open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Manaus (kaupunki)

**Manaus** on Amazonasin osavaltion pääkaupunki Luoteis-Brasiliassa. Kaupungissa on noin kaksi miljoonaa asukasta.

## Maantiede
Manaus sijaitsee lähellä Rio Negron ja Amazonin yhtymäkohtaa, joka tunnetaan nimellä Encontro das Águas (suom. *vesien tapaaminen*). Happaman tummavetisen Rio Negron ja vaalean sedimenttipitoisen Amazonin yhteenvirtaus on turistinähtävyys. Matkaa valtameren rannikolle on 1&nbsp;500 km, mutta Manausin satamaan pääsee valtamerikelpoisilla aluksilla.

Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 30–33 °C, yön alin noin 23 °C. Sadetta saadaan heinä-, elo- ja syyskuussa alle 100 mm kuukaudessa, maalis- ja huhtikuussa yli 300 mm kuukaudessa.

## Historia
Manaus sai alkunsa São José da Barra -linnakkeena, jonka portugalilaiset uudisasukkaat perustivat puolustukseksi Espanjan Amazonjoen kautta tekemiä hyökkäyksiä vastaan. 13. marraskuuta 1832 uudisasutus nimettiin Manausiksi paikalla aiemmin asuneen ”manaós”-alkuasukasheimon mukaan. Nimi merkitsee heimon kielellä ”Jumalan äitiä”. 24. lokakuuta 1848 Manaus sai kaupunkistatuksen, ja nimekseen Cidade da Barra do Rio Negro. Vuonna 1850 Amazonasista tuli provinssi, ja vuonna 1856 kaupungin nimi palautettiin entiselleen, virallisesti muotoon ”Cidade de Manaus”.

Vuosina 1890–1920 vulkanointiprosessin keksimisen mahdollistama ”kumibuumi” rikastutti kaupunkia. Sitä kutsuttiin "tropiikin Pariisiksi". Koillis-Brasiliasta virtasi siirtolaisia kumikaupan tuomaa vaurautta etsimään. Vuoden 1920 paikkeilla kumin hinta kuitenkin putosi rajusti Kaakkois-Aasian plantaasien menestyksen ansiosta, ja Manaus vajosi uudestaan köyhyyteen.

Kompensoidakseen kumikaupan hiipumisen aiheuttamaa lamaa Brasilian hallitus perusti Manausista vapaakauppa-alueen 1967. Verohelpotukset houkuttelivat kaupunkiin teollisuutta.

Nykyisin kaupungissa on noin 600 tehdasta, jotka tarjoavat noin puoli miljoonaa työpaikkaa.

## Väestö
Manausin väkiluku on kasvanut vuoden 1991 noin miljoonasta 1,8 miljoonaan vuoden 2010 väestönlaskentaan mennessä, ja vuoden 2015 arviolta yli kahteen miljoonaan.

Nopeasti kasvaneen kaupungin infrastruktuuri ja asuntokanta eivät ole pysyneet vauhdissa mukana. Virallisten tilastojen mukaan 15&nbsp;% asukkaista elää slummeissa – osuus on selvästi suurempi kuin koko Brasilian keskiarvo. Joka neljännestä talosta puuttuu juokseva vesi. Viemäröinti on kunnollinen vain joka kymmenennellä – viemärijärjestelmä on ajalta, jolloin kaupungissa oli satatuhatta asukasta.

## Kulttuuri
Manausin oopperatalo on tunnettu sekä renessanssiarkkitehtuuristaan että musiikkiesityksistään. Se valmistui vuonna 1892. Siellä järjestetään monenlaisia esityksiä elokuvajuhlista alkaen.


Tiedosto:Manaus-porto.jpg|Manausin satama
Tiedosto:Vista de Manaus.JPG|Näkymä Manausiin


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Donatus

:*Roomalaisesta grammaatikosta, katso [[Aelius Donatus]].*

**Donatus Suuri** (300-luku) oli Karthagon piispa. Hän perusti varhaisella 300-luvulla donatolaisuuden nimellä tunnetun lahkon. Lateraanikokous tuomitsi hänet ja hänen oppinsa harhaoppiseksi vuonna 313.

Donatus jatkoi lahkonsa johdossa huolimatta kirkon tuomiosta ja vainoista. Elokuussa 347 keisari Constans I karkotti hänet Galliaan. Hänen uskotaan kuolleen maanpaossa noin vuonna 355.

## Lähteet
Aelius Donatus

**Aelius Donatus** (300-luku) oli roomalainen grammatiikan opettaja. Vielä uudella ajallakin käytettiin Donatuksen kielioppia *Ars minor* latinan alkeisopetuksessa.
Donatus oli varhaisen välimerkkijärjestelmän kannattaja, missä kolmeen eri tasoon merkittyjä pisteitä käytettiin ilmaisemaan pitempiä ja pitempiä taukoja; ne vastaavat karkeasti nykyisiä pilkkua, puolipistettä ja pistettä.

Hän oli kirkkoisä Hieronymuksen opettaja.

## Teoksia
Donatus laati useita teoksia, joista seuraavat ovat säilyneet:
**Ars maior* - kommentaari latinan kieliopista
**Ars minor* - suppeampi latinan kielioppi
**Commentum Terenti* - kommentaari roomalaisesta näytelmäkirjailija Terentiuksesta ja tämän kuudesta näytelmästä
**Explication in Ciceronis De inventione* - Ciceron *De inventione*-teoksen selitys
**Vita Vergili* - Vergiliuksen elämäkerta

## Kirjallisuutta
* 
* 

## Lähteet
CeBIT

**CeBIT** oli Hannoverissa Saksassa vuosittain järjestettävä tietotekniikka- ja tietoliikennealan messutapahtuma vuodesta 1970 vuoteen 2018. Messualueen koko on  ja kävijämäärä noin . Vuoden 2016 messut järjestettiin 14. – 18. maaliskuuta.

Vuoden 2008 messuille osallistui 5 845 näytteilleasettajaa 77 maasta. Kävijöitä messuilla oli yhteensä 495 000, joista 100 000 Saksan ulkopuolelta.

Nimi CeBIT tulee sanoista *Centrum der Büro- und Informationstechnik* ().

Yhdysvalloissa on pidetty oma CeBIT-tapahtuma vuodesta 2003.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* CeBIT messujen virallinen kotisivu 
* Fair Parties
Donatolaisuus

**Donatolaisuus** oli 300-luvun alussa Pohjois-Afrikan Karthagossa muodostunut kristillinen liike, joka vastusti vuonna 311 Caecilianuksen nimittämistä piispaksi (Karthagon piispana 311–313), koska hän ja hänet vihkinyt piispa Felix Aptungalainen olivat Diocletianuksen vainoissa (303–311) kieltäneet uskonsa.

Donatolainen oppositio valitsi Majorinuksen Karthagon piispaksi; häntä seurasi 313 Donatus, jonka mukaan liike sai nimensä ja joka loi itsenäisen kirkon. Pohjois-Afrikan kristillisyys jakaantui katoliseen ja donatolaiseen kirkkoon.

Donatolaisten tärkeimpänä tarkoitusperänä oli kirkon pyhyys, joka heidän mukaansa riippui sen yksityisten jäsenten siveellisyydestä (vrt. aikaisempi novatiolaisuus); he halusivat erottaa vainon aikana horjuneet piispat ja
papit, *traditores* (’luovuttajat’ eli ne, jotka olivat luovuttaneet Raamattunsa viranomaisille), vastustivat epäkristillistä valtakunnankirkkoa ja korostivat velvollisuutta kärsiä marttyyrikuolema uskon puolesta. Donatolaiset itse kutsuivat kirkkoaan ’marttyyrien kirkoksi’.

