open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kuovisirri

**Kuovisirri** (*Calidris ferruginea*) on vuosittain Suomessa vieraileva pitkäkoipinen rantalintu. Lajin kuvaili tieteelle Erik Pontoppidan vuonna 1763.

## Koko ja ulkonäkö
Vaalean värityksensä, pitkän kaulansa ja kaarevan nokkansa takia kuovisirri muistuttaa pitkäkoipisirriä, mutta sen koivet ovat lyhyemmät ja tummemmat, ja siivissä on valkeat raidat, jotka näkyvät linnun lentäessä. Juhlapukuinen vanha lintu on alapuolelta voimakkaan punaruskea. Kuvassa on nuori lintu. Linnun pituus on 18–22&nbsp;cm, siipien kärkiväli 42–46&nbsp;cm ja paino 45–110&nbsp;g.

Vanhin suomalainen muuttomatkalla rengastettu kuovisirri on ollut 19 vuotta 7 kuukautta 21 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin kuovisirri.

## Levinneisyys
Kuovisirri pesii Siperian tundralla ja talvehtii Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Australaasiassa. Pieni populaatio pesii Alaskassa. Maailman populaatio on kooltaan noin 1,4 miljoonaa yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Kuovisirri on Suomessa vuosittainen läpimuuttaja kevätmuutolla toukokuussa ja kesäkuun alussa, sekä syysmuutolla heinä–elokuussa.

## Elinympäristö
Kuovisirri kahlailee pehmeässä mudassa suoalueilla ja lietteillä rantaviivan tuntumassa.

## Lisääntyminen

Kuovisirri munii maassa olevaan pesään neljä munaa. Haudonta-aika on kolme viikkoa.

## Ravinto
Kuovisirrin ravintoa ovat nilviäiset, madot ja rantojen muut pikkueläimet.

## Nimi
Tieteellinen nimi *Calidris* tulee kreikan sanasta *kalidris,* millä Aristoteles tarkoitti harmaata vedenrajan lintua. Lajinimi *ferrugineus* tulee latinasta ja tarkoittaa ruosteenväristä.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Kuovisirri (''Calidris ferruginea'')
*ITIS: ''Calidris ferruginea''
Lapinsirri

**Lapinsirri** (*Calidris temminckii*) on kahlaajalintu.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 14&nbsp;cm, paino 15–35&nbsp;g ja siipien kärkiväli 35&nbsp;cm. Pieni, päältä ja rinnasta harmahtava, ja vatsapuolelta valkea sirri. Nokka pään mittainen, hieman alaspäin kaareva. Pyrstön reunasulat valkoiset. Ääni on innokasta helinää. Oleskelee usein kasvillisuuden kätköissä.

Vanhin suomalainen rengastettu lapinsirri on ollut 12 vuotta 4 päivää vanha. Se on samalla vanhin eurooppalainen lapinsirri.

## Levinneisyys
Lapinsirrin parimäärä Suomessa on 1 000–2 000. Pesii Suomessa vain Pohjois-Suomessa, Perämeren rannikolla ja Oulun seudulla. Talvehtii Välimeren itäosissa ja Afrikassa. Keväällä saapuu toukokuussa-kesäkuun alussa. Syysmuutto heinä-elokuussa. Euroopassa pesii 11&nbsp;000–18&nbsp;000 paria Fennoskandiassa, lisäksi Venäjän tundralla pesii yli miljoona paria.

## Elinympäristö
Pohjoisen matalaruohostoiset rannat, suot ja hiekkasärkät.

## Lisääntyminen

Naaras munii matalaan kuoppaan 3–4 harmaanvihertävää, tummatäpläistä munaa, jotka jäävät koiraan haudottaviksi. Sitten naaras munii uuden pesueen, jota se hautoo itse. Haudonta kestää 3 viikkoa. Kumpikin emo huolehtii omasta poikueestaan. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 3–viikkoisina. Sukukypsä 1-vuotiaana.

## Ravinto
Pääasiassa hyönteiset ja niiden toukat, sekä nilviäiset ja äyriäiset.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hildén, Olavi 1975: Breeding system of Temminck´s Stint Calidris temminckii. - Ornis Fennica 52:117-146.
* Hildén, Olavi 1979: Lapinsirrin pesinnästä arktisessa lumimyrskyssä. - Ornis Fennica 56:30-32.
* Hildén, Olavi 1979: Territoriality and site tenacity of Temminck´s Stint Calidris temminckii. - Ornis Fennica 56:56-74.
* 
*LuontoPortti: Lapinsirri (''Calidris temminckii'')
*ITIS: Calidris temminckii
Pikkusirri

**Pikkusirri** (*Calidris minuta*) on pienikokoinen rantalintu kurppien heimosta.

## Koko ja ulkonäkö
Pienen kokonsa, terävän ja tumman nokan, tummien jalkojen ja nopeiden liikkeiden ansiosta pikkusirrin tunnistaa helposti muista rantalinnuista lukuun ottamatta muita pieniä sirrejä. Nuori pikkusirri muistuttaa lapinsirriä (*Calidris temminckii*). Pikkusirrin selkäpuolella on usein vaalea V-kuvio tummalla pohjalla. Pyrstön kärki on harmaa. Ääni on hiljainen, korkea ”tit”. Linnun pituus on 14–16&nbsp;cm, paino 17–45&nbsp;g ja siipien kärkiväli 30&nbsp;cm.

Vanhin suomalainen rengastettu pikkusirri on ollut 8 vuotta 10 kuukautta 26 päivää vanha. Ranskalainen 12-vuotias pikkusirri on Euroopan vanhin.

## Levinneisyys
Pikkusirri pesii arktisessa osassa Eurooppaa ja Aasiaa. Se muuttaa talveksi pitkän matkan Afrikkaan ja Etelä-Aasiaan. Afrikassa talvehtii noin 200&nbsp;000 pikkusirriä, Aasiassa noin 400&nbsp;000. Norjassa pesii 200–300 paria, Venäjällä ainakin 100&nbsp;000 paria. Muuttolintu, joka on keväällä toukokuussa Suomessa harvalukuinen, mutta syysmuutolla heinä–syyskuussa tavallinen, jolloin vanhat linnut muuttavat ennen nuoria.
Suomen pesimiskannaksi on arvioitu vain 0–5 paria. Silti se on muuttoaikoina syksyisin kahlaajarannoilla yleinen laji.

## Elinympäristö
Tundra, tavallisesti kuivalla maalla pajupensaikoissa.

## Lisääntyminen
Naaras munii tundraylängölle tai -nummelle maahan matalaan pesäsyvennykseen 4 vaaleanvihertävää tai -rusehtavaa isojen tummanruskeiden täplien ja juovien kirjailemaa munaa. Emot hautovat 20–21 vrk. Poikasista huolehtii vain toinen emoista. Pikkusirri on Moniavioinen. Koiraalla saattaa olla useampi naaras, ja naaraalla 2 koirasta, jolloin se munii 2 pesyettä.

## Ravinto
Pikkusirri pyydystää mudasta ja mutalammikoista pieniä selkärangattomia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Helo, Pekka 1990: Ongelman ydinkysymys: Miten pikkusirri määritetään? - Lintumies 6.1990 s. 289. LYL.
*Luontoportti: Pikkusirri (''Calidris minuta'')
*ITIS: ''Calidris minuta'' 
*
Etsintäkuulutus

**Etsintäkuulutus** on poliisille annettu määräys ottaa kiinni rikoksesta epäilty henkilö esimerkiksi syytteen nostamista varten.

Ennen etsintäkuulutuksen antamista poliisi yrittää tavoittaa etsittävän henkilön puhelimitse tai vierailemalla tämän kotiosoitteessa.

