open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alexandre Bisson

**Alexandre Charles Auguste Bisson** (1848−1912) oli ranskalainen kirjailija, taitava vallattomien, iloisten huvi- ja pilanäytelmien kirjoittaja, joissa nokkelasti keksittyyn juoneen on kudottu odottamattomia, hullunkurisia kohtauksia. Hänen lukuisia, osaksi toisten kirjailijain kanssa yhteistyössä kirjoittamiaan näytelmiä ovat muun muassa *Rue Pigalle 115*, *Les surprises du divorce*, *Feu Toupinel*, *Disparu!!!*, *Jalouse* (*Mustasukkainen*), *Monsieur le directeur* (*Herra ylitirehtööri*), *Château historique* (*Historiallinen linna*), *Le bon juge* (*Tuomari*) y. m.

Muutamista näytelmistä on tehty filmatisointeja, *La femme X:stä* on tehty useita.

## Suomennetut näytelmät
* *Mustasukkainen*, esitetty Kuopion teatterissa 1923
Näytelmäsuomennoksia on käsikirjoituksina Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun kirjastossa, lisäksi *Tuntematon nainen* on myös Kansalliskirjastossa.
* *Toupinel-vainaja*: 3-näytöksinen ilveily, suom. Jalmari Finne
* *Hyvä tuomari*: 3-näytöksinen ilveily, suom. Jalmari Finne
* *Tuntematon nainen*: 5-näytöksinen näytelmä (Rouva X.), suom. Walle Sorsakoski
* *Kaksi anoppia*: 3-näytöksinen huvinäytelmä, suom. Aapo Pihlajamäki
* Ferdinand Carrén kanssa: *Herra Ylitirehtööri*: 3-näytöksinen huvinäytelmä, suom. Jalmari Finne, esitetty Suomalaisessa teatterissa 1896 ja Suomen Kansallisteatterissa 1919

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Alexandre Bisson, Nordisk familjebok (Runeberg.org)
Qigang Chen

**Qigang Chen** (, *Chén Qígāng*; s. 28. elokuuta 1951 Shanghai) on kiinalaissyntyinen, Ranskan kansalaisuuden vuonna 1992 saanut säveltäjä.

Chen opiskeli Keskusmusiikkikonservatoriossa kulttuurivallankumouksen alkaessa vuonna 1966. Hän joutui kolmeksi vuodeksi "ideologiseen uudelleenkoulutukseen", mutta vuonna 1977 pääsy konservatorioon sallittiin taas ja Chen opiskeli siellä viiden vuoden ajan Luo Zhongrongin johdolla. Vuonna 1983 hän pääsi kilpailuvoiton ansiosta ulkomaille ja jatkoi opintojaan Olivier Messiaenin johdolla. Hän oli Messiaenin viimeinen ja aikanaan ainoa oppilas vuosina 1984–1988 Messiaenin jo vetäydyttyä tehtävistään Pariisin konservatoriossa.

Cheniltä ovat tilanneet teoksia muiden muassa Radio France, Deutsche Kammerphilharmonie Bremen, Stuttgartin radion sinfoniaorkesteri, Montrealin sinfoniaorkesteri ja Koussevitzky Foundation. Hän oli vuosina 2004–2006 Strasbourgin filharmonisen orkesterin nimikkosäveltäjä ja toimi vuonna 2008 musiikkijohtajana Pekingin olympialaisten avajaisseremoniassa. Chenin teoksia ovat esittäneet muiden muassa Lang Lang, Herbie Hancock, Alison Balsom, Maksim Vengerov, Yo-Yo Ma, Edo de Waart, Roger Norrington ja Yu Long. Teosten joukossa ovat *Er Huang* pianolle ja orkesterille, *Luan Tan* (muunnelmia orkesterille), viulukonsertto *La joie de la souffrance* ja trumpettikonsertto *Joie eternelle*. Tuotantoon kuuluu myös esimerkiksi sinfonioita, kamarimusiikkia, elokuvamusiikkia ja lauluja.

Chen jakaa työelämänsä Pekingin ja Pariisin välillä. Kiinalaisen kansanmusiikin vaikutus hänen tuotantoonsa on ollut huomattava. Naxos ja Deutsche Grammophon ovat julkaisseet hänen teostensa levytyksiä.

## Yksityiselämä
Chen menetti tilapäisesti kiinnostuksensa musiikkiin syksyllä 2012 ainoan lapsensa, 29-vuotiaan poikansa Yulin kuoltua liikenneonnettomuudessa Zürichissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut ,
Alison Balsom

**Alison Louise Balsom** OBE (s. 7. lokakuuta 1978 Hertfordshire) on brittiläinen trumpetisti.

Balsom varttui Roystonissa, jossa aloitti trumpetinsoiton varhain lapsuudessaan. Hän pääsi 13-vuotiaana Guildhall School of Music and Draman nuoriso-osastolle ja opiskeli aikuispuolella vuosina 1997–2001. Siellä hänen opettajiensa joukossa olivat Stephen Keavy ja Paul Beniston. Balsom täydensi opintojaan Pariisin konservatoriossa sekä Skotlannin kuninkaallisessa musiikki- ja teatteriakatemiassa ja sai lisäksi yksityisopetusta Håkan Hardenbergeriltä vuosina 2001–2004.

Balsom soitti 15–18-vuotiaana Ison-Britannian kansallisessa nuoriso-orkesterissa. Hän julkaisi ensilevytyksensä vuonna 2002 (*Music for Trumpet and Organ*) ja sai ensimmäisen suuren palkintonsa vuonna 2006, kun Classical BRIT Awards -tuomarit nimesivät hänet parhaaksi nuoreksi brittiläiseksi klassiseksi esiintyjäksi. Balsomin ohjelmistoon on kuulunut alkuperäisiä ja sovitettuja teoksia muiden muassa Johann Sebastian Bachilta, Henry Purcellilta, Joseph Haydnilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Hummelilta, Claude Debussylta, Sergei Rahmaninovilta, Manuel de Fallalta ja Olivier Messiaenilta. Hän on myös tilannut uusia teoksia, joihin on kuulunut James MacMillanin *Seraph* (2011). 

Balsom on esiintynyt usein Promsissa, jossa hän esimerkiksi kantaesitti Qigang Chenin trumpetille ja orkesterille säveltämän *Joie éternelle* -teoksen vuonna 2014. Lukuisiin hänen saamiinsa palkintoihin ja tunnustuksiin kuuluu Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo (2016). Vuonna 2013 hänelle myönnettiin vuoden artistin Gramophone-palkinto. Balsom on levyttänyt Hyperionille ja EMI:lle. Hän on naimisissa ohjaaja Sam Mendesin kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Farrow

**Farrow** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Douglas Farrow, kanadalainen teologian ja etiikan professori 
* John Farrow (1904–1963), australialainen elokuvaohjaaja
* Lucy F. Farrow  (1851–1911), yhdysvaltalainen pyhitysliikkeen pastori
* Mia Farrow (s. 1945), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Ronan Farrow (s. 1987), yhdysvaltalainen journalisti.
Yu Long

**Yu Long** (, *Yú Lóng*; s. 1964 Shanghai) on kiinalainen kapellimestari.

Yu syntyi musikaaliseen perheeseen ja sai varhaista musiikkikasvatusta isoisältään, säveltäjä Ding Shandelta. Myöhemmin hän opiskeli pianonsoittoa ja orkesterinjohtoa Shanghain konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1987. Hän jatkoi opintojaan Berliinin taideyliopistossa, palasi Euroopasta vuonna 1992 ja sai nimityksen Kiinan kansallisoopperan pääkapellimestariksi Pekingissä. Vuonna 1998 hän perusti Pekingin musiikkifestivaalin, josta vastasi vuoteen 2018 saakka. Yu johti vuonna 2000 aloitetta Kiinan filharmonikkojen perustamiseksi ja on toiminut sen pääkapellimestarina. Vuonna 2003 hän pääsi Guangzhoun sinfoniaorkesterin johtoon, vuonna 2009 Shanghain sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi ja vuonna 2015 Hongkongin filharmonisen orkesterin päävierailijaksi.