Donatolaisiin liittyi vähitellen myös yhteiskunnallisten uudistusten ajajia (circumcellionit), jotka saivat monin paikoin kannattajansa syntyperäisistä alimmista sosiaaliryhmistä, jotka pitivät roomalaisia suurtilallisia ja virkamiehiä sortajinaan. Donatolaiset vastustivat myös keisarin pakkopolitiikkaa; keisarit yrittivät monesti kukistaa donatolaiset verisesti, mutta tuloksetta.

Donatolaiskiista oli ensimmäinen ekklesiologinen kiista. Muun muassa Augustinus vastusti donatolaisia jyrkästi. Hänen mukaansa papin henkilökohtainen arvottomuus ei hänen mukaansa tehnyt sakramenttien pätevyyttä kyseenalaiseksi. Maanpäällinen kirkko on pyhien ja syntisten sekoittunut kokonaisuus (*corpus permixtum*) ja syntiset tuomitaan vasta aikojen lopussa. (Tämä näkemys vastustaa vastaavasti myös pelagiolaisuutta.)

Donatolainen kirkko oli vahvimmillaan noin vuonna 400, jolloin se käsitti yli puolet Pohjois-Afrikan kristityistä. Donatolaiset olivat kannanotoissaan hyvin jyrkkiä; heidän asiaansa tutkittiin kirkolliskokouksissa (esimerkiksi Karthagossa vuonna 411), ja keisari riisti heiltä kansalaisoikeudet vuonna 414, jolloin donatolaiset muodostivat vapaakirkon, joka periaatteessa torjui kirkon ja valtion yhteyden. Donatolainen kirkko kuitenkin käytännössä kukistui, ja 600-luvulla donatolaiset katosivat lopullisesti arabien valloittaessa Pohjois-Afrikan.

1500-luvun radikaalireformaatiolla oli selviä aatteellisia yhtymäkohtia donatolaisiin (vrt. anabaptismi).

## Lähteet
Hirmumyrsky

**Hirmumyrsky** on tuulen voimakkuuden kovin luokka Beaufortin asteikolla. Se vastaa tuulennopeutta 32,7 m/s tai enemmän. Tyypillisesti hirmumyrskyä havaitaan trooppisten hirmumyrskyjen yhteydessä. 

Näin määritelty tuulennopeus on Maailman ilmatieteen järjestön suositusten mukaan 10 minuutin keskiarvo. Amerikkalaiset kuitenkin käyttävät yhden minuutin keskiarvoja. Tuulen suositeltu mittauskorkeus on periaatteessa 10 metriä esteiden yläpuolella, käytännössä vähän yli 10 m maanpinnan yläpuolella. Suomessa Ilmatieteen laitos määrittelee hirmumyrskyn tuuleksi, jonka nopeuden 10 minuutin keskiarvo on vähintään 33 m/s.

Trooppisen hirmumyrskyn tapauksessa halutaan joskus korostaa eroa tuulen ja sen aiheuttavan matalapaineen välillä, jolloin jälkimmäistä kutsutaan pyörremyrskyksi.

Suomessa 33 metriä sekunnissa ylittävä keskituuli täyttää hirmumyrskyn kriteerit. Tämä tapahtui ensimmäistä kertaa mittaushistorian aikana 1. marraskuuta 2024 Rauman Kylmäpihlajalla.

## Lähteet
Kuivalaskeuma

**Kuivalaskeuma** on märkälaskeuman vastakohta.

Kuivalaskeumassa happamoittavat yhdisteet laskeutuvat maahan pölyn mukana tai kaasuna. Kuivalaskeuma on painovoiman aiheuttamaa laskeutumista. Happamoittavat aineet voivat kulkea myös ilmavirtojen mukana ja takertua erilaisiin pintoihin.

Ihmisen toiminnan lisäksi ilmakehään pääsee ajoittain suuria määriä rikkiä ja typpeä tulivuorenpurkausten yhteydessä ja kuumista lähteistä ja muusta vulkaanisesta toiminnasta.

## Lähteet
*

### Viitteet
Alexander Fleming

**Alexander Fleming** (6. elokuuta 1881 – 11. maaliskuuta 1955) oli skotlantilainen tutkija, joka tunnetaan penisilliinin keksijänä. Lisäksi hän eristi ensimmäisenä lysotsyymin, vuonna 1921.

## Elämä
Fleming syntyi maatilalla Itä-Ayrshiressa, kävi paikalliset koulut ja hankki työpaikan laivanvarustamosta. 20-vuotiaana hän sai perinnön sedältään, ja sen turvin aloitti opinnot St. Mary's Hospitalin lääketieteellisessä koulussa Lontoossa vuonna 1901. Hän valmistui vuonna 1906. Ensimmäisessä maailmansodassa Fleming oli lääkärinä Boulognessa hoitamassa englantilaisia joukkoja. Hän etsi antiseptisiä aineita haavatulehdusten hoitoon. Sodan jälkeen hän jatkoi työtään tutkijana ja opettajana St. Mary's Hospitalin lääketieteellisessä koulussa ja rokotuslaboratoriossa, joka liitettiin vuonna 1933 Institute of Pathology and Researchin osaksi. Flemingistä tuli vuonna 1921 rokotuslaboratorion johtajan sijainen. Samana vuonna hän eristi lysotsyymin. Se on syljessä ja kyynelnesteessä esiintyvä bakteereita tuhoava entsyymi. 

Kun Fleming tuli syyskuussa 1928 muutaman viikon poissaolon jälkeen takaisin laboratorioon, hän huomasi erääseen bakteeriviljelymaljaan vahingossa päässeen homepesäkkeen ja sen ympärillä kehän, jossa maljassa viljellyt stafylokokit eivät kasvaneet. Fleming ei heittänyt pois pilalle mennyttä maljaa vaan alkoi tutkia havaitsemaansa ilmiötä. Hän totesi, että kyseinen *[[Penicillium]]*-sukuun kuuluva home eritti kasvupaikkansa ympäristöön ainetta, joka aiheutti stafylokokeissa sekä kasvun estymistä että bakteerien hajoamista. Home, jonka Fleming löysi, todettiin Penicillium notatum -lajiksi. Vaikuttavalle, vielä tuntemattomalle aineelle annettiin nimi penisilliini sitä valmistavan homeen mukaan. Fleming arveli, että penisilliinistä saattaisi kehittyä hyvä lääke ihmisten hoitamiseksi. Ainetta ei voitu kuitenkaan tuottaa tehokkaasti eikä helposti tarpeeksi suuria määriä, joten hometta tutkittiin lähinnä vain hänen laboratoriossaan. Vasta toisen maailmansodan puhjettua syntyi liittoutuneilla kiinnostus kaikkia antiseptisia aineita kohtaan. Silloin ruvettiin tutkimaan penisilliinin massatuotannon mahdollisuuksia. Yhdysvalloissa aloitettiin teollinen tuotanto vuonna 1943, kun oli löydetty parempia elatusaineita ja *Penicillium notatum* -laji, joka kasvoi elatusaineessa upoksissa. Vuoden 1944 puolivälissä penisilliiniä valmistettiin jo niin paljon, että sitä riitti tarpeeksi liittoutuneiden sotavoimien käyttöön. Toisen maailmansodan päätyttyä penisilliini saatiin myös vähitellen siviilikäyttöön eri puolilla maailmaa. 

Fleming sai Royal Societyn jäsenyyden vuonna 1943, hänet aateloitiin vuonna 1944, ja vuonna 1945 sai hän Nobelin fysiologian ja lääketieteen palkinnon Howard Floreyn ja Ernst Boris Chainin kanssa penisilliinin keksimisestä.

Fleming oli vuodesta 1946 johtajana Institute of Pathology and Research -laitoksessa, jonka nimeksi tuli Wright-Fleming-Institute vuonna 1948, jolloin Fleming siirtyi eläkkeelle. 

