open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ernst Gustaf von Willebrand

**Ernst Gustaf von Willebrand** (19. elokuuta 1751 Karuna – 25. kesäkuuta 1809 Turku) oli suomalainen kenraali. Hän toimi Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1790–1806 ja oli sen jälkeen Kuninkaallinen Suomen koskenperkausjohtokunnan puheenjohtaja sekä valtiosihteeri.

## Historia
Alikapteenin poika von Willebrand toimi sotilasurallaan 1788–1790 Kustaa III:n sodassa sota-asioiden valtiosihteerinä. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1792 ja hän sai vapaaherran arvon 1806.

Von Willebrand omisti Jokioisten kartanon ja rakennutti sen päärakennuksen. Hän perusti kartanoon Jokioisten verkatehtaan, johon hän hankki vuonna 1800 Suomen ensimmäiset karstaus- ja kehruukoneet, ja vuonna 1804 rautaruukin. Von Willebrand omisti myös sahoja, myllyjä ja laivoja sekä perustamastaan Turun tupakkatehtaasta osake-enemmistön. Hän oli Suomen Talousseuran ja Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtaja ja vuonna 1808 Suomen lähetyskunnan jäsen. Von Willebrand alkoi heti 1808 luoda kauppasuhteita venäläisten kanssa. Aatelissäädyssä hän oli sukunsa edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.

Von Willebrandin vanhemmat olivat Ernst Gustaf von Willebrand ja Sofia Catharina Jägerhorn af Spurila. Hänen puolisonsa oli Vendla Gustava von Wright. Heillä oli kahdeksan lasta.

Von Willebrand on haudattu Jokioisten kartanon puistoon.

## Kunnianosoitukset

*   Pyhän Annan ritarikunta (I. luokka) ritarimerkki olkanauhalla, Suomen lähetyskunta 1808.

**Aatelisarvo**
* Korotettu vapaaherran arvoon 8. elokuuta 1806, ja sukuhaara lakannut 9. toukokuuta 1886.

## Kuvagalleria

Tiedosto:Jokioisten kartano.JPG|Von Willebrandin omistama  Jokioisten kartano.
Tiedosto:Willebrandin hauta.jpg|E. G. von Willebrandin hauta Jokioisten kartanon puistossa.
Tiedosto:Von Willebrand-suvun Vapaaherran vaakuna.jpg|E. G. von Willebrandista polveutuvan vapaaherrallisen suvun vaakuna.


## Katso myös
* Willebrand

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* E. Aaltonen, 1931. *Jokioinen 1631–1931. Juhlajulkaisu.* (uusi painos: Forssan kustannus,1985)
Felix von Willebrand

**Knut Felix von Willebrand** (11. kesäkuuta 1814 Muurla – 18. tammikuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori, pääjohtaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Von Willebrand oli Helsingin yliopiston sisätautiopin apulainen 1843–1856, professori 1856–1874 ja lääkintöhallituksen vt. päätirehtööri (pääjohtaja) 1863–1890. Hän vakiinnutti Suomessa kokemusperäisen patologis-anatomisen ajattelun ja edisti merkittävällä tavalla Suomen lääkintälaitoksen kehittymistä.

Von Willebrandin vanhemmat olivat tilanomistaja, majuri Erik Johan von Willebrand ja Kristina Charlotta Henrietta Ivendorff ja puoliso vuodesta 1850 Anna Sofia Jaenisch (k. 1914). Hän tuli ylioppilaaksi 1831  ja valmistui filosofian maisteriksi 1836 ja lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1840. Von Willebrand sai professorin arvon 1856, valtioneuvoksen arvon 1867 ja todellisen valtioneuvoksen arvon  1874. Vapaaherra hänestä tuli 1889. Von Willebrand oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja  1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1888.

Felix von Willebrandin poika oli toimittaja, Suomen Olympiakomitean ensimmäinen puheenjohtaja Reinhold Felix von Willebrand.

## Lähteet
Johan Petter Winter

**Johan Petter Winter** (2. lokakuuta 1788 Kaarina – 25. joulukuuta 1872 Kaarina) oli suomalainen senaattori, juristi ja kartanonomistaja. 

Winterin vanhemmat olivat kamarineuvos Arndt Johan Winter ja Margareta Lovisa Werner. Winter tuli ylioppilaaksi 1802 ja suoritti lainopillisen tutkinnon Turun akatemiassa 1805. Hän työskenteli valmistuttuaan Turun hovioikeudessa ensin auskultanttina ja sitten vuodesta 1807 ylimääräisenä notaarina, vuodesta 1809 kanslistina ja vuodesta 1818 sihteerinä ja asessorina. Winter oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuodesta 1825 ja senaattori senaatin oikeusosastossa 1831–1841. Virkatyönsä jätettyän hän siirtyi asumaan perimäänsä Ispoisten kartanoon Kaarinassa. Hänen arvokkaita genealogisia, elämäkerrallisia ja meteorologisia muistiinpanojaan, joita oli yhteensä 75 nidosta, säilytetään Valtionarkistossa. Valtioneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1839.

## Lähteet
Johan Bernhard Virgin

**Johan Bernhard Virgin**, myös: *Vergin* (1705–1783) oli ruotsalainen linnoitusupseeri ja vuodesta 1768 kenraalimajuri. Hän oli linnoitustoimen johtaja 1762–1769. Hänen oletetaan eronneen tehtävästä siksi, että Augustin Ehrensvärd sai Suomen linnoitustöiden johdon. Hän kannatti myssypuoluetta, eikä siten hyväksynyt Ehrensvärdiä. Hänen laatimansa suunnitelma Helsingin linnoittamiseksi ja Suomen rajan puolustuskunnon kohentamiseksi toteutettiin perustamalla muun muassa Viapori.

## Lähteet
Sauber C20

**Sauber C20** oli Sauberin Formula 1 -kilpa-auto vuonna 2001. Kuljettajina toimivat Nick Heidfeld ja Kimi Räikkönen. Talli oli kauden 2001 suurin yllättäjä nousten valmistajien MM-taulukossa lopulta neljänneksi ja keräten 21 MM-pistettä.

Sauberin menestys oli ennen kaikkea nopean ja luotettavan auton ansiota, mutta sarjan nuorimmat kuljettajat Heidfeld ja Räikkönen onnistuivat myös erinomaisesti. Heidfeld ajoi kolmanneksi Brasilian osakilpailussa, mikä oli samalla hänen F1-uransa ensimmäinen palkintokorokesijoitus. Tulokaskuljettaja Räikkönen puolestaan ajoi F1-uransa ensimmäisessä osakilpailussa pisteille.

## Formula 1 -tulokset

## Lähteet
* 

### Viitteet
Erik Anton Virtanen

**Erik Anton Virtanen** (29. syyskuuta 1897 Turku – 28. marraskuuta 1970) oli suomalainen kansatieteilijä, Helsingin yliopiston ylimääräinen professori 1953–1964. Hänen alanaan oli suomalais-ugrilainen kansatiede.

## Julkaisuja
**Pöytyän kirkkoherrakunta 1721–1809* (1920)
**Varsinais-Suomen yhteiskunnallista kansankulttuuria* (1938)
**Suomalaista tapaoikeutta* (1949)
**Itäkarjalaisten kalastusoikeudesta ja -yhtiöistä* (1950)

## Lähteet
Swervedriver

**Swervedriver** on englantilainen alternative rock -yhtye, joka perustettiin Oxfordissa vuonna 1989. Yhtyeen perustivat Adam Franklin ja Jimmy Hartridge shoegazing-liikkeen aikana. Yhtye julkaisi neljä studioalbumia, lukuisia EP-albumeja ja singlejä kunnes menetti levy-yhtiönsä vuonna 1998 ja hajosi sen jälkeen. Yhtye teki comebackin vuonna 2008 ja lähti samalla kiertueelle. Vuonna 2019 yhtye julkaisi uuden albumin *Future Ruins*.