Yu on esiintynyt Shanghain sinfoniaorkesterin kanssa eri puolilla Eurooppaa ja Yhdysvalloissa. Hänen johdollaan Kiinan filharmonikoista tuli vuonna 2008 ensimmäinen Vatikaanissa esiintynyt kiinalaisorkesteri. Hän on vieraillut muiden muassa New Yorkin ja Los Angelesin filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, Philadelphian orkesterin, Philharmonia-orkesterin, Orchestre de Parisin, Münchenin filharmonikkojen,  ja Sydneyn sinfoniaorkesterin johdossa. Perinteisen ohjelmiston ohella Yu on johtanut nykymusiikin, kuten Krzysztof Pendereckin, Philip Glassin, Tan Dunin, Unsuk Chinin ja Qigang Chenin teosten esityksiä. Yu solmi vuonna 2018 eksklusiivisen levytyssopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa. Hänen ensilevytyksenään sille ilmestyi tulkinta Chenin teoksesta *Wu Xing*.

Yu on vieraillut esimerkiksi Promsissa ja Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla. Elokuussa 2017 hän teki debyyttinsä Luzernin festivaalilla johtamalla Shanghain sinfoniaorkesterissa konsertissa, jonka ohjelmisto koostui Aaron Avshalomovin, Pjotr Tšaikovskin ja Dmitri Šostakovitšin teoksista. Yu on ollut mukana johtamassa MISA-kesäfestivaalia Shanghaissa. Deutsche Grammophonin 120-vuotisjuhlien kunniaksi kaudella 2018–19 hän johti Keisarillisessa esi-isien temppelissä konsertin, jonka esiintyjiin kuuluivat muiden muassa Aida Garifullina ja Daniil Trifonov.

Yu pääsi vuonna 2016 ulkomaalaisena kunniajäsenenä Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemiaan ja sai Bundesverdienstkreuzin. Hän sai vuonna 2013 Kiinan taidepalkinnon. Hän on myös saanut ritarin arvot Ordre des Arts et des Lettresissä ja Kunnialegioonassa.

## Lähteet
Fanny Cochrane Smith

**Fanny Cochrane Smith** (joulukuu 1834 Tasmania – 24. helmikuuta 1905 Tasmania) oli Tasmanian aboriginaali. Hän oli tasmanialaisten kielten viimeinen puhuja ja informantti. Hänen laulamiaan aboriginaalien lauluja äänitettiin vahasylintereille. 

## Elämäkerta
Smith syntyi Flindersinsaarella vuonna 1834. Smith vietti lapsuutensa vankilamaisissa aboriginaaleille varatuissa kouluissa, joissa opetettiin lähinnä kodinhoitoa.

Kun koulu suljettiin vuonna 1847, Smith perheineen siirrettiin Oyster Coveen. Fannyn isä kuoli kaksi vuotta myöhemmin. 

Fanny meni naimisiin englantilaisen William Smithin kanssa 27. lokakuuta 1854. Mies oli ammatiltaan sahuri ja päätynyt Australiaan tuomittuna aasin varastamisesta. Parille syntyi 11 lasta, joiden jälkeläisiä monet Tasmanian nykyiset aboriginaalit ovat. 

Maailman viimeisenä puhdasverisenä Tasmanian aboriginaalina itseään pitänyt Trugernanner kuoli vuonna 1876, joten Fanny katsoi olevansa viimeinen selviytynyt aboriginaali. Parlamentti tunnusti tämän korottamalla Smithille maksettavaa vuosirahaa 50 puntaan (alkujaan 24 puntaa) ja osoitti vuonna 1889 hänelle 121 hehtaarin tilan Nicholls Rivuletissa. Smith eli tilalla aboriginaalin perinteistä elämää muun muassa koreja punoen ja metsästäen. Smithin pariskunta kääntyi metodisteiksi, ja heidän tiluksiltaan lahjoitetulle maatilkulle rakennettiin myöhemmin kirkko.

Fanny kuoli keuhkokuumeeseen 24. helmikuussa 1905 Cygnetin kylässä.

## Vahasylinterit

Horace Watson äänitti aboriginaalien lauluja Fannyn laulamana vuosina 1899–1903. Ne ovat ainoita äänitallenteita kyseisistä kielistä. Australialainen country-laulaja Bruce Watson, jonka isoisoisä Horace oli, kirjoitti laulun nimeltä *The Man and the Woman and the Edison Phonograph* (1999), joka kertoo vahasylinterien merkityksestä kulttuurin säilyttämiseksi sekä Watsonin ja Smithin kohtaamisesta. 

Kun Fanny jälkikäteen kuuli äänensä fonografista, hänen kerrotaan sanoneen "Poloinen kansani. Mitä minä olen tehnyt." Hän kertoi myös tuolloin kuulleensa äitinsä äänen. 

## Lähteet
Giorgio Battistelli

**Giorgio Battistelli** (s. 25. huhtikuuta 1953 Albano Laziale) on italialainen säveltäjä.

Battistelli opiskeli Giancarlo Bizzin johdolla konservatoriossa L'Aquilassa, josta valmistui vuonna 1978. Opiskeluaikoinaan hän osallistui Karlheinz Stockhausenin ja Mauricio Kagelin pitämiin seminaareihin Kölnissä sekä 1970-luvun viimeisinä vuosina Jean-Pierre Drouetin ja Gaston Sylvestren pitämille nykynäyttämömusiikin kursseille. Battistelli on säveltänyt tuotteliaasti oopperoita vuodesta 1981, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös esimerkiksi orkesteriteoksia. Hänen teostensa esityksiä ovat johtaneet muiden muassa sellaiset kapellimestarit kuin Riccardo Muti, Antonio Pappano, Lorin Maazel, Daniele Gatti, Daniel Harding, Ádám Fischer, Jukka-Pekka Saraste, Myung-whun Chung, Susanna Mälkki ja Zoltán Peskó.

Battistellilla on ollut residenssejä eri oopperataloissa ja hän on työskennellyt taiteellisena johtajana esimerkiksi Venetsian biennaalissa. Hän on opettanut Aldeburghin festivaalilla. Hän on saanut Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin ja Italian tasavallan ansioritarikunnan komentajan arvot.

## Lähteet
Fidaksomisiini

**Fidaksomisiini** (C52H74Cl2O18) on makrolideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina erityisesti *[[Clostridium difficile]]*&nbsp;-infektioissa.

## Ominaisuudet ja käyttö
Fidaksomisiinin rakenteen perusrunko on 18:sta atomista muodostuva makrolidirengas, johon on sitoutunut glykosidisidoksella kaksi sokerimolekyyliä. Sokereista toinen on seitsenhiilinen sokeri, joka on esteröitynyt isovoihappoon, ja toinen on deoksisokeri, joka on esteröitynyt 2,4-dihydroksi-3,5-dikloori-6-etyylibentsoehapon kanssa. Yhdistettä tuottaa *Dactylosporangium aurantiacum hamdenesis*&nbsp;-aktinobakteeri. Fidaksomisiinin antibakteeriset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien RNA-polymeraasientsyymiin ja estää sen toiminnan. Tällöin RNA:n muodostuminen estyy eivätkä bakteerit kykene muodostamaan tarvitsemiaan proteiineja. Fidaksomisiinin vaikutuskirjo on suhteellisen kapea. Se tehoaa ainoastaan grampositiivisiin bakteereihin ja erityisesti *[[Clostridium]]*-suvun lajeihin ja niiden lähisukulaisiin. Fidaksomisiinin ongelma on, että se imeytyy ihmisen ruuansulatuskanavasta huonosti. Tämän vuoksi se soveltuu lähinnä suoliston antibiootiksi, ja erityisesti sitä käytetään *Clostridium difficile*&nbsp;-bakteerin aiheuttaman ripulin hoidossa, ja sen on todettu ehkäisevän infektion uusiutumista muita antibiootteja, kuten vankomysiiniä, paremmin.