Fleming kuoli keväällä 1955 sydäninfarktiin Lontoon Chelseassa. Hänen tuhkansa on haudattu St Paulin katedraaliin.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
* 
* 
*
Girard Desargues

**Girard Desargues** (21. helmikuuta 1591, Lyon &ndash; 1661, Lyon) oli ranskalainen arkkitehti, sotilasinsinööri ja matemaatikko. Hänellä oli poikkeavat näkemykset perspektiivistä, jota eivät vakuuttaneet muita. Niinpä Desargues muutti Pariisista Lyoniin ja alkoi tehdä matematiikkaa itsenäisesti.

Hän saikin tehtyä merkittävän teoksen nimeltä *Brouillon projet d'une atteinte aux événements des rencontres d'un cone avec un plan* (Karkea luonnos käsitellä tilannetta, jossa kartio kohtaa tason). Teoksen pääsisältö oli tutkia geometriaa perspektiivisesti. Katsottaessa eri asennoista geometrisiä kuvioita kuvio muuttuu usein jotenkin, esimerkiksi ympyröistä tulee ellipsejä. Sen sijaan esimerkiksi suorien leikkauspisteet eivät muutu katsottiinpa kuviota mistä asennosta tahansa, kunhan oletetaan että yhdensuuntaiset suorat leikkaavat äärettömässä. Teoksen sisältö olikin pääasiassa tutkia näitä muuttumattomia asioita. Näin saadun uuden geometrian avulla oli mahdollista todistaa lauseita, joiden erikoistapauksena saatiin muun muassa Apollonioksen, Descartesin ja Fermat'n keksimiä geometrian lauseita. Projektiivinen geometria sai alkunsa 1600-luvulla Girard Desarguesin tutkimuksista. Itsenäisenä tieteenalana projektiivinen geometria on saanut alkunsa myöhemmin Jean-Victor Ponceletin (1788–1867) tutkimuksista.

Girard Desarguesin oppilaisiin kuului mm. Blaise Pascal.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Projektiivisen geometrian alkuvaiheet (pdf)
Pseudo-Matteuksen evankeliumi

**Pseudo-Matteuksen evankeliumi** on *[[Uusi testamentti|Uuden testamentin]]* apokryfisiin kirjoihin kuuluva lapsuusevankeliumi. Se tunnetaan myös nimillä *Matteuksen lapsuusevankeliumi* ja *Marian syntymä ja Vapahtajan lapsuus*.

## Historia

Evankeliumi kuuluu niin sanottuihin lapsuusevankeliumeihin, joiden tavoitteena oli täyttää Jeesuksen elämäkerran lapsuusajan kuvauksissa ennen kahdettatoista ikävuotta olevia aukkoja.

Kirjoitus vaikutti paljon keskiaikaiseen ajatteluun, erityisesti siksi, että se kuului pyhimyslegendoja sisältäneeseen suosittuun *[[Legenda aurea]]an*. Niinpä siitä kirjoitettiin myös uusia versioita, kuten *[[Libellus de nativitate Sanctae Mariae]]* (”Kirja Neitsyt Marian syntymästä”), joka sisälsi ainoastaan ensimmäisen Marian syntymää käsitelleen osan. Toinen kirjoitukseen perustunut teksti oli *[[Arabialainen lapsuusevankeliumi]]*, jossa on lisäyksiä yliluonnollisista tapahtumista.

## Sisältö

Evankeliumi kertoo Neitsyt Marian syntymästä ja nuoruudesta ja näihin vaiheisiin liittyvistä ihmeistä, sekä Jeesuksen lapsuudesta. Evankeliumissa on yhdistelty *[[Jaakobin protoevankeliumi]]a* ja *[[Tuomaan lapsuusevankeliumi]]a* ja sepitetty niiden pohjalta lisää legendoja. *Jaakobin protoevankeliumin* kuvaukseen on liitetty kertomus paosta Egyptiin, jota seuraavat lapsuusevankeliumin kertomukset. Kirjoittajan tavoitteena on ollut näiden kirjoitusten sulauttaminen yhdeksi teokseksi.

*Jaakobin protoevankeliumin* tavoin Maria kuvataan jo lapsena poikkeukselliseksi ja äärimmäisen hurskaaksi. Muiden lapsuusevankeliumien tapaan Jeesuksen kerrotaan tehneen jo lapsena ihmetekoja ja opettaneen hämmästyttävällä viisaudella. Evankeliumi on ensimmäinen, joka mainitsee härkien ja aasien läsnäolon Jeesuksen syntyessä. Tästä on tullut oleellinen osa jouluseimiä ja muita kristillisiä joulun tapahtumien kuvauksia.

## Kirjallisuutta
### Suomennokset

* *Pseudo-Matteuksen evankeliumi*. Suomennos Ville Vuolanto ja Valtteri Vuolanto. Teoksessa 
* *Pseudo-Matteuksen evankeliumi*. Teoksessa 

### Muita käännöksiä

* 
* 

## Aiheesta muualla

* *[https://en.wikisource.org/wiki/Ante-Nicene_Fathers/Volume_VIII/Apocrypha_of_the_New_Testament/The_Gospel_of_Pseudo-Matthew The Gospel of Pseudo-Matthew]*. Wikisource. 
* *[http://www.gnosis.org/library/psudomat.htm The Gospel of Pseudo-Matthew]*. The Gnostic Society Library.
Savusumu

**Savusumu** eli **smog** (englanniksi *smoke*, ’savu’ + *fog*, ’sumu’) tarkoittaa etenkin suurkaupungeissa esiintyvää ilmansaaste-episodia, jonka aikana näkyvyys on huono ja saasteiden pitoisuudet voivat kohota vaaralliselle tasolle. Haihtuvat orgaaniset yhdisteet eli VOC-yhdisteet aiheuttavat yhdessä valokemiallisten hapettimien kanssa savusumun syntymisen. Savusumu ärsyttää silmiä ja limakalvoja, rapauttaa maaleja ja kumia sekä tappaa kasveja.

## Lontoo
Smog-käsite tuli tunnetuksi Lontoossa 1800-luvun lopulla. Pahimmillaan savusumu aiheutti 12&nbsp;000 ihmisen kuoleman vuonna 1952 suuressa savusumussa. Vuonna 1954 julistettiin puhtaan ilman kampanja, jonka seurauksena savua aiheuttavien (hiili) polttoaineiden polttaminen kiellettiin tietyillä alueilla kaupungissa. Nykyään Lontoon savusumu aiheutuu liikenteen päästöistä, joskaan ei niin pahana kuin ennen.

## Kiina

Ilmansaasteiden synnyttämä savusumu on ollut pitkään vakava ongelma Kiinassa. Saasteiden on arvioitu aiheuttavan Kiinassa vuosittain puoli miljoonaa ennenaikaista kuolemaa. Syksyllä 2013 Kiina julkisti toimintasuunnitelman ilmansaasteiden vähentämiseksi sen jälkeen, kun Pekingiä ja monia muita Kiinan kaupunkeja oli peittänyt poikkeuksellisen paksu savusumu.

## Intia
Ilmansaasteet ovat vakava ongelma Intian suurkaupungeissa. Intian pahiten saastuneilla alueilla Indo-Gangesin tasangolla asuu yhteensä yli 480 miljoonaa ihmistä. Luku vastaa noin 40 prosentin osuutta Intian väestöstä. Delhin ja Kolkatan megakaupungit kuuluvat tähän alueeseen.

Intia käynnisti vuonna 2019 kansallisen ilmanpuhdistusohjelman (NCAP), jonka tavoitteena on vähentää ilmansaasteiden määrää 102 pahiten kärsivässä kaupungissa 20–30 prosentilla vuoden 2017 tasosta vuoteen 2024 mennessä.

## Katso myös
* auer
* savu
* sumu
* utu

## Lähteet
Maailman ilmatieteen järjestö

**Maailman ilmatieteen järjestö WMO** () on YK:n alainen meteorologian alan kansainvälinen järjestö. Se perustettiin vuonna 1950 jatkamaan vuonna 1873 perustetun Kansainvälisen ilmatieteen järjestön työtä. WMO:ssa on 184 jäsenmaata. Sen päämaja on Genevessä Sveitsissä.