## Diskografia
### Studioalbumit
**[[Raise]]* (1991)
**[[Mezcal Head]]* (1993)
**[[Ejector Seat Reservation]]* (1995)
**[[99th Dream]]* (1998)
**[[I Wasn't Born to Lose You]]*  (2015)
**[[Future Ruins]]* (2019)

### EP:t
**Son of Mustang Ford* (1990)
**Rave Down* (1990)
**Sandblasted* (1991)
**Reel to Real* (1991)
**Never Lose That Feeling* (1992)
**Last Train to Satansville* (1993)
**Space Travel, Rock 'n' Roll (1998)
**The World's Fair* (2025)

=== Kokoelmat ===
**Juggernaut Rides '89–'98* (2005)

=== Videot ===
**On the Road with Swervedriver: A Rockumentary'' (1992)

## Jäsenet
;Aikajana

## Lähteet
Bernhard Aarnio

**Bernhard Aarnio** (ent. *Lemberg*; 3. kesäkuuta 1876 Vanaja – 28. tammikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen agrogeologi. 

Aarnion vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kustaa Lemberg ja Karoliina Kustaantytär ja puoliso vuodesta 1902 Maria Hagelin. Aarnio tuli ylioppilaaksi 1895 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja lisensiaatiksi 1916. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1917. Hän toimi maanmittausinsinöörinä vuodesta 1909, geologisen toimikunnan sihteerinä vuodesta 1912 ja vanhempana assistenttina vuodesta 1918. Valtion maatutkimuslaitoksen vanhempi agrogeologi hän oli vuodesta 1926. Aarnio oli laitoksen johtaja 1931–1933 ja Maatalouskoelaitoksen professori 1933–1943, sen jälkeen vt:nä vuoteen 1946. Wienin maatalouskorkeakoulu myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1948. Hän oli Akateemisen Karjala-Seuran jäsen. Helsingin yliopiston dosentti Aarnio oli vuodesta 1919 ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1939. Maatalousakatemian puheenjohtajana Aarnio toimi 1938–1939.

## Lähteet
Petter Abrahamsson

**Petter Abrahamsson** (1668–1741) oli ruotsalainen oikeusoppinut. Hän toimitti vuonna 1702 muistutuksin ja selityksin varustetut laitokset kuningas Kristofferin maanlaista, Maunu Eerikinpojan kaupunginlaista ja vuonna 1726 maanlaista vielä laajemman laitoksen. Teosten ansiosta häntä pidetään yhtenä Ruotsin merkittävimmistä oikeusoppineista. Myöhemmin on todettu, että hänen aiemmat lait korvanneen vuoden 1734 lain valmistelun yhteydessä esittämänsä mielipiteet olivat monelta osin oikeat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kristoffer-kuninkaan maanlaki
*Maunu Eerikinpojan kaupunginlaki 1618, suom. Abraham Kollanius
Lornjetti

**Lornjetti** () on sangattomat silmälasit, jota pidellään kädellä silmien edessä sen sivussa olevan varren avulla. Esineen nimi tulee tuijottamista tarkoittavasta ranskan kielen sanasta *lorgner*.

Lornjetti oli 1700–1800-luvuilla suosittu asuste erityisesti yläluokkaisten naisten parissa. 1600-luvulle saakka optisia apuvälineitä käyttivät lähinnä miehet, mutta lornjetit toivat silmälasit myös naisten ulottuville.

Alun perin lornjetiksi kutsuttiin kiikarimaista välinettä, jota käytettiin varsinkin teatterissa tai oopperassa teatterikiikarin tapaan. Sen käyttö yhdistettiin 1700-luvulla hienostuneeseen seurapiirielämään, tosin sitä myös paheksuttiin ”skandaalimaisena”. Naisille valmistettiin myös yksilinssisiä lornjetteja, joihin kiinnitetyn peilin avulla saattoi nähdä taakseen tai sivulleen kääntämättä päätään, sekä viuhkoiksi naamioituja lornjetteja, joita väitettiin Ranskan kuningattaren Maria Antoinetten keksinnöksi.

Englantilainen George Adams keksi vuonna 1785 varsinaisen, enemmän silmälaseja muistuttavan lornjetin, jonka lasit voi taittaa kotelomaisen varren sisään silloin kun välinettä ei käytetä. Tämä teki lornjetista aiempaa käytännöllisemmän ja paremmin arkiseen käyttöön soveltuvan mutta myös muodikkaamman. Sen saattoi ripustaa kaulaansa tai käyttää sitä rintaneulana. Myöhemmin taitettaviin lornjetteihin lisättiin jousi, jonka avulla lasit saa ponnahtamaan esiin. Myös miehet käyttivät lornjettia. Esimerkiksi Venäjän keisari Aleksanteri I kantoi sitä aina mukanaan. Suosituimmillaan lornjetit olivat 1800-luvun lopulla, jolloin keskiluokkaiset naiset käyttivät niitä yleisesti. 1900-luvulle tultaessa lornjetti alettiin yhdistää snobismiin ja yläluokan tärkeilyyn, ja sen suosio laski.

## Katso myös
*Nenälasit
*Monokkeli

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Leijamaailma

**Leijamaailma** (englanniksi *Kiteworld*) on englantilaisen tieteiskirjailijan
Keith Robertsin kirjoittama aikuisille tarkoitettu tieteisromaani kuvitteellisesta papiston hallitsemasta ydinsodan jälkeisestä taantuneesta yhteiskunnasta.
 
Teos *Kiteworld* ilmestyi englanniksi 1985 ja suomennos *Leijamaailma* Jalavan scifi-sarjassa neljäntenä teoksena vuonna 1988. *Kiteworld* on alkuaan ollut novellisarja niin kuin monet muutkin Robertsin englanniksi ilmestyneet teokset.

## Kuvaus

Leijamaailma perustuu pitkälti tyypilliseen H.G. Wellsin viitoittamaan pessimistisen englantilaisen tieteiskirjallisuuden perinteeseen. 

Yhteiskunnaltaan keskiaikaa tai uuden ajan alkua muistuttavassa tulevaisuuden Englannissa sijaitsevan Leijamaailman ulkopuolella on merta ja suureksi osaksi kuollut mutanttien asuttama alue, Kirottu maa. 

Kirkko pitää yllä armeijaa, jonka tehtävä on lennättää ihmisiä suurilla leijoilla demonien pois ajamiseksi. Muutenkin leijojen lennättämisen uskotaan torjuvan paholaisia. Kaikki eivät kuitenkaan tähän usko. Kirjoittaja kuvaa Varianttikirkon hallitsemaa Leijamaailmaa muun muassa leijakapteenin, pienen kerjäläistytön ja kirkon tarkastajan silmin.

Kirjan lopussa Leijamaailma ajautuu uskontojen väliseen sisällissotaan ja yhä pahenevaan väkivallan kierteeseen. 

Näin kirjailija tarkastelee teoksessaan teokratiaa, totalitaristista vallankäyttöä, uskonnon ja moraalin kysymyksiä ja uskottavuutta ihmisten kannalta. Kirjailija käsittelee myös ihmisten moraalisia valintoja ja alttiutta pahoihin tekoihin erilaisten yllykkeiden takia.