Poliisilla on velvollisuus ottaa kiinni etsintäkuulutettu, joka on toimivaltaisen viranomaisen antaman kuulutuksen perusteella vangittava tai otettava säilöön.

## Lähteet
Pulmussirri

**Pulmussirri** (*Calidris alba*) on pieni kahlaaja.

## Koko ja ulkonäkö
Vaalea pieni sirri. Kesäpuvussa pää, selkä ja rinta ovat ruskean ja harmaan kirjavat, ja vatsa valkoinen. Talvipuvussa se on hyvin vaalea, alapuoli on kokonaan valkoinen ja selkäpuoli vaaleanharmaa. Koivet ovat mustat ja lyhyehkö nokka on tukeva. Lentoääni on kirkas ’pit’. Käytökseltään vilkas ja nopealiikkeinen. Linnun pituus on 18–21&nbsp;cm, paino 35–110&nbsp;g ja siipien kärkiväli 35–40&nbsp;cm.

Vanhin suomalainen muuttomatkalla rengastettu pulmussirri on ollut 3 vuotta 2 kuukautta 20 päivää vanha. Suomessa on rengastettu vain vähän toista sataa pulmussirriä. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen vähintään 18 vuoden 6 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Pulmussirri talvehtii kaukana Etelä-Afrikassa, Etelä-Amerikassa ja Australiassa, ja kesäisin asuu pohjoisella napa-alueella Kanadassa, Grönlannissa ja Venäjällä. Euroopan puoleisella Venäjällä pesii vähintään 17&nbsp;000 paria. Muuttolintu, joka keväällä touko–kesäkuussa on Suomessa harvinainen vieras, mutta syysmuutolla heinä–elokuussa tavataan säännöllisesti rannikollamme yksinäisiä lintuja tai pieniä parvia.

## Elinympäristö
Pesii tundralla avoimessa ympäristössä lähellä vesistöä. Muuttoaikoina tavataan lähinnä hiekkarannoilla.

## Lisääntyminen
Pulmussirri pesii Huippuvuorilla, Siperiassa ja Grönlannissa. Pesä on maassa. Munia on neljä, joita molemmat emot  hautovat vuorollaan noin neljä viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia. Usein kaksi poikuetta.

## Ravinto
Äyriäiset, madot, nilviäiset ja muut rannan pikkueläimet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*LuontoPortti: Pulmussirri (''Calidris alba'')
*ITIS: Calidris alba
Isosirri

**Isosirri** (*Calidris canutus*) on kurppien heimoon kuuluva lintulaji.

## Koko ja ulkonäkö
Aikuisilla on lyhyet tummat jalat ja melko tukeva, lyhyehkö tumma nokka. Vartalon höyhenpeite on harmaankirjava, kasvot, kurkku ja rinta kanelinruskeat tai kuparinpunaiset ja alaperä vaalea. Talviasussa höyhenpeite on tasaisemman harmaa ja alapuoli on lähes valkea. Nuorella linnulla on rinnassa ja kupeilla kellertävä sävy. Pituus 24–26&nbsp;cm, siipien kärkiväli 50&nbsp;cm, paino 80–200&nbsp;g. Kooltaan siis tavallista suosirriä suurempi. Lentoääni on vaimea ’uet,uet’.

Vanhin suomalainen muuttomatkalla rengastettu isosirri on ollut 7 vuotta 11 kuukautta  15 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen vähintään 25 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Isosirri pesii Kanadan, Grönlannin, Euroopan ja Venäjän pohjoisimmissa osissa. Maailman populaation kooksi arvioidaan noin 1,5 miljoonaa yksilöä. Suomessa tavataan lähinnä Siperian isosirrejä läpimuuttajina. Isosirrit talvehtivat Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilla. Eurooppalaiset yksilöt muuttavat valtavissa parvissa Välimerelle ja Pohjois-Afrikkaan, kanadalaiset Etelä-Amerikkaan jopa Argentiinaan asti. Arktisten isosirrien parvet muuttavat Etelä-Suomen yli touko–kesäkuun vaihteessa. Syysmuutto tapahtuu vanhojen lintujen osalta heinä–elokuussa ja nuorten lintujen osalta elo–syyskuussa.

## Elinympäristö
Isosirrit viihtyvät tundramaisemassa, ja ruokailevat lieterannoilla.

## Lisääntyminen

Isosirrin matala, lehdillä ja sammalilla vuorattu pesä on maassa lähellä vettä. Se munii 3–4 munaa ja hautoo niitä kolme viikkoa. Molemmat vanhemmat osallistuvat hautomiseen, mutta naaras lähtee paluumuuttoon ennen kuin poikaset ovat lentokykyisiä. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä. Koiras jättää poikaset oman onnensa nojaan ennen kuin ne ovat lentokykyisiä, ja lähtee muuttomatkalle.

## Ravinto
Isosirrit syövät hyönteisiä, nilviäisiä, matoja, pieniä rapuja ja muita selkärangattomia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Isosirri (''Calidris canutus'')
*ITIS: ''Calidris canutus''
Liro

**Liro** (*Tringa glareola*) on pieni kahlaaja.

## Koko ja ulkonäkö
Liron pituus on 18,5–21&nbsp;cm, siipien kärkiväli 35–39&nbsp;cm ja paino 50–90&nbsp;g. Liro on päältä harmaanruskea vaalein täplin, vatsa on valkoinen ja kaula sekä pää harmahtavat. Nokka on suora ja kahlaajan nokaksi keskimittainen, koivet ovat pitkät ja kellertävät. Yläperä on valkoinen ja pyrstössä on kapeita tummia raitoja. Liro on nopea ja hermostuneen oloinen liikkeissään. Kutsuäänikin on hätäisen kuuloinen ’jih-jih’. Varoittelee loputtomalla ’kip-kip’ äänisarjalla. Laulunsa se esittää tavallisesti soidinlennossa, ja siitä laji on saanut nimensä: ’liro-liro-liro...’.

Suomen vanhin rengastettu liro on ollut 7 vuotta 6 kuukautta 18 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen vähintään 11 vuoden 7 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Liro kuuluu koko Suomen linnustoon, mutta pesimäaikana sen tapaa varmimmin Pohjois- ja Keski-Suomesta. Suomessa pesii 290&nbsp;000–490 000 paria ja se on Suomen runsaslukuisin kahlaaja. Euroopan pesimäkanta on noin ½ miljoonaa paria. Liro pesii Pohjois-Euroopassa ja Venäjällä aina Kaukoitään saakka. Maailman populaation kooksi arvioidaan 3,1–4,3 miljoonaa paria.

Liro on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa ja Aasian eteläosissa sekä Australiassa. Suomeen lirot saapuvat huhti–toukokuun vaihteessa ja toukokuussa. Keväällä nähdään usein satapäisiä parvia sopivilla tulvaniityillä. Syysmuutto alkaa jo kesäkuussa naaraiden muutolla. Nuoret lirot muuttavat pääasiassa elokuussa, mutta syyskuussakin voi vielä tavata pieniä parvia.

## Elinympäristö
Liron tavallisinta elinympäristöä ovat suot, kosteikot ja rehevät lintujärvet. Lajin voi tavata myös pelto-ojien liepeiltä muuttoaikoina.

## Lisääntyminen
Pesä on tavallisesti maassa esimerkiksi saramättäässä. Joskus pesii matalalla puussa olevaan vanhaan rastaanpesään. Munia on 4, joita molemmat emot hautovat noin 3 viikkoa. Naaras jättää hautomisen koiraan huoleksi haudonnan loppuvaiheessa. Poikaset ovat pesäpakoisia. Kummatkin puolisot hoitavat niitä aluksi, mutta pian naaras jättää perhehuolet koiraalle ja lähtee muuttomatkalle. Poikaset oppivat lentämään noin 3–viikkoisina.

