open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paini kesäolympialaisissa 1920

**[[Kesäolympialaiset 1920|Kesäolympialaisten 1920]] [[paini]]ssa** kilpailtiin viidessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestyneimmät maat olivat viisi kultamitalia voittanut Suomi ja kolme kultaa voittanut Ruotsi.

## Mitalistit
### Kreikkalais-roomalainen

### Vapaapaini

## Lähteet
Celia Rees

**Celia Rees** (s. 1949) on englantilainen kirjailija. Suomessa hänen kirjoistaan tunnetaan muun muassa *Noitalapsi* ja sen jatko-osasta *Näkijä* sekä *Merirosvoja!*. Celia Rees on opiskellut Warwickin yliopistossa historiaa ja toiminut pitkään opettajana. 

## Teoksista

***Noitalapsi**
Teos kertoo Mary-nimisestä tytöstä, joka lähtee Englannista pakoon noidaksi syytettynä. Hän saapuu Yhdysvaltoihin puritaanien joukossa, ja jää heidän luokseen asumaan. Lopulta häntä syytetään noidaksi jälleen ja hän joutuu pakenemaan kylästä.

***Näkijä** 
Teos sijoittuu nykyaikaan. Se kertoo Maryn jälkeläisestä, joka näkee näkyjä esiäidistään Marysta. Tarina sijoittuu vuoroin nykyaikaan, vuoroin Maryn aikaan, ja se kertoo Maryn sopeutumisesta elämään intiaanien kanssa ja siitä mitä hänelle sittemmin tapahtui.

***Merirosvoja!** 
Teos sijoittuu 1700-luvulle. Se kertoo Nancy Kingtonin elämästä. Se alkaa lapsuudesta, jolloin hänen isänsä oli sokerikauppias Bristolissa ja hän leikki majatalon pojan Williamin kanssa. Tarina jatkuu, William lähetetään merille ja Nancy saa äitipuolen, joka tahtoo tehdä villistä poikatytöstä hienon naisen. Ja vuosien kuluttua Nancyn isä kuolee ja tytär lähetetään sokerifarmille kauas kotoa. Siellä hän saa todeta orjien julman kohtelun, ja pakenee lopulta farmilta mukanaan Minerva, entinen orjansa. He liittyvät merirosvoihin ja kokevat huimia seikkailuja yhdessä.

## Lähteet

* Celia Reesin kotisivut .
ZB vz. 37

**ZB vz. 37**, tehdasnimikkeeltään **ZB-53** on tšekkoslovakialainen ilmajäähdytteinen, kaasumäntätoiminen raskas konekivääri. *[[Zbrojovka Brno|Československá zbrojovka Brno]]*n valmistama, Václav Holekin suunnittelema konekivääri valittiin vuonna 1937 Tšekkoslovakian armeijan raskaaksi konekivääriksi. Sitä käytettiin sekä jalkaväen tukiaseena että panssarivaunuaseena. 

Konekivääriä valmistettiin Tšekkoslovakian asevoimille noin 6&nbsp;000 kappaletta ja vientiin Iraniin, Jugoslaviaan, Kiinaan, Romaniaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan noin 12&nbsp;000 kappaletta. 

Yhdistyneessä kuningaskunnassa B.S.A. valmisti asetta lisenssillä panssarivaunuaseeksi vuodesta 1939 Besa-nimellä. Niitä valmistettiin toisen maailmansodan aikana kaikkiaan 59&nbsp;322 kappaletta.

Saksan miehitettyään Tšekkoslovakian, konekivääri otettiin saksalaisjoukkojen käyttöön nimikkeellä MG-37(t) ja sen valmistus jatkui vuoteen 1942.

## Tekniset tiedot
*Kaliiperi: 7,92 x 57 mm
*Pituus: 1&nbsp;095 mm
*Paino: 19 kg, M45 kolmijalalla 36,5 kg
*Tulinopeus: säädettävä 450 - 550 laukausta minuutissa tai 750 l/min
*Syöttömenetelmä: 100 tai 200 patruunan metallivyö
*Aseeseen valmistettiin sekä kevyttä sileää, että raskasta, jäähdytysurilla varustettua piippua.

