustettiin vuonna 1495. Marischal College perustettiin lähes sata vuotta myöhemmin, vuonna 1593. Näiden kahden yhdistyessä vuonna 1860 syntyi nykyinen Aberdeenin yliopisto.

Aberdeen käsitti alussa kaksi irrallista aluetta: Vanha Aberdeen Donjoen suussa ja Uusi Aberdeen Deejoen läheisyydessä. Kaupunki paloi Edvard III:n aikana, mutta rakennettiin pian uudelleen laajempana kuin aikaisemmin. Kaupunki kärsi usein tuhoa englantilaisten valloittajien takia, mutta myös Skotlannin sisällissodan aikana, jolloin joutui sen molempien osapuolten ryöstelemäksi.

Hyvän sataman takia Aberdeenin luonnollisia elinkeinoelämän aloja ovat olleet kalastus, laivanrakennus ja ulkomaankauppa.

Aberdeenin päärautatieasema on nimeltään Aberdeenin rautatieasema.

## Urheilu

Aberdeenissa toimii Skotlannin Valioliigassa pelaava jalkapallojoukkue Aberdeen FC.

## Ystävyyskaupungit
* Regensburg, Saksa
* Clermont-Ferrand, Ranska
* Bulawayo, Zimbabwe
* Stavanger, Norja
* Homel, Valko-Venäjä
* Houston, Yhdysvallat

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Opas Aberdeeniin
Kipchoge Keino

**Hezakieh Kipchoge ”Kip” Keino** (s. 17. tammikuuta 1940 Kipsano, Nandin piirikunta, Kenia) on kalenjiheimon nandi-haaraan kuuluva kestävyysjuoksija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Keino harjoitteli juoksua 1&nbsp;800 metrin korkeudessa Kenian ylängöillä. 

Arvokilpailu-uransa Kip Keino aloitti vuonna 1962 Kansainyhteisön kisoissa Perthissä, Australiassa, sijoittuen yhdenneksitoista kolmen mailin matkalla. Vuoden 1964 olympialaisissa Tokiossa hän sijoittui 5&nbsp;000 metrillä viidenneksi ja karsiutui niukasti 1&nbsp;500 metrin loppukilpailusta.

27. elokuuta 1965 Keino paransi 3&nbsp;000 metrin maailmanennätystä kuudella sekunnilla aikaan 7.39,6 kilpailtuaan ensimmäistä kertaa koko matkalla. Myöhemmin samana vuonna hän rikkoi Ron Clarken nimissä olleen 5&nbsp;000 metrin maailmanennätyksen ajalla 13.24,2. Vuoden 1966 Kansainyhteisön kisoissa Kingstonissa, Jamaikalla hän voitti sekä mailin että kolmen mailin kilpailut. Seuraavissa Kansainyhteisön kisoissa Edinburghissa, Skotlannissa hän voitti 1&nbsp;500 metriä ja sijoittui kolmanneksi 5&nbsp;000 metrillä.

Vuoden 1968 olympiakisoissa Meksikossa Keino voitti kultaa 1&nbsp;500 metrin matkalta uudella olympiaennätyksellä 3.34,9 vaikka kertoman mukaan oli joutunut juoksemaan mailin matkan stadionille myöhästyttyään linja-autosta. Hän otti myös hopeaa 5&nbsp;000 metriltä vaikka kärsi sappikivistä.

Neljä vuotta myöhemmin Münchenin kisoissa Keino voitti kultaa 3&nbsp;000 metrin esteissä mutta jäi 1&nbsp;500 metrillä Pekka Vasalan taakse hopealle.

## Kilpakenttien ulkopuolella
Vuonna 1973 Kip Keino lopetti urheilu-uransa Kenian kansallissankarina. Keinon esimerkki on toiminut innoittajana monille Kenian huonoissa oloissa eläville nuorille. Nykyään Keino pitää vaimonsa Phyllisin kanssa orpokotia, Kip Keino Children's Homea, jossa elää nykyään noin 90 orpoa kenialaista lasta, joille Keino on tarjonnut mahdollisuuden menestyä elämässä ja kasvaa kunnollisiksi yhteiskunnan jäseniksi. Monet Keinon orpokodin lapsista ovatkin suorittaneet yliopistotutkintoja, jotkut jopa väitelleet tohtoriksi. Vuonna 2000 Keino toteutti pitkäaikaisen unelmansa ja avasi koulun, Kip Keino Schoolin, jota käy nykyään noin 300 kenialaislasta. 