## Ravinto
Liro syö etupäässä maassa ja vedessä eläviä selkärangattomia. Saattaa syödä myös kasvien osia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Salminen, Pekka 1976: Liron *Tringa glareola* ja pajusirkun *Emberiza schoeniclus* erikoiset pesäpaikat. - Lintumies 1.1976 s. 31. SLY.
* 
*LuontoPortti: Liro (''Tringa glareola'')
*ITIS: Tringa glareola
Metsäviklo

**Metsäviklo** (*Tringa ochropus*) on pienikokoinen kahlaajalintu.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 20–24&nbsp;cm, siipien kärkiväli 39–44&nbsp;cm ja paino 50–120&nbsp;g. Lintu muistuttaa liroa, mutta on selästä tummempi, lähes musta pienin valkein täplin, ja sen koivet ovat harmaanvihreät. Yläperä on kirkkaanvalkea rajoittuen jyrkästi tummaan selkään. Kutsuääni on voimakas ja melodinen ’tjyit–vit–vit’, varoitus hakkaava ’kip–kip–kip...’. Laulu esitetään soidinlennossa, ja se on erittäin miellyttävän kuuloinen nouseva ja laskeva sarja kutsuäänimäisiä säkeitä.

Vanhin suomalainen rengastettu metsäviklo on ollut 5 vuotta, 9 kuukautta ja 2 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 11 vuoden ja 6 kuukauden ikäinen brittiläinen lintu.

## Levinneisyys
Metsäviklojen parimäärä Suomessa on 150&nbsp;000–190&nbsp;000 ja kanta on kasvava. Euroopassa pesii 616&nbsp;000–1 050&nbsp;000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 1,2–3,6 miljoonaa yksilöä.

Metsäviklo on muuttolintu, joka pesii Euroopan ja Aasian subarktisessa ilmastossa ja talvehtii Etelä-Euroopassa, Etelä-Aasiassa ja Afrikassa. Lintulaji saapuu Suomeen huhtikuussa ja lähtee syysmuutolle kesäkuusta alkaen elokuun loppuun.

## Elinympäristö
Metsäviklon elinympäristöä ovat rikkonaiset metsäalueet, eritoten korvet, joissa on järviä, lampia ja jokia. Muuttoaikoina laji on myös märillä rantaniityillä.

## Lisääntyminen
Metsäviklon pesä on tavallisesti puussa vanhassa rastaan tai oravan pesässä. Naaras munii toukokuussa 4 munaa, joita molemmat puolisot hautovat noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia, ja ne joko hyppäävät maahan tai emot kantavat ne lähimmälle kosteikolle. Ne oppivat lentämään 3–4 viikon ikäisinä. Molemmat emot huolehtivat aluksi poikueesta, mutta naaras jättää huolenpidon koiraalle ennen kuin poikaset lentävät.

## Ravinto
Metsäviklon ravintoa ovat hyönteiset, kotilot, madot, kasvien versot ja silmut.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hildén, Olavi 1974: Metsäviklopuolisoiden osallistumisesta poikasten hoitoon. - Lintumies 3-4.1974 s. 116-117. SLY.
*
*LuontoPortti: Metsäviklo (''Tringa ochropus'')
*ITIS: Tringa ochropus
Rantakurvi

**Rantakurvi** (*Xenus cinereus*) on pieni kahlaaja, joka on Suomessa esiintymisalueensa länsirajalla. Ensimmäiset havainnot Suomessa on tehty 1800-luvun lopulla.

## Koko ja ulkonäkö
Rantakurvi on päältä vaaleanharmaa, selässä musta V-kuvio. Alapuolelta kuviottoman valkea, keltaiset jalat lyhyet. Pitkä musta nokka kaareutuu loivasti ylöspäin. Lennossa siivillä selvät valkoiset kolmiot, vertaa punajalkavikloon. 
Pituus 22–27&nbsp;cm, siipien kärkiväli 36–45&nbsp;cm, paino 50–95&nbsp;g.
Kutsuääni on ’vy-vy-vy’, muistuttaen pikkukuovin ääntä.

Vanhin suomalainen rengastettu rantakurvi on ollut 16 vuotta 2 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin rantakurvi.

Rantakurvin kuvaili ja nimesi tieteelle Johann Anton Güldenstädt 1775.

## Levinneisyys

Rantakurvi esiintyy Venäjän länsiosista Itä-Aasiaan. Euroopan kannaksi on arvioitu 40&#8239;100&nbsp;– 60&#8239;300 paria, joista lähes kaikki Venäjän Euroopan puoleisilla alueilla. Lisäksi lajia pesii Valko-Venäjällä (150–200 paria), Ukrainassa (20–30 paria) ja Suomessa (muutama pari). Maailman kannan on arvioitu olevan nelinkertainen Euroopan kantaan verrattuna.

Suomi on lajin levinneisyysalueen länsireunaa. Rantakurvi on aina ollut Suomessa harvinainen. Perämerellä se on pesinyt ainakin 1950-luvulta lähtien, mutta kanta on pienentynyt noin 30 parista nykyiseen 5–10 pariin. Suomen pesimäkannaksi vuosina 2019–2024 on arvioitu keskimäärin 6 paria.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Rantakurvin arvo on 8&#8239;509 euroa.

## Elinympäristö

Rantakurvi viihtyy rantaniityillä, satamissa, puunlajittelualueilla ja muilla kosteilla ja aukeilla paikoilla.

## Lisääntyminen
Pesä on avoimesti maassa. Naaras munii 4 munaa, joita molemmat emot hautovat noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia, ja koiras enimmäkseen huolehtii niistä, sillä naaras lähtee syysmuutolle pian poikasten kuoriuduttua.

Suomessa lajia on tutkinut varsinkin biologi Nils Fritzén Perämeren pohjukassa.

## Ravinto
Hyönteiset, nilviäiset, äyriäiset ja madot. Ruokailee kiireisen oloisena ja usein pesee löytämänsä ötökän.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Rantakurvi (''Xenus cinereus'')
*ITIS: Xenus cinereus
Rantasipi

**Rantasipi** (*Actitis hypoleucos*) on yleensä noin 20 senttimetriä pitkä, vesistöjen liepeillä pesivä kurppien heimoon kuuluva kahlaaja.

## Koko ja ulkonäkö

Sen siipiväli on 35–40&nbsp;cm, pituus 18–20&nbsp;cm ja paino 35–85&nbsp;g. Päältä ja rinnasta lintu on ruskea, alapuolelta valkoinen. Lennossa näkyy valkoinen siipijuova. Ääni on kimakka ’tii-tii-tii’. Laulu on jatkuvaa tiititystä, jolloin lintu lentää matalalla veden yllä väräjävin siivin.

Vanhin suomalainen rengastettu rantasipi on ollut 10 vuotta, 11 kuukautta ja 15 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen vähintään 14 vuoden ja 6 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Rantasipi pesii lähes koko Euroopassa ja suuressa osassa Aasiaa Japaniin saakka. Suomessa se pesii yleisenä koko maassa kaikenlaisissa vesistöissä. Puuttuu pesivänä ulkosaaristosta. Pesimäkanta Suomessa on noin 120&nbsp;000–200 000 paria. EU:n alueella arvioidaan pesivän 500&nbsp;000–660&nbsp;000 paria. Maailman populaatioksi arvioidaan 2,5–4 miljoonaa yksilöä. Muuttolintu, joka saapuu huhtikuun loppupuolelta alkaen. Syysmuutto on huomaamaton tapahtuma, sillä sipit eivät muodosta isompia parvia. Viimeiset sipit tavataan yleensä syyskuussa.