Järjestön pääsihteerinä on toiminut 1.1.2024 lähtien argentiinalainen professori Celeste Saulo. Hänen edeltäjänsä oli Petteri Taalas, joka toimi pääsihteerinä vuosina 2016-2023. 

WMO koordinoi ja standardisoi muun muassa säähavaintojen tekoa ja meteorologian alan koulutusta. Se organisoi ympäristön tilaa tarkkailevia ja suojelevia hankkeita seuraavien ohjelmien kautta:
* Weather Watch Programme (säähavaintoja)
* World Climate Programme (ilmasto ja ilmastonmuutos)
* Atmospheric Research and Environment Programme (ilmakehän tutkimus )
* Hydrology and Water Resources Programme (hydrologia ja vesivarat)

Ilmastonmuutosta arvioiva kansainvälinen IPCC on WMO:n ja YK:n ympäristöjärjestö  UNEPin yhdessä vuonna 1988 perustama elin.

WMO:lla on 185 jäsenvaltiota ja kuusi territoriota. Uusin jäsen on vuonna 2012 liittynyt Etelä-Sudan.
Jäsenet muodostavat kuusi alueellista ryhmää alueellisten asioiden hoitamista varten.

### Maailman ilmatieteen päivä

Maailman ilmatieteen järjestön perustamisen kunniaksi vieteään joka vuosi 23. maaliskuuta Maailman ilmatieteen päivää. Joka vuodelle valitaan oma ilmatieteeseen liittyvä teema.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* WMOn kotisivut
Marjatta Rasi

**Satu Marjatta Rasi** (29. marraskuuta 1945 Punkalaidun &ndash; 23. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän palveli urallaan ulkomaan edustoissa Lontoossa, Pariisissa, New Yorkissa, New Delhissä ja Wienissä.

Toimiessaan suurlähettiläänä Itävallassa Rasi toimi myös Suomen pysyvänä edustajana YK:n Wienin toimistossa (UNOV), kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA:ssa, kansainvälinen ydinkoekieltosopimusjärjestön valmistelukomitea CTBTO:ssa ja kansainvälinen teollistamisjärjestö UNIDO:ssa.

Aiemmin Rasi vastasi alivaltiosihteerinä Suomen ulkoasiainministeriön kehityspolitiikkaa ja -yhteistyötä koskevista asioista.

Vuosina 1998–2004 Rasi toimi Suomen pysyvänä edustajana YK:ssa. Hän toimi YK:ssa myös talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC) historian ensimmäisenä naispuheenjohtajana. Ennen palvelustaan YK:n pysyvässä edustustossa New Yorkissa hän toimi muun muassa Suomen suurlähettiläänä Intiassa, Nepalissa, Bangladeshissa, Sri Lankassa ja Bhutanissa.

Koulutukseltaan Rasi oli oikeustieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta vuodelta 1969. Rasin harrastuksiin kuuluvat ooppera, kirjallisuus ja uinti. Rasi kuului Naisten Pankin perustajajäseniin. Eläkevuosinaan hän toimi muun muassa Suomen Pakolaisapu ry:n puheenjohtajana.

Rasi oli kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 4&nbsp;332 ääntä eikä tullut valituksi. Rasi oli kokoomuksen ehdokkaana myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 780 ääntä eikä tullut valituksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Marjatta Rasin verkkosivut
Kirsti Lintonen

**Kirsti Eeva Helena Lintonen** (o.s. Kyrölä, s. 23. toukokuuta 1945 Tampere) oli Suomen suurlähettiläs Yhdistyneiden kansakuntien Suomen pysyvässä edustustossa New Yorkissa vuosina 2005–2009. 

Lintosella on takanaan pitkä ura ulkoasiainministeriössä, jossa hän on työskennellyt vuodesta 1971 alkaen. Vuodet 1973–1976 hän toimi Suomen diplomaattina Itä-Berliinissä, Saksan demokraattisessa tasavallassa.

Vuodet 1983–1987 Lintonen toimi pääministeri Kalevi Sorsan ulkopoliittisena erityisavustajana. Vuonna 1990 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Windhoekiin, Namibiaan. Lintonen on toiminut myös kehitysyhteistyöosastolla ja vuonna 1996 Lintosesta tuli alivaltiosihteeri ja  osastonjohtaja. Hän oli ensimmäinen nainen alivaltiosihteeritason virassa. 

Vuosina 2000–2005 Lintonen toimi Suomen suurlähettiläänä Pretoriassa Etelä-Afrikassa ja oli samanaikaisesti akkreditoituna myös Botswanassa, Lesothossa, Mauritiuksella, Namibiassa ja Swazimaassa. Lisäksi hän on uransa aikana palvellut Brysselin, Belgradin, Lontoon ja Tukholman suurlähetystöissä.

Koulutukseltaan Lintonen on valtiotieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi poika.

## Lähteet
Gallia

**Gallia** oli gallialaisten, kelttien muinaisen pääheimon, kotimaa. Gallia vastasi nykyistä Ranskaa, Belgiaa, Luxemburgia, osia Alankomaista ja Reinin länsipuolista Saksaa, suurta osaa Sveitsiä ja Pohjois-Italiaa Adigeen asti.

## Historia

Roomalaiset jakoivat Gallian kahteen osaan, jotka olivat Gallia cisalpina (Alppien tämänpuoleinen Gallia) ja Gallia transalpina (Alppien tuonpuoleinen Gallia). Roomalaiset valloittivat Gallia cisalpinan noin vuonna 222 eaa. ja Gallia transalpinan lopullisesti Julius Caesarin johdolla 50-luvulla eaa.

Keisari Augustus huomasi, että näin monista kansoista koostuvan alueen hallinto oli hankala. Hän erotti siitä vuonna 22 eaa. Gallia Narbonensiksen provinssin senaatin haltuun, ja jakoi loput kolmeen osaan, jotka olivat Gallia Aquitania etelässä, Gallia Belgica pohjoisessa ja Gallia Lugdunensis niiden välissä. Myöhäisroomalaisella kaudella alue jaettiin useaan provinssiin, jotka kuuluivat Gallian diokeesiin ja Gallian prefektuuriin.

300- ja 400-luvuilla useat germaaniset kansat tunkeutuivat Galliaan, joka sittemmin kokonaisuudessaan tuli kuulumaan frankkien valtakuntaan.

### Provinssijako

Gallian provinsseissa tapahtui ajan kuluessa seuraavat muutokset:

#### Gallia transalpina

#### Gallia cisalpina

## Katso myös

* Allobrogit
* Vercingetorix

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lyömäsoitin

**Lyömäsoitin** on soitin, jonka ääni syntyy lyömällä kalvoa tai tietynmuotoista kovaa kappaletta. Lyömäsoittimet voidaan jakaa *[[membranofoni|membranofoneihin]]*, joissa ääni synnytetään pingotettua kalvoa lyömällä, ja *[[idiofoni|idiofoneihin]]*, joissa ääni saadaan aikaan lyömällä levyjä tai muunmallisia kappaleita joko toisiinsa tai jollain erilaisella kappaleella. Myös *[[kordofoni]]en* eli kielisoitinten luokkaan kuuluu joitakin lyömäsoittimia, kuten pianon edeltäjä dulcimer. Lyömäsoittimiin luetaan myös suuri määrä soittimia, joita ei lyödä vaan esimerkiksi ravistetaan (marakassi), raaputetaan (pyykkilauta) tai hierotaan (viinilasi). Jotkin lyömäsoittimet on viritetty tietylle sävelkorkeudelle, ja näitä käytetäänkin pääasiassa melodian tai harmonian synnyttämiseen. Monien lyömäsoitinten tuottaman äänen korkeus on kuitenkin epämääräinen ja soiton kannalta merkityksetön.