Keino toimi Kenian Olympiakomitean puheenjohtajana lähes 20 vuoden ajan vuoteen 2017 asti.

Keino pidätettiin lokakuussa 2018 ja häntä ja eräitä muita vastaan nostettiin korruptiosyyte.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Paavo Noposen ja Voitto Raatikaisen radioselostus Münchenin estejuoksusta
* Paavo Noposen ja Voitto Raatikaisen radioselostus Münchenin 1500 metrin loppukilpailusta
Nanny Still

**Nanny Elisabet Still McKinney** (31. heinäkuuta 1926 Helsinki – 7. toukokuuta 2009 Bryssel, Belgia) oli suomalainen lasitaiteilija. Suomen taideteollisuuden kulta-aikana 1950-luvulla Still kuului muotoilun suuriin nimiin.

## Elämä
Still alkoi opiskella Taideteollisen keskuskoulun kuvaamataidon opettajan osastolla, mutta vaihtoi vuoden kuluttua osastoa ja valmistui metallitaiteen osastolta vuonna 1949. Samana vuonna hän voitti Riihimäen lasin pohjoismaisen muotoilukilpailun, jonka ansiosta hänet palkattiin töihin tehtaalle. Hänet tunnetaan parhaiten juuri näistä, Riihimäen lasille tekemistään töistä. Tehtaalla hän suunnitteli sekä taidelasi- että käyttölasiesineitä. Still työskenteli Riihimäen lasitehtaassa 1970-luvulle saakka, jolloin Riihimäen tuotanto siirtyi käsityövaltaisesta puhalluslasitekniikasta automatisoituun tuotantoon. 

Still avioitui vuonna 1958 amerikkalaisen George McKinneyn kanssa, ja he muuttivat vuonna 1959 Brysseliin. Pariskunnalle syntyi kolme lasta, mutta lastenhoitaja mahdollisti Stillin työuran jatkumisen. Lastenhoitajan palkkaamisen hän oli asettanut miehelleen ehdoksi, että suostuu perustamaan perheen. Still jatkoikin Belgiassa asuessaan edelleen taiteellista uraansa suunnittelemalla esineitä Rosenthalin tehtaan lasinpuhaltamolle.

Monipuolisen uransa aikana Still suunnitteli lähes kaikkea koruista paistinpannuihin. Pariisissa vuonna 1956 järjestettyyn näyttelyyn suunniteltu, kristallista hiottu taidelasiteos *Turmaliini* kuuluu hänen luonteenomaisiin töihinsä. Tunnettuja hänen Riihimäen lasille muotoilemiaan lasisarjoja ovat *Harlekiini, Flindari* ja *Grapponia*. Rosenthalille 1990-luvulla suunnitelluista töistä voi mainita esimerkiksi *Samoa*-sarjan maljakot.

Still sai ansioistaan Pro Finlandia -mitalin vuonna 1972.

## Kuvia

Tiedosto:Nanny Still Harlekiini 1958.JPG|Harlekiini, 1958
Tiedosto:Stillin Grapponia.JPG|*Grapponia*-maljakko
Tiedosto:NannyStill1974.jpg|Lasitaiteilija Nanny Still (1974)
Tiedosto:Nanny-Still-1960.jpg|Nanny Still sekä Maggi ja Birger Kaipiainen itsenäisyys&shy;päivänä 1960.


## Lähteet

## Kirjallisuutta
* *Nanny Still: Amos Adersson 10.2.–29.4.2001.* Näyttelyjulkaisu.
* Koivisto, Kaisa – Still, Nanny: *Sana – Szó – Word.* Vammala: Suomen lasimuseo, 1998.

## Aiheesta muualla
* Rosenthal.
*
Laing’s Nekin taistelu

**Laing’s Nekin taistelu** (myös **Laingsnekin taistelu**) oli suurehko taistelu, joka käytiin ensimmäisen buurisodan aikana 28. tammikuuta 1881 brittiläisten joukkojen ja buurien välillä. Taistelu päättyi brittien tappioon.

## Tausta

Laing’s Nek on sola, jonka kautta kulkee reitti Lohikäärmevuorten läpi Natalista Transvaaliin. Ensimmäisen buurisodan sytyttyä britit kärsivät tappion sodan ensimmäisessä suuremmassa yhteenotossa Bronkhorstspruitin taistelussa 16. joulukuuta 1880. Buurit olivat myös piirittäneet useita brittivaruskuntia Transvaalin alueella. Tappion jälkeen britit lähettivät buureja vastaan armeijan hallitsemastaan Natalista. Joukkoja komensi kenraalimajuri George Pomeroy-Colley. 1&nbsp;400:n miehen osasto lähti Pietermaritzburgista 10. tammikuuta 1881.