## Lähteet
Georg Adlersparre

**Georg Adlersparre** (28. maaliskuuta 1760 Jämtland, Ruotsi – 23. syyskuuta 1835 Kristinehamn, Ruotsi) oli ruotsalainen sotilas ja valtiomies. Hän osallistui Suomen sotaan 1788–1790 ja joutui vangiksi. Hän palveli vuonna 1808 niin sanotussa läntisessa armeijassa. Sen noustua kapinaan Kustaa IV Aadolfia vastaan hän astui sen johtoon. Hän ei ehtinyt Tukholmaan ennen kuin Adlercreutz oli jo vanginnut kuninkaan ja tehnyt vallankaappauksen. Kaarle-herttua käski hänen pysähtyä, mutta hän jatkoi marssia ja saapui Tukholmaan 22. maaliskuuta. Hänestä tuli sitten valtioneuvos ja kenraaliadjutantti, ja hänen vaikutuksestaan Augustenborgin herttua Kristian August valittiin kruununprinssiksi, toisin kuin kustavilainen puolue oli halunnut.

## Lähteet

### Viitteet
Anders Erik Afzelius

**Anders Erik Afzelius** (25. huhtikuuta 1779 Forshem, Ruotsi – 1. maaliskuuta 1850 Riika, Latvia) oli  ruotsalaissyntyinen  Suomessa vaikuttanut oikeusoppinut. Hän oli Turun akatemian yleisen ja kotimaisen lakitieteen professori vuodesta 1818. Hän joutui valtiollisen vainon kohteeksi ja joutui eroamaan vuonna 1822. Hän asettui asumaan Helsingin lähelle ja toimi lahjoitusmaatalonpoikien asianajajana ja joutui erityisesti kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin vihan kohteeksi. Tällöin hänet karkotettiin mutta hänen päästyään Ahvenanmaalle hänet pidätettiin ja karkotettiin Vjatkaan. Vuonna 1837 hän sai luvan asua Lappeenrannassa, mutta pidätettiin jälleen 1837 ja vietiin vangiksi Liivinmaalle Wendeniin. Hän sai oleilla Riiassa, jossa kuoli. Hänen syyllisyyttään mihinkään pidetään kyseenalaisena, eikä häntä koskaan varsinaisesti tutkittu eikä tuomittu.

Anders Erik Afzliuksen vanhemmat olivat lääninrovasti Erik Afzelius ja Kristina Margareta Victorin ja puolis vuodesta 1806 Maria Margareta Hydrén.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Runeberg.org, Svensk Biografisk handlexikon
Per von Afzelius

**Per von Afzelius** (1769–1843) oli ruotsalainen lääkäri. Hän osallistui Suomen sotaan 1788–1790 rykmentinlääkärinä. Vuodesta 1789 hän oli armeijan lääkintätoimen ylipäällikkö. Hän uudisti kenttäsairaalahoitoa ja palkkasi lääketieteen opiskelijoita alilääkäreiksi.

## Lähteet
Anders Ahonen

**Anders Ahonen** (24. heinäkuuta 1865 Hollola – 13. lokakuuta 1932) oli suomalainen rautatieinsinööri, Rautatiehallituksen päätirehtööri (pääjohtaja) vuosina 1908–1917 ja diplomaatti. Hän oli asiantuntijana rauhanneuvotteluissa Tartossa 1920.

Anders Ahosen vanhemmat olivat kruununtilan vuokraaja Antti Ahonen ja Eeva Ahonen. Heinolan reaalikoulun käynyt Ahonen valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1891 ja teki opintomatkoja ulkomaille. 

Opiskeluaikanaan Ahonen otti osaa harjoittelijana Karjalan pääradan tutkimukseen ja palveli sitten pari vuotta apulaisinsinöörinä Helsingin kaupungin rakennuskonttorissa. Hän työskenteli sen jälkeen Kymin haararadan rakennustyömaalla sekä apulaisinsinöörinä Länsi-Hämeen piirissä. Vuonna 1893 Ahonen lähti ulkomaille tehtävänään valtion puolesta vastaanottaa ratakiskoja englantilaisesta tehtaasta. Vuonna 1895 hän valvoi Saksassa rautatiesiltojen rakentamista Värtsilään ja Vuoksenniskaan ja vuonna 1896 hän oli Belgiassa, josta kiskoja oli tilattu Keuruun—Jyväskylän rautatietä varten. Ahonen palveli tie- ja vesirakennusten ylihallituksessa vuoteen 1898 saakka kunnes hänet tällöin määrättiin ratainsinöörin apulaiseksi Pietariin. Hän työskenteli Pietarissa kymmenen vuotta, vuodesta 1905 alkaen Suomen valtion rautateiden Pietarin piiripäällikkönä kunnes hänet 1908 kutsuttiin Suomen rautatielaitoksen pääjohtajaksi. Pääjohtajavuosinaan Ahonen oli mukana komiteassa, jonka tarkoituksena oli valmistella kysymystä Vuoksen vesivoiman käyttämisestä rautatieliikenteen ja teollisuuden hyväksi sekä otti osaa useihin konferensseihin Pietarissa, joissa Suomen kulkulaitosasioita käsiteltiin. Vuonna 1917 hän erosi pääjohtajan virasta ja asui sitten Helsingissä yksityishenkilönä. Hänelle myönnettiin todellisen valtioneuvoksen arvo.

Suomen sisällissodan jälkeen Ahonen sai selvittääksensä niin sanotun sotasaaliskeskusosaston alaisina olleet asiat ja oli osaston päällikkönä koko sen toimiajan. Tarton rauhanneuvotteluissa hän oli mukana yhtenä Suomen edustajana. Venäjän-asiain tuntijana Ahonen oli Suomen hallituksen apuna kaikissa muissakin kysymyksissä, joita tuli esille Suomen ja Venäjän välisten suhteiden järjestämisen yhteydessä. Hän oli niin sanotun rajakomitean puheenjohtajana ja hänen selviteltävikseen jäivät kaikki Tarton rauhanteosta aiheutuneet yksityiskohtaisemmat sopimukset Neuvosto-Venäjän kanssa.

Ahosen aikana valmistui Helsinkiin uusi rautatieasema. Hänet nimitettiin väliaikaiseksi valtuutetuksi Moskovaan 21.1.1921, kun Suomen ja Neuvosto-Venäjän väliset diplomaattisuhteet olivat vuoden lopussa astuneet voimaan. Hän toimi tehtävässä puolisen vuotta.

## Lähteet
Olav Ahlbäck

**Torvald Olav Otto Ahlbäck** (28. maaliskuuta 1911 Vaasa – 14. syyskuuta 1989 Vaasa) oli suomenruotsalainen kielitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston pohjoismaisen filologian professori 1950–1960. Hän laati ruotsalaismurteiden sanakirjan *[[Ordbok över Finlands svenska folkmål]]* osia 1–2. Ahlbäck oli Svenska litteratursällskapet i Finlandin hallituksen jäsen vuosina 1950–1981 ja hallituksen puheenjohtaja 1954–1966. Hänet nimettiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi 1964.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
Axel Ahlfors

**Karl Axel Mauritz Ahlfors** (7. huhtikuuta 1874 Maarianhamina – 22. toukokuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen insinööri, professori ja rehtori.

Ahlforsin vanhemmat olivat kauppias Sven Gustaf Ahlfors ja Anna Halléen. Hän tuli ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta 1892 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta 1896. Hän suoritti tekniikan jatko-opintoja Zürichin polyteknillisessä korkeakoulussa 1900–1901 ja Berliinin teknillisessä korkeakoulussa 1906. Ahlfors teki opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin, Ruotsiin ja Venäjälle.

