Yamato (taistelulaiva)

**Yamato** () oli keisarillisen Japanin laivaston Yamato-luokan taistelulaiva toisessa maailmansodassa. *Yamato* ja sen sisaralus *[[Musashi (1940)|Musashi]]* olivat kooltaan, aseistukseltaan ja panssaroinniltaan maailman suurimmat ja raskaimmat taistelulaivat. Kokonsa ja raskaan aseistuksensa takia aluksesta tulikin Japanin merimahdin symboli. Yhdysvaltain laivaston lentokoneet upottivat sodan aikana molemmat alukset. *Yamato* nimettiin historiallisen Yamaton provinssin mukaan.

## Valmistus

Washingtonin laivastosopimuksessa oli määritelty, että allekirjoittajamaiden sotalaivojen uppouma olisi rajoitettu 35&nbsp;560 tonniin, mutta *Yamatosta* suunniteltiin uppoumaltaan peräti 65&nbsp;000 tonninen. Tuon ajan  aluksista suurempi uppouma oli vain linjalaiva RMS ''Queen Marylla''. Japanilaiset halusivat rakentaa maailman suurimmat taistelulaivat, jotka olisivat aseistukseltaan, panssaroinniltaan ja kooltaan selvästi suurempia kuin muut 1930-luvun sotalaivat ja pystyisivät siten taistelemaan samanaikaisesti useaa taistelulaivaa vastaan. Japanilaiset laivastosuunnittelijat laativat *Yamatoa* varten peräti 24 hyvin erilaista suunnitelmaa vuosina 1935–1936. Suunnitelmista kaksi valittiin jatkokehittelyyn, ja näihin pohjapiirroksiin tehtyjen muutosten jälkeen valmistuneen suunnitelman pohjalta ehdotus *Yamato*-luokan taistelulaivojen rakentamisesta hyväksyttiin vuonna 1936. Luokan suunnittelutyöt saatiin päätökseen maaliskuussa 1937, jolloin lopulliset piirustukset valmistuivat.

Aluksen köli laskettiin 4. maaliskuuta 1937 Kuren telakalla, jota syvennettiin laivan valtavan koon takia. *Yamaton* rakennustöihin tarvittiin suuri määrä terästä, joten Kuren telakan nostokurkien nostovoimaa lisättiin nostamaan 350 tonnin kuormia. *Yamaton* olemassaolo oli tarkkaan varjeltu sotasalaisuus, joten osa telakasta katettiin peitteillä, etteivät ulkopuoliset näkisi laivan rakennustöiden edistymistä. Laivan ennennäkemättömät mittasuhteet paljastuivat monille rakennustöihin osallistuneille laivanrakentajille vasta *Yamaton* vesillelaskun 8. elokuuta 1940 jälkeen, joskaan aluksen mittoja ei julkistettu.

### Aseistus
Luokan alukset suunniteltiin aseistukseltaan ylivoimaisiksi verrattuna kaikkiin Yhdysvaltain laivaston todennäköisesti valmistamiin sotalaivoihin. Laivan 46 senttimetrin tykit valittiin 40,6 senttimetrin tykkien sijasta, koska japanilaiset tiesivät Panaman kanavan leveyden rajoittavan Yhdysvaltain laivaston taistelulaivojen leveyden 33 metriin. Näin ollen vastaavien tykkien asentamisen yhdysvaltalaisiin sotalaivoihin olisi ollut hankalaa ilman, että yhdysvaltalaiset olisivat joutuneet riisumaan merkittävästi omien laivojensa puolustusaseistusta. Muiden maiden tiedustelupalveluiden hämäämiseksi japanilaiset puhuivat laivan rakennusvaiheessa *Yamaton* tykeistä "40,6 senttimetrin erikoistykkeinä" eikä rakennusmiehille kerrottu tykkien todellista kaliiperia. Tykkien kulut jaettiin useaan hankkeeseen, jottei suuria kustannuksia huomattaisi.

