open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Buleuterion (Miletos)

**Miletoksen buleuterion** oli antiikin aikainen buleuterion eli kaupungin neuvoston käytössä ollut rakennus Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

## Historia

Buleuterion rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuosien 175–164 eaa. aikana. Se on ajoitettu rakennuksesta löydetyn omistuspiirtokirjoituksen perusteella. Kirjoituksen mukaan veljekset Timarkhos ja Herakleides omistivat rakennuksen Antiokhos IV:n puolesta Didyman Apollonille, Hestia Bulaialle ja Miletoksen *demokselle* eli kansalle. Rakennuksella on saattanut olla varhaisempi edeltäjä, mutta siitä ei tiedetä mitään.

Buleuterionissa kokoontui Miletoksen *[[bule]]* eli neuvosto. Ennen buleuterionin rakentamista bulen arvellaan kokoontuneen Miletoksen teatterissa. Rakennus oli käytössä vielä roomalaisella kaudella. Siihen tehtiin tuolloin muutoksia ja lisäyksiä, jotka on ajoitettu keisari Augustuksen ajalle ja vielä myöhemmälle keisarikaudelle.

## Rakennus

Buleuterion sijaitsi Miletoksen keskustassa Pohjoisen agoran ja Eteläisen agoran välissä, kaupungin keskusaukion länsilaidalla. Rakennus oli suorakulmainen, ja sen koko oli noin 34,8 × 55,9 metriä. Sen julkisivuna ja pääsisäänkäyntinä toimi itäsivu. Itäsivulla oli propylon, jossa oli julkisivun puolella neljä korinttilaista pylvästä ja pihan puolella, kahden keskimmäisen kohdalla, kaksi doorilaista pylvästä. Propylonin leveys oli noin 10,9 metriä. Sen takana oli peristyyli- eli pylväikköpiha, jossa oli pylväiköt pohjois- ja eteläpuolella sekä itäsivulla propylonin kummallakin puolella. Pylväät edustivat doorilaista tyyliä. Pihan koko oli noin 34,8 × 31,6 metriä ja pylväikköjen leveys noin 5,5 metriä.

Pääsalin sisällään pitänyt varsinainen buleuterion-rakennus sijaitsi kokonaisuuden länsiosassa. Sen koko oli noin 34,8 × 24,3 metriä. Rakennuksen ulkoseinän yläosassa oli doorilaisia puolipylväitä. Saliin johti neljä ovea itäseinässä eli peristyylin puolelta ja kaksi ovea länsiseinässä. Salin sisällä oli 18 kivistä penkkiriviä hieman puolikaarta laajemmassa muodossa. Niille mahtui arviolta noin – henkeä. Penkkiriveille johti neljä porraskäytävää. Takakulmissa oli portaikot yläriveille. Rakennus oli katettu puusta tehdyllä katolla. Kattoa tuki neljä joonialaista pylvästä. Näin rakennus yhdisteli kaikkia kolmea klassista pylväsjärjestelmää.

Roomalaisella kaudella peristyylipiha kivettiin marmorilaatoilla. Pihan keskelle rakennettiin suurikokoinen alttari, joka on ulkonäkönsä vuoksi aiemmin tulkittu myös hautamuistomerkiksi. Se oli koristeltu korinttilaisilla pylväillä, häränpäillä ja mytologisia aiheita esittäneillä reliefeillä. Alttari liittyi mahdollisesti keisarikulttiin. Rakennuksesta on löydetty useita piirtokirjoituksia.

Buleuterionin propylonin kulmaus on nykyisin ennallistettuna Pergamon-museossa Berliinissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Emil Kostov

**Emil Kostov** (s. 27. marraskuuta 1974 Varna) on bulgarialainen karateka, valmentaja ja ottelutuomari. Hän on voittanut Kyokushinin maailmanmestaruuden ja on kolminkertainen Euroopan-mestari.

Myös hänen tyttärensä Zornitsa Kostova ja poikansa Bogomil Kostov ovat karatekoita.

## Kyokushin
Kostov alkoi harjoittelemaan karatea 1985 ollessaan 8–9-vuotias. Tuolloin hänen ohjaajana oli Konstantin Bozhilov. Hän suoritti 1. danin mustan vyön 1995 Bulgariassa, jolloin Kostovin vyökoetta oli valvomassa Howard Collins. Myöhemmin 1998 hän suoritti 2. danin, jolloin vyökoetta oli valvomassa Makoto Nakamura. Seuraavan vyöarvon 3. danin Kostov suoritti Romaniassa, jossa vyökoetta valvoi IKO-liiton johtaja Shokei Matsui.

### Kilpaura
Kostov otteli ensimmäisen kerran nuorten tasolla 1987, jolloin hän voitti oman sarjansa.

Kostov kilpaili 1990-luvun puolessavälissä pienissä kansainvälisissä turnauksissa, joista hän voitti Balkan Cupin kahdesti 1995 ja 1996.

#### Euroopan mestaruus (1998)
Kostov saavutti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden keskisarjassa kesäkuussa 1998, kun hän voitti loppuottelussa Florescu Tiberiun.

Kostov eteni toisen kerran peräkkäin EM-kisojen loppuotteluun 1999, mutta hävisi tällä kertaa mestaruuden Vadim Jakovenkolle.

#### Toinen ja kolmas Euroopan mestaruus ja ensimmäinen maailmanmestaruus (2000–2002)
Hän saavutti uransa toisen Euroopan mestaruuden Portugalissa toukokuussa 2000, kun hän voitti loppuottelussa Semen Haranin. Hänet palkittiin turnauksessa myös parhaasta ottelutekniikasta. Kostov sijoittui vielä viidenneksi avoimensarjan EM-kisoissa, Puolassa.

Helmikuussa 2001 Kostov voitti Venäjän Openissa keskisarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Rasoul Mohammadin. Kesäkuussa Kostov voitti ensimmäisenä bulgarialaisena maailmanmestaruuden voitettuaan keskisarjan loppuottelussa Hiroyuki Kidachin. Syyskuussa Kostov sijoittui kahdeksanneksi All American Openissa.

Helmikuussa 2002 Kostov saavutti toisen kerran Venäjän Openin keskisarjan mestaruuden voitettuaan tällä kertaa loppuottelussa Artur Unezhevin. Kostov voitti vielä uransa kolmannen keskisarjan Euroopan mestaruuden kotikisoissaan, kun hän voitti maamiehensä Plamen Jeliazkovin. Hänet palkittiin turnauksessa parhaasta taisteluhengestä.

Kostov oli mukana World Openissa 2003, jossa hän sijoittui 16 parhaan joukkoon.

Kostov oli toisen kerran mukana painoluokallisissa MM-kisoissa 2005, jossa hän sijoittui tällä kertaa neljänneksi hävittyään keskisarjan pronssiottelussa Hiroyuki Kidachille.

## Kilpauran jälkeen
Kostov on sittemmin kilpauran jälkeen toiminut ottelutuomarina. Hän oli mukana Puolan EM-kilpailuissa 2021, jossa hän muun muassa tuomitsi raskaansarjan loppuottelun.

## Lähteet
Kelucharan Mohapatra

**Kelucharan Mohapatra** (8. tammikuuta 1926 – 7. huhtikuuta 2004) oli intialainen tanssija ja koreografi, jonka ansiona pidetään odissitanssiperinteen elävöittämistä ja tunnetuksi tekemistä. Odissin asemaa Intian klassisten tanssien joukossa pidetään hänen ansionaan. 