## Haittavaikutukset
Fidaksomisiini on suhteellisen hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimmät haittavaikutukset ovat ruuansulatuskanavan oireet kuten vatsakipu, huonovointisuus, oksentaminen, ripuli ja ummetus. Fidaksomisiini voi aiheuttaa yliherkkyysoireita.

## Lähteet
Jyväskylän kaupunkiseurakunta

**Jyväskylän kaupunkiseurakunta** oli Jyväskylän kaupungissa toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, kunnes 2009 se yhdistyi Jyväskylän maaseurakunnan ja Korpilahden seurakunnan kanssa Jyväskylän seurakunnaksi.

Jyväskylän kaupunkiseurakunta perustettiin vuonna 1880 erottamalla Jyväskylän maaseurakunnasta eli siihenastisesta Jyväskylän seurakunnasta. Sitä mukaa kun osia Jyväskylän maaseurakunnasta liitettiin osia kaupunkiin, liitettiin vastaavasti osia maaseurakunnan alueesta kaupunkiseurakunnan alueeseen osia Jyväskylän maaseurakunnan alueesta, tosin osa kyseisistä seurakunnallisista liitoksista tapahtui himan myöhemmin kuin vastaavat kunnalliset liitokset. Vaikka Säynätsalo liittyi Jyväskylään 1993, Säynätsalon seurakunta liitettiin Jyväskylän kaupunkiseurakuntaan vasta 2005.

Jyväskylän kaupunkiseurakunnan pääkirkko oli vuonna 1880 valmistunut Jyväskylän kaupunginkirkko. Seurakunnan muita kirkkoja olivat ainakin Huhtasuon kirkko, Keltinmäen kirkko, Kortepohjan kirkko, Kypärämäen kirkko, Lohikosken kirkko ja Säynätsalon kirkko. Seurakunta jakaantui seurakuntapiireihin.

## Papisto
Seuraavat henkilöt toimivat Jyväskylän kaupunkiseurakunnan kirkkoherroina:
* 1894–1904: Fredrik Eliel Cleve
* 1905–1923: Konrad Edvard Vanne
* 1926–1956: Hjalmar Abraham Paunu
* 1957–1963: Jorma Sipilä
* 1965–1983: Raimo Pihkala
* 1984–2003: Otso Sovijärvi
* 2004–2008: Jukka Keskitalo

## Katso myös
* Uskonto Jyväskylässä

## Lähteet
Leo Karttimo

**Leo Karttimo** (15. kesäkuuta 1942 – 11. tammikuuta 2000 Oulu) oli suomalainen Suomussalmelta kotoisin ollut luutnantti, rajavartiomestari ja talvisodan Raatteen ja Suomussalmen taistelujen erityistuntija.

Karttimo meni varusmiespalveluksen jälkeen rajavartiolaitoksen palvelukseen ja jäi sieltä eläkkeelle 1987. Eläkevuosinaan hänestä tuli arvostettu Raatteen ja Suomussalmen taistelujen erityistuntija, joka tutki taistelujen vaiheita ja kirjoitti niistä. Karttimo haastatteli sodan veteraaneja ja kokosi talvisodan aikaista esineistöä Raatteen Portin talvisotamuseoon, jossa hän toimi oppaana. Hänen aloitteestaan perustettiin myös Raatteen vartiomuseo. Karttimon aloitteesta käynnistettiin vuonna 1997 vuosittain pidettävä Raatteen marssi -marssitapahtuma. Hän suunnitteli marssiin osallistuville muistoesineenä marssin päättyessä jaettavasta muistomitalista kolme ensimmäistä.

Leo Karttimo oli asiantuntijana Antti Kaskian vuonna 1995 ohjaamassa ja käsikirjoittamassa dokumenttielokuvassa 44. divisioonan kujanjuoksu. 

Karttimo oli äidin puolelta vienankarjalaista sukujuurta, ja hän oli Kainuun vienalaisperinteiden vaalija ja Kainuun viimeisten koskemattomien salojen suojelun puolestapuhuja.

## Teoksia
* Leo Karttimo ja K. E. Salminen: *Rannikolta Raatteen tielle: sotaveteraanien haastatteluihin, sotapäiväkirjoihin ja moniin muihin lähteisiin perustuva teos*t. Karttimo-Salminen yhteistyöryhmä, Kiikoinen 1992 

## Lähteet
Erkki Eerola

**Erkki "Jussi" Eerola** (s. 1987 Heinola) on suomalainen kunnanjohtaja ja valokuvaaja. Hänet valittiin vuonna 2018 Vihdin kunnanjohtajaksi. Eerola on aiemmin työskennellyt talousjohtajana Vihdin kunnassa, Karkkilan talous- ja henkilöstöjohtajana,  vt. kaupunginjohtajana sekä taloustehtävissä Siuntion kunnassa. 

Valokuvaajana hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet mm. Stratovarius, Symfonia ja Pressure Points. Eerolan valokuvausalan yritys valittiin vuonna 2011 Fonectan vertailussa Tampereen parhaimmaksi.  

Vapaa-ajalla hän on esiintynyt televisiossa tietovisoissa, kuten Haluatko Miljonääriksi ja Heikoin lenkki. Lisäksi hän vapaa-ajalla harrastaa juoksemista ja vaeltamista. 

Eerola on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri Tampereen yliopistosta .

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Valokuvaaja Jussi Eerolan kotisivu 
* Vihdin kunnanjohtaja
Jump King

**Jump King** on Nexilen kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli. 

## Pelaaminen
Peli asettaa pelaajan sankarin saappaisiin, ja Jump Kingissä onkin pienehkö tarina; pelaajalle nimittäin kerrotaan, että "ylhäällä on hyvin kuuma typy", joka toimii motivaattorina ylös kiipeämiseksi. Pelaaja ohjaa pelihahmoa 2D-tilassa, jossa tavoitteena on tasolta toiselle hyppien kavuta ylemmäs ja ylemmäs. Pelihahmon ohjausmekanismit tekevät pelistä uniikin; et voi vain juosta ja hypätä kuten tekisit tavanomaisissa tasohyppelyissä. Hypyt tulee ladata ja ohjata, eikä hahmoa voi ohjata ilmassa. Tämä uniikki ohjaustapa on yksinkertaisuudestaan huolimatta samalla pelin suurin haaste. Hyppy tulee ladata juuri oikein, ja hahmon täytyy seisoa juuri oikeassa kohdassa.

Jump Kingissä pelihahmo ei kärsi putoamisvahinkoa. Pelin haastavuus perustuu hyppyjen ajoitukseen ja siinä epäonnistuttaessa takaisin putoamiseen. Hahmo saattaa pudota jopa koko pelikentän pohjalle, mikäli alle ei satu tasoa putoamisen aikana.

## Tyyli
Pelin ulkoasu on pikselimäinen.

## Lähteet
Seppo Välinen

**Seppo Välinen** (s. 4. huhtikuuta 1978 Jyväskylä) on suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, koreografi ja näyttelijä. Hän on toiminut myös opettajana teatterialan oppilaitoksissa. 

Välinen on opiskellut Teatterikorkeakoulussa (2008–2012) sekä Turun taideakatemiassa (1998–2002). Välinen on esiintynyt mm. Turun kaupunginteatterissa, Q-teatterissa, Kouvolan Teatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Hänen ohjauksiaan ja koreografioitaan on nähty mm. Rovaniemen Teatterissa, Kouvolan Teatterissa, Joensuun kaupunginteatterissa ja Vaasan kaupunginteatterissa sekä vapaissa ryhmissä.