*Yamatossa* oli kaikkien aikojen raskain taistelulaivan pääaseistus: yhdeksän kappaletta 46 senttimetrin tykkejä, joiden rakentaminen oli silloisen asetekniikan kannalta haastava ja huomattava saavutus. Tykit oli sijoitettu laivan keskilinjaan kolmeen kolmoistorniin siten, että kaksi tornia oli porrastettuna etukannella ja kolmas takakannella. Kukin torni painoi noin kolmetuhatta tonnia, mikä oli enemmän kuin tuon ajan hävittäjä. Jokainen tykki pystyi ampumaan panssarikranaattinsa yli 41 kilometrin päähän 45° maksimikorotuskulmalla. Tykkien lataaminen kesti noin 40 sekuntia. Panssarikranaatin paino oli 1&nbsp;460 kilogrammaa ja lähtönopeus 780 metriä sekunnissa. Kranaatit oli suunniteltu läpäisemään 22,3 tuuman (noin 570&nbsp;mm) pystysuora teräslevy 20&nbsp;000 metrin etäisyydeltä ja 9,1 tuuman (noin 230&nbsp;mm) vaakasuora levy yli 30&nbsp;000 metrin etäisyydeltä. Kullekin tykille oli varattu 100 kranaattia; 60 itse tykkitornissa ja 40 tornin alla ammusvarastossa.

*Yamaton* apuaseistuksen muodosti alun perin kaksitoista 155 millimetrin tykkiä neljässä kolmoistornissa. Yksi torni oli sijoitettu laivan keskilinjaan porrastettuna etukannen päätornin taakse, yksi keskilaivaan porrastettuna kolmannen päätornin ja takakannen aputulenjohtotornin väliin sekä loput kaksi savupiipun kummallekin puolen. Sivutornit poistettiin keväällä 1944, jotta saataisiin tilaa raskaammalle ilmatorjunta-aseistukselle.. Tykkien kantama oli noin 27 kilometriä

*Yamaton* alkuperäinen ilmatorjunta-aseistus oli kaksitoista 127&nbsp;mm:n tykkiä kuudessa suljetussa kaksiputkisessa asennuksessa ja kaksikymmentäneljä 25&nbsp;mm:n konetykkiä kahdessatoista suljetussa kaksiputkisessa asennuksessa, jotka kuitenkin vaihdettiin aluksen viimeistelyn yhteydessä kahdeksaan kolmiputkiseen. Ilmatorjuntatykit olivat suljettuja, jotteivät päätykkien paineaallot häiritsisi ilmatorjuntatykkien miehistöjä. Lisäksi parvekkeilla komentotornin kummallakin sivulla oli 13,2&nbsp;mm:n kaksoiskonekivääri.

Kesäkuussa 1943 keveiden ilmatorjuntatykkien määrä nostettiin 36:een lisäämällä keskilaivaan neljä avointa 25&nbsp;mm:n kolmoistykkiä. Nämä tykit kuitenkin poistettiin alkuvuodesta 1944 keskilaivan 15,5&nbsp;cm:n kolmoistykkitornien kanssa, jolloin niiden paikalle asennettiin kuusi 127&nbsp;mm:n tykkiä suljetuissa kaksiputkisissa asennuksissa. Samalla 25&nbsp;mm:n konetykkien määrä nostettiin 98:n lisäämällä 26 yksittäistä ja 16 kolminkertaista 25&nbsp;mm:n konetykkiä, kolminkertaiset suljetuissa asennuksissa. Tässä vaiheessa *Yamaton* alkuperäiset 127 ja 25 millimetrin lavetit muunnettiin avonaisiksi. Samana kesänä Filippiinienmeren taistelun jälkeen lisättiin vielä 15 kappaletta 25&nbsp;mm:n tykkejä avoimissa kolmiputkisissa asennuksissa, mikä nosti 25&nbsp;mm:n tykkien määrän 113:een.