Mohapatra palkittiin elämänsä aikana useasti. Hänelle myönnettiin Padma Shri vuonna 1974, Padma Bhushan 1988 ja Padma Vibhushan 2000. Vuonna 1994 hän perusti yhdessä poikansa Ratikant Mohapatran kanssa Srijan-tanssikoulun, jossa hän opetti odissia. Mohapatran kuoltua Ratikant jatkoi opetustehtäviä yhdessä vaimonsa Sujatan kanssa. Ratikant on perustanut isänsä nimeä kantavan palkinnon, joka jaetaan vuosittaisessa tanssifestivaalissa Bhubaneswarissa.

Mohapatran oppilaisiin lukeutuu muun muassa Sanjukta Panigrahi, Kumkum Mohanty, Sonal Mansingh ja Rani Karnaa. 

## Lähteet
Valtteri Jeskanen

**Valtteri Jeskanen** (s. 7. marraskuuta 2000 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Jokereissa.

## Ura
Jeskanen on Hyvinkään Jää-Ahmojen kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Hämeenlinnan Pallokerhoon kaudeksi 2015–2016. Kaudella 2017–2018 Jeskanen toimi seuran B-nuorten kapteenina. Kaudella 2019–2020 hän nousi HPK:n A-nuorten varakapteeniksi. Jeskanen debytoi kauden aikana myös HPK:n SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua. Jeskanen teki liigadebyyttinsä 11. joulukuuta 2019 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hänelle avautui paikka HPK:n kokoonpanosta, kun Elmeri Eronen ja Niklas Friman osallistuivat Channel One Cupiin. Jeskanen merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.27 minuuttia. Jeskanen keräsi ottelusta teholukeman –1.

Maaliskuussa 2020 Jeskanen teki HPK:n kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Kausi 2020–2021 oli hänelle varsinainen tulokaskausi liigassa ja Jeskanen pelasi 34 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi SM-liigassa 33 runkosarjaottelua tehden seitsemän syöttöpistettä.

Kaudeksi 2022–2023 Jeskanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän voitti siellä kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Helmikuussa 2023 seura lainasi Jeskasen yhden ottelun ajaksi SM-liigajoukkue Saimaan Palloon.

Jeskanen siirtyi kaudeksi 2023–2024 jatkamaan Mestis-pelejään Jokereihin. Helmikuussa 2024 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

## Muuta
Jeskasen isoveli Eemeli pelaa hyökkääjänä Hyvinkään Jää-Ahmojen II-divisioonajoukkueessa. Hän on aiemmin luonut myös pääsarjauraa Puolassa. Veljesten isä Kimmo Jeskanen on valmentanut II-divisioonassa Hoki Klupi Hyvinkäätä ja Järvenpään Haukkoja.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Helen Huang

**Helen Huang** (s. 1982 Japani) on yhdysvaltalainen pianisti.

Huang syntyi taiwanilaisille vanhemmille Japanissa ja muutti perheineen Yhdysvaltoihin vuonna 1985. Hänen vanhempansa eivät olleet itse musikaalisia, mutta rohkaisivat kolmea lastaan opiskelemaan soitinten soittoa. Huang aloitti pianotunneilla käymisen vuonna 1987. Hän voitti New Yorkin filharmonikkojen Young Performer Auditions -kilpailun vuonna 1992, jolloin hänen uraansa alkoi edistää Kurt Masur. Huang sai tämän ansiosta kiinnityksiä New Yorkin filharmonikkojen kanssa ja levytyssopimuksen Teldeciltä. Sittemmin hän on esiintynyt muiden muassa Clevelandin orkesterin, Yhdysvaltain kansallisorkesterin, Philadelphian orkesterin, Berliinin filharmonikkojen, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, Orchestre National de Francen, Lontoon filharmonikkojen ja Israelin filharmonikkojen kanssa. 

Vuonna 1994 Huang sai Lincoln Centerin Martin E. Segal -palkinnon lupaaville nuorille artisteille, ja vuonna 1995 hänestä tuli yksi nuorimmista Avery Fisher -urastipendin saaneista. Hän opiskeli Juilliard Schoolissa Yoheved Kaplinskyn johdolla ja sai sieltä valmistuessaan Arthur Rubinstein -palkinnon. Tämän jälkeen hän eteni maisteriopintoihin Yalen yliopistoon Peter Franklinin johdolla. Sittemmin Huang on itse opettanut Juilliardin precollege-osaston henkilökunnassa ja työskennellyt Kaplinskyn avustajana.

Huang on levyttänyt paitsi Teldecille, myös esimerkiksi Naxokselle. Masurin johtamien New Yorkin filharmonikkojen kanssa hän levytti konserttoja Ludwig van Beethovenilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Felix Mendelssohnilta ja Dmitri Šostakovitšilta. Viulisti Cho-liang Linin kanssa hän levytti Georg Tintnerin teoksia sekä Cho-liang Linin ja Hai-Ye Nin kanssa Zhou Longin musiikkia. Kamarimuusikkona Huang on tehnyt yhteistyötä myös viulisti Sara Trobäckin kanssa.

Huang asuu miehensä ja kahden tyttärensä kanssa New Jerseyssä.

## Lähteet
Soutu kesäolympialaisissa 2020 – miesten pariairokaksikko

**Miesten soudun pariairokaksikko [[Kesäolympialaiset 2020|Tokion kesäolympialaisissa 2020]]** kilpaillaan 23.–28. heinäkuuta Sea Forest Waterwaylla. Kilpailuun osallistuu 13 venettä.

## Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 13 venettä. MM-kilpailuissa 2019 jaettiin 11 maapaikkaa. Kaksi paikkaa jaetaan erillisessä karsintaregatassa.

### Paikan varmistaneet maat

## Kilpailu

## Lähteet
Soutu kesäolympialaisissa 2020 – naisten pariaironelonen

**Naisten soudun pariaironelonen [[Kesäolympialaiset 2020|Tokion kesäolympialaisissa 2020]]** kilpaillaan 23.–27. heinäkuuta 2021 Sea Forest Waterwaylla. Kilpailuun osallistuu 10 venettä.

## Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 10 venettä. MM-kilpailuissa 2019 jaettiin 8 maapaikkaa. Kaksi paikkaa jaetaan erillisessä karsintaregatassa.

### Paikan varmistaneet maat

## Kilpailu

## Lähteet
Gulabo Sapera

**Gulabo Sapera** (s. 1972/1973) on intialainen kalbeliyayhteisöön kuuluva tanssija, jolle myönnettiin vuonna 2016 Padma Shri -palkinto. Hän on yhteisönsä ensimmäinen, jolle kyseinen palkinto on myönnetty. 

Sapera syntyi käärmeenlumoojakastiin kuuluvaan saperaheimoon Rajasthanissa. Lapsena hänet haudattiin elävältä, koska heimon vanhimmat eivät halunneet vaivautua huolehtimaan tytöistä. Hänen perheensä onnistui pelastamaan hänet kuolemalta ja isä päätyi piilottelemaan tytärtään. Hänen tanssijan uransa alkoi 1980-luvun alkupuolella, jolloin kaksi Rajasthanin turismista vastaavaa viranomaista näkivät hänen tanssivan. Viranomaiset houkuttelivat hänen isänsä antamaan luvan, jotta Sapera saisi esiintyä julkisesti. Menestyneestä esityksestä seurasi tilaisuus esiintyä Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Menestyessään tanssijana Saperan asema hänen heimossaan parani ja yhteisö lopetti tyttölasten surmaamisen. 

Saperan mukaan hänen tanssinsa on saanut innoituksensa käärmeiden liikehdinnästä, jota hän lapsuudessaan seurasi isänsä työn vuoksi.  Hän vastustaa nimitystä kalbeliyatanssi, koska se tarkoittaa kuoleman ystävää. Sen sijasta hän haluaisi tanssiaan kutsuttavan saperatanssiksi.