26. tammikuuta Pomeroy-Colleyn joukot olivat saapuneet Mount Prospect -nimiselle maatilalle muutama kilometri Laing’s Nekista etelään. Laing’s Nekissa oli Petrus J. Joubertin komentama noin 2&nbsp;000 buurin osasto puolustusasemissa harjanteella.

## Taistelu
Pomeroy-Colley hyökkäsi buurien asemien vasenta siipeä vastaan aamulla 28. tammikuuta. Brittien jalkaväki oli järjestäytynyt tasangolle harjanteen edustalla, ja hyökkäys alkoi ylämäkeen kello 10.00. Ratsuväen oli tarkoitus hyökätä samaan aikaan oikealla. Jyrkkä nousu hidasti jalkaväen etenemistä, ja ratsuväki saavutti harjanteen yksinään. Buurien juoksuhaudoilla ratsuväki lyötiin takaisin alamäkeen, jonka jälkeen buurit keskittyivät jalkaväkeen. Britit määrättiin juoksuhautojen lähellä kiinnittämään pistimensä ja rynnäköimään buurien asemiin. Hyökkäys tyrehtyi kuitenkin buurien kiivaaseen kiväärituleen. Lopulta briteille annettiin käsky vetäytyä.

## Seuraukset
Taistelu oli selvä tappio briteille. He olivat menettäneet 83 miestä kaatuneina ja 111 haavoittuneina. Buurien tappiot olivat vain 14 kaatunutta ja 27 haavoittunutta. Britit vetäytyivät Mount Prospectille, jonne he jäivät odottamaan vahvistuksia.

## Lähteet
UNIVAC I

**UNIVAC I** (**UNIV**ersal **A**utomatic **C**omputer **I**) oli ensimmäinen yhdysvaltalainen kaupallisesti valmistettu tietokone. Ensimmäinen UNIVAC toimitettiin Yhdysvaltain väestönlaskentavirastolle 31. maaliskuuta vuonna 1951. Ensimmäinen kaupallinen tietokone Ferranti Mark 1 oli toimitettu vain hieman aiemmin. UNIVACin suunnittelivat John Mauchly ja Presper Eckert, jotka olivat aiemmin suunnitelleet ENIAC-tietokoneen. Konetta valmistettiin kaikkiaan 46 kappaletta, ja sen seuraajia olivat muun muassa *UNIVAC II* ja *UNIVAC III*.

UNIVAC I sai mainetta Yhdysvaltain vuoden 1952 presidentinvaalien aikaan, kun CBS-televisioyhtiön tietokoneajo ennusti odotusten vastaisesti, mutta oikein, että republikaanien Dwight D. Eisenhower tulisi voittamaan vaalit. Tietokoneen ohjelmoinnin ja tietojen syötön oli tehnyt Grace Murray Hopper ryhmänsä kanssa.

## Tekniikka
UNIVAC I perustui  elektroniputkeen, painoi 13 tonnia ja kulutti 120 kilowattia sähköenergiaa. Koko tietokonejärjestelmä vei lattiapinta-alaa noin 116 neliömetriä ja oli 2,6 metriä korkea. Järjestelmään kuului keskusyksikkö, operaattorin ohjauskonsoli, joukko nauha-asemia, muutama kirjoitin sekä ylläpidossa tarpeellinen oskilloskooppi.

Monien muiden varhaisten tietokoneiden tapaan myös UNIVAC käytti binäärijärjestelmän sijasta kymmenjärjestelmää, joskin kymmenjärjestelmän numerot ilmaistiin excess-3-koodattuina osana 7-bittistä (pariteettibitti + 6 databittiä) merkistöä, johon kuului myös kirjaimisto ja joukko välimerkkejä. Järjestelmässä käytettiin ryhmittelyä, joten yhden merkin sisältö oli siis
* pariteettibitti
* 2 bittiä kertomaan ryhmän (esimerkiksi numerot) ja
* 4 bittiä kertomaan merkin arvo.
Esimerkiksi luku nolla kuvattiin (kuten vastaava merkkikin) binäärisenä 100&nbsp;0011.
Sananleveys oli 12 merkkiä, ja keskusmuistia oli 1&nbsp;000 sanaa. Muisti oli toteutettu elohopeatankeilla, joihin yksittäiset bitit tallennettiin jatkuvasti vahvistettuina kaikujen sarjoina. UNIVAC suoritti noin 1&nbsp;905 laskuoperaatiota sekunnissa.