Viimeinen muutos aluksen ilmatorjunta-aseistukseen tehtiin marras-joulukuussa 1944. Tuolloin poistettiin 24 kappaletta 26 yksittäisistä ilmatorjuntatykeistä ja 25&nbsp;mm:n kolmoistykkien määrä nostettiin viitteenkymmeneen (24 suljettua ja 26 avointa). Yamaton viimeinen ilmatorjunta-aseistus käsitti siis kaksikymmentäneljä 127&nbsp;mm:n tykkiä, sataviisikymmentäkaksi 25&nbsp;mm:n konetykkiä ja neljä 13,2&nbsp;mm:n konekivääriä.

Vaikka aluksella oli suuri määrä kevyitä 25 millimetrin konetykkejä oli aluksen ilmatorjunta-aseistus varsin heikko: Tykkien tulinopeus oli pieni, vain 220 laukausta minuutissa, ja ne oli ladattava käsin viidentoista ammuksen lippaina. Myös aluksen tulenjohdossa oli puutteita eikä tulelle ollut tutkaohjausta.

Keisarillisen Japanin laivaston filosofian mukaan taistelulaivojen kuului toimia omina osastoinaan erillään lentotukialuksista ja siksi kyetä suojaamaan itseään vihollislentokoneita vastaan ilman merkittävää ilmatukea. *Yamaton* ilmatorjunta-aseistuksen vahvistamiseksi sen 46,0&nbsp;cm päätykeille valmistettiin erityisiä *San Shiki* Model 13 -ilmatorjuntakranaatteja. Tämä ammustyyppi painoi 1&nbsp;361 kilogrammaa ja sisälsi 900 palopommiputkea ja 600 terässirpaletta, jotka ohjattiin eteenpäin 20° suihkuna. Kranaatti ei osoittautunut erityisen onnistuneeksi: *Yamaton* päätykkien maksimikorotuskulma oli vain 45°, mikä oli useimmiten liian vähän tehokkaaseen ilmatorjuntaan. Lisäksi tykkien aiheuttamat paineaallot haittasivat merkittävästi kevyempien ilmatorjunta-aseiden tulta.

### Runko, koneisto ja panssarointi
*Yamaton* rakennustöissä käytettiin runsaasti noihin aikoihin vielä uutta valokaarihitsausta. Rungon tukirunkona käytettiin panssarivyötä ja kaartuvan keulan ansiosta rakenteiden painoa voitiin vähentää ilman, että sillä olisi ollut vaikutusta kestävyyteen. *Yamaton* pienoismallilla tehdyt testit koealtaassa johtivat osittain tasareunaisen perän ja sipulinmuotoisen keulan lisäämiseen alukseen, vaikka kumpaakaan ei esiintynyt laivan alkuperäisissä piirustuksissa. Toimenpiteillä rungon vedenvastus väheni noin kahdeksan prosenttia.

*Yamatossa* oli yksi peräsin, ja aluksen kääntösäde oli 640 metriä, joka oli laivan kokoon nähden kohtalaisen pieni. Vertailun vuoksi Yhdysvaltain ''Iowa''-luokan taistelulaivojen kääntösäde oli yli 800 metriä. Laivassa oli myös pieni apuperäsin, joka kuitenkin oli tehoton ja käytännössä hyödytön.

*Yamatolla* oli kuljetuskoneistona kaksitoista Kampon-höyrykattilaa, jotka pyörittivät neljää höyryturbiinia. Turbiinit oli kytketty alennusvaihteistolla neljään kolmilapaiseen potkuriin. Turbiinit olivat heikkotehoisia (25 kgf/cm² (2,5 MPa), 325 °C) ja tuottivat 150&nbsp;000 hevosvoimaa, jolla päästiin 27 solmun (50&nbsp;km/h) nopeuteen. Heikkojen koneiden vuoksi laivan polttoaineenkulutus oli suuri, huippunopeudessa noin 70 tonnia polttoöljyä tunnissa. Se oli pääasiallinen syy siihen, ettei *Yamato* osallistunut Salomonsaarten taisteluun eikä muihin Tyynenmeren sodan keskivaiheen taisteluihin.