Seppo Välinen aloitti Vaasan kaupunginteatterin johtajana 1.11.2019.

## Lähteet
Andrew Holness

**Andrew Michael Holness** (s. 22. heinäkuuta 1972) on jamaikalainen poliitikko. Keskusta-oikeistolaista Jamaikan työväenpuoluetta (JLP) edustava Holness työskenteli vuosina 2007–2011 opetusministerinä pääministeri Bruce Goldingin hallituksessa. Pääministeri Goldingin erottua tehtävästään lokakuussa 2011 Holness tuli uudeksi pääministeriksi. Hän oli tuolloin 39-vuotiaana Jamaikan historian nuorin pääministeri. Hän seurasi Goldingia myös JLP-puolueen johtajana.

Joulukuun 2011 parlamenttivaaleissa oppositiopuolue PNP kuitenkin sai suuren vaalivoiton ja sen johtaja Portia Simpson-Miller palasi pääministeriksi, joten Holnessin ensimmäinen pääministerikausi jäi kahden kuukauden mittaiseksi.

Jamaikan seuraavissa parlamenttivaaleissa helmikuussa 2016 JLP kuitenkin sai niukan vaalivoiton ja Holness on ollut taas maaliskuusta 2016 lähtien Jamaikan pääministeri.

Tammikuussa 2017 Holness vieraili ensimmäisenä Jamaikan pääministerinä Israelissa.

## Lähteet
Gregoriaanisen kalenterin uudistusesitykset

**Gregoriaanisessa kalenterissa** on auttamatta monia epäjohdonmukaisuuksia. Vuoden päivät siirtyvät viikonpäivien suhteen yhden eteenpäin vuodessa, mutta tästä on se poikkeus, että karkauspäivän sattuessa väliin siirtyy ensiksi mainittu päivä kaksi viikonpäivää. Kuukaudet ovat eri pituisia, mistä on haittaa mm. tilastollisia laskelmia tehtäessä. Pääsiäisen paikka määräytyy monimutkaisesti. Pääsiäisen mukana siirtyy osa muista alkuvuoden kirkkopyhistä. Vuoden vaihde ei välttämättä ole loogisessa paikassa.

Kansainliitto asetti vuonna 1923 komitean tutkimaan kalenteriuudistusmahdollisuuksia. Melkein kaikki esitykset haluavat jättää vuoden päivistä yhden, karkausvuonna lisäksi karkauspäivän, viikkolaskun ulkopuolelle, jotteivat vuoden päivät viikonpäivien suhteen enää siirtyilisi. Sen sijaan siitä, mitä tehdä vuoden muille päiville, ehdotukset ovat varsin erimielisiä. Yksi mahdollisuus on ryhmitellä ne kolmeksitoista viikonpäivien suhteen identtiseksi, 28-päiväiseksi kuukaudeksi. Toiset ovat sitä mieltä, että koska 13 ei ole jaollinen luku, se ei kelpaa kuukausien luvuksi. Maailmankalenterissa vuoden 364 päivää ryhmitellään 12:ksi viikonpäivien suhteen erilaiseksi kuukaudeksi mutta nämä puolestaan neljäksi viikonpäivien suhteen identtiseksi kuukausiryhmäksi.

Monien kalenteriuudistusehdotusten huonolle menestykselle on hyvinkin voinut olla niille ominainen edellä mainittu pyrkimys jättää vuoden päivistä yksi, karkausvuonna kaksi, viikkolaskun ulkopuolelle. Siihen, että vuoden päivät eivät viikonpäivien suhteen siirtyilisi ja kuitenkin jokainen päivä kuuluisi häiriintymättömään viikkorytmiin, seuraisi luonnollisesti se, että vuodessa tulisi olla tasamäärä viikkoja. Samaan keskimääräiseen vuoden pituuteen kuin gregoriaanisessa kalenterissa päästäisiin, kun normaalivuodessa olisi 52 viikkoa ja karkausvuodessa 53 viikkoa ja karkausvuosia olisivat ne vuodet, joiden vuosiluku on jaollinen viidellä paitsi ne, joiden vuosiluku on jaollinen 40:llä muttei 400:lla.

Myös pääsiäisen paikan määräämiseen on esitetty muutosta. Kirkkojen maailmanneuvosto on käsitellyt esitystä, jonka mukaan pääsiäinen olisi joka vuosi huhtikuun toisena sunnuntaina. Toisaalta on ehdotettu pääsiäissunnuntain määräämistä todellisen kevätpäiväntasauksen ja todellisen täydenkuun mukaan.

## Lähteet
*Heikki Oja: Aikakirja
*Paul Kustaanheimo: Läheinen ja kaukainen avaruus
*Spectrum tietokeskus, artikkeli kalenteri.

### Viitteet
Vilhelm Bissen

**Christian Gottlieb Vilhelm Bissen** (5. elokuuta 1836 Kööpenhamina, Tanska – 20. huhtikuuta 1913 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kuvanveistäjä. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä Herman Vilhelm Bissen, jonka oppilas hän oli. Bissen asui pitkään Italiassa. Bissen on veistänyt monet niistä kuvapatsaista, jotka antavat leimansa Kööpenhaminalle, esimerkiksi *Absalon* Raatihuoneella, *Absalon* Amagerin torilla ja *Kylpevä poika* Langebron luona. Lisäksi hän on tehnyt muotokuvia muun muassa isästään ja Henrik Ibsenistä sekä valmistanut veistoksia vapaan mielikuvituksen mukaan, kuten kauniin *Maljakonmaalaajan*, joka on Ateneumin taidemuseossa Helsingissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gustav Aagaard

**Gustav Aagaard** (18. syyskuuta 1852 Sandefjord, Norja − 1927) oli norjalainen kirjailija ja pappi. Hän valmistui papiksi 1876. Hänen kertomuksensa kuuluvat tasaiseen ajanvietekirjallisuuteen. Alkuun ne olivat uskonnollisia, myöhemmin enemmän kaunokirjallisuutta mutta edelleen niissä oli vahvasti tuntuva moralisoiva tendenssi. Hän teoksiaan ovat esimerkiksi *Speilbilleder* (1896), *Sterke hænder* (1897), joka on suomennettu nimellä *Väkevät kädet*, *En spøgelseshistorie* (1899), *I skygger og lys* (1900) ja *Keiser Felix* (1904).

## Suomennetut teokset
* *Väkevät kädet* (*Sterke hænder*, 1897) Gummerus 1901.
* *Kun ankkuri laskettiin: norjalainen joulukertomus*, suom. O. A. Joutsen, Helsinki: Suomen merimieslähetysseura 1905.
* *Valoa ja varjoa: joulukertomuksia nuorisolle*, Pori: Gust. Ronelius 1908. 
* *Päivänpaisteeni*, suom. Edla Hiilos, Gummerus 1914

## Lähteet
TOI 700 d

**TOI 700 d** on tammikuussa 2020 löydetty eksoplaneetta, joka kuuluu TOI 700-moniplaneettajärjestelmään. Se on noin 100 valovuoden päässä Maasta. Eksoplaneetan löytymisestä ilmoitettiin Yhdysvaltain astronomisen seuran kokouksessa 6. tammikuuta 2019.

TOI 700 d on ensimmäinen löydetty Maan kokoinen eksoplaneetta, jossa saattaa olla elämää. NASAN tutkijoiden mukaan planeetalla saattaa hyvinkin olla vettä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Saksan viinitie

**Saksan viinitie** () on 85 kilometriä pitkä Pfalzin viinialueita halkova matkailutie. Se alkaa Ranskan rajalla sijaitsevasta Schweigen-Rechtenbachin kunnasta pohjoiseen Bockenheimiin.