Työskenneltyään Suomessa vuoteen 1900 ja sitten kolme vuotta Sveitsissä, hänestä tuli ensin virkaa tekevä ja sitten vakinainen opettaja Polyteknillisessä opistossa. Ahlfors oli Polyteknillisessä opistossa teoreettisen koneopin v.t. opettajana vuodesta 1901 ja vakinaisena opettajana vuodesta 1905. Teknillisen korkeakoulun konerakennusopin professoriksi hänet nimitettiin 1908. Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosaston johtajana Ahlfors oli 1910–19l3 ja uudelleen vuodesta 1922 lähtien. Ahlfors oli lisäksi ruotsalaisen teknillisen opiston opettajana vuodesta 1923. Hän toimi neuvottelevana insinöörinä vesivoimakoneiden alalla ja työskenteli myös Hietalahden laivatelakan palveluksessa. Hän julkaisi teoksen *Turbiner och turbinpumpar, deras beräkning och konstruktion* (1905).

Ahlfors oli Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professori 1908–1941 ja rehtori 1913–1916.

Ahlfors oli Suomen Teknillisen Yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana 1913, 1923 ja 1932,  Helsingin kaupungin teknillisten laitosten hallituksen puheenjohtajana 1917–1919 ja Helsingin kaupungin yleisten töiden hallituksen jäsenenä 1925. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli 1925.

Axel Ahlforsin ensimmäinen puoliso vuodesta 1899 oli Sievä o.s. Helander (k. 1907) ja toinen puoliso vuodesta 1916 Helene o.s. Palmroth (1884–1976). Ensimmäisestä avioliitosta syntyi poika Lars Ahlfors.

## Julkaisuja
Nimellä *K. Axel Ahlfors*:
* *Turbiner, deras beräkning och konstruktion*. Helios, Helsingfors 1903, 2. painos 1905 nimellä *Turbiner och turbinpumpar, deras beräkning och konstruktion*
* *Ångturbiner. K. Axel Ahlfors*. Finska Metallindustrins Arbetsgifvareförbunds föredragsserie för verkmästare 26-29 oktober 1910 N:o 1. Helsingfors 1910
* *Bidrag till dimensioneringen av spiralhus för vattenturbiner och centrifugalpumpar enligt teorien för den endimensionala vattenströmningen*. Acta / Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland 6. Helsingfors 1927
* *Vesiturbiinit*; suomentanut Emil Saraoja. WSOY 1932

## Lähteet
Prost AP04

**Prost AP04** oli Prostin Formula 1 -kilpa-auto vuonna 2001. Kuljettajina toimivat kauden mittaan Jean Alesi, Heinz-Harald Frentzen, Gastón Mazzacane, Luciano Burti ja Tomáš Enge. Auto ei ollut missään vaiheessa kautta kilpailukykyinen ja se keräsi vain neljä MM-pistettä.

Auto pohjautui pitkälti Ferrari F2000 -autoon, jota Ferrari-talli oli käyttänyt edellisellä kaudella. Koko auton peräpää, moottori, vaihteisto ja jousitus tulivat F2000:sta. Tämän myötä auton luotettavuus oli hyvällä tasolla ja se olikin kauden toiseksi luotettavin auto heti Ferrarin jälkeen. Tästä huolimatta auton suorituskyky oli heikko, vaikka sitä yritettiinkin parantaa kauden aikana.

Talvitesteissä ennen kauden alkua autolla oli saavutettu hyvinkin kilpailukykyisiä aikoja, mutta myöhemmin kävi ilmi, että tämä johtui yksinkertaisesti siitä, että sponsoreita etsivä talli oli ajattanut sitä alipainoisena. Kun kausi alkoi maaliskuussa, Prost oli käytännössä yhtä kaukana kärkiautojen vauhdista kuin edellisenäkin vuonna. Kausi jäikin suurissa talousvaikeuksissa olleen tallin viimeiseksi, vaikka se yrittikin mukaan vielä kaudelle 2002.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Histiophryne psychedelica

**Histiophryne psychedelica** on vuonna 2009 löydetty antennikrottilaji.

Laji elää itäisessä Indonesiassa Ambon-saaren läheisyydessä. Sen löysivät ensimmäisenä sukeltajaharrastajat. Se on nimetty psykedeelisen aistivaikutelman aiheuttavan ulkonäkönsä mukaan.

Löydettyjen yksilöiden pituus on 6–9 cm. Lajin ulkonäkö on ainutlaatuinen, sillä sillä on leveä, litteä naama, jota ympäröivät paksut, lihaisat, sivusuunnassa laajentuneet posket ja leuka. Silmät katsovat eteenpäin. Paksu ja löysä vartalon iho muodostaa silmiinpistäviä lihaisia poimuja. Keltaoranssillla pohjalla oleva valkoisten raitojen pigmenttikuvio kiemurtelee silmistä vartaloon ja pyrstöevän kärkeen.

Laji löydettiin piileksimästä koralliriutalta 5–7 metrin syvyydestä, 100 metrin säteellä Ambon Cityn sataman laiturista. Löytöalueella virtaukset vaihtelivat käytännössä olemattomista voimakkaisiin; näkyvyys vaihteli noin 10 ja 30 metrin välillä. Merenpohja viettää tässä paikassa loivasti lähellä rantaa, mutta jyrkemmin alle 10 metrin syvyydessä, saavuttaen nopeasti 100 metrin syvyyden tai enemmän. Koralliriuttojen lisäksi pohja oli täynnä erilaisia ihmisjätteitä.

## Lähteet
Nagovo

**Nagovo** () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšernets- ja Vitkajokien läheisyydessä 11 kilometriä Staraja Russasta luoteeseen. Kylässä on 400 ja kunnassa 3&nbsp;900 asukasta (vuonna 2012).

Nagovon kunnan pinta-ala on 480,82 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ilmajärveen, idässä Staraja Russan piirin Vzvadin, kaakossa Staraja Russan ja etelässä Velikoje Selon kuntiin sekä lännessä Volotin ja Šimskin piireihin. Pinta-alasta 64,7 % on maatalousmaata ja 28,9 % metsää. Seudun jokia ovat Tuleblja, Koltšištša, Psiža, Perehoda, Koren, Utšonka, Vitka, Tšernets, Makova ja Krekša. Luonnonmuistomerkkeihin kuuluu Ilmajärven muinainen rantatörmä eli klintti.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 65 kylää: Anišino-1, Bahmutovo, Bakotšino, Berjozno, Bologiža, Bolšoi Užin, Bolšoje Orehovo, Bolšoje Utšno, Bolšoje Voronovo, Borisovo, Bubnovštšina, Buregi, Bytškovo, Derevik, Dubrovka, Gorka, Gostež, Hutonka, Ionovo, Ivantsevo, Jelitsy, Jevahnovo, Jevanovo, Katelevo, Klinkovo, Krekša, Leohnovo, Lipetsko, Ljadniki, Lukino, Lunšino, Maloje Orehovo, Maloje Voronovo, Malyi Užin, Muravjovo, Netšaino, Novoje Solobsko, Otoka, Ovintsevo, Penkovo, Pestovo, Podolož, Podteremje, Poretšje, Psiža, Pugovkino, Pustoi Tšernets, Pustoš, Rašutša, Razliv, Retljo, Savkino, Šišimorovo, Solobsko, Truhnovo, Ustreka, Užin, Valtošino, Vereskovo, Vilenka, Volkovitsy, Vysokoje, Zagorje, Zaklinje ja Žiloi Tšernets. Neljän–kahdensadan asukkaan kyliä ovat Borisovo, Nagovo, Buregi, Lunšino, Bakotšino, Ustreka ja Anišino-1. Bolšoje Voronovon, Borisovon, Buregin ja Lunšinon kunnat liitettiin Nagovoon vuonna 2010.