## Elinympäristö
Karujen vesistöjen kallioiset tai kivikkoiset rannat, niin järvien, lampien kuin jokien sekä merensaariston.

## Lisääntyminen
Pesä on maassa ruohokasvillisuuden tai varpujen kätkössä. Tavallisesti se on 10–20&nbsp;m vesirajasta, mutta voi joskus olla usean sadankin metrin päässä rannasta. Munia on 4, joita molemmat emot hautovat noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia ja emot hoitavat niitä yhdessä. Ne oppivat lentämään noin 3 viikon ikäisinä. Sukukypsä 1-vuotiaana.

## Ravinto
Rantasipi syö maassa ja vedessä eläviä selkärangattomia, toisinaan myös pikkukaloja ja pikkusammakoita.

Rantasipiä tavataan Suomessa yleisenä kesävieraana. Talveksi se muuttaa Afrikkaan, Kaakkois-Aasiaan tai Australaasiaan. Sen käytös on vilkasta ja se keikuttaa pyrstöään lähes jatkuvasti. Hautoessaan rantasipi ei jätä muniaan ennen kuin on juuri joutumassa tallatuksi, ja tämän jälkeen se yrittää karkottaa häiritsijän kävellen pesältä poispäin loukkaantuneen oloisesti. Kun lintu on näin johdattanut häiriötekijän riittävän kauas pesästä, se lentää nopeasti pakoon ja myöhemmin takaisin pesälleen.

## Kuvia

Tiedosto:Young common sandpiper.jpg|Rantasipin poikanen tiellä.
Tiedosto:SPnest.jpg|Rantasipin pesä neljän munan kätkönä. Rantasipi ei yleensä vaivaudu piilottamaan pesäänsä kovin huolellisesti, vaan luottaa suojaväriinsä.
Tiedosto:Actitis hypoleucas egg kerava.jpg|Rantasipin muna, joka on poimittu talteen Keravalta vuonna 1931.


## Lähteet
**Kotimaan luonto-opas, WSOY, 1999*
**Suomen ja Euroopan linnut, Gummerus, 2001*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Rantasipi (''Actitis hypoleucos'')
*ITIS: ''Actitis hypoleucos''
Valkoviklo

**Valkoviklo** (*Tringa nebularia*) on subarktinen kurppalintu. Lajin nimesi Johan Ernst Gunnerus vuonna 1767.

## Koko ja ulkonäkö
Valkoviklot ovat ruskeita kesällä ja harmaanruskeita talvella. Pitkät jalat ovat vihertävät. Nokka on pitkä ja hieman ylöspäin kaartuva. Ääni on tyypillinen, iskevän kova ”djy-djy-djy”.

* Pituus: 30–35&nbsp;cm
* Siipiväli: 68–70&nbsp;cm
* Paino: 125–290&nbsp;g

Vanhin suomalainen rengastettu valkoviklo on ollut 3 vuotta 11 kuukautta 23 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut hollantilainen vähintään 24 vuoden 5 kuukauden ikäinen lintu.

## Levinneisyys
Valkoviklo on levinnyt alueelle Skotlannista Aasian pohjoisosiin aina Kamtshatkan niemimaalle saakka. Laji talvehtii Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Australiassa. Euroopan pohjoisosissa pesii 98 700–202 000 paria. Suomen kanta-arvio on 56 000–75 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 440&nbsp;000–1,5 miljoonaa yksilöä.

Suomessa laji pesii Tampere-Lappeenranta linjan pohjoispuolella, ja esiintymisen painopiste on Pohjanmaalla ja Pohjois-Suomessa. Valkoviklot saapuvat keväällä huhtikuun lopulta alkaen. Varhaisimmat naaraat muuttavat etelään jo kesäkuussa, nuoret linnut elokuussa.

## Elinympäristö
Rannikkoseudut, suot, rannat, kosteikot, niityt ja soiden läheisyydessä olevat havumetsät.

## Lisääntyminen
Pesä on maassa, usein metsässä jonkin matkaa suolta. Naaras munii 4 munaa, joita sitten hautoo 22–26 vrk. Myös koiras osallistuu haudontaan. Hautova lintu välttää viimeiseen saakka poistumasta pesästä ihmisen lähestyessä. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään 4 viikon ikäisinä.

## Ravinto
Pääravintoa on pienet selkärangattomat. Pienet kalatkin kuitenkin käyvät ruoaksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nethersole-Thompson, D. & M. 1979: Greenshanks. - T. & A. D. Poyser, Berkhamsted.
*
Mustaviklo

**Mustaviklo** (*Tringa erythropus*) on pilkullinen kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili Peter Simon Pallas 1764. Mustaviklo on arktinen lintu, jonka lisääntymisalueisiin kuuluvat Fennoskandia ja Pohjois-Venäjä. Lintu talvehtii Välimerellä, Afrikassa ja eteläisessä Aasiassa yleensä suolattoman veden äärellä.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 30&nbsp;cm, paino 100–230&nbsp;g ja siipien kärkiväli 60–65&nbsp;cm. Juhlapukuinen vanha lintu on musta, siivet ja takaselkä valkopilkulliset ja yläperä on valkoinen. Nokka on pitkä ja ohuehko, ja alanokan tyvi on punainen. Koivet ovat pitkät ja mustat. Nuori lintu muistuttaa punajalkavikloa, mutta vatsapuoli on poikkijuovainen. Vanha lintu on talvipuvussa hyvin vaalea, ja sen koivet ovat punaiset.

Kutsuääni on hyvin tyypillinen, iskevän luja ”tjy-it”. Laulaa soidinlennossa hieman yksitoikkoista mutta kaunista säettä.

## Esiintyminen
Fennoskandian pohjoisosat sekä Pohjois-Venäjä aina Tšuktšien niemimaalle saakka. Vuosien 2019–2024 Suomen kannaksi arvioitiin 7&nbsp;600–18&nbsp;000 paria. Maailman populaation koko on 120&nbsp;000–360&nbsp;000 yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Päiväntasaajan eteläpuolella Afrikassa ja Aasiassa. Keväällä mustaviklot saapuvat hyvin täsmällisesti toukokuun alkupäivinä. Syysmuutto alkaa jo kesäkuussa, jolloin naaraat lähtevät etelään. Koiraat ja nuoret linnut muuttavat heinä-elokuussa.

## Elinympäristö
Vetiset ja rimpiset aapasuot. Muuttoaikoina ja talvehtimisalueilla liete- ja vuorovesirannoilla.

## Lisääntyminen
Pesä sijaitsee tavallisesti metsässä joidenkin kymmenien tai satojen metrien päässä suolta. Naaras munii neljä päärynänmuotoista munaa maakuoppaan ja hautoo niitä ensimmäiset viikot. Muuttovire voittaa kuitenkin hautomishalut, ja noin viikkoa ennen kuoriutumista naaras lähtee muutolle. Koiras suorittaa hautomisen loppuun ja huolehtii myös poikasista. Haudonta-aika lienee runsaat 3 viikkoa, ja kuoriutumisen jälkeen poikaset juoksevat jo tunnin sisään.