## Historia

Viinitien alussa Schweigen-Rechtenbachissa olevan saksalaisen viiniportin (*Deutsches Weintor*) rakennuttivat kansallissosialistit vuonna 1935. Portin tarkoitus oli kansallissosialistien omien intressien lisäksi lisätä alueen matkailua.

## Pfalzin viininviljelyalue

Pfalzin viinialue on 23 000 hehtaarin suuruinen ja se on Saksan toiseksi suurin viinialue. Viininviljelijöitä alueella on noin 4000, joista suurin osa työskentelee perheyrityksissä. Eniten alueella viljellään Riesling-viinirypäleitä, jonka viljelyala on lähes 6 000 hehtaaria. Huhti-marraskuussa viininvalmistajat avaavat tiloillensa Pop up -ravintoloita, joissa he tarjoavat oman tilansa viiniä sekä pieniä, yksinkertaisia välipaloja. Nämä tunnistaa kyltistä jossa lukee Straußwirtschaft.

## Alueen festivaaleja
Joka syksy Neustadtissa pidetään suuri viinifestivaali, Deutsches Weinlesefest. Juhlissa valitaan myös viinikuningatar edustamaan saksalaista viiniä niin Saksassa kuin ulkomailla. Festivaaleilla käy jopa 100 000 vierailijaa.

Bad Dürkheimissa pidetään vuosittain suuret makkaramarkkinat, Dürkheimer Wurstmarkt. Se houkuttelee jopa 685 000 kävijää, ja sitä pidetään maailman suurimpana viinifestivaalina. Juhlan juuret juontavat 1100-luvulle, jolloin Dürkheimilaiset halusivat tarjota pyhiinvaeltajille ruokaa ja juomaa. Tästä kehittyi keskiaikaiset markkinat, ja josta lopulta tuli kansanfestivaali. Juhlan nimi viittaa pfalzilaisten toiseen intohimoon eli makkaraan.

## Vaellus ja pyöräily
Saksan viinitien suuntaisesti kulkee Pfälzer Weinsteig -vaellusreitti. Se kulkee metsien ja viinitarhojen läpi, ja sen varrella on useita linnoja, näköalapaikkoja ja kyliä. Retkeilyreitti on 172 kilometriä pitkä, eli se on paljon pidempi kuin viinitie. Reitti on jaettu yhteentoista päiväetappiin.

Radweg Deutsche Weinstraße -pyöräilyreitti on 97 km pitkä. Se on jaettu neljään etappiin.


Tiedosto:Winzerfestzug_(7).JPG|Deutsches Weinlesefest ja viinikuningatar
Tiedosto:Wurstmarkt_bei_Nacht.jpg|Dürkheimer Wurstmarkt vuonna 2019
Tiedosto:Gimmeldinger-mandelblüte-am-neuberg-2002.jpg|Mantelipuut kukkivat Pfalzin viinialueella
Tiedosto:Deutsche-Weinstrasse.svg|Logo


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Deutsche Weinstraße
Arnold Wilkins

**Arnold Frederic Wilkins** OBE (20. helmikuuta 1907 &ndash; 5. elokuuta 1985) oli fyysikko, joka vaikutti Robert Watson-Wattin kanssa tutkan kehittämiseen. Vuonna 1935 Watson-Watt pyysi häntä laskemaan tarvittavan energian veden lämpötilan nostamiseen seitsemällä asteella 5 kilometrin etäisyydellä ja kilometrin korkeudella. Wilkinsin laskelman mukaan "kuolemansäde" vaatisi epäkäytännöllisen paljon energiaa ja ehdotti sen sijaan lentokoneen havaitsemista radioaaltojen heijastumisella.

## Lähteet
Wilkins

**Wilkins** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Arnold Wilkins (1907–1985), brittiläinen fyysikko
* Bobby-Gaye Wilkins (s. 1988), jamaikalainen 400 metrin juoksija
* Dean Wilkins (s. 1962), englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
* Dominique Wilkins (s. 1960), yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloilija
* John Wilkins (1614–1672), englantilainen anglikaaninen piispa ja luonnontieteilijä, yksi Royal Societyn perustajista
* Mac Wilkins (s. 1950), yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja
* Maurice Wilkins (1916–2004), englantilainen tiedemies
* Nicole Wilkins (s. 1984), yhdysvaltalainen fitness-urheilija ja valmentaja
* Ray Wilkins (1956–2018), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
* Wayne Wilkins, englantilainen musiikkituottaja ja lauluntekijä.
Juhana Lepoluoto

**Juhana Lepoluoto** (25. kesäkuuta 1946 Hauho – 16. lokakuuta 2015 Muurame) oli suomalainen toimittaja. 

Lepoluoto aloitti Oulun yliopistossa historian opinnot, mutta siirtyi lehtialalle. Hän oli aluksi Pohjoinen-kulttuurilehden toimitussihteerinä 1969 ja osa-aikaisena toimittajana Oulun ylioppilaslehdessä ja hänestä tuli jälkimmäisen lehden päätoimittaja 1970. Lehden koko toimitus sai potkut, kun lehdessä julkaistiin Ilkka Tönkyrän porvareita pilkkaava pakina. Lepoluoto pääsi toimittajaksi Kansan Tahto-lehteen. Vuonna 1987 Lepoluoto perusti muutamien muiden toimittajien kanssa Radio Kaiku-paikallisradion, joka toimi parin vuoden ajan. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi Uusi Suomi-lehteen, kunnes tämä lehti teki konkurssin vuonna 1991. 

Lepoluoto piti vaimonsa Leenan kanssa ravintolaa muutamia vuosia Muuramessa. Hän toimi myös Keskisuomalainen-lehden avustajana ja vuonna 1994 hänestä tuli lehden vakinainen toimittaja. Viimeiset viisitoista vuotta hän oli Keskisuomalainen-lehden kunnallistoimittajana, politiikan toimittajana, toimitussihteerinä ja ulkomaantoimittajana. Hän toimi vielä lehden avustajana jäätyään eläkkeelle 2009. Lepoluoto kirjoitti toimittajantyön ohella myös romanttisia tarinoita ja Jerry Cotton -tarinoita. Lepoluoto oli myös kuvataiteiden harrastaja ja hän piti omia taidenäyttelyitä, muun muassa Matkoja-näyttelyn Muuramen Navetalla.

## Lepoluodon Jerry Cotton-tarinoita
* *Varokaa - säteilyvaara!*. Jerry Cotton 11/1974, Seppo Tuiskun kanssa
* *Jätkäpari ja tappajahai*. Jerry Cotton 17/1976
* *Tietokoneen luotiennuste*. Jerry Cotton 21/1976
* *Menomatka mestauslavalle*. Jerry Cotton 2/1977
* *Kalkkarokäärme ja norsunluukuula*. Jerry Cotton 8/1977
* *Itsemurhatehtävä Karibianmerellä*. Jerry Cotton 10/1977
* *Dollariviidakko*. Jerry Cotton 20/1977
* *Pakastettu painajainen*. Jerry Cotton 23/1977, Seppo Tuiskun kanssa
* *Kolmetoista väärin*. Jerry Cotton 10/1978
* *Kuoleman koodi*. Jerry Cotton 14/1978
* *Murhia tullivapaasti*. Jerry Cotton 8/1979
* *Kalma kannen alla*. Jerry Cotton 22/1979 

## Lähteet
Herman Vilhelm Bissen

**Herman Vilhelm Bissen** (1798−1868) oli tanskalainen kuvanveistäjä. Hän meni 1824 Roomaan, jossa hän oli Bertel Thorvaldsenin oppilaana. Hän veisti kuvapatsaita klassisten esikuvien mukaan. Hän teki useita teoksia Tanskan valtion tilauksesta. Varsinaisen maineensa hän saavutti käsitellessään Slesvig-Holsteinin sodan vaikutusten perusteella oman aikansa ja kansansa aiheita, kuten *Maasotilas* ja Kristiansborgin linnan edustalla sijaitseva Fredrik VII:n pronssinen ratsastajapatsas. Bissenille olivat ominaisia voimakkaat viivat ja hyvä luonteenkuvaus.