*Yamato* oli suunniteltu taistelemaan samanaikaisesti usean vihollistaistelulaivan kanssa, joten aluksen panssaroinnista suunniteltiin erittäin vahva. Painon säästämiseksi *Yamaton* elintärkeät komento-, tulenjohto- ja yhteystilat sekä ammus- ja konehuoneet keskitettiin suhteellisen tiiviisti laivan keskelle. Ajatuksena oli, että kaikki aluksen haavoittuvat osat voitaisiin tällöin ympäröidä joka puolelta vahvoilla panssarilevyillä. Panssarointi suunniteltiin kestämään *Yamaton* omien päätykkien kranaattien osumat ammuttuna 20&nbsp;000 ja 30&nbsp;000 metrin etäisyydeltä ja 3&nbsp;000 metrin korkeudesta pudotettujen 1&nbsp;000 kilogramman pommien osumat. 1&nbsp;147 vesitiivistä osastoa olivat suojana vedenalaisilta torpedoilta ja miinoilta. Taistelulaivan paksun panssarivyön ja panssarilaipioiden välinen liitos oli kuitenkin huonolaatuinen ja aiheutti panssarointiin heikon kohdan vesirajan alle.

## Palvelus

*Yamato* vihittiin Japanin laivaston palveluskäyttöön Kuressa 16. joulukuuta 1941, vain kaksi viikkoa sen jälkeen, kun Japani oli tehnyt hyökkäyksen Pearl Harboriin Oahulle. Seremonia oli koruton, sillä Japani halusi edelleen pitää aluksen yksityiskohdat salassa julkisuudelta. Saman päivän iltana *Yamato* liittyi kapteeni (myöhemmin vara-amiraali) Gihachi Takayanagin komennossa 1. taistelulaivadivisioonaan.

Alus korvasi 12. helmikuuta 1942 lippulaivana taistelulaiva *[[Nagato (1919)|Nagaton]]*, joka oli ollut amiraali Isoroku Yamamoton lippulaiva Pearl Harborin hyökkäyksestä lähtien. *Yamato* pysyi Yamamoton lippulaivana 364 vuorokautta, kunnes 11. helmikuuta 1943 lippu luovutettiin sen sisaralukselle *[[Musashi (1940)|Musashille]]*.

*Yamato* poistui ensimmäisen kerran Seton sisämereltä  osallistuakseen toukokuussa 1942 Midwayn operaatioon. Alus muodosti taistelulaivojen *Nagaton* ja *[[Mutsu (1920)|Mutsun]]* sekä lentotukialus *[[Hōshō (1921)|Hōshōn]]*, kevyt risteilijä *[[Sendai (1923)|Sendain]]*, yhdeksän hävittäjän ja neljän huoltolaivan kanssa 1. laivaston keskimmäisen osaston. Varsinaiseen taisteluun osasto ei kuitenkaan ottanut osaa.

Alus pysytteli Trukin saariryhmällä 29. elokuuta 1942 alkaen aina 8. toukokuuta 1943 asti. Tuona aikana alus oli liikkeellä vain yhden vuorokauden ajan ja sai laivastossa pilkkanimen Hotelli Yamato. Toukokuussa 1943 alus siirrettiin Kuren telakalle, missä aluksen peräsinkoneistoa parannettiin, keskilaivan 15,5 senttimetrin kolmoistykkitornien barbettien panssarointia vahvistettiin 28 millimetrin panssarilevyillä ja aluksen kannelle lisättiin uusia 25 millimetrin konetykkejä. Laivan varustukseen lisättiin myös tyypin 21 pinta- ja ilmavalvontatutkat.