## Ravinto
Selkärangattomat: hyönteiset, hämähäkit, nilviäiset, äyriäiset. Ruokailee vesirajassa tai vedessä, joskus jopa uiden.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Hildén, Olavi 1979: Mustaviklon kevät- ja syysmuuton ajoituksesta. - Ornis Fennica 56:18-23.
*
*LuontoPortti: Mustaviklo (''Tringa erythropus'')
*ITIS: Tringa erythropus
Punajalkaviklo

**Punajalkaviklo** (*Tringa totanus*) on punajalkainen kahlaaja. Lajin nimesi Carl von Linné 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Punajalkaviklolla on kirkkaanpunaiset, lähes muovisen näköiset punaiset jalat ja nokka. Höyhenpeite on ruskeankirjava, sen valkeat alueet yläperässä ja siivissä paljastuvat linnun lentäessä. Nuorella linnulla koivet ovat kellahtavat ja nokka tummahko. Pituus 26–31&nbsp;cm, siipien kärkiväli 40–65&nbsp;cm, paino 85–170&nbsp;g.

Tavallisin ääni ’tjyy-hy’, varoitus on loppumaton ’kip-kip-kip...’ jankutus. Laulu on melodista, kangaskiurumaista ’liyky-liyky-liyky’, ja sen koiras esittää usein laululennossa.

Vanhin suomalainen rengastettu punajalkaviklo on ollut 14 vuotta 1 kuukautta 3 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 26 vuoden 11 kuukauden ikäinen tanskalainen lintu.

## Levinneisyys
Punajalkaviklo pesii liki koko Euroopassa ja Länsi-Aasiassa. Suomessa esiintymisen painopiste on saaristossa ja rannikoilla, mutta se pesii myös paikoin sisämaan lintujärvillä. Lapissa se on harvinainen. Suomen pesimäkanta on 6&nbsp;900–8 700 paria. Euroopassa pesii 300&nbsp;000–390&nbsp;000 paria, joista 35&nbsp;000–40&nbsp;000 Britteinsaarilla. Maailman populaation kannaksi arvioidaan 1–2,5 miljoonaa yksilöä.Se talvehtii Välimeren seudulla ja Ranskan, Espanjan ja Portugalin Atlantinpuoleisilla rannoilla. Suomeen se saapuu huhtikuussa, poismuutto tapahtuu vähitellen heinä-elokuussa.

## Elinympäristö
Punajalkaviklo viihtyy monenlaisissa kosteikoissa, sekä soilla että rantaniityillä. Saaristossa se pesii nykyisin lähes ainoastaan lokkilintujen yhdyskunnissa.

## Lisääntyminen
Punajalkaviklo munii 4 munaa, ja hautoo niitä 22–25 päivää. Poikaset ovat pesäjättöisiä ja emot hoitavat niitä, kunnes ne ovat lentokykyisiä 4-viikkoisina.

## Ravinto
Punajalkaviklo syö pieniä selkärangattomia, joita se kaivelee rantasoran joukosta. Voi syödä myös pikkukaloja ja sammakonpoikasia. Kaloja saalistaa joskus parvena, joka paimentaa kalaparven ahdinkoon.

## Kuvia

Tiedosto:Tringa totanus nest.jpg|Punajalkaviklon pesä.
Tiedosto:Tringa totanus eggs (museum specimens).jpg|Punajalkaviklon munia.
Rödbena - (Tringa totanus) - Ystad-2023.webm|Punajalkaviklo etsii ruokaa joulukuussa 2023 Ystadissa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hildén, Olavi 1977: Punajalkaviklo adoptoinut taivaanvuohen poikasen. - Ornis Fennica 54:94.
* Ojanen, Mikko & Tynjälä, Matti 1981: Kaksi punajalkavikloa muninut samaan pesään. - Lintumies 2.1981 s. 81–82. LYL.
*
*LuontoPortti: Punajalkaviklo (''Tringa totanus'')
*ITIS: Tringa totanus
Pikkukuovi

**Pikkukuovi** (*Numenius phaeopus*) on runsaslajiseen kurppien (*Scolopacidae*) lintuheimoon kuuluva kahlaaja.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 37–45&nbsp;cm, siipien kärkiväli 78–88&nbsp;cm ja paino 270–600&nbsp;g. Pikkukuovi on isokuovia pienempi kahlaajalintu. Pikkukuovin selkeimpänä erona isokuoviin on sen erilainen ääntely ja päässä olevat selvät, vaaleat juovat. Ääni on kuuluva pulina ’pylylylyly’. Laulu muistuttaa isokuovin laulua, mutta on haikeampi eikä niin rytmikäs.

Vanhin suomalainen rengastettu pikkukuovi on ollut nelivuotias. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen 16 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys

Pikkukuovi on kuovien (*Numenius*) suvun laajimmalle levinneitä lajeja. Pääasiallinen pesimisalue on Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan subarktiset alueet, eteläisimmillään laji pesii Skotlannissa. Maailman populaation kooksi on arvioitu 1,8–2,65 miljoonaa yksilöä. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 337&nbsp;000&nbsp;– 387&nbsp;000 paria, joista Islannissa 71 prosenttia, Suomessa 13 prosenttia ja Venäjällä 11 prosenttia. Suomessa pikkukuovi on Pohjois-Suomen ja Pohjanmaan pesimälintu. Eteläisimmät vakituiset ja huomattavan suuret populaatiot sijaitsevat Kauhajoen korkeudella. Suomen pesimäkannan kooksi on arvioitu 34&nbsp;000–49 000 paria.

Pikkukuovi on muuttolintu, joka muuttaa talveksi Afrikan, Etelä-Amerikan, eteläisen Pohjois-Amerikan sekä eteläisen Aasian ja Australaasiaan rannikoille. Pesimisajan ulkopuolella laji viihtyy parvissa. Suomeen laji saapuu huhtikuun lopussa ja toukokuussa. Syysmuutto käynnistyy juhannuksen tienoilla ja päättyy yleensä elokuun aikana.

## Elinympäristö
Suomessa laji pesii tavallisimmin karuilla avosoilla, mutta etenkin Pohjanmaalla pikkukuovista on tullut myös peltolintu. Muuttoaikoina viihtyy aukeilla rannoilla.

## Lisääntyminen

Pesä on painanne maassa. Naaras munii kesäkuussa neljä munaa, joita molemmat emot hautovat, naaras kuitenkin aktiivisemmin, noin 3,5 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään runsaan kuukauden ikäisinä. Molemmat emot huolehtivat poikasista. Pikkukuovi on sukukypsä kaksivuotiaana.

## Ravinto
Pikkukuovi syö maassa eläviä selkärangattomia. Se saattaa syödä myös marjoja, pikkukaloja ja sammakoita. Rannikoilla se syö monia rapuja, katkoja, äyriäisiä, merimatoja ja pieniä nilviäisiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Pikkukuovi (''Numenius phaeopus'')
*ITIS: ''Numenius phaeopus''
Mustapyrstökuiri

**Mustapyrstökuiri** (*Limosa limosa*) on kurppien heimoon kuuluva kahlaaja. Lajin nimesi Carl von Linné 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Noin 36–44&nbsp;cm pitkä ja siivenväli noin 62–70&nbsp;cm. Linnun paino on 160–500&nbsp;g. Huomattavan pitkäjalkainen ja -nokkainen lintu. Juhlapuvussa rinta, kaula ja niska ovat kirkkaan punaruskeat, vatsa vaalea tummin viiruin ja selkäpuoli harmaan ja ruskean kirjava. Talvipuvussa vanha lintu on harmaa. Nuoren linnun rinta ja kaula ovat kellertävät. Kaikissa puvuissa hyviä lajituntomerkkejä ovat siipien leveät valkoiset juovat, mustakärkinen pyrstö ja valkoinen yläperä. Kutsuääni on joko korkea huutosarja tai hyyppämäinen naukaisu. Soidinlennossa laulaa lystikkään äänekästä luritusta, joka hiukan muistuttaa karikukon kitinää.