Bissenin oppilaita ovat olleet suomalaiset kuvanveistäjät Walter Runeberg ja lyhyen ajan myös Johannes Takanen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Herman Wilhelm Bissen, Kunstindeks Danmark/Weilbachs Kunstnerleksikon
Zou Yan

**Zou Yan** (鄒衍; pinyin: Zōu Yǎn; Wade-Giles: Tsou Yen), 305–240 eaa., oli taistelevien läänitysvaltioiden kaudella elänyt kiinalainen filosofi ja yleisnero. Hän kehitti kiinalaista kosmologiaa tutkimalla Yin-Yang-oppia. Zou Yan yhdisti siihen kiinalaisen astrologian opin viidestä elementistä sekä kehitti ajatuksen kuinka nämä suhtautuvat toisiinsa.

Historioitsija Sima Qian mainitsee hänet teoksessaan Shiji, jonka mukaan Zou Yan toimi opettajana kuuluisassa Jixia-akatemiassa. Kaikki hänen alkuperäiset kirjoituksensa ovat kadonneet, osa jo ilmeisesti melko varhain hänen kuolemansa jälkeen. Zoun nimiin on kuitenkin laitettu teksti *Yueling*, joka sisältyy nykyiseen Riittien kirjaan.

Myöhemmin filosofi Dong Zhongshu yhdisti Zou Yanin kosmologiset opit Kungfutsen sosio-poliittiseen filosofiaan. Tämän seurauksena Han-dynastian aikana Zou Yanin kosmologiasta tuli keskeinen osa kiinalaista kosmologista ajattelua.

## Lähteet
Dong Zhongshu

**Dong Zhongshu** (董仲舒; pinyin: Dǒng Zhòngshū; Wade-Giles: Tung Chung-shu), 179 eaa. – 104 eaa. oli Han-dynastian aikaan elänyt kiinalainen filosofi. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä kungfutselaisista ajattelijoista, sillä kungfutselaisuus saavutti Kiinan keisarivallan virallisen ideologian aseman juuri Dongin esittämässä muodossa.

Dong omaksui vaikutteita Xunzin ajatuksista. Hänen mukaansa keisari on vallastaan velkaa Taivaalle, mutta myös vastuussa alamaisilleen heidän hyvinvoinnistaan, jota Taivas puolestaan valvoo. Dong kokosi kungfutselaisen viiden hyveen (*wǔ lùn*) pohjalta kolme johtoliekaa (*sān gāng*): ruhtinas johtaa ministereitä, isä johtaa poikia ja aviomies johtaa vaimoa. On merkillepantavaa, että nämä kolme johtoliekaa ovat tiukasti hierarkkisia suhteita ja siten oikeastaan ilmentävät legalistista eivätkä niinkään kungfutselaista ajattelutapaa. Viidessä vakiossa (*wǔ cháng*) Dong myös lisäsi Mengzin neljän hyveen joukkoon luotettavuuden, jolla hän pyrki osoittamaan, että alamaisten tulee osoittaa uskollisuutta keisarille.

Dong sai keisari Wun määräämään viisi klassikkoa hovioppineiden pakolliseksi oppimateriaaliksi ja tämän toteuttamiseksi valtion pääkaupunkiin perustettiin vuonna 124 eaa. keisarillinen akatemia *[[Taixue]]*, joka koulutti virkamiehiä keisarivallan tarpeisiin. Samaan aikaan Dong muodosti kungfutselaisista yhteiskunnallisista opeista sekä yin-yang-opista synkretistisen oppirakennelman, joka vuonna 136 eaa. nousi keisarillisella määräyksellä Kiinan viralliseksi ideologiaksi.

## Lähteet
Teemu Koskinen

**Teemu Juhani Koskinen** (s. 26. toukokuuta 1980) on suomalainen näyttelijä.

## Ura
Porista kotoisin oleva Koskinen valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna  2009. Hän on näytellyt muun muassa Kouvolan Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja 2010-luvulla useita vuosia Kotkan kaupunginteatterissa.

Koskinen on näytellyt useita musikaalirooleja, kuten Big Deal *[[West Side Story]]ssa*. Pyynikin kesäteatteri tuotti kesällä 2017 musikaaliversion Hella Wuolijoen klassisesta maalaisdraamasta *Niskavuoren nuori emäntä*. Koskinen näytteli Iso-Marttia.

Koskisella on ollut muutamia sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Pirttinen elokuvassa *[[Tali-Ihantala 1944]]* (2007).

Koskisen ääniala on tenori. Hänen erityistaitojaan on muun muassa butō.

## Valikoitu rooliluettelo
*Big Deal (*[[West Side Story]]*, Kouvolan Teatteri, 2002)
*Runar (*Runar ja Kyllikki*, Tampereen Työväen Teatteri, 2007)
*Elias (*Rakkausjuttu*, Kotkan kaupunginteatteri, 2009)
*Visa Muikku (*Puhtaana käteen*, Kotkan kaupunginteatteri, 2010)
*Niko (*Tsaarin kakarat*, Kotkan kaupunginteatteri, 2010)
*Robert Tramplemain (*Ei ketään kotona*, Kotkan kaupunginteatteri, 2012)
*Olli (*Keisarikunta*, Kotkan kaupunginteatteri, 2014)
*Lawrence (*Herrasmieshuijarit*, Rauman teatteri, 2016)
*Giles (*Hiirenloukku*, Rauman teatteri, 2016)
*Iso-Martti (*Niskavuoren nuori emäntä*, Pyynikin kesäteatteri, 2017)
*useita rooleja (*Pulkkinen Live*, kiertue, 2018)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Rauman teatteri: Teemu Koskinen
Tatra T5A5

**Tatra T5A5** oli ČKD Tatran Prahassa valmistama kokeellinen raitiovaunu, joka kehitettiin vuonna 1972. 

## Historia
Koska T5A5 suunniteltiin aikaisempien mallien seuraajaksi, siihen tuli samanlaiset sähkölaitteet kuin edeltäjiinsä, mutta moottoria oli parannettu. Koekappale tuli käyttöön vuonna 1974, koeajoon Prahassa, mutta se poistettiin kaksi vuotta myöhemmin. Vaunun sähkölaitteita käytettiin B6A2:n suunnittelussa Itä-Saksassa, ja se romutettiin lopullisesti vuonna 1985. 

Kun huomattiin, että alkuperäistä koekappaletta ei voinut ottaa sarjatuotantoon, toinen malli valmistui vuonna 1981, ja sitäkin kokeiltiin yksinomaan Prahassa. Koeajojakso ei kestänyt pitkään ja kuten ensimmäinen koekappalekaan, sekään ei jäänyt säännölliseen liikenteeseen.

## Katso myös

* Tatra T5B6
* Tatra T5C5
* Tatra T6A2

## Lähteet
Pikkumyyrä, joka tahtoi tietää, kuka kehtasi kakkia kikkaran suoraan hänen päähänsä

**Pikkumyyrä, joka tahtoi tietää, kuka kehtasi kakkia kikkaran suoraan hänen päähänsä** () on Werner Holzwarthin kirjoittama ja Wolf Erlbruchin kuvittama saksalainen lastenkirja myyrästä joka lähtee selvittämään hyvän päivänsä pilaajaa. 

Kääntäjä Pirkko Talvio-Jaatinen. Suomenkielinen versio on vapaasti käännetty alkuperäisestä teoksesta.
Suomenkielisen version on kustantanut Nemo ja sen ilmestymisvuosi suomessa oli 2000, sivuja kirjassa on 23.