## Lyömäsoittaja

Lyömäsoitinten soittajaa kutsutaan lyömäsoittajaksi, perkussionistiksi tai lyöjäksi. Kevyessä musiikissa lyömäsoittaja soittaa usein rumpalin kanssa, värittää ja täydentää rytmikuvioita sekä tukee rumpalin soittoa. Klassisen musiikin puolella lyömäsoittajia ja lyömäsoitinryhmiä on sinfoniaorkestereissa.

Suomessa lyömäsoittajia koulutetaan Sibelius-Akatemiassa ja konservatorioissa.

## Lyömäsoittimia
### Määrättyyn sävelkorkeuteen viritettyjä lyömäsoittimia
*kello
*patarumpu
*gongi
*temppeliblokki

### Kromaattisia lyömäsoittimia
Kromaattisuudella tarkoitetaan musiikissa puolisävelaskelin etenevää sävelkulkua.
*marimba
*ksylofoni
*vibrafoni
*kellopeli
*carillon
*putkikellot
*vibraharp

### Sävelkorkeudeltaan määrittämättömiä lyömäsoittimia
*rytmikapulat eli clavés
*kastanjetti
*guiro
*vibra-slap
*congat
*bongot
*djembe
*tamburiini
*pandeiro
*useimmat rummut
*triangeli
*tam-tam
*Frigideira

### Etnisiä soittimia
*cajon
*darbuka
*udu
*djembe
*bata-rumpu
*tambora-rumpu
*cuica
*handpanit (cupolat)

## Aiheesta muualla

*Sibelius-Akatemian lyömäsoitinsivusto 
*Lyömäsoittimet - tietoja soittajille 
*lyömäsoitinkauppa ja -portaali
Liikenne- ja viestintävaliokunta

**Liikenne- ja viestintävaliokunta** (LiV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä liikennettä ja tietoliikennettä koskevat asiat, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien liikennettä ja tietoliikennettä koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan aihepiiriin kuuluvat myös kuljetusalan työaikoja, Yleisradiota ja Postia koskevat asiat.

*Kulkulaitosvaliokunta* asetettiin jo vuosien 1922 ja 1925 valtiopäivillä, ja vuoden 1929 valtiopäivistä lähtien se asetettiin säännöllisesti. Valiokunnan nimi muutettiin *liikennevaliokunnaksi* vuoden 1973 valtiopäivistä lähtien ja vuoden 2003 valtiopäivistä lähtien *liikenne- ja viestintävaliokunnaksi*.

## Valiokunnan jäsenet
Liikenne- ja viestintävaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä.

### Jäsenet vaalikaudella 2023-2027

## Valiokunnan puheenjohtajat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Liikenne- ja viestintävaliokunnan verkkosivu
Merimetsot

**Merimetsot** (heimo Phalacrocoracidae) on lahkoon Suliformes kuuluva kaloja syövien lintujen heimo. Niiden nokka on tukeva ja koukkupäinen. Niillä on pitkänomainen ruumis, pitkä kaula ja pyrstö. Ne ovat yleensä tumman värisiä ja keskikokoisia tai sitä suurempia lintuja.

Merimetsot jaetaan kahteen sukuun, merimetsoihin ja pikkumerimetsoihin. Lajit on aiemmin sijoitettu vain yhteen sukuun, ja osa fylogeneettisestä aineistosta tukee aiempaa jakoa.

Merimetsot elävät sekä merialueilla että makeassa vedessä. Ne elävät rannikoilla ja saaristoissa ja pesivät yhdyskunnissa.

Merimetsot pyydystävät kaloja sukeltamalla. Ne ponkaisevat veteen usein pienellä vauhtihypyllä. Merimetsot tunnetaan tavastaan levitellä istuessaan siipiään, jonka tarkka syy on tuntematon – yleinen väittämä siipien kuivattelusta ei pidä paikkaansa: merimetsojen rasvarauhanen on täysin toimiva ja höyhenpuku yhtä vedenpitävä kuin vesilinnuilla yleensä. 

## Lajit
### Merimetsot
Merimetsoja on BirdLife Suomen mukaan 26 lajia. BirdLife International lajittelee kuitenkin 30 lajia.
*amerikanmerimetso (*Phalacrocorax auritus*)
*oliivimerimetso (*Phalacrocorax brasilianus*)
*mustamerimetso (*Phalacrocorax sulcirostris*)
*merimetso (*Phalacrocorax carbo*)

*intianmerimetso (*Phalacrocorax fuscicollis*)
*kapinmerimetso (*Phalacrocorax capensis*)
*arabianmerimetso (*Phalacrocorax nigrogularis*)
*matalikkomerimetso (*Phalacrocorax neglectus*)
*japaninmerimetso (*Phalacrocorax capillatus*)
*tyrskymerimetso (*Phalacrocorax penicillatus*)
*karimetso (*Phalacrocorax aristotelis*)
*ulappamerimetso (*Phalacrocorax pelagicus*)
*beringinmerimetso (*Phalacrocorax urile*)
*patagonianmerimetso (*Phalacrocorax magellanicus*)
*guanomerimetso (*Phalacrocorax bougainvillii*)
*huppumerimetso (*Phalacrocorax featherstoni*)
*kaunomerimetso (*Phalacrocorax varius*)
*tasmanianmerimetso (*Phalacrocorax fuscescens*)
*maorimerimetso (*Phalacrocorax carunculatus*)
*sepelmerimetso (*Phalacrocorax campbelli*)
*kergueleninmerimetso (*Phalacrocorax verrucosus*)
*harmaamerimetso (*Phalacrocorax gaimardi*)
*partamerimetso (*Phalacrocorax punctatus*)
*etelänmerimetso (*Phalacrocorax atriceps*)

*isomerimetso (*Phalacrocorax perspicillatus*) (sukupuutto)
*galapagosinmerimetso (*Phalacrocorax harrisi*)
*stewartinmerimetso (*Phalacrocorax chalconotus*)
*chathaminmerimetso (*Phalacrocorax onslowi*)
*aucklandinmerimetso (*Phalacrocorax colensoi*)
*bountynmerimetso (*Phalacrocorax ranfurlyi*)

### Pikkumerimetsot
Pikkumerimetsoja on BirdLife Suomen mukaan viisi lajia.
*töyhtömerimetso (*Microcarbo coronatus*)
*kaislamerimetso (*Microcarbo africanus*)
*pikkumerimetso (*Microcarbo pygmeus*)
*australianmerimetso (*Microcarbo melanoleucos*)
*jaavanmerimetso (*Microcarbo niger*)

## Lähteet
Shōrinji kenpō

**Shōrinji kenpō** () on japanilainen, Dōshin Sōn vuonna 1947 luoma itsepuolustusjärjestelmä, joka perustuu perustajan Kiinassa ja Japanissa harjoittelemiin taitoihin. Sō halusi opettaa nuorisolle zen-buddhismia parantaakseen näiden elämänlaatua toisen maailmansodan jälkeen. Hän ajatteli, että yhdistämällä filosofian ja kamppailutaidot hän saisi paljon kiinnostuneita oppilaita. Esikuvakseen hän otti Shaolin-luostarin, jossa legendan mukaan munkit olivat harjoitelleet sekä mieltään että kehoaan kamppailutaitoja kehittämällä. Tätä perintöä kunnioittaakseen Sō antoi lajilleen nimeksi Shōrinji kenpō ("Shaolin-temppelin itsepuolustustaito", vrt. kung fu).