Vanhin suomalainen rengastettu mustapyrstökuiri on ollut 1 vuotta 3 kuukautta 6 päivää vanha. Suomessa oli rengastettu vain 88 yksilöä vuoden 2014 loppuun mennessä. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen vähintään 23 vuoden 6 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Lajin pesimäalue ulottuu Keski-Euroopasta Keski-Aasiaan.  Suomen kanta-arvio on 280–440 paria, joista suurin osa pesii Liminganlahdella. Maailman populaation koko on 634&nbsp;000–805&nbsp;000 yksilöä. Maailmanlaajuisesti mustapyrstökuiri on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Vaikka lajin levinneisyysalue on laaja ja populaatio edelleen suuri, se on vähentynyt nopeasti levinneisyysalueensa joissain osissa. Mustapyrstökuiri on muuttolintu, joka talvehtii Välimeren maissa ja Afrikassa. Saapuu Suomeen keväällä huhtikuussa, syksyllä lähtee heinä–elokuussa.

## Elinympäristö
Pesimäaikana laajoilla rantaniityillä, laitumilla ja viljelysmailla. Muuttoaikoina myös lieterannoilla.

## Lisääntyminen

Naaras munii heinien suojiin piilotettuun pesäkuoppaan 4 rusehtavaa tai vihertävää, tummatäpläistä munaa. Niitä emot hautovat 22–24 vrk ja huoltavat yhdessä poikasia, jotka lentävät 25–30 vrk:n iässä. Sukukypsä 1-vuotiaana.

## Ravinto
Hyönteiset, nilviäiset, lierot ja muut pikkueläimet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Mustapyrstökuiri (''Limosa limosa'')
*ITIS: Limosa limosa
Jänkäkurppa

**Jänkäkurppa** (*Lymnocryptes minimus*) on rantalintu, joka kuuluu kurppien heimoon. Lajin nimesi Morten Thrane Brünnich 1764.

## Ulkonäkö
Pienehkö. Nokan pituus noin pään pituus (nokka lyhyempi kuin taivaanvuohella). Linnun pituus on noin 19&nbsp;cm, siipien kärkiväli 38–40&nbsp;cm ja paino vaihtelee 30:n ja 100:n gramman välillä. Mustassa selässä kaksi vaaleankeltaista juovaa, päänkuviot taivaanvuohta räikeämmät. Jalat lyhyet, pyrstö kiilamainen nysä. Usein hyvin piilotteleva ja lähtee pakoon vasta lähes kengän alta mutta ruokailee joskus hyvin näkyvillä, jolloin huomio kiinnittyy ylösalas pumppaavaan ruumiiseen. Soidinääni on hyvin omalaatuinen ontto ”kloppotikloppotikloppotikloppoti..”, jota verrataan puusillalla laukkaavaan hevoseen. Kutsuääni taivaanvuohen vastaavaa ääntä hiljaisempi ja pehmeämpi äyskäisy.

Vanhin suomalainen rengastettu jänkäkurppa on ollut 3 vuotta 1 kuukautta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 12 vuotta 4 kuukautta vanha saksalainen kurppa.

## Levinneisyys
Soiden ja kosteikkojen laji, pesii pohjoisen pallonpuoliskon tundralla ja taigan soilla.

Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 15&nbsp;200&nbsp;– 38&nbsp;900 paria, joista 36 prosenttia Venäjällä, 36 prosenttia Ruotsissa ja 25 prosenttia Suomessa. Maailman populaation koko on yli 1 miljoonaa yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen.

Suomessa vakituinen levinneisyysalue Joensuu–Oulu kselin pohjoispuolella mutta pesii harvakseltaan kosteikoilla etelärannikkoa myöten.  Suomessa pesii 5&nbsp;300&nbsp;– 8&nbsp;000 paria.

## Elintavat
Piilotteleva, hyvän suojavärinsä ansiosta jää usein huomaamatta. Muuttolintu, joka muuttaa pesimäalueelleen huhti-toukokuussa ja syys-lokakuussa. Se talvehtii laajalla alueella, joka ulottuu Länsi-Euroopasta Pohjois-Afrikkaan, Lähi-itään ja Intiaan sekä Vietnamiin. Kahlaajistamme kestävimpiä, talvehtii etelärannikon sulissa vuosittain.

## Lisääntyminen
Pesä maassa. Naaras munii 4, joskus 3, munaa, haudonta-aika on noin 24 päivää. Naaras huolehtii poikueesta. Voi pesiä kahdesti kesässä.

## Ravinto
Pääasiassa hyönteiset ja nilviäiset, toisinaan myös siemenet.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 

## Aiheesta muualla
* Pynnönen, Jyrki 1991: Jänkäkurpan talvehtiminen Suomessa. - Lintumies 4.1991 s. 162-165. LYL.
*
*LuontoPortti: Jänkäkurppa (''Lymnocryptes minimus'')
*ITIS: Lymnocryptes minimus
Heinäkurppa

**Heinäkurppa** (*Gallinago media*) on taivaanvuohta muistuttava kahlaajalaji. Lajin nimesi John Latham vuonna 1787.

## Ulkonäkö ja koko
Heinäkurpan höyhenpeite on oiva maastoväri, joka kätkee sen ruoikkoon tai niitylle. Se on ruskeapilkkuinen, vatsapuolen pilkut pienempiä kuin selkäpuolen. Taivaanvuohesta sen erottaa tanakamman ruumiinrakenteen perusteella. Kooltaan se on taivaanvuohen ja lehtokurpan väliltä: pituus 26–30 cm, siipien kärkiväli 45–50 cm ja paino 140–250 g. Kutsuääni on kyllästynyt gäääh. Soidinääni omituinen poukkoileva suhina.

Vanhin suomalainen rengastettu heinäkurppa on ollut 2 vuotta 11 kuukautta 8 päivää vanha. Suomessa oli rengastettu vain 49 heinäkurppaa vuoden 2004 loppuun mennessä.

## Levinneisyys
Heinäkurppa pesii Koillis-Euroopassa ja Luoteis-Venäjällä, ja talvehtii Afrikan sadekauden jälkeisillä ruohostomailla. Euroopan pesimäkannaksi arvioidaan 21&nbsp;000–34&nbsp;000 paria. Se on vähentynyt viime vuosina rajusti. Suomessa se on äärimmäisen uhanalainen. Pesintöjä ei havaita läheskään joka vuosi, mutta joitain soidintelevia yksilöitä havaitaan joka kevät. Syksyisin yleisempi, säännöllinen vieras erityisesti etelärannikon pitkäheinäisillä niityillä, pelloilla, lentokentillä ym. Maailman populaation kooksi arvioidaan 118&nbsp;000–1&nbsp;050&nbsp;000 yksilöä. Sen kanta on maailmanlaajuisesti silmälläpidettävä.

## Elinympäristö
Rantaniityt ja muut kosteikot. Viihtyy niityn kuivemmassa osassa toisin kuin taivaanvuohi, joka mieluummin kahlaa vetisimmässä osassa.

## Lisääntyminen

Koiraat kokoontuvat ryhmäsoitimelle, ne käyvät kevätaamuina merkillistä soidintanssia, jossa ne pullistavat rintansa, levittävät pyrstönsä viuhkaksi ja tanssahtelevat hypähdellen välillä ilmaan. Samalla ne päästelevät erilaisia ääniä: puuskutusta ja kiljahteluja.