## Lähteet
* Kirjasampo: Pikkumyyrä, joka tahtoi tietää, kuka kehtasi kakkia kikkaran suoraan hänen päähänsä
Japaninpähkinäpensas

**Japaninpähkinäpensas** (*Corylus sieboldiana*) on koivukasvien heimoon ja pähkinäpensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa, Korean niemimaalla, Mantšuriassa ja Amurin alueella.

## Ulkonäkö ja koko

Japaninpähkinäpensas on viiden metrin korkuinen pensas, jolla on karvaiset versot. Lehdillä on noin 1,5–2,5 senttimetrin mittaiset ruodit. Lehtilavat ovat pituudeltaan 5–10 senttimetriä, muodoltaan soikeita tai pitkähköjä, pitkäkärkisiä ja pyöreätyvisiä. Lehtilaidat ovat kaksinkertaisesti sahalaitaisia. Lehtisuonet ovat karvaisia; nuorten lehtien keskellä on usein punertava laikku.

Japaninpähkinäpensaan kukinto on tuulipölytteinen norkko. Hedenorkot sijaitsevat yksittäin tai 2–6 norkon ryhminä; jokainen norkko koostuu lukuisista yksineuvoisista kukista, joiden heteet ovat punaisia. Hedelmä on kartiomainen, noin 1,5 senttimetrin pituinen pähkinä, joita kasvaa kaksi tai kolme yhdessä. Jokainen pähkinöistä sijaitsee kapean esi- ja tukilehdistä muodostuneen suojusputken sisällä; putken yläosassa on lyhyitä, ehytlaitaisia hampaita.

Kromosomiluku on 2n = 22.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Japaninpähkinäpensaan levinneisyysalue ulottuu Aasian lauhkealle vyöhykkeelle, eteläiseen Siperiaan, Venäjän Amurin alueelle, Mongoliaan, joihinkin Kiinan maakuntiin, Korean niemimaalle sekä Japanin Hokkaidōn ja Honshūn saarille. Laji kasvaa vähälajisissa ja kylmänkosteissa metsissä kuivassa-tuoreessa, happamassa tai lievästi emäksisessä, hiekkaisessa–humuspitoisessa maaperässä aurinkoisilla kasvupaikoilla. Laji pitää lämmöstä, mutta on enimmäkseen pakkasenkestävä.

## Luokittelu
Japaninpähkinäpensas kuuluu pähkinäpensaiden (*Corylus*) sukuun, sektioon *Corylus* ja alasektioon *Siphonochlamys*. Lajin kuvaili ensimmäisenä Carl Ludwig Blume vuonna 1851.

Lajista on olemassa useampia muunnoksia, joista vain kaksi on yleisesti tunnustettuja:
* *Corylus sieboldiana* var. *sieboldiana*: Esiintyy ainoastaan Japanissa.
* *Corylus sieboldiana* var. *mandshurica* (Maxim.) C.K.Schneid.: Muunnoksella on pyöreähköt tai soikeat lehdet, sydämenmuotoinen lehtikanta ja osittain liuskainen lehtilaita. Lehtivarsi on noin 2,5 senttimetrin pituinen; ruskeakarvainen hedelmäsuojus saavuttaa jopa viiden senttimetrin pituuden. Muunnosta esiintyy Japanissa, Koreassa, Mantsuriassa ja Venäjän Kaukoidässä. Joskus luokitellaan myös erilliseksi lajiksi *Corylus mandshurica* Maxim.

Aiemmin erilliseksi luokitellun muunnoksen *Corylus sieboldiana* var. *brevirostris* C.K Schneid. katsotaan nykyisin olevan synonyymi *var. sieboldiana*-muunnokselle.

## Käyttö
Japaninpähkinäpensaalla on vain harvoin metsätaloudellista merkitystä. Sen sijaan lajia käytetään koristekasvina hedelmiensä vuoksi; se on myös hyvä mehiläiskasvi.

## Lähteet
Eroge

**Eroge** on japanilainen videopelien lajityyppi, joka tarkoittaa erotiikkaa sisältävää videopeliä. Seksin määrä lajityypin peleissä vaihtelee hyvin pienestä määrästä nimenomaan masturbaation apuna toimivaan *nukige*-lajityyppiin. Jotkin lajityypin peleistä ovat suunnattu naisille.

Jotkin draama-aiheiset *[[nakige]]* ("itkupeli")-videopelit ovat myös eroottisia pelejä, mutta eivät kaikki. Pelit kuten ** (1998) perustuivat yksinkertaiseen kaavaan, jossa on komedinen alku, romanttinen välivaihe, traaginen eroaminen ja tunteikas palaaminen yhteen. Peliä seurasi hyvin menestynyt *[[Kanon]]*.

Erotiikkaa voidaan käyttää lisänä peleissä, joissa se ei ole pääaihe. Jotkin menestyneet anime-sarjat perustuvat eroge-peleihin, mutta usein ilman esikuvansa eroottista sisältöä.

## Historia
Lajityypin synty ajoittuu 1980-luvun lopulle, jolloin NEC julkaisi NEC PC-9801 -sarjan mikrotietokoneet. Tietokone oli rajoittuneempi näyttöominaisuuksiltaan kuin kilpailevat Sharp X68000 tai FM Towns, mutta sille oli saatavilla paljon lajityypin pelejä.
Ihmisten kyllästyminen yksioikoisiin seksipeleihin johtivat peleihin kuten ASCII Corporationin roolipeli *[[Chaos Angel]]*, mutta lajityyppi oli vielä pääasiassa pornoa. *[[Dokyusei]]* (1992) lisäsi lajityyppiin eri tarinavaihtoehdot. Myöhemmin kiintolevyjen lisääminen tietokoneisiin mahdollisti paremman grafiikan ilman jatkuvaa levykkeiden vaihtoa ja visual novel -lajityyppi syntyi.

## Sensuuri
Lajityypin pelejä sensuroidaan Japanissa, joka puretaan vain kun peli lisensoidaan länsimarkkinoille.
Peleistä tuotetaan myös versioita ilman niiden eroottista sisältöä eli kaikenikäisille sopivia versioita.

Pelikonsoleilla on tiukemmat säännöt julkaistavalle sisällölle ja niille julkaistuissa versioissa ei ole eroottisia kohtauksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tatra T5B6

**Tatra T5B6** oli kokeellinen raitiovaunu, jonka ČKD Tatra valmisti vuonna 1976. 

## Historia
Koska Tatran aiemmat tuotteet olivat menestyneet laajasti Neuvostoliitossa, valmistajan oli tarkoitus kehittää uusi uudistettu raitiovaunujen sukupolvi asiakkailleen. Ensimmäisten Tatran tehtaalla suoritettujen koeajojen jälkeen kaksi koekappaletta toimitettiin Mostiin arvioitavaksi, ja ne olivat siellä vuoden. Mostin liikenteen viranomaiset eivät halunneet maksaa T5B6:sta korkeampaa hintaa kuin T3SU:sta eikä enempää tilauksia toimitettu. Alkuperäinen koekappale on yhä Mostissa, mutta sitä ei käytetä säännöllisessä liikenteessä, vaan se on jätetty museoraitiovaunuksi.

## Katso myös

* Tatra T5A5
* Tatra T5C5

## Lähteet
Sultingsträsk

**Sultingsträsk** on noin 80 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Sultingsträskin länsipuolella ja Bodominjärvi kaakkoispuolella. Pohjoisessa lähin naapurijärvi on Velskolan Pitkäjärvi. Muutama sata metriä Sultingsträskistä länteen sijaitsee Hynkänlampi ja etelässä on useita pieniä vakavesiä, kuten Lintulampi ja Malmilampi.

Sultingsträsk sijaitsee Espoonjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.

Sultingsträskistä käytetään toisinaan epävirallista suomenkielistä nimeä Sulalampi. Espoon karttapalvelu ei tunnista kyseistä nimeä. Järviwikin mukaan Rovaniemellä on runsaan neljän hehtaarin laajuinen Sulalampi.