Sapera on viiden lapsen äiti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* BBC: The dancer who was buried alive as a baby
* Asian Age: Kalbeliya dancer who charms
Athenen temppeli (Miletos)

**Athenen temppeli** oli antiikin aikainen Athenelle omistettu kreikkalainen temppeli Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se rakennettiin 400-luvun eaa. alkupuolella, ja sen edeltäjä on kaupungin varhaisin tunnettu pyhäkkö.

## Historia

Athenen temppeli rakennettiin Miletoksen jälleenrakentamisen yhteydessä klassisen kauden alussa noin vuonna 479–450 eaa. Sen paikalla oli ollut varhaisempi temppeli arkaaiselta kaudelta 600-luvulta eaa. lähtien. Eräs arkaaiselle kaudelle ajoittuva piirtokirjoitus mainitsee paikalla olleen Athenen kultin jo viimeistään tuolloin. Näin pyhäkkö oli kaupungin varhaisin. Esinelöytöjen perusteella paikka on ollut kulttipaikkana myös varhemmin geometrisella kaudella. Se myös sijaitsi siinä osassa Miletosta, joka asutettiin ensin.

Temppeli oli olemassa vielä roomalaisella kaudella. On ehdotettu, että se purettiin tuolloin, jotta sen osat voitiin käyttää uudelleen muihin rakennuksiin.

## Rakennus

Temppeli sijaitsi Miletoksen lounaisosassa etelään Läntisestä agorasta. Se oli rakennettu keinotekoisella pengerrykselle poikkeuksellisesti pohjois-eteläsuunnassa tyypillisen itä-länsisuunnan sijaan. Näin se oli sijoitettu sopimaan uuteen asemakaavaan, siinä missä varhaisempi temppeli oli rakennettu itä-länsisuunnassa. Temppelin kaksi- tai kolmiportaisen stylobaatin koko oli noin 17,2 × 28,2 metriä.

Temppeli oli peripteraalitemppeli ja edusti joonialaista tyyliä. Sen katsotaan nykyisin olleen pseudodipteraalitemppeli, jonka peristasiksessa oli 8 × 14 pylvästä, ja jonka sisäänkäynnin puoleinen julkisivu oli aito dipteraali. Aiemmin pylväiden määräksi tulkittiin 6 × 10. Pylväissä ei ollut abakus-laattoja. Sisällä temppelissä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä (*[[distylos in antis]]*) ja jonka syvyys oli noin 6,3 metriä, sekä naos eli cella, jonka koko oli noin 15,8 × 9,2 metriä.

Temppelistä on säilynyt nykyaikaan lähinnä sen perustukset ja joitakin pylväiden osia. Alueelta on löydetty pronssista ja terrakotasta tehtyjä votiivilahjoja sekä keramiikkaa arkaaiselta kaudelta lähtien. Läheltä on löydetty Miletoksen kaikkein varhaisimman asutuksen jäänteitä aina kalkoliittiselta ja varhaiselta pronssikaudelta sekä mykeneläiseltä kaudelta eli myöhemmältä pronssikaudelta lähtien.

## Lähteet
Derek Mayer

**Derek Mayer** (s. 21. toukokuuta 1967 Rossland, Brittiläinen Kolumbia) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.

## Pelaajaura
Mayer aloitti uransa Denverin yliopistossa Yhdysvaltain yliopistoliigan WCHA konferenssissa. Kolmen yliopistovuoden jälkeen Mayer pelasi kauden 1988–1989 Kanadan maajoukkueen mukana erinäisissä turnauksissa ja harjoitusotteluissa ennen liittymistään hänet varanneen Detroit Red Wingsin organisaatioon. Kolmella seuraavalla kaudella Mayer pelasi Detroitin farmijoukkue Adirondack Red Wingsissä sekä IHL-joukkue San Diego Gullsissa. Kaksi seuraavaa kautta Mayer pelasi jälleen Kanadan maajoukkueen mukana ja teki loppukaudesta vapaana agenttina sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Ennen kauden päätöstä hän ehti pelata NHL:ssa 17 ottelua joissa teki kaksi maalia ja neljä pistettä. Ottelut jäivät hänen ainoikeen NHL-tasolla.
Kauden 1994–1995 Mayer pelasi IHL-joukkue Atlanta Knightsin riveissä. Seuraavan kauden Mayer aloitti jälleen Kanadan maajoukkueen riveissä kunnes teki kesken kauden sopimuksen Suomeen ja Tapparaan. Tappara-kauden jälkeen Mayer pelasi viisi kautta Saksan DEL-liigassa Berliinin jääkarhujen joukkueessa. Kaudelle 2001–2002 Mayer siirtyi sarjaporrasta alemmas EC Bad Tölzin joukkueesee, jossa pelasi neljä kautta. Uransa viimeisen kauden 2005–2006 Mayer pelasi 3. sarjatasolla Oberligassa SC Riesserseen joukkueessa.

Mayer pelasi urallaan Kanadan joukkueessa MM-turnauksissa vuosina 1993 ja 1996 sekä Olympiaturnauksessa 1994.

## Valmennusura
Heti pelaajauransa lopetettuaan Mayer siirtyi valmentajaksi. Hän toimi kolme kautta Eisbären Berliinin juniorijoukkueen päävalmentajana ennen siirtymistään Nürnberg Ice Tigersin DEL-joukkueen apulaisvalmentajaksi. Kauden 2012–2013 Mayer toimi EC Bad Tölzin alle 16-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana. Tämän jälkeen hän toimi kaksi kautta itävaltalaisen Red Bull energiajuomayhtiön omistaman RB Hockey Juniors -joukkueen päävalmentajana. Joukkue pelasi Venäjän juniorisarja MHL:ssa.
Kaudelle 2015–2016 Mayer palasi takaisin DEL-liigaan. Hän toimi kaksi kautta EHC Münchenin joukkueessa ensin apuvalmentajana ja toisen vuoden videovalmentajana. Jälkimmäisellä kaudella hän toimi myös DEL2:ssa pelaavan SC Riesserseen apuvalmentajana. Kauden 2017–2018 Mayer oli sivussa valmennustehtävistä ja palasi sapattivuoden jälkeen Bad Tölzin alle 17-vuotiaiden joukkueen päävalmentajaksi. Kaudella 2019–2020 Mayer toimii Starbulls Rosenheimin organisaatiossa miesten Oberliga-joukkueen sekä A-juniorijoukkueen apuvalmentajana.

## Lähteet
*
### Viitteet
Isopensaskyyhky

**Isopensaskyyhky** (*Phaps chalcoptera*) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Australiasta.

## Koko ja ulkonäkö

Isopensaskyyhky voi kasvaa 28&ndash;26 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukeva. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Isopensaskyyhkykoiraan otsa on kellertävänvalkoinen ja päälaen takaosa on punaruskeat. Silmäkulmajuova on valkoinen. Kurkku, kaula ja rinta ovat vaaleanpunaiset ja kaulansivut ovat sinertävänharmaat. Koiraan selkä ja siivet ovat ruskeat ja siivissä on pensaskyyhkyjen suvun lajeille tyypillisesti vihreänä tai kuparinruskeana kiiltelevä laikku. Vatsa on punertava. Isopensaskyyhkynaaras muistuttaa koirasta, mutta sen päälaki on harmaa ja rinta ja vatsa ovat harmaammat.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Isopensaskyyhkyä tavataan lähes koko Australiasta Tasmania ja läheiset saaret kuten Kengurusaari, King Island ja Flinders Island mukaan lukien. Se puuttuu ainoastaan tiettyjen rannikkoseutujen sademetsistä ja Australian keskiosan kuivimmilta alueilta. Linnun tyypillisintä elinympäristöä ovat metsät ja savannit, mutta niitä voidaan myös tavata kaupunkien pihoilta ja puutarhoista. Erityisesti isopensaskyyhky viihtyy pensaikoissa ja lähellä vesialueita. Ne liikkuvat yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Isopensaskyyhkyjen ravintoa ovat kasvien siemenet ja marjat, joskus myös selkärangattomat eläimet. Laji pesii ympäri vuoden ja pesinnän huippukausi on loppukeväästä ja alkukesästä. Isopensaskyyhky rakentaa risupesän pensaaseen ja naaras munii kaksi kellertävää munaa.