Nagovon kautta kulkee Staraja Russan ja Šimskin välinen maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Staraja Russaan sekä päätieltä myös Novgorodiin ja Pietariin.

Seudun elintaso on alhainen. Työikäisistä 29 % ei käy ansiotöissä ja työssäkäyvistä 41 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (33,7 %) sekä kalastus (20,6 %)

Suurimmissa kylissä on lastentarha tai koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Buregissa toimii vanhainkoti ja kaksi pientä lomakylää. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta ja joukko yksityisyrittäjiä.

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Borisovon, Buregin, Leohnovon ja Psižan kirkot sekä vanhat talousrakennukset. Kunnassa on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nagovon kunnan sivusto 
* Nagovon kunta Staraja Russan piirin sivustolla
Mednikovo

**Mednikovo** () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Staraja Russan ja Parfinon välisen maantien varrella viisi kilometriä piirin keskuksesta itään. Kylässä on 1&nbsp;400 ja kunnassa 2&nbsp;000 asukasta (vuonna 2009).

Mednikovon kunnan pinta-ala on 290,24 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Staraja Russan piirin Zalutšjen, lounaassa Novoselskin, lännessä Staraja Russan ja pohjoisessa Vzvadin kuntiin sekä idässä Parfinon piiriin. Pinta-alasta 65,9 % on metsää ja 28,3 % maatalousmaata. Seudun jokia ovat Lovat, Polist, Redja, Sominka ja Ratulja.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 18 kylää: Anišino, Bragino, Davydovo, Filatovo, Kijevo, Kozlovo, Krjukovo, Kudrovo, Malyje Gorby, Novoje Ramuševo, Podborovje, Ramuševo, Sadovo, Šahovo, Šapkino, Sobolevo, Starikovo ja Staroje Ramuševo. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 300 asukkaan Davydovo. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Davydovon kunta liitettiin Mednikovoon vuonna 2010.

Seudun elintaso on alhainen. Työikäisistä 24 % ei käy ansiotöissä ja työssäkäyvistä 79 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (42,8 %) sekä erilaiset palvelut. Suurin työnantaja on valtion omistama metsäteollisuusyritys.

Mednikovosta ja Davydovosta on maantieyhteydet Staraja Russaan. Molempien kylien palveluihin kuuluvat lastentarha tai alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mednikovon kunnan sivusto 
* Mednikovon kunta Staraja Russan piirin sivustolla
Alexandra Ahnger

**Alexandra (Sascha) Ahnger** (15. toukokuuta 1859 Kuopio – 9. syyskuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen laulajatar (altto, mezzosopraano) ja laulunopettaja. 

Alexandra Ahngerin vanhemmat olivat eversti Oskar Alfred Ahnger ja Alexandra (Alexandrine) von Koberwein.  Hänen veljensä oli hyönteistutkija Constantin Ahnger. Ahnger opiskeli Smolnanssa Pietarissa 1877 ja Dresdenissä yksityisoppilaana ja konservatoriossa 1885–1888, samoin kuin useana vuonna Pariisissa mme Desirée Artôt de Pavillan ja mme Colonnen johdolla. Suomessa hänen opettajansa oli Anna Forstén. Laulunopettajana hän toimi vuodesta 1888. Laulunopettaja Ahnger oli Nya svenska samskolanissa 1893–1896, Helsingin sokeainkoulussa 1903–1906, Helsingin konservatoriossa 1907–1927 ja myös yksityisesti. Ahngerin lauluoppilaina olivat muiden muassa Hanna Granfelt ja Alma Kuula.

Ahnger esitti Louhen osan Oskar Merikannon oopperassa *[[Pohjan neiti]]* vuonna 1908, samoin hän esiintyi muissakin oopperoissa ja konserteissa sekä piti omia konsertteja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Novoselski

**Novoselski** () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Porusjajoen varrella 16 kilometriä Staraja Russasta etelään. Taajamassa on reilut 700 ja kunnassa 2&nbsp;300 asukasta (vuonna 2009).

Novoselskin kunnan pinta-ala on 364,59 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Staraja Russan piirin Ivanovskojen, pohjoisessa Staraja Russan, koillisessa Mednikovon ja kaakossa Zalutšjen kuntiin sekä etelässä Poddorjen piiriin. Pinta-alasta 67,1 % on metsää. Seudun jokia ovat Polist, Holynja ja Porusja.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 39 kylää: Arinino, Bor, Borok, Bolšaja Kozona, Derevkovo, Gluhaja Goruška, Glušitsa, Gorbovastitsa, Ištšino, Jablonovo, Kamenka, Klinkovo, Kozlovo, Lisji Gorki, Losytino, Marfino, Mavrino, Medvedovo, Nagatkino, Ožedovo, Penno, Podtšepotšje, Priplekino, Probuždenije, Pskovitino, Rattša, Sadovaja, Sanakovštšina, Sevrikovo, Sjomkina Goruška, Sokolovo, Teremovo, Tsapovo, Tšernyšovo, Tširikovo, Utšno, Vasilevštšina, Zui ja Žukovo. Novoselskin ohella suurempia asutuskeskuksia ovat reilun 500 asukkaan Bolšaja Kozona ja vajaan 300 asukkaan Nagatkino. Probuždenijen kunta liitettiin Novoselskiin vuonna 2010.

Novoselskin kautta kulkee Staraja Russan ja Poddorjen välinen maantie. Työvoimasta 77 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat jalostus (50 %) sekä maa- ja metsätalous (19 %). Kunnassa toimii metallialan yrityksiä.

Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, yleinen sauna ja postikonttori. Kunnan alueella on useita muinaisia hautapaikkoja sekä toisen maailmansodan muistomerkkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Novoselskin kunnan sivusto 
* Novoselskin kunta Staraja Russan piirin sivustolla
Constantin Ahnger

**Constantin Ahnger** ['aŋŋer] (10. marraskuuta 1855 Kuopio – 27. kesäkuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja entomologi, arvoltaan hovineuvos. Hän työskenteli Venäjällä yli 40 vuotta rautatievirkailijana ja teki tutkimusmatkoja Siperiaan, Afganistaniin, Turkestniin ja Mustanmeren ympärysmaihin sekä Brasiliaan. Hän keräsi kymmenientuhansien yksilöiden hyönteiskokoelman, jonka hän pääosin lahjoitti Helsingin yliopiston museolle. Hän perusti museot Irkutskiin ja Taganrogiin. Hänen mukaansa on nimetty kaksi hyönteissukua ja 33 hyönteislajia.

Laulaja Alexandra Ahnger oli Constantin Ahngerin sisar.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
* "Minä en ole elänyt turhaan" - Suomalainen hovineuvos kerää 60,000 hyönteistä, perustaa museoita ympäri Venäjää ja matkustaa aasilla erämaitten poikki, Suomen Kuvalehti, 11.07.1936, nro 28, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jason Jaffray

**Jason Jaffray** (s. 30. kesäkuuta 1981 Rimbey, Alberta, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.

## Ura
Jaffray pelasi ennen vuonna 2002 alkanutta ammattilaisuraansa viisi kautta juniorisarja WHL:ssä. Hän aloitti kaudella 1997–1998 Edmonton Icessa, josta tuli vuonna 1998 Kootenay Ice, ja oli voittamassa vuonna 2000 WHL:n mestaruutta President’s Cupia (nykyiseltä nimeltään Ed Chynoweth Cup). Hän pelasi WHL-vuosinaan myös Swift Current Broncosissa, jonne siirtyi joulukuussa 2001, kesken viimeisen juniorikautensa. 