## Aiheesta muualla
*Paikkatietoalusta: Sultingsträsk

## Lähteet
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1937

**Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1937** pelattiin neljässä neljän joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat välierät ja loppuottelun vuoden 1937 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Alkulohkojen sijoilla 2-4 olleet pelasivat kaksi putoamissarjaa, joista kummastakin kolme heikointa joukkuetta putosi Division II:en, josta nousi tilalle kuusi joukkuetta.

Alkuohkot ja putoamissarjat pelattiin yksinkertaisina sarjoina, välierissä oteltiin kaksoisotteluin ja loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 21. helmikuuta Tukholman olympiastadionilla.

## Division I

### Lohko A

### Lohko B

### Lohko C

### Lohko D

### Putoamissarja (pohjoinen)

### Putoamissarja (eteläinen)

### Välierät

### Loppuottelu
21. helmikuuta 1937 Tukholma. 

## Lopulliset sijoitukset

## Lähteet
* Bandytipset kalenderbiteri
* Jimmys bandysida 

### Viitteet
Wolf Erlbruch

**Wolf Erlbruch** (30. kesäkuuta 1948 Wuppertal, Saksa – 11. joulukuuta 2022 Wuppertal ) oli saksalainen lastenkirjailija ja kuvittaja.

## Palkinnot
* Deutscher Jugendliteraturpreis 1993
* Hans Christian Andersen -palkinto (kuvitus) 2006
* Astrid Lindgrenin muistopalkinto 2017
Lähde

## Lähteet
Suzuki Jimny

**Suzuki Jimny** on japanilaisen Suzukin pieni nelivetoinen maastoauto, jonka ensimmäinen sukupolvi tuotiin markkinoille vuonna 1970. Jimnyn konseptina on ollut tarjota aidosti maastokelpoinen auto edullisella hinnalla. Malli on uudistunut tavanomaisia henkilöautoja harvemmin: kolmatta sukupolvea valmistettiin 20 vuotta, kunnes vuonna 2018 julkistettiin auton neljäs sukupolvi. Alusta asti Jimnyssä on ollut erillinen tikapuurunko, kytkettävä neliveto ja alennusvaihde. Vuodesta 2021 Jimnyä myydään Euroopassa vain kaksipaikkaisena pakettiautona, koska malli ei yltänyt henkilöautoilta vaadittaviin EU:n päästörajoihin.

## 1. sukupolvi

Vuonna 1970 esitelty Jimny oli Suzukin ensimmäinen nelivetoinen automalli. Japanissa Kei-autoksi luokiteltu Jimny oli varustettu 360 kuutiosenttimetrin ilmajäähdytteisellä, kaksisylinterisellä kaksitahtimoottorilla, jota Suzuki käytti myös moottoripyörissään. Jeepin tavoin Jimnyssä oli kaksi vaihteistoa, toinen taka-akselia käyttävä synkronoitu neliportainen ja toinen etuakselia käyttävä kaksivaihteinen.

## 2. ja 3. sukupolvi
Vuonna 1981 esiteltyä Jimnyn toista sukupolvea tuotiin Suomeen syksystä 1982 lähtien nimellä **Suzuki SJ410**. Se oli varustettu 970&nbsp;cm3 vesijäähdytteisellä moottorilla, joka tuotti 45 hevosvoimaa ja 110&nbsp;km/h huippunopeuden. Toinen sukupolvi oli muotoilultaan kulmikas, vuonna 1998 esitelty kolmas pyöristetympi.

Suzuki Jimnyn kolmanteen sukupolveen perustui myös Japanin kei-automarkkinoille suunnattu Mazda-malli AZ-Offroad, joka oli varustettu 658-kuutioisella turboahdetulla bensiinimoottorilla.

## 4. sukupolvi
Neljännen sukupolven malleja myytiin Euroopassakin aluksi nelipaikkaisina henkilöautoina, joiden hinnat alkoivat noin 25 tuhannesta eurosta. *Iltalehden* koeajossa siinä nähtiin jopa samoja piirteitä ja ominaisuuksia kuin kymmenen kertaa kalliimmissa Mercedes-Benzin G-sarjan autoissa. Uusi Suzuki Jimny pääsi World Car Awards -kilpailun finaaliin kolmessa sarjassa. Suomessa se voitti vuonna 2019 oman sarjansa *Iltalehden* vuosittaisessa Vuoden auto Suomessa -äänestyksessä.

Pian auto vedettiin kuitenkin pois Euroopan markkinoilta, koska se ei täyttänyt Euroopan unionin vaatimuksia hiilidioksidipäästöjen rajoittamisesta. Jimnyn takaistuin poistettiin ja automalli tuotiin uudelleen Euroopan markkinoille Jimny LCV -nimisenä pakettiautona, joiden päästörajat ovat henkilöautoja väljemmät. Samalla versioiden määrä supistui yhteen, jossa on 100-hevosvoimainen 1,5 litran bensiinimoottori ja manuaalivaihteisto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aravanlaakso

**Aravanlaakso** tai **Arabanlaakso** (, ) on Israeliin ja Jordaniaan kuuluva alue Kuolleenmeren eteläpuolella. Alue on osa Isoa hautavajoamaa ja käsittää lähinnä hiekka-aavikkoa.

## Maantiede

Aravanlaakso käsittää Israeliin ja Jordaniaan kuuluvan alueen Kuolleenmeren eteläpuolella. Laakso on osa suurempaa Ison hautavajoaman kokonaisuutta. Pituutta laaksolla on noin 180 kilometriä ja sen eteläkärjessä sijaitsee Eilatin satama Punaisellamerellä. Pääosa alueesta on hiekka-aavikkoa ja se voidaan jakaa kahteen osaan vedenjakajan mukaan. Negevin laaksoista alueelle on syntynyt suuria irtomaasta muodostuneita suistoja. Alueella on muutamia keitaita. Keitaat sijaitsevat kuitenkin kaukana toisistaan ja niiden vesi on tavallisesti suolapitoista.

Lämpötilat alueella vaihtelevat 14°C ja 34°C-asteen välillä. Keskimääräinen lämpötila on noin 23°–24°C. Keskimääräinen vuotuinen sadanta alueella on noin 25&nbsp;mm.

Aravanlaakson ankarissa olosuhteissa selviytyy vain suhteellisen pieni määrä kasvilajeja. Alueella tavattaviin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi aavikon olosuhteisiin sopeutuneet tamariskit ja akaasiat.

## Historia
Aravanlaakson alueella on sijainnut kuparikaivoksia, joiden hyödyntäminen aloitettiin jo kalkoliittisella kaudella 3000-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Nabatealaiset harjoittivat maanviljelystä osissa laakson pohjoisosia. Aravanlaakso esiintyy Vanhassa testamentissa liittyen Israelin ja Edomin hallitsijoiden valtakamppailuihin mahdollisesti alueen kuparikaivosten ja Eilatin sataman hallinnan takia. Vanhassa testamentissa alueeseen käsitetään myös Jordanjoen laakso, mutta sittemmin nimi on tarkentunut tarkoittamaan vain Kuolleenmeren eteläpuolista osaa. Myös Kuolleeseenmereen viitattiin aikanaan Aravanmerenä. Kuparikaivosten hyödyntäminen jatkui Rooman ja Bysantin valtakuntien kausilla. Laakson pohjoisosia myös viljeltiin vielä Bysantin valtakunnan kaudella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1938

**Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1938** pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1938 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Division II:eenei pudonnut yhtään joukkuetta. Kutta 1939 jatkettiin siis samoilla joukkueilla.

Loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 13. helmikuuta Tukholman olympiastadionilla.

## Division I

### Pohjoislohko

### Etelälohko

### Loppuottelu
13. helmikuuta 1938 Tukholma. 

## Lopulliset sijoitukset

## Lähteet
* Bandytipset kalenderbiteri
* Jimmys bandysida 

### Viitteet