## Lähteet
Veteraanipäivä (Ruotsi)

**Veteraanipäivä** () on Ruotsissa 29. toukokuuta vietettävä virallinen liputuspäivä. Ruotsissa päivää vietetään Kansainvälisenä Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaajien päivänä rauhanturvaoperaation United Nations Truce Supervision Organizationin (UNTSO) perustamisen muistoksi. Alkujaan päivää vietettiin 24. lokakuuta, joka on . Päivä sai Ruotsissa virallisen aseman vuonna 2011.

## Lähteet
Milla Mattila

**Milla Mattila** on suomalainen juontaja ja toimittaja, joka juontaa Aito Iskelmän iltapäivää. Vuoden 2019 joulukuuhun hän juonsi Radio Suomipopin viikonloppua.

## Lähteet
Markku Kuoppamäki

**Markku Kuoppamäki** on suomalainen poliisi, joka tuli tunnetuksi Tampereen Hervannan kaupunginosan korttelipoliisina 1980- ja 1990-luvuilla. Paljolti hänen ansiokseen luetaan Hervannan rauhoittuminen 1980-luvun jengitappeluiden ajasta. Hervannan hyvien kokemusten myötä lähipoliisitoimintaa laajennettiin muihinkin Suomen kaupunkeihin. Ylikonstaapeli Kuoppamäki tuli kouluvierailujensa myötä tutuksi monille Tampereen seudun lapsille ja nuorille.

Poliisiuransa jälkeen Markku Kuoppamäki on toiminut kiinteistönvälittäjänä.

## Lähteet
Vitikkokääpä

**Vitikkokääpä** (*Niemelaea consobrina*, syn. *Ceriporiopsis consobrina*) on koko Suomessa, mutta erityisesti Oulun seudulla paikoin runsaana tavattava kääpälaji. Se viihtyy erityisesti vesistöjen läheisyydessä niin meri-, järvi- kuin jokirannoillakin ja ojissa. Pääasiallisia isäntäpuita ovat eri pajut, joskus kääpää on myös tavattu haavalta, tuomelta ja muilta lehtipuilta. Aiemmin vitikkokääpää luultiin samaksi lajiksi pohjoisamerikkalaisen valaankäävän (*Ceriporiopsis balaenae*) kanssa.

Yksivuotinen, alustanmyötäinen itiöemä on pienialainen ja kokonaispaksuudeltaan 2–5 mm. Tuoreena kääpä on pehmeä ja muuttuu kuivuessaan hauraaksi. Reunus on paikoittainen, ohut ja väriltään valkoinen. Tuore pillipinta on oljenvalkea ja pillien sisäpinta hunajankeltainen, kolhiintuneet kohdat tummenevat aprikoosin sävyisiksi ja läpikuultaviksi. Kuivana pillit ovat vaaleanmeriphkanruskeita. Kulmikkaita tai sokkeloisia pillejä on 1–3 millimetrillä. Lohkopinnassa näkyy kermanvalkea pohjamalto ja pilleissä on öljymäinen tai vahamainen kiilto. Vitikkokäävän tunnistaminen varmuudella ilman mikroskooppia on melko mahdotonta, samannäköisiä kääpiä ovat mm. rytökääpä ja vuotikankääpä.

Vitikkokääpä on luokiteltu hartsikääpien sukuun, mutta dna-analyysien perusteella se on vain etäistä sukua hartsikäävälle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Vitikkokääpä (''Ceriporiopsis consobrina'')
SDK

**SDK** (, ) on kokoelma ohjelmistokehityksen työkaluja yhdessä asennettavassa paketissa. Työkalut helpottavat sovellusohjelmien kehitystä sisältämällä kääntäjän, debuggerin ja mahdollisesti ohjelmistokehyksen. SDK-paketit ovat tyypillisesti laitteisto- ja käyttöjärjestelmäkohtaisia.

## Esimerkkejä
* Android SDK
* iOS SDK
* Microsoft Windows SDK (ent. .NET Framework SDK)

## Katso myös
* Ohjelmointirajapinta
Kittikääpä

**Kittikääpä** (*Raduliporus aneirinus*, syn. *Ceriporiopsis aneirina*) on koko Suomessa melko harvinaisena esiintyvä, rehevissä metsissä ja kulttuuriympäristössä viihtyvä kääpälaji. Sen pääasiallinen isäntäpuu on haapa, joskus kittikääpää tavataan myös muilla poppeleilla ja eri pajuilla. Kittikäävän aiheuttama valkolaho on pehmeää ja helposti leikkautuvaa.

Yksivuotinen ja alustanmyötäinen itiöemä on kokonaispaksuudeltaan 1-2 mm ja alkaa kasvunsa pieninä erillisinä laikkuina, jotka sulautuvat kasvun myötä isommaksi. Tuoreena itiöemä on pehmeähkö ja sen 1-3 mm leveä reunus valkoinen, kuivana jäykkä ja hieman tummunut reunus edelleen pillejä vaaleampi. Aluksi nuori kääpä on vahamaisen kuultava, vaaleanvihertävän oljen- tai mehiläisvahan värinen ja tuoksuu hunajaa, omenaa tai greippiä muistuttavan hedelmäiseltä. Kulmikkaita, sisältä pihkanruskeita pillejä on 1-3 millimetrillä ja ne repeilevät itiöemän vanhetessa. Ikääntyessään itiöemä muuttuu tuoksuttomaksi ja sen pillipinnan värit saavat hartsimaisen sävyn, lisäksi pillien kennomaisuus korostuu pillien väliseinien kuivuessa ja ohentuessa. Lohkopinnassa näkyy selvä väriero vaalean mallon ja ruskeiden pillien välillä, pohjamalto on täysin valkoinen. Kuiva kääpä on pihkanruskea. Täysikasvuinen kittikääpä on helpohko tunnistettava, mutta nuorta kääpää kannattaa verrata mesipillikääpään ja pajunkääpään.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Kittikääpä (''Ceriporiopsis aneirina'')
Joonas Vuorela

**Joonas Vuorela** on suomalainen juontaja ja toimittaja, joka on juontanut radiokanava Loopin iltapäivää. Vuoden 2020 alussa Vuorela aloitti HitMixin aamun juontajana. Hän on myös The Boys -podcastin toinen juontaja.

## Lähteet
Peter Ofori-Quaye

**Peter Ofori-Quaye** (s. 21. maaliskuuta 1980 Accra) on ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi merkittävän osan urastaan Kreikassa ja edusti Ghanan maajoukkuetta vuosina 1998–2007.

Ofori-Quaye siirtyi vuonna 1995 kotimaastaan kreikkalaisseura Kalamataan ja kaksi vuotta myöhemmin Olympiakosiin. Hän teki lokakuussa 1997 Mestarien liigassa maalin norjalaisseura Rosenborgia vastaan 17 vuoden ja 195 päivän ikäisenä ja oli joulukuuhun 2019 saakka Mestarien liigan nuorin maalintekijä. Kaikkiaan hän pelasi Mestarien liigassa Olympiakosia edustaen 30 ottelua ja teki niissä kolme maalia.