Jaffray ei saanut . Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2002–2003 AHL:n Norfolk Admiralsissa ja sen farmijoukkueessa, ECHL:n Roanoke Expressissä. Hän pelasi suurimman osan kaudesta ECHL:ssä, jossa oli eniten syöttö- ja tehopisteitä sekä toiseksi eniten maaleja tehnyt tulokaspelaaja tehtyään 34 maalia ja 51 syöttöpistettä, yhteensä 85 tehopistettä, 64:ssä ottelussa. Hänet nimettiin vuonna 2003 sekä ECHL:n ensimmäiseen että tulokkaiden tähdistökentälliseen ja palkittiin liigan vuoden tulokkaana. Kaudella 2003–2004 Jaffray pelasi AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa sekä ECHL:n Wheeling Nailersissa, kaudella 2004–2005 puolestaan aluksi Wheeling Nailersissa sekä myöhemmin AHL:n Cleveland Baronsissa ja Manitoba Moosessa.    

Jaffray pelasi Manitoba Moosessa usean kauden ajan ja teki AHL-vuosiensa parhaat runkosarjatehot viidennellä ammattilaiskaudellaan, kaudella 2006–2007. Hän teki tuolla kaudella 35 maalia ja 46 syöttöpistettä, yhteensä 81 tehopistettä, 77:ssä ottelussa. Hän oli joukkueensa paras pistemies ja tuli nimetyksi AHL:n toiseen tähdistökentälliseen, minkä lisäksi hän pelasi kauden aikana ssa. Kesällä 2007 Jaffray teki sopimuksen NHL-seura Vancouver Canucksin kanssa, jossa pelasi kaudella 2007–2008 19 ottelua sekä kaudella 2008–2009 14 ottelua. Suurimman osan kausista hän pelasi edelleen AHL:n Moosessa, joka oli Canucksin farmijoukkue. 

Heinäkuussa 2009 Jaffray siirtyi vapaana pelaajana NHL-seura Calgary Flamesiin. Hän pelasi kaudella 2009–2010 kolme runkosarjaottelua NHL:ssä sekä 72 runkosarja- ja yhdeksän pudotuspeliottelua Abbotsford Heatissä AHL:ssä. Hän oli Heatin paras pistemies ja valittiin toisen kerran urallaan AHL:n tähdistöotteluun. Kesäkuussa 2010 Flames kauppasi Jaffrayn Anaheim Ducksiin, josta se sai vaihdossa hyökkääjä Logan MacMillanin. Hän ei kuitenkaan pelannut kaudella 2010–2011 yhtään ottelua Ducksissa tai sen silloisessa farmijoukkueessa Syracuse Crunchissa, vaan kuusi runkosarja- ja 14 pudotuspeliottelua lainapelaajana Manitoba Moosessa. Hän pääsi aloittamaan kauden vasta maaliskuussa 2011 syyskuussa 2010 tulleen polvivamman vuoksi.

Heinäkuussa 2011 Jaffray teki yksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen NHL-seura Winnipeg Jetsin kanssa. Hän pelasi kaudella 2011–2012 13 ottelua NHL:ssä sekä 47 ottelua Jetsin farmijoukkueessa St. John's IceCapsissä AHL:ssä. Kausi päättyi hänen osaltaan maaliskuussa 2012 leikkaushoitoa vaatineen loukkaantumisen vuoksi. Elokuussa 2012 Jaffrey teki NHL-sopimuksen sijaan AHL-sopimuksen IceCapsin kanssa. Hän on toiminut vuodesta 2011 IceCapsin kapteenina.

## Lähteet
*
*
### Viitteet
Eduard Ahrens

**Eduard Ahrens** (3. huhtikuuta 1803 Tallinna, Viro – 19. helmikuuta 1863 Kuusalu) oli virolainen kielitieteilijä ja pappi. Hän julkaisi viron kieliopin (1843), jossa ajoi viron oikeinkirjoituksen kehittämistä suomen kielen esimerkin mukaan. Sen toisessa osassa (1853) on viron kielen ensimmäinen lauseoppi.

Ensimmäisenä uutta oikeinkirjoitustapaa käytti ilmeisesti Ahrensin vaikutuksesta Gustav Heinrich Schüdlöffel 1844 julkaisemassaan kirjasessa *Tooms Westen, Lapo rahva uso ärataja norra maal*.

## Lähteet
Ivanovskoje

**Ivanovskoje** () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Polistjoen varrella 15 kilometriä Staraja Russasta lounaaseen. Kylässä on 178 ja kunnassa 1&nbsp;100 asukasta (vuonna 2009).

Ivanovskojen kunnan pinta-ala on 181,64 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Starajan Russan piirin Velikoje Selon, pohjoisessa Staraja Russan ja idässä Novoselskin kuntiin sekä etelässä Poddorjen piiriin. Pinta-alasta 59,2 % on metsää. Seudun jokia ovat Polist, Holynja ja Porusja.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 34 kylää: Babje, Borodino, Borok, Bolšije Grivy, Braklovitsy, Dolga, Gainovo, Gariža, Gusino, Horošovo, Jevdokejino, Kokorino, Kondratovo, Konšino, Kotetsko, Kotšerinovo, Krivets, Lutški, Malaja Kozona, Notševalovo, Ratno, Skripkovo, Svjatogorša, Tolotšno, Trohovo, Troškovo, Truhnovo, Tšižovo, Ustje, Utuškino, Vidža, Voškovo ja Vylyšovo. Kylistä suurin on vajaan 200 asukkaan Svjatogorša. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Svjatogoršan ja Utuškinon kunnat liitettiin Ivanovskojeen vuonna 2010.

Seudun elintaso on alhainen. Työikäisistä 23 % ei käy ansiotöissä ja työssäkäyvistä 61 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (58 %) sekä koulutus (12 %).

Kunnan läpi kulkee Staraja Russan ja Poddorjen piirin välinen maantie. Ivanovskojen palveluihin kuuluu peruskoulu, kulttuuritalo ja lääkintäasema. Svjatogoršassa on alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti, Utuškinossa lastentarha, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Seudulla on muinaisia hautapaikkoja sekä toisen maailmansodan muistomerkkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ivanovskojen kunnan sivusto  
* Ivanovskojen kunta Staraja Russan piirin sivustolla
Klenbuteroli

**Klenbuteroli** on lääkeaine, joka kehitettiin alkujaan pitkävaikutteiseksi beetasympatomimeetiksi, yölliseksi astmalääkkeeksi. Sitä käytetään sen anabolisten vaikutuksensa takia laajasti myös laittomana pihvilihan kasvattajana ja dopingaineena.

Klenbuteroli kuuluu beeta-2-agonisteihin, joita käytetään yleisesti astman hoitoon. Klenbuterolia käytetään erityisesti eläinten astman hoidossa. Klenbuterolilla on kuitenkin myös anabolinen vaikutus, ja sen ansiosta luustolihasten valkuaisainepitoisuus kasvaa ja glykogeeni sekä rasva palavat. Lihassyiden suhteellinen osuus kasvaa, ja käytännössä siis voima ja nopeus paranevat. Koe-eläimissä klenbuteroli on vaikuttanut lihaksiin jo muutamissa päivissä.

Klenbuteroli on kielletty Yhdysvalloissa ja monissa Euroopan maissa lihakarjan kasvatukseen, mutta sitä käytetään silti melko yleisesti. Lihasta kasvattavan ja rasvaa polttavan vaikutuksen takia urheilijat käyttävät klenbuterolia dopingaineena. Monet urheilijat ovat syyttäneet positiivisesta dopingnäytteestä klenbuterolilla saastunutta lihaa.