Tietokoneeseen oli saatavilla yksi ensimmäisistä nauha-asemista UNISERVO.

## Kuvia

UNIVAC I Factronic.jpg|UNIVAC I Factronic
Museum of Science, Boston, MA - IMG 3163.JPG|UNIVAC I operaattorin konsoli


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Allan Reiterin kattava kuvaus UNIVAC I -järjestelmästä
Volmari Iso-Hollo

**Volmari Fritijof Iso-Hollo** (alk. **Hollo**, 5. tammikuuta 1907 Ylöjärvi – 23. kesäkuuta 1969 Heinola) oli suomalainen yleisurheilija ja kaksinkertainen 3&nbsp;000 metrin estejuoksun olympiavoittaja, ja viimeisiä ”Lentäviä suomalaisia”. Iso-Hollon seurat olivat Keravan Veikot, Helsingin Toverit, Keravan Urheilijat ja Helsingin Kisa-Veikot.

## Elämä
Nuorena Iso-Hollo harrasti hiihtoa, voimistelua ja nyrkkeilyä. Juoksun pariin hän siirtyi armeijassa. Hän juoksi menestyksekkäästi kaikkia matkoja 400 metrin ja maratonin väliltä. 

Ensimmäiset kansainväliset voittonsa Volmari Iso-Hollo saavutti 3&nbsp;000 ja 5&nbsp;000 metrin juoksussa Moskovan spartakiadeissa vuonna 1928.

Ensimmäisen olympiakisojen kultamitalinsa Iso-Hollo voitti 1932 Los Angelesissa 3&nbsp;000 metrin estejuoksussa. Hän mahdollisesti juoksi tuolloin maailmanennätykseen oikeuttavan ajan, mutta kisatoimitsijat sekosivat kierrosten laskussa, kun virallinen kierrosten laskija oli keskittynyt seuraamaan kymmenottelun seiväshyppyä ja unohti soittaa kelloa viimeiselle kierrokselle lähteneelle Iso-Hollolle. Lopulta Iso-Hollon juoksemaksi matkaksi tuli 3&nbsp;460 metriä. Los Angelesin kisoista Iso-Hollo otti myös hopeaa 10&nbsp;000 metrin kilpailusta.

Vuonna 1933 Lahdessa Iso-Hollo juoksi 3&nbsp;000 metrin esteiden maailmanennätyksen ajallaan 9.09,4. 

1936 kisoihin Iso-Hollo lähti suurena ennakkosuosikkina. Odotusten mukaisesti Berliinissä hän uusikin olympiavoittonsa parantaen maailmanennätyksen aikaan 9.03,8. Koko kärkikolmikko juoksi alle vanhan maailmanennätyksen. Iso-Hollo oli vuoteen 2012 saakka ainoa kaksinkertainen olympiavoittaja 3&nbsp;000 metrin estejuoksussa ja Iso-Hollon jälkeen suomalainen ei voittanut estejuoksua arvokisoissa 70 vuoteen (Jukka Keskisalo voitti EM-kultaa 2006). Iso-Hollo voitti Berliinissä myös pronssia 10&nbsp;000 metrillä.

Olympialaisten jälkeen Iso-Hollo kärsi reumatismista, mutta jatkoi kilpailua vuoteen 1945 saakka. Suomen mestaruuksia ”Vommalle” kertyi uransa aikana yhteensä kuusi (5&nbsp;000 metrillä 1933, 3&nbsp;000 metrin esteissä 1936, maastojuoksussa 1932 ja 1936 sekä maastojuoksun joukkuekisassa 1930 ja 1933).

Volmari Iso-Hollo kuoli vuonna 1969 62 vuoden ikäisenä. Keravalla järjestetään vuosittain yleisurheilukilpailut Volmari Iso-Hollon muistoksi. Lisäksi kaupunki on muistanut juoksijasuuruutta patsaalla.

## Yksityiselämä
Volmari Iso-Hollon puoliso oli Pirkko Huhta. Hänen isänsä oli toimittaja ja sosialidemokraattinen poliitikko Vihtori Huhta.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
*