Ofori-Quaye pelasi välillä Ghanassa Liberty Professionalsin joukkueessa mutta palasi vuoden 2006 alussa Kreikkaan ja edusti 1,5 kautta OFI Kreetaa. Kaikkiaan hän pelasi kymmenen kauden aikana Kreikan Superliigassa 159 ottelua ja teki niissä 40 maalia. Kauden 2007–2008 hän pelasi Israelissa Hapoel Kiryat Shmonan joukkueessa ja kauden 2008–2009 Kyproksella AEL Limassolin joukkueessa. Uransa viimeiset vuodet hän pelasi kotimaassaan.

Ofori-Quaye pelasi Ghanan maajoukkueessa 18 ottelua ja teki niissä kaksi maalia, helmikuussa 1999 Eritreaa ja lokakuussa 2002 Lesothoa vastaan. Hän pelasi vuosien 1998 ja 2000 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.

## Lähteet
Vernissakääpä

**Vernissakääpä** (*Mycoacia gilvescens*, syn. *Ceriporiopsis gilvescens*) on lähinnä Keski-Euroopassa tavattava kääpälaji. Sitä ei ole löydetty Suomesta, lähin havainto on Ruotsista Tukholman seudulta. Vernissakääpä kasvaa kosteissa kosteissa lehtometsissä, joissa se valkolahottaa paksuja, vielä kuorellisia maapuita. Isäntäpuita ovat monet lehtipuut, kuten euroopanpyökki, vaahtera ja tervaleppä.

Käävän itiöemä on yksivuotinen ja portaittain alustanmyötäisesti kasvava, usein vain pienialainen laikku. Tuoreena kääpä on vetisen mehevä ja lohkeava, kuivana se haurastuu ja murtuu helposti paloiksi. Homemainen reunus on 1-3 mm leveä ja erottuu pillejä vaaleampana. Varsinainen pillipinta on lohen- tai vaaleanlihanpunainen ja kolhiintuneet kohdat erottuvat ruosteenpunaisina. Kuiva kääpä on nahan- tai punaruskea ja käpertyy sisäänpäin. Kulmikkaita ja suustaan vaaleista pillejä mahtuu 4-7 millimetrille. Lohkopinnassa näkyvät oljenvalkea pohjamalto, ohut varsinainen malto ja vahamaiset, roosanruskeat pillit. Kokonaispaksuus on 3-4 mm. Vernissakääpä muistuttaa ulkönäöltään paljon istukkakääpää, lohikääpää ja helohäivekääpää, mutta ne kaikki kasvavat havupuilla. Samansävyisistä kerikääpälajeista vernissakäävän erottaa sen mehevyyden perusteella.

Vernissakääpä on aiemmin luokiteltu hartsikääpiin, mutta dna-analyysien perusteella se on vain etäistä sukua muille hartsikääville.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: ''Ceriporiopsis gilvescens''
Hell Let Loose

**Hell Let Loose** on Black Matterin kehittämä ja Team17:n julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. 

Peli julkistettiin onnistuneen Kickstarter-kampanjan kautta vuonna 2017, minkä avulla kehittäjät keräsivät yli 220 000 dollaria. Peli ennakkojulkaistiin vuonna  Steamissa. *Hell Let Loose* sijoittuu toiseen maailmansotaan, ja sen pelimoottorina toimii Unreal Engine 4.

## Pelaaminen
Pelit ovat 100 yhtäaikaisen pelaajan taisteluja kahden joukkueen välillä, jotka koostuvat pienemmistä, korkeintaan kuuden pelaajan ryhmistä. Lokakuussa 2019 pelissä oli kaksi erilaista pelitilaa; Warfare ja Offensive. Molemmissa tiloissa pelattava kartta jaetaan sektoreihin, joita kumpikin joukkue pyrkii valtaamaan ja hallitsemaan. Warfare-tilassa peli voitetaan joko hallitsemalla kaikkia sektoreita tietyssä ajassa, tai hallitsemalla valtaosaa niistä ajan loppuessa. Offensive-tilassa puolustava joukkue hallitsee kaikkia sektoreita pelin alkaessa, ja vastustajajoukkueen tehtävänä on vallata ne kaikki ennen kuin aika loppuu.

Kommunikaatio on pelissä keskeinen elementti. Jokaista yksikköä johtaa yksi upseeri, joka kykenee kommunikoimaan muiden upseerien ja komentajan kanssa asialle omistettua äänikanavaa hyväksi käyttäen. Samoin on olemassa yksikköihin ja läheisyyteen perustuvat äänikanavat. Vaihtoehtona kommunikoinnille äänikanavien kautta ovat tiimikohtaiset viestiketjut.

## Kehitys
Kaksi vuotta kehityksen aloittamisen ja Kickstarter-kampanjan jälkeen peli julkaistiin Steamissa ennakkojulkaisuna 6. kesäkuuta 2019 eli Normandian maihinnousun 75. vuosipäivänä.

Pelissä esiintyvät, pelattavat kartat on suunniteltu historiallisten toisen maailmansodan sotatoimialueiden perusteella satelliittikuvausta, ilmakuvausta ja katutason kuvausta hyödyntämällä. Kehittäjien mukaan Sainte-Marie-du-Mont-kaupunkia jäljittelevä kartta on "1:1-skaalattu taistelukenttä", joka on jäljitelty edellä mainituin keinoin.

## Vastaanotto
*[[Pelaaja (lehti)|Pelaaja]]*-lehden arvostelussa peli sai arvosanaksi 8/10. Peliä kehuttiin sen poikkeuksellisesta lähestymistavasta, kuten siitä, että jokainen luoti voi tappaa. Moitteita peli sai muun muassa konsoliversioiden ohjelmointivirheistä ja kankeasta ohjauksesta.

## Lähteet
Jari Peltola

**Jari Peltola** on suomalainen juontaja ja toimittaja. Vuoden 2019 joulukuuhun hän oli yksi Radio Aallon Dynastia -aamuohjelman juontajista. Lisäksi hän juonsi omaa ohjelmaa HitMixillä vuoteen 2020 asti.

Peltola kuului Sohvaperunat-ohjelman vakiokasvoihin 10 ensimmäisen kauden ajan.

## Lähteet
Haplochromis microdon

**Haplochromis microdon** on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva hyvin uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa. *H. microdon* kasvaa yleensä korkeintaan 15 senttimetrin mittaiseksi. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran George Albert Boulenger vuonna 1906.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Se on vaarassa kuolla sukupuuttoon.

## Lähteet
Jouko Teikari

**Jouko Antero Teikari** (29. tammikuuta 1938 Vehkalahti – 23. tammikuuta 2024 Hamina) oli suomalainen oboisti.

Teikari kokeili lapsena ensin kitaraa ja kornettia, mutta päätyi Benny Goodmanin innoittamana klarinettiin. Vuonna 1960 hän siirtyi oboeen Renato Zanfinin innoittamana. Hän pääsi vuonna 1962 Sibelius-Akatemiaan, jossa hänen opettajanaan toimi Asser Sipilä. Lisäksi hän opiskeli Pariisissa ja Berliinissä, joista jälkimmäisessä hän sai opetusta Karl Steinsiltä.

Teikari toimi Suomen Kansallisoopperan orkesterin oboen äänenjohtajana vuosina 1963–1967 ja Radion sinfoniaorkesterin oboen äänenjohtajana vuosina 1967–1988. Hän soitti myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa vuosina 1966–1978. Vuosina 1979–2003 hän työskenteli oboensoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa; vielä tämän jälkeen hän jatkoi toimimista tuntiopettajana.