Ei pesi yhdyskuntina. Naaras huolehtii sekä pesän rakentamisesta, muninnasta, haudonnasta että poikasten hoidosta. Munia tulee 4, joskus 3 tai 5, maahan ruohikon sekaan kätkettyyn pesään. Haudonta-aika on 22–24 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja ne ovat lentokykyisiä 3–4 viikon iässä.

## Ravinto
Heinäkurppa syö kastematoja ja hyönteisiä, joita se kaivelee mudasta ja ruohonjuuritasolta.

## Suojelu
Ympäristöministeriön päätöksellä (n:o 1096/96) lähes kaikille Suomen pesimälintulintulajeille on määritelty ohjeellinen arvo. Heinäkurpan ohjeellinen arvo on 4373&nbsp;euroa.

## Lähteet
* von Haartman, L.; Hildén, O.; Linkola, P.; Suomalainen, P. & Tenovuo, R. 1967: Pohjolan linnut värikuvin. - Otava. Helsinki.
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Palmgren, Jörgen 1983: Heinäkurpan määrittäminen maastossa ja lajin esiintyminen Suomessa vuosina 1970–1981. - Lintumies 2.1983 s. 58–66. LYL.
* Saarnisuo, Niilo 1977: Heinäkurppa *Capella media** pesivänä Rautalammilla 1976. - Lintumies 1.1977 s. 26. LYL.
*LuontoPortti: Heinäkurppa (''Gallinago media'')
Taivaanvuohi

**Taivaanvuohi** (*Gallinago gallinago*) on rantaniittyjen yllä ääntelevä kahlaajalintu, joka tunnetaan paremmin äänensä kuin ulkonäkönsä perusteella. Tunnetuin ääni syntyy linnun pyrstösulista, kun taivaanvuohi soidinlennollaan syöksyy maata kohti korkealla pellon yläpuolella.

## Ulkonäkö ja koko
Taivaanvuohi on 23–28 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 39–45 senttimetriä. Sillä on pitkä, noin 7 senttimetrin pituinen nokka. Taivaanvuohella on lyhyet jalat ja se on ruumiinmuodoltaan pullea. Taivaanvuohi on yleisväritykseltään ruskeankirjava. Selässä sillä on vaaleita pitkittäisjuovia. Eroina heinäkurppaan taivaanvuohella on valkoinen vatsa sekä leveä ja vaalea siiven takareuna. Päässä on vaalea keskijuova erona jänkäkurppaan verrattuna.

Soidinlennossa taivaanvuohen jäykät uloimmat pyrstösulat värisevät linnun syöksyessä alas synnyttäen ilmanvastuksen voimasta mäkättävän ”mähähähä...” -äänen. Toinen soidinääni on pitkä ”tik-kot-tik-kot...” -sarja. Paetessa taivaanvuohi päästää voimakkaan ”ätsh”-äänen.

Taivaanvuohesta tunnetaan 2 alalajia: nimialalaji *G. g. gallinago* ja läntinen *G. g. faroensis*.

## Levinneisyys
Taivaanvuohia pesii Kanadassa, Yhdysvaltojen pohjoisosissa, Islannissa ja muualla Pohjois-Euroopassa sekä Venäjällä. Taivaanvuohi on muuttolintu, joka talvehtii etelässä, Euroopan linnut Etelä-Euroopassa ja Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Taivaanvuohet saapuvat maaliskuun lopulla ja huhtikuussa, ja lähtevät syysmuutolle heinäkuussa. Vetisillä rantaniityillä voi parhaaseen muuttoaikaan elokuussa tavata kymmenien yksilöiden hajanaisia parvia. Syysmuutto päättyy vähitellen loka–marraskuun aikana, ja muutamia yksilöitä voi jäädä yrittämään talvehtimista sulana pysyviin ojiin ja viemärien suistoihin.

Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 2,6–3,6 miljoonaa paria, joista 65 prosenttia Venäjällä, 10 prosenttia Islannissa ja 5 prosenttia Ruotsissa. Suomessa pesii 98 000–130 000 paria. Maailman kanta on noin kolminkertainen Euroopan kantaan verrattuna.

Taivaanvuohta metsästettiin paljon 1800-luvulla, muun muassa Carl Michael Bellmanin laulussa nautitaan eväsretkellä ”Nyss skjuten beckasin”.

## Elinympäristö
Taivaanvuohi pesii kosteikoilla, soilla ja järvien luhtaniityillä.

## Lisääntyminen

Naaras munii huhti-toukokuussa, ja joskus toisen kerran kesä-heinäkuussa, 4 munaa, joita se hautoo 18–21 vuorokautta. Molemmat emot osallistuvat poikasten hoitoon.

## Ravinto
Taivaanvuohi syö lieroja, nilviäisiä ja muita pikkueläimiä, sekä myös kasvinosia ja siemeniä.

## Nimi
Linnun nimi *gallinago*  on latinaa ja tarkoittaa "kanaa muistuttavaa" (*gallina* = kana, -*ago* = kaltainen). K.E. Kivirikon mukaan linnulla oli 1900-luvun alussa runsaasti kansanomaisia nimiä: taivaanjaara, taivaanlammas, taivahanoinas, taivahanpässi, taivaanmököttäjä, taivaanmäkärä, mäkärä, vanhapiika, ukonlammas, ukonoinas, möyttäjä, hönäkkä, kitkuttaja, nevaketka ja paljon muita. 

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*LuontoPortti: Taivaanvuohi (''Gallinago gallinago'')
*ITIS: ''Gallinago gallinago''
Kapustarinta

**Kapustarinta** (*Pluvialis apricaria*) on kahlaajiin kuuluva ruskeanvärinen lintulaji.

## Koko ja ulkonäkö
Selkä, siivet ja päälaki ovat kullanruskea-mustapilkulliset, kasvot, kaula ja rinta mustat ja värialueiden rajaa kiertää valkea raita. Jalat ovat harmaat. Nuori lintu ja talvipukuinen vanha lintu ovat hyvin samannäköisiä: vatsapuoli valkoinen, rinta ja yläpuoli ruskehtavan pilkulliset. Lennossa näkyvät valkoiset kainalot ja siiven yläpinnalla kapea valkoinen raita.

Ääni on haikea, mollissa soiva "tjyyh".

*Pituus 25–30 cm 
*siipien kärkiväli 55–75 cm
*paino 155–310 g.

Vanhin suomalainen rengastettu kapustarinta on ollut 9 vuotta 11 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut hollantilainen vähintään 12 vuoden 9 kuukauden ikäinen yksilö.

## Levinneisyys
Kapustarinta pesii Euroopan pohjoisimmissa osissa muun muassa Lapissa ja Pohjois-Venäjällä sekä Grönlannissa ja Länsi-Aasian pohjoisosissa. Se talvehtii Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Amerikassa on lähisukulaisia. Suomessa pesii 91&nbsp;000–130&nbsp;000 paria lähes koko maassa, painopisteen ollessa pohjoisen soilla. Euroopassa pesii noin puoli miljoonaa paria. Muuttolintu, joka saapuu keväällä huhtikuussa ja lähtee heinä–syyskuussa. Arktiset kapustarinnat muuttavat Suomen kautta toukokuun alkupuolella.

## Elinympäristö
Kapustarinta on tunturinummien tyyppilintu, mutta se viihtyy harvalukuisena myös avosoilla etelässä.

## Lisääntyminen
Pesä on vain kuoppa maassa. Muninta touko-kesäkuussa. Munia on 4, joita haudotaan noin 4 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia kuten kaikkien kahlaajien poikaset. Ne oppivat lentämään kuukauden vanhoina. Sukukypsä 2-vuotiaana.