Monipuolisena lajina Shōrinji kenpō on keskittynyt useisiin eri osa-alueisiin. Peruslähtökohtana on itsepuolustus sekä henkinen ja fyysinen terveys. Eri tekniikoita lajissa on yli 600, ja niillä pystytään torjumaan hyökkäykset sekä vastaiskut. Shōrinji kenpōssa yhdistyvät *pehmeät* ja *kovat* tekniikat. Pehmeillä tarkoitetaan sidontoja, vääntöjä, irrotuksia, torjuntoja ja heittoja. Kovilla vastaavasti potkuja sekä iskuja. Lajin tekniikat eivät kuitenkaan perustu puhtaaseen voimaan, vaan akupunktiopisteiden hyväksikäyttöön. Vahvassa asemassa ovat myös muut kuin lamauttamiseen tarkoitetut tekniikat. Akupunktiopisteet soveltuvat myös elvyttämiseen ja terveyden ylläpitämiseen. Shōrinji kenpōlla on oma akupunktiohierontatekniikka, *[[seihō]]*, jolla saadaan vähennettyä jännitystä sekä rasitusta.

Shōrinji kenpōsta on tullut suosittu harrastus Japanissa, Yhdysvalloissa sekä osissa Eurooppaa ja Aasiaa.

## Aiheesta muualla
* http://www.shorinjikempo.fi
Rumpu (täsmennyssivu)

**Rumpu** tarkoittaa seuraavia asioita:

*rumpu, lyömäsoitin
*rumpu, laitteen sylinterimäinen, yleensä pyörivä osa, esimerkiksi rumpupesukoneessa, kuivausrummussa, rumpuhiomakoneessa, rumpumuistissa, lasertulostimessa, rumpujarruissa ja betonirummussa
*siltarumpu, esimerkiksi puroa tai viemäriä varten tien tai rautatien penkereen läpi rakennettu holvi tai putki
*Rumpu, kylä Ylämaan kunnassa.
Valto

**Valto** on suomalainen miehen etunimi, muunnelma skandinaavisesta Valdemar-nimestä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 2&nbsp;537 Valtoa.

## Tunnettuja Valtoja ja Waltoja
* Valto Aulamo, *Pelle Jali* (1919–1975), klovni
* Valto Järvi (1906–1987), pesäpalloilija ja pesäpallovaikuttaja
* Valto Karhumäki (1905–1985), lentäjä, ilmavalokuvaaja Veljekset Karhumäki -yhtiössä
* Valto Eetu Kirri, oik. *Edward Aaltio* (1891–1946), amerikansuomalainen kirjailija
* Valto Klemola (1907–1957), eläinlääkäri, virkamies ja professori
* Valto Kokko (1933–2017), muotoilija
* Valto Koski (s. 1939), SDP:n kansanedustaja
* Valto Käkelä (1908–1977), SDP:n kansanedustaja ja ministeri
* Valto Laitinen (1926–2014), pariisilaistunut säveltäjä ja pianisti
* Valto Maunula (1936–2016), kirjailija
* Valto Olenius (1920–1983), seiväshyppääjä ja valmentaja
* Valto Antero Peiponen (1931–2024), ornitologi
* Valto Salmi (1903–1974), kestävyysjuoksija
* Valto Sara (1907–1967), runoilija, pakinoitsija
* Walto Tuomioja (1888–1931), päätoimittaja ja Edistyspuolueen kansanedustaja
* Valto Tynnilä (1904–1940), säveltäjä ja sanoittaja
* Valto Vaalikivi (s. 1941), taidemaalari ja kuvanveistäjä

## Kuvitteellisia Valtoja
* Valto Tuunanen (Walt Duncan): sarjakuvahahmo Jeren (Zits) isä, hammaslääkäri

## Lähteet
Belgorodin alue

**Belgorodin alue** () on hallinnollinen alue Lounais-Venäjällä.

## Maantiede

Belgorodin alue rajoittuu etelässä ja lännessä Ukrainaan (Sumyn, Harkovan ja Luhanskin alueet), pohjoisessa Kurskin alueeseen ja idässä Voronežin alueeseen. Belgogradin sijaitsee Keski-Venäjän ylängön lounaisosassa. Alueen merkittävimmät joet ovat alueen länsiosasta alkunsa saava Donets ja Oskol.

## Historia
Toisessa maailmansodassa Belgorodin alue oli Saksan miehittämä vuosina 1941–1943.

## Väestö

Alueen asukasluku on 1&nbsp;532&nbsp;526 henkeä (vuonna 2010). Kaupunkiväestön osuus oli paria vuotta aiemmin 66,6 %. Suurimmat kaupungit ovat Belgorod (356&nbsp;426 as.), Staryi Oskol (221&nbsp;163 as.) ja Gubkin (88&nbsp;562 as.).

Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 92,9&nbsp;% on venäläisiä ja 3,8&nbsp;% ukrainalaisia.


## Hallinto
Belgorodin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Belgorod. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 6 kaupunkipiirikuntaan ja 21 piiriin.

### Kaupunkipiirikunnat
:* Belgorod,
:*  Aleksejevka,
:*  Valuiki,
:*  Gubkin,
:*  Staryi Oskol,
:*  Šebekino

### Piirit
:* Aleksejevkan piiri (), 
:* Belgorodin piiri (),
:* Borisovkan piiri (),
:* Graivoronin piiri (),
:* Gubkinin piiri (),
:* Ivnjan piiri (), 
:* Jakovlevon piiri (),
:* Korotšan piiri (),
:* Krasnaja Jarugan piiri (),
:* Krasnogvardeiskin piiri (),
:* Krasnojen piiri (),
:* Novyi Oskolin piiri (),
:* Prohorovkan piiri (),
:* Rakitnojen piiri (),
:* Rovenkin piiri (),
:* Staryi Oskolin piiri (),
:* Šebekinon piiri (), 
:* Tšernjankan piiri (),
:* Valuikin piiri (),
:* Veidelevkan piiri () ja
:* Volokonovkan piiri ().

## Talous
Belgorodin alueen bruttokansantuote oli Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 397&nbsp;069,9 miljoonaa ruplaa eli 1,06&nbsp;% Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 259,1 tuhatta ruplaa eli noin 6&nbsp;347 euroa. Tämä oli lähellä (99&nbsp;%) Venäjän keskiarvotasoa.

Belgorodin alueella on kaivos-, koneenrakennus-, metalli-, kemian-, rakennusaine- ja elintarviketeollisuutta. Kaivosteollisuus tuottaa pääasiassa rautamalmia. Maanviljely tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, auringonkukan siemeniä ja eteerisiä öljykasveja. Lisäksi on karjataloutta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Verensiirto

**Verensiirto** tarkoittaa veren tai sen komponenttien siirtämistä yhdeltä henkilöltä toiselle. Verensiirto voidaan toteuttaa joko suorana antajasta potilaaseen toteutettuna tai epäsuorasti tehtynä, jolloin veri on ennalta verenluovutuksen kautta kerättyä ja varastoitua. Jälkimmäinen tapa on nykyisin lähes ainoana käytössä. 

Siirrettävän veren täytyy olla veriryhmiltään yhteensopiva vastaanottajan elimistön kanssa. Yleisimmät tutkitut veriryhmät ovat ABO- ja reesusveriryhmät. Saajan ja antajan veri testataan ristikokeen avulla. Verensiirron voi aloittaa lääkäri tai tehtävään erityiskoulutuksen saanut sairaanhoitaja tai kätilö. Yleensä verensiirrossa annetaan jotakin veren osakomponenttia. Yleisimmät siirrettävät veren osat ovat punasolut, trombosyytit eli verihiutaleet ja veriplasma.

Veriteitse tarttuvien tautien saaminen verensiirrossa on mahdollista, tällaisia ovat mm. HIV, hepatiitti B ja C sekä syfilis. WHO:n raportin mukaan kaikissa maissa luovutettua verta ei kattavasti tarkasteta näiden tautien varalta. Testaus on puutteellista etenkin matalan tulotason maissa joissa myös saastuneen veren riski on (jopa 500 kertainen ero) suurempi koska veren luovuttamisesta maksetaan.

Erityisesti Jehovan todistajat ovat tunnettuja verensiirtojen kieltäytymisestä. Tämä opetus perustuu uskontokunnan käsitykseen mukaan Raamatun käskystä karttaa verta. Kieltoa veren karttamiseen muutoin perustellaan sillä, että veren katsotaan olevan elämän vertauskuva, ja elämä puolestaan on Jehovan lahja.