Teikari levytti Kalevi Ahon oboekvinteton, Bernhard Henrik Crusellin *Divertimenton* ja Wolfgang Amadeus Mozartin oboekvarteton. Hän esiintyi International Double Reed Societyn konferensseissa vuosina 1980 Edinburghissa, 1984 Grazissa ja 1989 Manchesterissa. Ensimmäisellä kerralla hän tulkitsi Ahon oboekvinteton, keskimmäisellä Timo Laihon *Monologin* ja viimeisellä Ahon sonaatin oboelle ja pianolle. Vuosien 1984 ja 1989 konferenssien yhteydessä järjestettyihin kansainvälisiin kilpailuihin Teikari osallistui tuomariston jäsenenä. Teikari toimi Suomen oboe- ja fagottiseuran toiminnan varhaisvaiheissa sen varapuheenjohtajana. Hänet on nimitetty seuran kunniajäseneksi.

Tammikuussa 2018 Teikari konsertoi 80-vuotisjuhlansa kunniaksi. Kalevi Aho sävelsi häntä varten vuonna 2017 kappaleen *Lied*, jossa on myös piano-osuus, jonka on tulkinnut Teikarin tytär Maija Teikari.

## Lähteet
Hopea-aurinkoahven

**Hopea-aurinkoahven** (*Pomoxis annularis*) on aurinkoahventen (Centrarchidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se on *[[Pomoxis]]*-suvun toinen laji mustapilkkuahvenen (*P.* *nigromaculatus*) lisäksi.

Hopea-aurinkoahvenen pituus on tavallisesti 25 senttimetrin luokkaa. Sen maksimipituus on 53 senttimetriä. Suurin lajilla tavattu paino on 2,4 kilogrammaa.

Lajia tavataan kotoperäisenä Kanadassa ja Yhdysvalloissa sekä vieraslajina Meksikossa, Panamassa ja Marokossa. Se sietää sameaa vettä paremmin kuin mustapilkkuahven ja on sitä runsaslukuisempi lietteisissä vesissä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi.

Hopea-aurinkoahvenet syövät ensimmäisenä elinvuonnaan pääasiassa hankajalkaisia, vesikirppuja ja muuta eläinplanktonia. Ensimmäisenä vuonna loppukesästä hopea-aurinkoahven alkaa saalistaa vesihyönteisiä, joita se syö koko loppuelämänsäkin ajan. Toisena elinvuotenaan ne alkavat pyydystää pieniä kaloja, jotka ovat siitä lähtien aurinkoahvenen pääravinto. Hopea-aurinkoahvenet eivät yleensä elä 3–4:ää vuotta pidempää. Kaikkein pisin lajilla tavattu elinikä on 10 vuotta.

Hopea-aurinkoahvenet kutevat huhtikuun lopulla tai toukokuun alussa, kun veden lämpötila on ylittänyt 13 celsiusastetta. Munien määrä vaihtelee, mutta enintään niitä voi olla 20 000 kappaletta. Poikaset kuoriutuvat kolmen päivän kuluessa.

## Lähteet
Petsikääpä

**Petsikääpä** (*Resiniporus resinascens*, syn. *Ceriporiopsis resinascens*) on Suomessa harvakseltaan tavattu, etelää kohti yleistyvä kääpälaji. Se elää lehdoissa, lehtomaisissa kangasmetsissä sekä kulttuuriympäristöissä. Petsikäävän isäntäpuita ovat raita, muut pajut, haapa sekä joskus muut lehtipuut ja pensaat. Yleensä petsikäävän löytää elävän puun kuolleelta oksalta tai oksanarvesta.

Petsikäävän yksivuotinen ja alustamyötäinen itiöemä kasvaa yleensä vain sormenjäljen kokoisina laikkuina ja 1-2 mm:n paksuisena. Tuore kääpä on pehmeä ja helposti lohkeava, kuivana taas siitä tulee jäykkä. Kermanvalkea reunus erottuu pillipintaa vaaleampana. Pillipinta on ensin nuorena kellertävänvalkoinen ja muuttuu sitten oljen- tai oliivinsävyiseksi ja vanhana harmaanokranruskeaksi. Nuoria pillejä on 3-6 millimetrillä, vanhemmat pillit ovat huomattavasti suurempia. Pohjamalto on kermanvalkea ja pillit samansävyisiä pillipinnan kanssa. 
Vaikka petsikäävän ja sen lähisukulaisen hartsikäävän on todettu molekyylibiologian perusteella olevan eri lajeja, on raja kuitenkin häilyvä ja lajien on todettu dna-analyysien perusteella risteytyvän keskenään. Tyypillisesti petsikääpä on pienialaisempi, vaaleamman ja kellertävämmän (ei ruosteisen) värinen sekä pienipillisempi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Petsikääpä (''Ceriporiopsis resinascens'')
Haplochromis

**Haplochromis** on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Sukuun kuuluu 229 lajia. Monia suvun lajeja pidetään akvaariossa.

Monet *Haplochromis*-suvun lajit ovat äärimmäisen uhanalaisia ja vaarassa kuolla sukupuuttoon. Syynä on muun muassa liikakalastus.

## Lähteet
Haplochromis thereuterion

**Haplochromis thereuterion** on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan ainoastaan Tansaniassa, jossa se elää luonnonvaraisena. *H. thereuterion* kasvaa yleensä korkeintaan noin 8 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran vuonna 1996.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin vaarantuneeksi lajiksi.

## Lähteet
Andrews Nakahara

**Andrews Nakahara** (s. 12. maaliskuuta 1983 Mogi das Cruzes) on brasilialainen vapaaottelija ja karateka. Hän on Kyokushinin keskisarjan maailmanmestari. Vapaaottelussa Nakahara on otellut muun muassa Kazushi Sakurabaa ja Ryō Chōnania vastaan.

## Karateura
Nakahara saavutti menestystä Kyokushinissa jo 22-vuotiaana voitettuaan Etelä-Amerikan Openin lisäksi hopeaa All American Openissa ja Tokion MM-kisoissa keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Takamitsu Sakurain. Tämän jälkeen 2006 Nakahara saavutti ensimmäisen All American Openin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Ewerton Teixeira. 2007 Nakahara eteni jälleen loppuotteluun, jossa hän tällä kertaa hävisi mestaruuden Teixeiralle. Saman vuoden marraskuussa Nakahara oli mukana World Openissa, jossa hänen tiensä päättyi kolmannella kierroksella hävittyään Rustam Unezheville.

## Vapaaottelu
Karaten jälkeen Nakahara siirtyi vapaaottelun pariin ja ottelit ensimmäiset kamppailunsa DREAM-organisaatiossa. Hänen ensimmäinen ottelu oli huhtikuussa 2008 Kazushi Sakurabaa vastaan, joka oli otellut pitkään muun muassa Pridessa. Nakahara hävisi ottelun luovutuksella ensimmäisessä erässä. Nakahara voitti tämän jälkeen seuraavat kaksi otteluaan teknisellä tyrmäyksellä Yoon Dong-sikia ja Shungo Oyamaa vastaan. Nakahara otteli viimeisen ottelunsa Dreamissa Ryō Chōnania vastaan maaliskuussa 2010, jonka hän hävisi tuomariäänin.

Vuodet 2010–2013 Nakahara otteli vaihtelevasti eri organisaatioissa, joista pääosa käytiin Etelä-Koreassa. Tuona aikana hän onnistui voittamaan kaksi ottelua ja kaksi päättyi tasapeliin.