*Yamato* palasi Trukiin 25. joulukuuta 1943, mutta paluumatkalla Yhdysvaltain laivaston sukellusvene *[[USS Skate (SS_305)|USS Skaten]]* laukaisema torpedo vaurioitti pahoin laivan runkoa. Sukellusvenehyökkäyksen aiheuttamat vauriot korjattiin kokonaan vasta huhtikuussa 1944, ja korjausten aikana keskilaivan 155 millimetrin tykkitornit poistettiin ja niiden  tilalle asennettiin  kaksitoista 127 millimetrin ilmatorjuntatykkiä (6×2). Samalla lisättiin uusia 25 millimetrin konetykkejä, tyypin 13 ilmavalvontatutka, tyypin 22 pintavalvonta ja -tulenjohtotutkat, sekä muuta elektroniikkaa. Alus liittyi jälleen osaksi Japanin laivastoa Filippiinienmeren taistelussa kesäkuussa 1944. Taistelun jälkeen se palasi sisaraluksensa *Musashin* kanssa Kureen, jossa kummankin taistelulaivan ilmatorjunta-aseistukseen lisättiin 15 kappaletta 25&nbsp;mm:n ilmatorjuntatykkiä (5x3).

### Leytenlahden taistelu
Alus maalattiin 18. lokakuuta Linggassa mustaksi yöllistä San Bernardinon salmen läpipurjehdusta varten. Pinnoitteen pääainesosana oli aluksen savupiipusta saatu noki. Alus lähti laivaston mukana Linggasta Bruneihin tankattavaksi 18.-20. lokakuuta 1944. Alus vastaanotti 22. lokakuuta Mitsubishi F1M2 Pete -kellukekoneen *Nagatolta*. Se lähti Bruneista Filippiineille amiraali Kurita Takeon laivastossa, joka lähti operaatio Sho-goon.

Yhdysvaltain laivaston sukellusveneet *[[USS Darter (SS-227)|USS Darter]]* ja *[[USS Dace (SS-247)|USS Dace]]* hyökkäsivät 23. lokakuuta, jolloin Kuritan lippulaiva *[[Atago (1930)|Atago]]* upposi. Hävittäjä *Kishinami* pelasti Kuritan, joka teki *Yamatosta* uuden lippulaivansa. Iskussa upposi lisäksi *Maya* ja vaurioitui *Takao*

Seuraavana päivänä alus osallistui Sibuyaninmerellä Leytenlahden taisteluun. Päivän aikana lentotukialus *[[USS Essex (CV-9)|USS Essexin]]* lentokoneet saivat *Yamatoon* useita osumia, joiden seurauksena alukseen tulvi 3&nbsp;000 tonnia vettä ja se kallistui viisi astetta. Alukseen laskettiin lisää vettä kallistuman tasaamiseksi, minkä seurauksena kallistuma laski asteeseen. Keula kuitenkin vajosi jonkin verran.

Pimeän aikaan Kuritan laivasto-osasto purjehti San Bernardinon salmen läpi ja hyökkäsi pian auringonnousun jälkeen maihinnousevien amerikkalaisjoukkojen tukena olevaa kontra-amiraali Clifton Spraguen komentama kuuden saattuetukialuksen ja seitsemän hävittäjän ryhmää vastaan. Seuranneessa Samarin taistelussa *Yamato* laukaisi aseensa ensi kerran pinta-aluksia vastaan. Alus ehti upottaa saattuelentotukialus *USS Gambier Bayn* ennen kuin hävittäjäalusten *Yamatoa* kohti laukaisemat torpedot pakottivat aluksen irrottautumaan taistelusta osumien välttämiseksi. Hävittäjien levittämä savu ja aggressiiviset hyökkäykset saivat Kuritan luulemaan, että hänellä oli vastassaan 3. laivaston lentotukialuksia, minkä vuoksi hän päätti määrätä myös lopun osaston vetäytymään ja palaamaan Bruneihin.

*Yamato* lähti 16. marraskuuta Bruneista Kureen, jonne se saapui 23. marraskuuta. Alus oli talven Japanissa, jossa aluksen vauriot korjattiin ja sen ilmatorjuntavarustusta parannettiin.

### Operaatio Ten-gō
Yhdysvaltain Task Force 58:n seitsemän lentotukialuksen lentokoneet hyökkäsivät 19. maaliskuuta Kuren laivastotukikohtaan, mutta alus vaurioitui vain lievästi kahden pommin osumista.