## Lähteet
Margareta Ahlstedt-Willandt

**Margareta Ahlstedt-Willandt** (27. elokuuta 1889 Helsinki – 29. toukokuuta 1967) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja taideteollisen kutomon perustaja. 

Ahlstedt-Willandtin vanhemmat olivat taiteilijat Fredrik Ahlstedt ja Nina Lignell ja puoliso vuidesta 1929 Otto Wilhelm Willandt. Kuusi luokkaa yhteiskoulua käynyt Ahlstedt-Willandt valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta 1912. Kudonnan opintoja hän harjoitti Wetterhoffin kotiteollisuusopistossa. 

Ahlstedt-Willandt suunnitteli erityisesti kuvakudoksia ja mattoja. Hän sai useita palkintoja, kuten hopeamitalin taideteollisuusnäyttelyissä Barcelonassa 1929 ja Milanossa 1933, kultamitalin Pariisin maailmannäyttelyssä 1937. Ahlstedt-Willandtin perustama kutomo Helsingissä työllisti kymmenkunta henkilöä ja sen tuotteita myytiin paitsi Suomeen, myös ulkomaille. Viimeisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1964.
 
## Lähteet

## Kirjallisuutta
* *Margareta Ahlstedt-Willandt, tekstiilitaiteilija 1888–1967*. Taideteollisuusmuseo, 1988. Sarja:Taideteollisuusmuseon julkaisu, 0780-413X; no 24
Aatos Alanen

**Aatos Volmar Alanen** (24. heinäkuuta 1894 Kokemäki – 2. maaliskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi Helsingin yliopiston yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorina vuosina 1940–1963.

Alanen väitteli tohtoriksi vuonna 1925 väitöskirjallaan *Hätävarjelus yksityisen käyttämänä oikeussuojakeinona*. Akateemisen uransa alussa hän toimi Helsingin yliopiston prosessi- ja rikosoikeuden apulaisena virkaa tekevänä vuosina 1935–1937 ja vakinaisena vuosina 1937–1940. Vuonna 1940 hänet nimitettiin roomalaisen ja kansainvälisen yksityisoikeuden sekä oikeusensyklopedian professorin virkaan, jonka nimike muuttui vuonna 1959 yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professoriksi. Alanen jäi eläkkeelle vuonna 1963. Hän oli myös Suomalaisen Tiedeakatemien jäsen vuodesta 1952 alkaen.

Alanen kirjoitti oppikirjan *Yleinen oikeustiede ja kansainvälinen yksityisoikeus*, jota käytettiin alan perusoppikirjana 1960-luvulle asti. Hän toi Suomen kansainväliseen yksityisoikeuteen uusia ajatuksia, ja hänen ansiostaan kansainvälis-yksityisoikeudellinen ajattelutapa juurruttui jo perusopintovaiheessa entistä paljon tehokkaammin osaksi juridista näkemystä. Alasen oikeusteoria oli luonnonoikeudellisesti sävyttynyt. Hän erotti tulkintaopissa yhtäältä lainsäätäjän todellisen ja alkuperäisen tarkoituksen selvittämiseen perustuvan historiallisen tulkinnan ja toisaalta yhtenäisenä kokonaisuutena hahmotetun oikeusjärjestyksen taustalla vaikuttavan kuvitellun lainsäätäjän tahdon konstruoimiseen perustuvan objektiivisen tulkinnan, joista Alainen suosi jälkimmäistä.

## Teoksia
* *Hätävarjelus yksityisen käyttämänä oikeussuojakeinona*, väitöskirja. Helsinki 1925
* *Rangaistus ja turvaamistoimenpiteet toisiinsa verrattuina erikoisesti silmälläpitäen ns. turvaamissäilytystä*. Helsinki 1926
* *Kuolemanrangaistus ja henkirikollisuus*. Eripainos Suomen kriminalistiyhdistyksen vuosikirjasta 1935. Helsinki 1936
* *Lex Aquiliaan perustuva vahingonkorvaus roomalaisen yksityisoikeuden mukaan*. Helsinki 1940
* *Suomen oikeus- ja yhteiskuntajärjestys*; kirjoittaja R. A. Wrede; suomentaneet Hjalmar Kahanpää ja Kaarlo Kaira ; uusineet Aatos Alanen ym. 2. uus. painos WSOY 1945, 3. uus. painos 1949 (alkuteos *Grunddragen av Finlands rätts- och samhällsordning*)
* *Yleinen oikeustiede*. Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen julkaisuja, B-sarja 26. WSOY 1948, 2. uus. painos nimellä *Yleinen oikeustiede ja kansainvälinen yksityisoikeus*. WSOY 1965
* *Oikeus ja yhteiskunta*. WSOY 1950
* *Oikeuslähde ja laintulkintaoppi*. Helsingin yliopisto, Helsinki 1959

## Lähteet
* 

### Viitteet
Karl Alexander Alcenius

**Karl Alexander Alcenius** (3. lokakuuta 1819 Vaasa – 28. heinäkuuta 1853 Helsinki) oli suomalainen kouluhistorian tutkija ja kasvatusopin dosentti vuodesta 1848.

Alceniuksen vanhemmat olivat Lapuan kirkkoherra Johan Daniel Alcenius (1784–1849) ja Maria Lovisa Hollsten. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1837. Alcenius valmistui filosofian kandidaatiksi 1843, filosofian maisteriksi 1844 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1850. Hän opiskeli itämaisia kieliä Kazanissa 1843–1845 ja kasvatusoppia Skandinaviassa, Saksassa, Englannissa ja Ranskassa 1850–1852.

Alcenius toimi Hämeenlinnan yläalkeiskoulun vt. 2. kollegana 1845–1846, Helsingin yksityislyseon opettajana 1847 sekä 1848–1849 ja Oulun yläalkeiskoulun 1. kollegana 1847 astumatta kuitenkaan tähän virkaan. Alcenius käynnisti Suomessa kouluhistorian tutkimuksen, ja hänen laajempaa Suomen kouluhistoriaa valmistelevaa aineistoaan säilytetään Kansalliskirjastossa.

## Lähteet
Max Theodor Alfthan

**Max Theodor Alfthan** (28. maaliskuuta 1863 Viipuri – 15. heinäkuuta 1914 Saltsjöbaden, Ruotsi) oli suomalainen sotilas ja maantieteilijä, joka toimi vuosina 1905–1910 Uudenmaan läänin kuvernöörinä.

Alfthan kävi Haminan kadettikoulun 1876–1883 ja Venäjän yleisesikunta-akatemian 1887–1890. Hän palveli sotilaana sekä Venäjällä että Suomessa, ja yleni everstiksi vuonna 1898. Hän toimi muun muassa Pietarin sotilaspiirin esikunnassa ja oli 1897–1902 Suomen asevelvollisen sotaväen esikuntapäällikkönä. Vuonna 1902 Alfthan erosi aktiivipalveluksesta protestina vuoden 1902 asevelvollisuuslakia vastaan ja työskenteli johtajana Tampereella J. C. Frenckell & sons -yhtiön paperitehtaalla. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hän toimi Uudenmaan läänin kuvernöörinä 1905–1910. Alfthanilla oli kuvernöörikautenaan läheinen työsuhde Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Gerardin ja senaatin puheenjohtaja Leo Mechelinin kanssa. Gerardista ja Alfthanista tuli suorastaan ystäviä. Alfthan joutui lopulta eroamaan venäläistämistoimien takia, ja hän siirtyi toimitusjohtajaksi Suomen paperiteollisuusyhdistykseen. Hän harrasti maantiedettä ja oli vuonna 1910 julkaistun Suomen kartaston laitoksen toimituskunnan puheenjohtaja. Hän oli myös Suomen maantieteellisen seuran puheenjohtaja 1907–1908 ja 1910–1911.