## Ravinto
Monesta muusta kahlaajasta poiketen kapustarinta hankkii osan ravinnostaan maasta. Se saalistaa esimerkiksi matoja, nilviäisiä ja hämähäkkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Byrkjedal, I. & Kålås, J.A. 1983: Suosirrin ja kapustarinnan yhteiselo: suosirri pikemminkin loinen kuin apuri. - Ornis Fennica 60:10-14.
*
*LuontoPortti: Kapustarinta (''Pluvialis apricaria'')
*ITIS: Pluvialis apricaria
Tundrakurmitsa

**Tundrakurmitsa** (*Pluvialis squatarola*) on keskikokoista hieman suurempi arktinen kahlaaja. Lajin nimesi Carl von Linné 1758.

## Koko ja ulkonäkö
Juhlapuvussa vatsapuoli nokasta peräaukkoon on musta, selkäpuoli harmaan pilkullinen, päälaki ja kylki valkoiset. Talvipuvussa muistuttaa kapustarintaa, josta sen erottaa ääni ja mustat kainalot. Pituus 25–30 cm, siipien kärkiväli 55–85 cm, paino 170–320 g. Ääni on tunnusomainen kolmitavuinen ’pyy–ii–ee’, joka poikkeaa kapustarinnan äänestä.

Vanhin rengastettu yksilö on ollut 14 vuotta 3 kuukautta vanha.

## Levinneisyys
Turndrakurmitsa pesii arktisilla saarilla ja rannikoilla Alaskasta ja Kanadasta Siperiaan. Euroopan puoleisella Venäjällä pesii noin 10&nbsp;000 paria. Koko maailman populaation koko on noin 690&nbsp;000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Talvehtii Argentiinassa (amerikkalaiset populaatiot), Britanniassa, Tanskassa, Pohjois-Afrikassa ja Välimerellä, osa Siperian linnuista jopa Australiassa. Venäjän pesimälinnut muuttavat Suomen yli touko–kesäkuun vaihteessa ja heinä-lokakuussa.

## Elinympäristö
Tundra-alueen rannat ja muut avomaat. Muuttoaikoina viihtyy etenkin lieterannoilla ja joskus kalliosaarilla.

## Lisääntyminen

Pesii maassa avoimilla alueilla. Pesii vain kerran kesässä. Munii neljä munaa, haudonta-aika on 26–27 päivää. Molemmat emot hautovat, ja haudonta voi alkaa ennen kuin munaluku on täysi. Se on sopeutuma arktisiin oloihin, jotta munat eivät jäätyisi. Poikaset ovat pesäpakoisia ja ovat lentokykyisiä noin kuukauden ikäisinä. Sukukypsä kaksi– tai kolmevuotiaina.

## Ravinto
Madot, hyönteiset, äyriäiset, nilviäiset ja muut pikkueläimet.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Keräkurmitsa

**Keräkurmitsa** (*Eudromias morinellus*) on pienikokoinen pohjoisen kahlaajalintu. 

## Koko ja ulkonäkö
Keräkurmitsan rinta ja kylki ovat kuparinruskeita, selkäpuoli suklaanruskea. Leuan alla on selvä valkea nauha, alaperä on valkoinen. Mahanalus on musta. Jalat ovat keltaiset ja lyhyt nokka musta. Pituus on 20–26 senttimetriä, siipien kärkiväli 45–65 senttimetriä ja paino 85–140 grammaa.

Vanhin Suomesta löydetty rengastettu keräkurmitsa on ollut yli 8 vuotta vanha.

## Levinneisyys
Keräkurmitsa pesii tuntureilla Pohjois-Norjasta Itä-Siperiaan ulottuvalla vyöhykkeellä sekä vuoristoalueilla, kuten Alpeilla ja Skotlannin ylämaalla. Muualla Suomessa sitä tavataan muuttomatkoillaan. Suomessa pesii tuntureilla noin 1 000–2&nbsp;000 paria. Euroopassa pesimäkanta on 18&nbsp;000–40&nbsp;000 paria. Maailman populaation suuruus on 49&nbsp;000–210&nbsp;000 yksilöä. Talvehtii Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä Marokosta Iraniin.

## Elinympäristö
Pesimäaikana keräkurmitsat pysyvät avotuntureissa, muuttomatkoillaan ne viihtyvät ruohikkoisilla mailla kuten niityillä, laitumilla ja viljapelloilla, talvehtimisalueet ovat arolla.

## Lisääntyminen
 
Keräkurmitsa tekee pesänsä painanteeseen paljaalle maalle, ja munii siihen 3 munaa. Kumpikin puoliso hautoo noin 3½ viikkoa, koiras aktiivisemmin. Poikaset ovat pesäpakoisia. Koiras yksin huolehtii niistä, ja ne ovat lentokykyisiä 4 viikon ikäisinä.

Hautovaa keräkurmitsaa on vaikeata havaita, sillä sen suojaväritys on tehokas ja pakoetäisyys minimaalinen: Se lähtee pakoon usein vasta jalan alta. Hautovaa lintua on usein mahdollista jopa silittää sen siitä erityisesti häiriintymättä.

## Ravinto
Keräkurmitsat syövät hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Erkki Pulliainen, Lennart Saari, Paavo S. Tunkkari. Keräkurmitsa : Värriötunturin lintu. Oulun yliopisto 1992.
* Wilkie, A. O. M. 1981: Keräkurmitsan hautomisrytmistä ja käyttäytymisestä Norjassa. – Ornis Fennica 58:11–20.
*
*LuontoPortti: Keräkurmitsa (''Charadrius morinellus'')
*ITIS: Charadrius morinellus
Pikkutylli

**Pikkutylli** (*Charadrius dubius*) on kaupunkioloihin nopeasti sopeutumassa oleva pieni kahlaajalintu. 

## Koko ja ulkonäkö
Pikkutyllillä on harmaanruskea selkä, valkea vatsa ja mustan ja valkean kirjava pää. Jalat ovat pitkät, nokka melko lyhyt ja kokonaan tumma. Silmän ympärillä on keltainen rengas. Lennossa siivellä ei erotu selvää valkoista juovaa. Pituus 15–18 cm, siipien kärkiväli 34–48 cm, paino 25–55 g. Tavallinen ääni on lyhyt ”piy”. Soidinlennossa lentää hitain siiveniskuin laajaa ympyrää ja ääntelee.

Vanhin suomalainen rengastettu pikkutylli on ollut vähintään 13 vuotta vanha. Se on samalla Euroopan vanhin pikkutylli.

## Levinneisyys
Pesii sopivilla alueilla makean veden äärellä Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 212&nbsp;000&nbsp;– 317&nbsp;000 paria, joista 56 prosenttia Venäjän Euroopan puoleisilla alueilla. Maailman kannan on arvioitu olevan noin nelinkertainen Euroopan kantaan verrattuna. Suomen kannaksi vuosina 2019–2024 on arvioitu keskimäärin 2&nbsp;600 paria.

Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Pikkutyllin arvo on 780 euroa.

Muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa. Saapuu keväällä huhti–toukokuussa, lähtee syksyllä elokuussa.

## Elinympäristö
Alun perin jokivarsilla, nykyisin myös sorakuopissa, raviradoilla, vetisillä laitumilla, varasto- ja satama-alueilla.

## Lisääntyminen

Pikkutylli munii paljaalle soramaalle yleensä neljä munaa, haudonta 22–28 päivää, molemmat emot hautovat. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lentävät 3–4 viikon ikäisinä.

## Ravinto
Pikkutylli syö matoja ja hyönteisiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*LuontoPortti: Pikkutylli (''Charadrius dubius'')
*BirdLife Suomi: Pikkutylli, vuoden lintulaji 2017
*ITIS: ''Charadrius dubius''