Aluksen viimeinen tehtävä oli osallistuminen operaatio Ten-Gōhon, jossa keisarillisen Japanin laivasto pyrki karkottamaan 1. huhtikuuta 1945 Okinawan maihinnousun käynnistäneet yhdysvaltalaiset joukot pois saarelta. Japanilaiset päättivät lähettää vara-amiraali Seiichi Itōn komentaman *Yamaton* itsemurhatehtävään houkuttelemaan yhdysvaltalaiset pois Okinawalta, vaikka vain harva laivan miehistönjäsen uskoi suunnitelman toimivan.

Operaatio alkoi 6. huhtikuuta klo 16.00, kun *Yamato* saattueenaan kevyt risteilijä *[[Yahagi (1942)|Yahagi]]* ja kahdeksan hävittäjää (*[[Isokaze]]*, *[[Hamakaze]]*, *[[Yukikaze]]*, *[[Kasumi (1937)|Kasumi]]*, *[[Hatsushimo (1933)|Hatsuhimo]]* *[[Asashimo]]*, *[[Fuyutsuki (1944)|Fuyutsuki]]* ja *[[Suzutsuki (1942)|Suzutsuki]]*) poistuivat Tokuyaman satamasta ja lähtivät purjehtimaan kohti Okinawaa. Koska alus lähti ilman ilmatukea ja vain kevyen laivasaattueen kanssa, miehistön jäsenet tiesivät jo etukäteen kyseessä olevan sen viimeinen taistelu. Illalla Yhdysvaltain laivaston sukellusveneet *[[USS Threadfin]]* ja *[[USS Hackback]]* havaitsivat osaston poistuvan Seton sisämereltä etelään, mutta eivät päässeet hyökkäysasemaan alusten suuren nopeuden ja mutkittelun vuoksi, joten Task Force 58 valmistautui osaston torjuntaan.

Aamulla 7. huhtikuuta klo 6.30 kuusi 203. hävittäjälaivueen Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjää suojasivat osastoa, mutta ne jättivät laivat kolmen ja puolen tunnin kuluttua. Klo 6.53 hävittäjä *Asashimo* alkoi jäädä jälkeen laivueesta moottorivian vuoksi. Klo 8.32 *[[USS Essex (CV-9)|USS Essexin]]* F6F Hellcatit havaitsivat osaston ja klo 10.00 lentotukialukset *[[USS Hornet (CV-12)|USS Hornet]]*, *[[USS Bennington (CV-20)|USS Bennington]]*, *[[USS Belleau Wood (CVL-24)|USS Belleau Wood]]* ja *[[USS San Jacinto (CVL-30)|USS San Jacinto]]* TG 58.1:sta sekä *USS Essex*, *[[USS Bunker Hill (CV-17)|USS Bunker Hill]]*, *[[USS Hancock (CV-19)|USS Hancock]]* ja *[[USS Bataan (CVL-29)|USS Bataan]]* TG 58.3:sta lähettivät kolmena aaltona 386 Vought F4U Corsair ja Grumman F6F Hellcat hävittäjäpommittajaa sekä Curtiss SB2C Helldiver syöksypommittajaa ja Grumman TBF/TBM Avenger torpedopommittajaa torjumaan osastoa. *Yamaton* tutkat havaitsivat lähestyvät lentokoneet, joten sillä oli riittävästi aikaa miehittää ilmatorjunta-aseet ja valmistautua tulevaan hyökkäykseen.

Lentokoneiden ensimmäinen aalto saavutti kello 12.30 osaston, joka avasi torjuntatulen kohti hyökkääviä lentokoneita sekä aloitti väistöliikkeet. Toimista huolimatta *Yamatoon* osui kaksi panssarinläpäisypommia ja yksi torpedo. *Yahagi*, *Isokaze* ja *Kasumi* upposivat ja lisäksi vaurioituneet *Hamakaze* ja *Suzutsuki* joutuivat irrottautumaan taistelusta. *Hamakaze* upposi myöhemmin. Menetyksestä huolimatta *Yamato* ja hyökkäyksestä selvinneet alukset jatkoivat taistelua. Toinen ja kolmas hyökkäysaalto iskivät kello 13.20–14.15.