## Yhteensopivuus
Taulukosta näkyy ABO- ja reesusveriryhmien yhteensopivuus antajan ja saajan välillä.
 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ivanovon alue

**Ivanovon alue** () on hallinnollinen alue Venäjällä Itä-Euroopassa. Alue rajoittuu pohjoisessa Kostroman alueeseen, idässä Nižni Novgorodin alueeseen, etelässä Vladimirin alueeseen ja lännessä Jaroslavin alueeseen. Alueen pinta-ala on 23 900 km². 

## Maantiede
Ivanovon alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangon keskiosassa. Alueen pohjois- ja itäosan kautta virtaa Volga.

## Historia
Ivanovon alue perustettiin 1929 osista Kostroman ja Vladimirin alueita.

## Väestö
Ivanovon alueen asukasluku on 1&nbsp;079&nbsp;600 henkeä (vuonna 2008). Kaupunkiväestön osuus on 80,8 %. Suurimmat kaupungit ovat Ivanovo ja Kinešma.

Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,7 % on venäläisiä, 0,9 % ukrainalaisia ja 0,7 % tataareja.

## Hallinto
Ivanovon alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Ivanovo (vuoteen 1932 saakka Ivanovo-Voznesensk). Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 21 piiriin ja 6 kaupunkialueeseen.

## Talous
Alueella on kemian-, elintarvike- ja puusepänteollisuutta sekä koneenrakennusta ja kevyttä teollisuutta. Maataloudessa viljellään viljaa, pellavaa ja vihanneksia sekä kasvatetaan karjaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ivanovon alueen sivusto
Jaroslavlin alue

**Jaroslavlin alue** () on hallinnollinen alue Keski-Venäjällä Moskovan koillispuolella.

## Maantiede

Jaroslavlin alue rajoittuu pohjoisessa Vologdan alueeseen, idässä Kostroman alueeseen, kaakossa Ivanovon alueeseen, etelässä Vladimirin alueeseen, lounaassa Moskovan alueeseen ja lännessä Tverin alueeseen.

Jaroslavlin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla Volgan yläjuoksun varrella. Alueen luoteisosassa sijaitsee suuri Rybinskin tekojärvi. Muita merkittäviä järviä ovat Nero ja Pleštšejevo. Alueen pinta-alasta on metsien peitossa 43 %.

## Historia
Jaroslavlin alue perustettiin 11. maaliskuuta 1936.

## Väestö
Jaroslavlin alueen asukasluku on 1&nbsp;425&nbsp;000 (2010) ja väestötiheys 34,96 as./km². Väestöstä kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa asui 82,2&nbsp;%. Suurimmat kaupungit olivat Jaroslavl (591&nbsp;486 as.), Rybinsk (200&nbsp;771 as.). Hieman pienempiä alueen kaupunkeja olivat Pereslavl-Zalesski (41&nbsp;923 as.), Tutajev (41&nbsp;001 as.), Uglitš (34&nbsp;505 as.) ja Rostov (31&nbsp;791 as.). Alueen väestöstä oli venäläisiä 96,0&nbsp;%; ukrainalaisia oli seuraavaksi eniten eli 0,8%.

## Hallinto
Jaroslavlin alue on yksi Venäjän federaation alue (subjekti) ja sen pääkaupunki on Jaroslavl. Alueen hallinnosta vastaavat kuvernööri, hallitus ja alueduuma.

Paikallishallintoa varten alue on jaettu 17 piiriin ja 11 kaupunkialueeseen.

## Talous
Alueella on koneenrakennusta, öljynjalostus-, kemian-, petrokemian-, elintarvike-, rakennusaine-, puunjalostus-, metalli-, mylly- ja rehuteollisuutta sekä sähköntuotantoa. Seutu on merkittävien petrokemiallisten siirtoputkistojen risteysalue. Muun muassa Itämeren öljyputki (Baltic Pipeline System, BPS-1) kuljettaa idempänä esiin pumpattua raakaöljyä ja muita öljytuotteita Jaroslavin alueelta Kirišin jalostamoille ja edelleen Koiviston vientiterminaaliin Suomenlahdella. Alueen maaperä ja ilmasto eivät ole maanviljelylle suotuisia, mutta siitä huolimatta alueella viljellään paljon rehukasveja, vihanneksia, pellavaa, viljaa ja perunaa. Karjankasvatus on tärkein maatalouselinkeino ja sen osuus koko maataloustuotannosta on 60 %.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Teknikko

**Teknikko** (lyhenne tekn.) oli teknillisessä koulussa tai oppilaitoksessa suoritettu tutkinto, täsmennyksenä käytettiin opintosuunnan nimeä, esimerkiksi sähköteknikko, teleteknikko. Koulutuksen pituus oli kolme vuotta. Talonrakennuksen sekä tien- ja vesirakennuksen opintosuunnilta valmistuneiden tutkintonimitys oli rakennusmestari, konetekniikan opintosuunnan konemestari. Teknikkotutkintojen tarkoitus oli valmistaa ennen kaikkea työnjohtotehtäviin.

Teknikon tutkinnot lakkautettiin ammattikorkeakoulu-uudistuksen yhteydessä. Viimeiset teknikot valmistuivat 2000-luvun alussa.

Nykyisin teknikko on alin korkea-aste. Kansainvälisissä tehtävissä vaaditaan usein vähintään kolmen vuoden korkeakoulutus. Suomalaiset teknikot ja opistoasteen tutkinnon suorittaneet insinöörit eivät joissain tapauksissa täyttäneet tätä vaatimusta. Sama tutkinto muissa Euroopan unionin tai entisessä Neuvostoliitossa täyttivät tämän vaatimuksen. Osin tästä syystä laadittiin nykyinen koulutusvastaavuus jossa vanhatkin tutkinnot huomioitiin ja rinnastettiin samalle tasolle muissa maissa suoritettuihin vastaaviin tutkintoihin. Nykyään Suomessa on tutkintoasteisia työnjohtaja- koulutuksia, jotka vastaavat teknillisen koulutuksen työnjohtajia. Esimerkiksi Rastor järjestää näitä erikoisammattitutkintoja.

## Katso myös
*Insinööri

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Koulutusastejaottelu, Tilastokeskus
Kalugan alue

**Kalugan alue** () on hallinnollinen alue Venäjällä Moskovan lounaispuolella. Se rajoittuu koillisessa Moskovan alueeseen ja (heinäkuusta 2012 lähtien entistä laajempaan) Moskovaan, idässä Tulan alueeseen, kaakossa Orjolin alueeseen, lounaassa Brjanskin alueeseen sekä luoteessa Smolenskin alueeseen. Alueen pääkaupunki on Kaluga. Alueen pinta-ala on 29&nbsp;800 neliökilometriä.

## Maantiede
Kalugan alue sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä. Volgan sivujoki Oka virtaa alueen itäosan kautta.

## Väestö
Alueen asukasluku on 1&nbsp;011&nbsp;608 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan). Kaupunkiväestön osuus oli 76,25 % (772&nbsp;289 kaupungin tai kaupunkityyppisen taajaman asukasta, 239&nbsp;219 maaseudun asukasta). Alueen kymmenen suurinta kaupunkia tai muuta taajamaa ovat ja näiden sijainti:

Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,5 % on venäläisiä, 2,2 % ukrainalaisia ja 0,6 % valkovenäläisiä.

## Hallinto

Kalugan alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Kaluga. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma. Kuvernöörinä on vuodesta 2002 lähtien toiminut Anatoli Artamonov.

Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 24 piiriin ja 2 kaupunkipiirikuntaan.