Nakahara muutti sittemmin Yhdysvaltoihin, Floridaan, jossa hän harjoitteli Blackzilians seurassa vapaaottelua. Nakahara otteli ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa VFC 49	-tapahtumassa, jossa hän hävisi Maki Pitololle teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.

### WSOF
2016 Nakahara sai sopimuksen WSOF-organisaatioon, jossa hän otteli ensimmäisen kerran heinäkuussa 2016. Nakahara voitti ensimmäisen ottelunsa Travis Doergen teknisellä tyrmäyksellä alle minuutissa. Toisessa ottelussa hän kärsi tappion hajaäänin (28–29, 28–29, 29–28) Emmanuel Walolle.

## Lähteet
Aleksei Hozjainov

**Aleksei Aleksandrovitš Hozjainov** (, suomalaisissa lähteissä usein **Hosiainov**; 25. maaliskuuta (J: 13. maaliskuuta) 1861 Helsinki – 1. toukokuuta (J: 18. huhtikuuta) 1913 Helsinki) oli suomenvenäläinen juristi ja virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen senaatin jäsenenä vuosina 1910–1911 ja Suomen prokuraattorina vuosina 1911–1913.

Hozjainov oli syntyjään Suomen suuriruhtinaskunnan kansalainen. Hän kävi Helsingissä Aleksanterin kimnaasia ja opiskeli lakimieheksi Pietarin yliopistossa, minkä jälkeen hän työskenteli virkamiehenä muun muassa Stavropolin kuvernementissa. Hänet nimitettiin vuonna 1903 Turun ja Porin läänin lääninsihteeriksi, mutta hän joutui eroamaan vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Hozjainov työskenteli sen jälkeen Vladivostokissa ja Pietarin valitusoikeuden prokuraattorina, kunnes hänet vuonna 1910 nimitettiin Suomen senaatin talousosaston jäseneksi ja kamaritoimituskunnan päälliköksi niin sanotun amiraalisenaatin aikana. Vuoden 1911 alussa hänet nimitettiin Suomen vt. prokuraattoriksi, missä tehtävässä hän oli kaksi vuotta myöhemmin tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Venäläistä yhdenmukaistamispolitiikkaa noudattanut Hozjainov kieltäytyi muun muassa vannomasta suomalaista virkavalaa senaattoriksi tullessaan. Suomalaisten keskuudessa hän oli hyvin epäsuosittu. Kuoltuaan 52-vuotiaana hänet haudattiin Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.

## Lähteet
Risakääpä

**Risakääpä** (*Chaetoporellus latitans*) on vanhoissa metsissä viihtyvä, Suomessa etelä-itäpainotteisesti esiintyvä uhanalainen kääpälaji. Risakäävän päälevinneisyysalue on Keski-Eurooppa, jossa se on myös erittäin harvinainen. Risakääpä on loppulahottaja eikä kovinkaan tarkka isäntäpuunsa suhteen. Sukunsa ainoa laji on aiemmin luettu *[[Hyphodontia]]*-sukuun otaraspikoihin, joille risakääpä onkin läheistä sukua.

Itiöemä on yksivuotinen ja alustanmyötäisesti kasvava. Käävän kokonaispaksuus on vain 0,5–1,5 mm ja kasvuala pieni. Tuoreena itiöemä on pehmeä ja hauras. Nuori kääpä on väriltään valkoinen, vanhetessaan ja kuivuessaan se tummuu oljenkellertäväksi. Kulmikkaita tai sokkeloisia, vaihtelevankokoisia väljiä pillejä on itiöemän reunaan asti ja pillikoko on 1–3 millimetrillä, vanhojen pillien suut repeilevät hampaisiksi. Lohkopinta on kokonaan pillipinnan värinen.
Risakääpää on vaikea tunnistaa ulkonäön perusteella muista vaaleista resupinaattisista käävistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Risakääpä (''Chaetoporellus latitans'')
Hartsikääpä

**Hartsikääpä** (*Resiniporus pseudogilvescens*, syn. *Ceriporiopsis pseudogilvescens*) on koko Euroopassa pohjoispainotteisesti tavattava kääpälaji. Suomessa se on paikoin runsas, mutta yleensä ottaen harvalukuisesti esiintyvä. Hartsikääpä viihtyy vanhoissa kuusimetsissä, lehdoissa ja muissa kosteissa metsissä, kuten tulvarannoilla. Käävän isäntäpuita ovat haapa ja pajut, joiden kuorellisia runkoja ja paksuja oksia se valkolahottaa pehmeäksi.

Hartsikäävän yksivuotinen ja alustanmyötäisesti kasvava itiöemä on yleensä pienialainen. Pystypinnalla kääpä muodostaa nykerömäisiä pseudopileuksia. Tuoreena itiöemä on pehmeä ja helposti lohkeava, kuivana siitä tulee jäykkä. Reunus on kermanvalkea. Pillipinta on nuorena väriltään reunusta tummempi valkoinen, parhaassa kasvuvaiheessa roosansävyinen ja punaisuus voimistuu raapaisukohdissa ruosteiseksi. Vanha ja kuivunut itiöemä on hartsinruskea. Pillien suut ovat vaaleat, mikä erottuu hyvin pillien meripihkan- tai hartsinruskeaa sisäpintaa vasten. Nuorien pillien koko on 2-4 millimetrillä ja joukossa on yksittäisiä suurempia pillejä. Pseudopileuksien pillit ovat isompia ja sokkeloisia. Lohkopinnassa näkyvät selvästi eriväriset vaalea pohjamalto ja ruskeat pillit, käävän kokonaispaksuus on 2-3 mm. Vertaa kalpeampaan petsikääpään, jonka kanssa hartsikääpä voi myös risteytyä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Hartsikääpä (''Ceriporiopsis pseudogilvescens'')
Pomoxis

**Pomoxis** on aurinkoahventen (Centrarchidae) heimoon ja Centrarchinae-alaheimoon kuuluva kalasuku.

Siihen kuuluvat seuraavat kaksi Pohjois-Amerikassa kotoperäisenä elävää lajia:
* Mustapilkkuahven (*P. nigromaculatus*)
* Hopea-aurinkoahven (*P. annularis*)

## Lähteet
Jaakko Luoma (fagotisti)

**Jaakko Luoma** (s. 1973) on suomalainen fagotisti.

Luoma on kotoisin Lohjalta, jossa hän aloitti fagotinsoiton 11-vuotiaana. Aiemmin hän oli saanut pianonsoiton yksityisopetusta, mutta Lohjan musiikkiopiston pääsykoelautakunnasta hänelle ehdotettiin fagottia, jonka soiton hän aloittikin. Hän sai myöhemmin opetusta László Haralta ja Jussi Särkältä Sibelius-Akatemiassa sekä Pascal Galloisilta Pariisin konservatoriossa. Luoma sai vuonna 1993 paikan Tapiola Sinfoniettan fagotistina. Hän on välillä työskennellyt ulkomailla: vuosina 1996–1998 Orchestre de Parisin ja vuosina 2001–2003 Berliinin radion sinfoniaorkesterin soolofagotistina. Molempien kertojen jälkeen hän palasi Tapiola Sinfoniettaan, jossa hän on fagotin äänenjohtaja. 

Luoma on esiintynyt solistina eri Euroopan maissa. Hän on vieraillut säännöllisesti festivaaleilla, kuten Kuhmon Kamarimusiikissa. Historiallisia fagotteja hän on soittanut esimerkiksi Suomalaisessa barokkiorkesterissa, Helsingin Barokkiorkesterissa, Espoon barokissa ja Ensemble Schratissa. Luoma on palkittu Uudenkaupungin Crusell-kilpailussa, ja vuonna 2002 hän pääsi kolmannelle palkintosijalle Münchenin . Hän sai Crusell-seuran Crusell-palkinnon vuonna 2001.