Kello 14.02 *Yamato* oli saanut yhteensä kahdeksan osumaa torpedoista ja kymmenen osumaa pommeista. Osumien seurauksena *Yamaton* runkoon ja koneisiin tuli pahoja vaurioita, ja laivan sisätilat alkoivat täyttyä vedellä. Vara-amiraali Itō ymmärsi laivan uppoavan, joten hän määräsi miehistön keskeyttämään tehtävän ja hylkäämään laivan välittömästi. Viesti välitettiin muille laivoille lippujen avulla, sillä *Yamaton* viestintäjärjestelmät olivat tuhoutuneet. Kello 14.05 *Yamaton* koneet pysähtyivät lopullisesti, ja alus alkoi upota.

Kello 14.15 sisätiloihin tulvineet vesimassat kallistivat aluksen 90 asteen kulmassa kyljelleen, ja samoihin aikoihin käynnistynyt tulipalo saavutti ammusvaraston. Tulipalo aiheutti ammusvarastossa valtaisan räjähdyksen. Silminnäkijäkertomukset väittävät, että räjähdyksen aiheuttaman savupatsas kohosi kilometrien korkeuteen ja että räjähdyksen ääni kantautui Japaniin saakka. Laiva upposi yli 200 kilometrin päässä kohteestaan Okinawasta.

*Yamaton* uppoamisessa menetti henkensä 2&nbsp;475 miehistön jäsentä, mukana vara-amiraali Itō, joka oli päättänyt mennä laivansa mukana. *Yamaton* tuho oli ihmishenkinä mitattuna toisen maailmansodan kymmenenneksi vakavin sotilasalustappio. Japanilaisten tappioihin verrattuna yhdysvaltalaisten menetykset olivat hyvin vähäiset: kymmenen lentokonetta ja kaksitoista lentomiehistön jäsentä. Lievin vaurioin selvinneet hävittäjäalukset *Fuyuzuki*, *Yukikaze* ja *Hatsushimo* pelastivat merestä 269 *Yamaton* miehistön jäsentä ja noin 1&nbsp;350 miestä muilta uponneilta laivoilta. Eräiden raporttien mukaan yhdysvaltalaiset lentokoneet tulittivat vedessä kelluvia merisotilaita, mutta toisten japanilaisten lähteiden mukaan yhdysvaltalaiset lopettivat hyökkäyksensä väliaikaisesti ja antoivat hävittäjien kerätä henkiinjääneitä miehistön jäseniä merestä. *Yamaton* uppoaminen merkitsi monille japanilaisille maansa sotilasmahdin päättymistä, mutta Japanissa laivan uppoamisessa menehtyneitä merimiehiä kunnioitettiin suuresti ja Seiichi Itō ylennettiin postuumisti vara-amiraalista amiraaliksi.

*Yamaton* hylky makaa noin 300 metrin syvyydessä, ja sitä on tutkittu vuosina 1985 ja 1999.

## Populaarikulttuurissa

*Yamato* on ollut suosittu aihe populaarikulttuurissa. Aluksen tuhosta on tehty elokuva *[[Yamato (elokuva)|Yamato]]*. Merkittävin Yamatoon liittyvä teos populaarikulttuurissa lienee anime-sarja Uchuu Senkan Yamato, yksi japanilaisen tieteisfiktion kulmakivistä.

## Lähteet
*
*
*
*IJN Battleship YAMATO: Tabular Record of Movement 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*''Yamato''-museon viralliset kotisivut 
*''Yamato'' the Ultimate Battleship 
*NOVA | Sinking the Supership 
*MarinetimeQuest &ndash; ''Yamato'' Kuvagalleria *Yamatosta* 
*''YAMATO'' museum at Kure city in Japan !  Kuvia Kuren *Yamato*-museon pienoismallista 
*''Yamato'' Wreck Photo Gallery Kuvia *Yamaton* hylystä