## Talous
Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, puusepän-, rakennusaine- ja kevytteollisuus. Maatalous tuottaa perunoita, vihanneksia, viljaa ja pellavaa. Lisäksi on karjataloutta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kalugan alueen piirijako dynaamisella kartalla  (admoblkaluga.ru)
Kamtšatkan alue

**Kamtšatkan alue** () on Venäjän federaation entinen osa (subjekti) Venäjän kaukoidässä Koillis-Aasiassa. Alue käsitti Kamtšatkan niemimaan eteläosan sekä Kuriilien saaret ja Kommodorinsaaret. Alueeseen kuului myös Korjakian autonominen piirikunta, vaikka se federaation hallinnossa olikin tasavertainen Kamtšatkan alueen kanssa.

Kamtšatkan alue rajoittui pohjoisessa Tšukotkaan, idässä Beringinmereen, kaakossa Tyyneen valtamereen, lännessä Ohotanmereen ja Magadanin alueeseen. Varsinainen Kamtšatkan alue (kun Korjakian autonomista piirikuntaa ei lasketa mukaan) rajoittui pohjoisessa Korjakian autonomiseen piirikuntaan, koillisessa Beringinmereen, idässä Tyyneen valtamereen ja lännessä Ohotanmereen.

## Maantiede
Kamtšatkan aluetta halkovat tuliperäiset Sredinnyivuoret, joiden korkein huippu on Kljutševskaja sopkan tulivuori (4&nbsp;750 m). Alueella on kaikkiaan 120 tulivuorta, joista 22 on toimivia. Alueen keskikorkeus on 655 m mpy. Merkittävämmät joet ovat Kamtšatka ja Avatša.

Alueella on ankara ilmasto ja vuoden keskilämpötila on Kamtšatkan niemimaan eteläkärjessä 0 °C.  Vuorien rinteillä on suuria metsiä. Alueen eläimistä mainittakoon muun muassa jääkarhu, peura, hylkeet, soopeli ja vuorilammas.

## Historia
Kamtšatkan alue kuului 1926–1953 Kaukaisen idän maakuntaan. Omaksi hallintoalueeksi se erotettiin 1956. Venäjä ja Japani kiistelevät eteläisten Kuriilien omistuksesta. Kamtšatkan alue ja Korjakian autonominen piirikunta yhdistettiin Kamtšatkan aluepiiriksi 1. heinäkuuta 2007. Yhdistyminen hyväksyttiin kansanäänestyksessä 23. lokakuuta 2005.

## Väestö
Kamtšatkan alueen asukasluku on laskussa, vuonna 1999 alueen asukasluku oli 396&nbsp;000, mutta vuonna 2002 se oli laskenut 358&nbsp;801 (Korjakia mukaan luettuna). Alueen väestötiheys on 0,8 as./km². Suurimmat kaupungit ovat Petropavlovsk-Kamtšatski (199&nbsp;700 as.) ja Ust-Kamtšatsk.

Suurin osa väestöstä on nykyisin venäläisiä. Vuonna 2002 väestöstä oli venäläisiä 290&nbsp;108, ukrainalaisia 20&nbsp;870 ja alkuperäisväestöön kuuluvia korjakkeja 7&nbsp;328 (joista Korjakiassa noin 6&nbsp;700). Lisäksi alueella asuu itelmejä, evenkejä ja ainuja sekä kiinalaisia ja korealaisia.

## Hallinto
Kamtšatkan alue oli yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) vuoteen 2007 asti ja sen pääkaupunki on Petropavlovsk-Kamtšatski (1822–1924 nimenä Petropavlovskij port). Alue jakaantui hallinnollisesti 11 piiriin ja 4 kaupunkiin. Alueeseen kuului myös Korjakian autonominen piirikunta, joka oli kuitenkin myös suoraan yksi Venäjän federaation subjekti.

## Talous
Tärkein elinkeino on kalastus. Alueen teollisuus on keskittynyt metsä-, puusepän-, kaivos- ja elintarviketeollisuuteen. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä, rautaa, kultaa ja kuparia. Lisäksi harjoitetaan ravunpyyntiä, nauta- ja siipikarjanhoitoa ja porotaloutta sekä turkistarhausta ja –metsästystä. Alueella on myös öljyesiintymiä. Vähäinen maanviljely tuottaa perunoita, viljaa ja vihanneksia.

## Aiheesta muualla
Kirovin alue

**Kirovin alue** () on hallintoalue Venäjällä Koillis-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Arkangelin alueeseen ja Komiin, idässä Permin aluepiiriin ja Udmurtiaan, etelässä Tatarstaniin ja Mari Eliin sekä lännessä Nižni Novgorodin, Kostroman ja Vologdan alueisiin. 

## Maantiede
Kirovin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangon itäosassa. Alueen itäosa kuuluu Kaman ylänköön. Alueen merkittävimmät joet ovat Volgaan sivuhaara Kama (joen yläjuoksua) sekä Kamaan alajuoksulla liittyvä Vjatka.

Kirovin alueen luonnonsuojelualueista keskeisimpiin lukeutuu Vjatkan varrelle joen meanderoituessa muodostuneeseen kosteikkoon perustettu Nurgušin luonnonpuisto.

## Historia

Kirovin alue on vanhaa udmurttien ja muiden suomalais-ugrilaisten kansojen asuma-aluetta. Novgorodilaiset kauppiaat perustivat udmurttien asuinalueelle Hlynovin kaupungin vuonna 1174. Kaupungin ympärille muodostui itsenäinen Vjatkan tasavalta, joka liitettiin Venäjään 1489. Venäjän keisarikuntaan kuuluessaan alue kuului Vjatkan kuvermenttiin.

## Väestö
Kirovin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 341 312. Kaupunkilaisten osuus oli 74,0 prosenttia (993 176 henkeä) ja maaseutuväestön 26,0 prosenttia.

Alueen suurin kaupunki on Kirov, jossa asui tuolloin 473 695 asukasta. Keskikokoisia kaupunkeja ovat vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kirovo-Tšepetsk (Кирово-Чепецк, 80 921 as.), Vjatskije Poljany (35 162 as.) ja Slobodskoi (33 981 as.). Pienempiä kaupunkeja ovat Kotelnitš (24 979 as.), Omutninsk (Омутнинск, 23 615 as.), Jaransk (17 253 as.), Sovetsk (16 598 as.), Sosnovka (Сосновка, 11 960 as.), Luza (11 260 as.), Belaja Holunitsa (11 232 as.), Zujevka (11 198 as.), Kirs (10 420 as.) ja Uržum (10 213 as.). Lisäksi kaupunkiväestöä asuu alueen alle 10 tuhannen asukkaan pikkukaupungeissa ja kaupunkimaisissa taajamissa.

Ehdoton enemmistö asukkaista on viimeisimmän väestönlaskennan mukaan (2010) venäläisiä (91,9 %), mutta alueella asuu myös tataareja (2,8 %), mareja (2,3 %), udmurtteja (1,0%) ja ukrainalaisia (0,6 %).

## Hallinto
Kirovin alue on yksi Venäjän federaation alue (subjekti) ja sen pääkaupunki on Kirov (nimenä 1174–1781 Hlynov ja 1782–1932 Vjatka). Alue on jaettu hallinnollisesti 39 piiriin ja 19 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnosta vastaavat kuvernööri ja alueduuma.

Alueen kuvernööriksi nimitettiin 14. joulukuuta 2008 Nikita Belyh, Nikolai Šakleinin kauden loputtua. Belyh erotettiin heinäkuussa 2016 kun hän oli pidätettynä lahjusten otosta. Alueen väliaikaiseksi kuvernööriksi tuli Igor Vladimirovitš Vasilev, jonka asema vakinaistettiin syyskuussa 2017.

## Talous
Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metalli-, kemian-, metsä-, puunjalostus-, elintarvike- ja kevytteollisuutta. Lisäksi fosfaattien tuotantoa. Alueen maatalous on keskittynyt karjanhoitoon sekä viljan, pellavan ja vihannesten viljelyyn.

Kirov on alueen rautatieverkon keskus ja siellä on myös tärkeä lentokenttä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kirovin alueen Nurgušin luonnonpuisto  (nurgush.org)