Kilpapurjehtija Max Alfthan oli eversti Max Alfthanin poika. Filosofi Georg Henrik von Wright oli hänen tyttärenpoikansa. Vuorineuvos Anton Alfthan oli Max Alfthanin veli.

## Lähteet
Antti Alha

**Antti Rikhard Alha** (7. helmikuuta 1917 Tampere – 13. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen oikeuslääketieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston oikeuskemian apulaisprofessori 1952–1981.

Alhan vanhemmat olivat päätoimittaja Edvard (Eetu) Adiel Alha (ent. Ahlman) ja opettaja Olga Reponen. Alhan puoliso oli vuodesta 1942 lääketieteen tohtori Anna-Liisa Sinivaara, he saivat neljä lasta. Alha tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1936 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna ja sisätautien erikoislääkäri hänestä tuli 1954. Ennen apulaisprofessuuriaan Alha työskenteli paitsi yliopistossa muissa tehtävissä, myös Helsingin yleisessä sairaalassa ja Kivelän sairaalassa sekä valtion oikeuskemian laboratoriossa. Vuonna 1952 Alha nimitettiin apulaisprofessoriksi ja samalla yliopiston oikeuskemian osaston johtajaksi. Hän tutki muun muassa alkoholin käytön vaikutusta ajokykyyn ja kannatti niin sanottua nollapromillelinjaa.

Alha sai professorin arvonimen 1967.

Alha oli jatkosodassa komppanianpäällikkönä.

## Lähteet
Samuel Alopaeus

**Samuel Alopaeus** (9. tammikuuta 1721 Pietari – 14. lokakuuta 1793 Sortavala) oli suomalainen kirkkoherra ja mineralogi.

Alopaeuksen vanhemmat olivat Inkerinmaan Kupanitsan kirkkoherra Johan Alopaeus (1686–1748) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Maria Maidelin. Hän kävi Pietarin akateemista lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Kielissä 1742. Alopaeus vihittiin papiksi Narvassa 1751.

Alopaeus oli Viipurin katedraalikoulun kielimestarina 1745–1747 ja hän oli Pietarin suomalaisessa seurakunnassa armovuodensaarnaajana 1751 ja kirkkoherrana vuodesta 1752. Alopaeus oli Sortavalan kirkkoherrana vuodesta 1755 alkaen ja vuodesta 1765 hän oli Viipurin konsistorin jäsenenä. Hänestä tuli lääninrovasti 1770.

Alopaeus oli mineralogian ja muiden luonnontieteiden harrastaja ja hänen kerrotaan löytäneen 1760-luvulla Ruskealan marmoriesiintymät. Hän julkaisi Karjalan kiviesiintymistä vuonna 1787 saksankielisen selostuksen.

Alopaeus oli naimisissa 1752–1781 Anna Katarina Sigfrénin (k. 1781) kanssa tämän toisessa avioliitossa ja 1785–1788 Anna Helena Dannenbergin (k. 1788) kanssa tämän toisessa avioliitossa sekä viimeksi Räisälän kirkkoherra Petter Ursinuksen (1718–1771) tyttären Ulrika Sofia Ursinuksen (k. 1833) kanssa tämän toisessa avioliitossa.

## Julkaisut
**Kurze Beschreibung der in russisch-kaiserl. Carelien befindlichen Marmor- und andern Stein-Brüchen, Berg- und Steinarten*. Von Samuel Alopäus, Präpositus und Pastor zu Sordawala. St. Petersburg : gedruckt bey Johann Karl Schnoor, 1787.
**Lyhykäinen katekismus. Käännetty wenäjän kielestä suomexi, grekan uskon seurakunnan hyödytyxexi suomen maalla.* St. Petersburgisa : prändetty Weitbrecht ja Schnoor, wuonna 1780. Huomautus:Anonyymi, Pippingin mukaan suomentaja Samuel Alopaeus. (Teos Dorian Kansallsikirjastossa)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Samuel Alopaeus. Eräs Itä-Suomen 1700-luvun pappismies, Laatokka, 14.07.1950, nro 157, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vislenev Ostrov

**Vislenev Ostrov** () on kylä Novgorodin alueen Okulovkan piirin Borovjonkan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Torbinoon, Ljubytinoon ja Borovjonkaan johtavien maanteiden risteyksessä 35 kilometriä Borovjonkasta pohjoiseen. Kylässä on 123 asukasta (vuonna 2010).

Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. 1800-luvun puolivälissä ja vielä 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin Vislenev Ostrovin eli Ostrovin lisäksi muun muassa lähikylissä Gorbovossa, Pamozovossa (Pamol’assa) ja Suhovossa.

Ennen vallankumousta Vislenev Ostrov kuului Kajovon volostiin. Vuonna 1908 siellä oli 348 asukasta, jotka harjoittivat maanviljelyä, metsätöitä ja karjanhoitoa. Kylässä oli koulu, viljamakasiini ja tsasouna. Vislenev Ostrovin kirkolla järjestettiin kahdesti vuodessa markkinat.

Vuodesta 1927 lähtien Vislenev Ostrov oli aluksi Torbinon ja myöhemmin Okulovkan piireihin kuuluneen kyläneuvostoalueen keskus. Vuonna 2005 se liitettiin Borovjonkan kuntaan.

Vislenev Ostrovista on linja-autoyhteydet Borovjonkaan ja Okulovkaan. Palveluihin kuuluvat kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Kylässä on 1800-luvun lopussa rakennettu Pyhän Yrjön kirkko.

## Lähteet
Kajovo

**Kajovo** () on kylä Novgorodin alueen Okulovkan piirin Borovjonkan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vislenev Ostroviin johtavan maantien varrella 25 kilometriä Borovjonkasta pohjoiseen. Kylässä on 10 asukasta (vuonna 2010).

Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Vielä 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin Kajovon (Kojovan) kylän lisäksi myös Divuštšinon, Gorbovon, Kuznetsovon (Šepänkylän), Mošonkan (Mošn’an), Pamozovon (Pamol’an), Pestšankan, Poddubjen, Šarovon, Suhovon ja Vislenev Ostrovin (Ostrovan) kylissä. Kielentutkija Juho Kujola keräsi karjalan kielen sanastoa Kajovossa vuonna 1910.

1800-luvulta lähtien Kajovo oli Novgorodin läänin Kresttsyn kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus. Vuonna 1908 volostiin kuului 103 asutusta, joissa oli yhteensä 6&nbsp;500 asukasta. Kajovon kylässä asui 220 henkeä, jotka harjoittivat pääelinkeinonaan maanviljelyä. Kunnanhallinnon lisäksi kylässä oli kyytiasema, viljavarasto, kaksi kauppapuotia, sairaala ja tsasouna.

Vuonna 1918 Kajovon volosti liitettiin Malaja Višeran kihlakuntaan. Vuodesta 1927 lähtien kylä oli aluksi Torbinon ja myöhemmin Okulovkan piireihin kuuluneen kyläneuvostoalueen keskus. Vuonna 2005 se liitettiin Borovjonkan kuntaan.

Nykyään kylässä toimii postikonttori ja lääkintäasema. Sen nähtävyys on 1800-luvun loppupuolella rakennettu Savitšin kartano puistoalueineen.

## Lähteet