Luoma on tehnyt opetustyötä Sibelius-Akatemiassa. Hän on myös levyttänyt. Vuonna 2009 BIS-levymerkiltä ilmestyi Luoman ja Jean-Jacques Kantorowin johtaman Tapiola Sinfoniettan levytys Carl Maria von Weberin sävellyksistä fagotille ja orkesterille. Keväällä 2019 levy-yhtiö Ondine julkaisi levyn, jolla Luoma tulkitsee solistina konserttimestari Janne Nisosen johtaman Tapiola Sinfoniettan kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin, Johann Nepomuk Hummelin ja Gioacchino Rossinin konsertot sekä Peter von Winterin *concertinon*.

## Lähteet
Sveitsin ilmasto

**[[Sveitsi|Sveitsin]] [[ilmasto]]** on pääasiassa mannermainen, mutta eteläisessä Ticinon kantonissa se on lauhkeampi kuin muualla ja vuoristoalueilla vallitsee alppi-ilmasto.

## Lämpötilat
Sveitsin vuotuinen keskilämpötila on 6 celsiusastetta. Keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 10,4 celsiusastetta ja päivän alin lämpötila 2,1 celsiusastetta. Lämpimin kuukausi on heinäkuu 14,9 celsiusasteen keskilämpötilalla ja kylmin tammikuu –2,4 celsiusasteen keskilämpötilalla.

## Sateisuus ja lumisuus
Koko Sveitsin keskimääräinen sademäärä on hieman yli 1 185 millimetriä. Sademäärä jakautuu melko tasaisesti ympäri vuoden, ja alavilla mailla sataa noin 600 millimetriä vuodessa. Eniten sataa yleensä huhtikuussa ja marraskuussa, vähiten toukokuussa, syyskuussa ja lokakuun alkupuoliskolla. Vuoristossa sataa enemmän, noin 2 000 millimetriä vuodessa. Kesäkuusta elokuuhun sateet voivat toisinaan esiintyä voimakkaiden ukkosmyrskyjen muodossa. Nämä myrskyt voivat aiheuttaa rankkoja rae- ja lumisateita Alppien vuoristoalueille. Lunta on laaksoissa joulukuusta maaliskuuhun. Vuorilla yli 1 800 metrin korkeudella luminen aika kestää marraskuusta toukokuuhun, ja yli 2 500 metrin korkeudessa tavataan lunta ympäri vuoden. 

## Aurinkoisuus
Aurinko paistaa eniten heinäkuussa ja vähiten joulukuussa.

## Ilmastonmuutos
Sveitsin keskilämpötila on vuosina 1864–2008 nousseet 1,6 celsiusastetta verrattuna vuosien 1961–1990 keskiarvoihin. Vuodesta 1909 vuoteen 2008 on keskilämpötila noussut 0,12–0,19 celsiusastetta eri Sveitsin osissa. Keskilämpötilan nousu on nopeutunut viime vuosikymmeninä.

Sveitsin sademäärä kasvoi 1900-luvun aikana 8 prosentilla. Keskimääräinen lumen syvyys on Sveitsissä pudonnut jopa 12 senttimetriä vuosikymmenessä. Vuodesta 1970 lähtien on Sveitsin Alpeilla havaittu myös lumisen ajan lyhentymistä, jonka oletetaan johtuvan lämpötilan noususta. Lumisen ajan kesto on 1970-luvulta alkaen lyhentynyt 8,9 päivällä vuosikymmenessä. Nykyisin luminen aika alkaa 12 päivää aikaisempaa myöhemmin ja loppuu 26 päivää aiemmin. Tämä on linjassa lämpenemisen kanssa, joka on ollut syksyisin 0,21 celsiusastetta vuosikymmenessä ja keväisin 0,84 astetta vuosikymmenessä.

Tuulenpuuskien nopeuden on myös havaittu kasvaneen Sveitsissä 1933 alkaneen mittaushistorian aikana.

## Lähteet
Clé: Levanter

**Clé: Levanter** on eteläkorealaisen Stray Kidsin viides EP, joka julkaistiin 9. joulukuuta 2019.

## Kappaleet

## Lähteet
Terrebonnen piirikunta

**Terrebonnen piirikunta** (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 111&nbsp;021 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 5&nbsp;400 neliökilometriä. Houman kaupunki on piirikunnan hallintokeskus.

Piirikunta perustettiin 22. maaliskuuta 1822.

## Väestö
Terrebonnen piirikunnan asukkaista 67,1 prosenttia on valkoisia, 19,2 prosenttia mustia ja 5,4 prosenttia intiaaneja. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 35,5 vuotta.

## Kuvia piirikunnasta

Tiedosto:DucrossWM.jpg|Ducrosin plantaasi.
Tiedosto:Houma, Louisiana Church at night.jpg|Houman roomalaiskatolinen kirkko.


## Lähteet
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Eudemoksen gymnasion

**Eudemoksen gymnasion**, tutkimuksessa myös *Hellenistinen gymnasion*, oli antiikin aikainen gymnasion eli urheilupaikka Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Eudemoksen gymnasion rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Sen rakennutti miletoslainen Eudemos, josta rakennus on saanut nimensä.

Gymnasion sijaitsi kaupungin keskustassa itään Pohjoisesta agorasta. Gymnasionin sisäänkäyntinä toimi sen eteläsivulla ollut propylon-pylväikkö, jonka julkisivussa oli neljä pylvästä ja sivuilla kaksi pylvästä. Se oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle. Rakennuksen keskiössä oli palaistra, jonka koko oli noin 19 × 35 metriä. Sitä ympäröi pylväikkö, joka edusti doorilaista tyyliä.

Palaistran pohjoispuolella sijaitsi rivissä joukko huoneita, joiden edessä oli rivi joonialaisia pylväitä. Keskellä sijainnut suurin huone oli efebeion eli nuorukaisten kouluhuone. Muut tilat olivat apodyterion, aleipterion ja kylpyhuone.

Gymnasionin länsipuolella Pyhän tien laidalla sijaitsi niin kutsuttu Joonialainen stoa. Gymnasionin pohjoispuolella sijaitsi siihen liittynyt Capiton kylpylä ja eteläpuolella Nymfaion ja Eteläinen agora.

## Lähteet
Eumenes II:n gymnasion

**Eumenes II:n gymnasion** oli antiikin aikainen gymnasion eli urheilupaikka Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Eumenes II:n gymnasion rakennettiin hellenistisellä kaudella Pergamonin kuninkaan Eumenes II:n aikaan 197–159 eaa. ja tämän rahoituksella, mistä rakennus on saanut nykyisen tutkimuksessa käytetyn nimensä. Erään piirtokirjoituksen mukaan Eumenes lahjoitti gymnasionin rakennuttamiseksi  medimnos-mitallista viljaa, minkä arvo on arvioitu noin 100–290 talentiksi. Gymnasion oli Miletoksen vanhin. Rakennusta muutettiin paljon vielä roomalaisella kaudella.

Gymnasion sijaitsi Miletoksen niemen länsiosassa Teatterisataman eteläpuolella ja Miletoksen stadionin länsipuolella. Se kuului samaan rakennuskokonaisuuteen stadionin kanssa ja yhdistyi siihen joonialaista tyyliä edustaneen propylonin välityksellä. Gymnasionin länsipuolella sijaitsi puolestaan kaupungin niin kutsuttu Läntinen agora. Gymnasionin raunoita on kaivettu vain vähän, ja siitä tunnetaan paremmin vain sen propylon. Siinä oli anta-seinien välissä kaksi joonialaista pylvästä.

## Lähteet