## Lähteet
*Toisen maailmansodan aikaisia konekivääreitä 

## Aiheesta muualla

*Těžký kulomet vz. 37 (ZB-53)
Japanin kommunistinen puolue

**Japanin kommunistinen puolue** () on japanilainen poliittinen puolue. Se on perustettu 15. heinäkuuta 1922 ja sen puheenjohtaja on Kazuo Shii. Sen pääkonttori sijaitsee Tokiossa Shibuyan erillisalueella. 

Puolue kannattaa asteittaista luopumista kapitalismista ja sosialismiin, demokratiaan ja rauhaan perustuvan yhteiskunnan rakentamista. Puolue vastustaa militarismia ja Japanin sotilaallista yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa, jonka se näkee Japanin itsemääräämisoikeutta rajoittavana. Tavoitteidensa saavuttamiseksi kommunistinen puolue haluaa toimia "demokraattisen muutoksen kautta kapitalistisessa ympäristössä". Puolue haluaa muuttaa Japanin talouspolitiikan, joka sen mielestä suosii suuryrityksiä kansalaisten kustannuksella. Kommunistinen puolue vastustaa lisäksi Japanin perustuslain sodan kieltävän pykälän muuttamista. 

Japanin kommunistinen puolue on yksi suurimmista ei-vallassaolevista kommunistisista puolueista maailmassa. Sillä on noin 400&nbsp;000 jäsentä 24&nbsp;000 osastossa. Toisin kuin kommunistiset puolueet Euroopassa ja muualla maailmassa puolue ei ole kärsinyt mittavaa sisäistä kriisiä Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen, eikä se ole radikaalisti muuttanut perustavoitteitaan. Vuoden 2014 vaaleissa puolue sai 11,37 prosenttia äänistä (noin 6,06 miljoonaa ääntä) ja 21 paikkaa Japanin alahuoneeseen. Puolue enemmän kuin kaksinkertaisti paikkamääränsä, ja tämä oli vuoden 1996 jälkeen ensimmäinen merkittävä vaalivoitto puolueelle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Puolueen internetsivut
The Best of Judas Priest

**The Best Of Judas Priest** on Judas Priestin kokoelma-albumi vuodelta 1978. Sen julkaisi yhtyeen vanha levy-yhtiö ja se sisältää kappaleita yhtyeen kahdelta ensimmäiseltä albumilta sekä varhaisen version kappaleesta "Diamonds And Rust".

## Kappaleet
**A-puoli:**
#Rocka Rolla
#Never Satisfied
#Dying To Meet You
#Diamonds And Rust

**B-puoli:**
#Victim Of Changes
#Island Of Domination
#Deceiver
#The Ripper

## Kokoonpano
*Rob Halford – laulu
*Ian Hill – basso
*K.K. Downing – kitara
*Glenn Tipton – kitara
*John Hinch – rummut (A1–3)
*Alan Moore – rummut (A4, B1–4)

## Aiheesta muualla
* The Best of Judas Priest Discogsissa. 
*
Silta salaiseen maahan

**Silta salaiseen maahan** () on yhdysvaltalaisen Katherine Patersonin kirjoittama nuortenkirja. Englanninkielinen alkuteos julkaistiin 1977 ja suomennos kaksi vuotta myöhemmin WSOY:n kustantamana. Kirjan suomensi Leila Ojasen johtama Tampereen kieli-instituutin 2. kurssin työryhmä.

*Silta salaiseen maahan* sai vuonna 1978 Amerikan kirjastoseuran jakaman Newbery-mitalin, joka myönnetään vuosittain parhaalle amerikkalaiselle nuortenromaanille.

Kirjan tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltoihin Virginian syrjäseudulle. Päähenkilöt ovat nuoria, ja kirjassa kuvataan heidän suhteitaan perheeseensä ja koulutovereihinsa. Kirjan idea syntyi Patersonin David-pojan parhaan ystävän kuoltua kahdeksanvuotiaana.

Kirjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa. Ensimmäinen, vuonna 1985 ilmestynyt televisioelokuva, ei ollut erityisen uskollinen sovitus eikä Paterson ollut osallisena sen työstämisessä. Vuonna 2007 sen sijaan ilmestyi Walden Median tuottama teatterielokuva, sekin nimeltään *[[Silta salaiseen maahan (elokuva)|Silta salaiseen maahan]]*, jossa tuottajana ja toisena käsikirjoittaja toimi kirjailijan poika David L. Paterson – sama jonka lapsuusystävän kuolemasta kirja sai alkunsa.

## Tarina

Jess Aarons on kymmenvuotias poika, joka elää pienellä maatilalla vanhempiensa ja neljän siskonsa kanssa. Perhe on melko köyhä, vaikka isä käykin töissä kaupungissa. Kesälomalla Jess harjoittelee kotipihassa juoksua ollakseen seuraavana lukuvuonna koulun nopein juoksija. Syksyllä Jessin naapuriin muuttaa Burken perhe. Heidän tyttärensä Leslie herättää heti huomiota erikoisella pukeutumisellaan ja harrastuksillaan. Jess ei pidä siitä, että uusi naapuri koettaa koulussa lyöttäytyä hänen seuraansa, kun pojat valmistautuvat juoksukilpailuun. Leslie pääsee kuitenkin kilpailuun mukaan ja voittaa sen. Tytölle häviäminen on niin noloa, että juoksukilpailut loppuvat siihen. Myös Jess on harmissaan häviöstään, mutta tutustuttuaan paremmin Leslieen heistä tulee parhaat ystävykset. 

Leslien vanhemmat ovat kirjailijoita, ja heidän kotonaan luetaan paljon. Leslie tuntee monia mielikuvituksellisia tarinoita, ja hän keksii Jessin ja Leslien oman salaisen valtakunnan, Terabithian. Seikkaillessaan Leslien kanssa Terabithiassa Jess oppii paljon asioita, joista hänelle on hyötyä arkielämässä. Hän oppii kohtaamaan vaikeat asiat ja selviytymään niistä. Myöhemmin Leslie kuitenkin kuolee pudottuaan köyden katkettua jokeen.

## Lähteet
Emil Luukkonen

**Emil Luukkonen** (9. maaliskuuta 1888 Viipuri – 14. marraskuuta 1952) oli suomalainen teatterinjohtaja, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Iisalmen punakaartin päällikkönä.

Viipurista kotoisin ollut Luukkonen työskenteli Iisalmen Työväen Näyttämön johtajana vuodesta 1914 lähtien ja oli myös Iisalmen työväenyhdistyksen johtohahmoja. Marraskuun 1917 yleislakon aikana hän kuului Iisalmen työväenneuvoston johtokuntaan. Iisalmen punakaarti muodostui jo pari viikkoa ennen lakkoa Luukkosen, seppä Juho Pirttiahon ja osuuskauppias Heikki Rytkösen ympärille, ja hänet valittiin sen päälliköksi. Sisällissodan aikana Luukkonen ei osallistunut taisteluihin, mutta häntä epäiltiin muun muassa osallisuudesta Iisalmen rautatieasemalla 18. tammikuuta 1918 tapahtuneeseen aseryöstöön, jossa vietiin Kajaanin suojeluskunnalle tarkoitettuja aseita.

Sisällissodan jälkeen Luukkonen jatkoi teatteriuraansa ja esiintyi myös vuoden 1948 elokuvassa *[[Ihmiset suviyössä (vuoden 1948 elokuva)|Ihmiset suviyössä]]*, jossa hän näytteli Kortsanin isäntää. Vuonna 1948 Luukkonen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.

## Filmografia
* *[[Ihmiset suviyössä (vuoden 1948 elokuva)|Ihmiset suviyössä]]* (1948)

## Lähteet
Japanin sotarikokset

**Japanin sotarikoksilla** tarkoitetaan keisarillisen Japanin armeijan tekemiä rikoksia ajanjaksolla, joka ulottuu 1800-luvun loppupuolelta toisen maailmansodan päättymiseen. Japanilaisia sotilashenkilöitä on tuomittu siviilien ja sotavankien ihmisoikeuksien loukkaamisista etenkin vuosien 1937–1945 Kiinan–Japanin sodan aikana sekä toisen maailmansodan taisteluissa Aasiassa ja Tyynellämerellä vuosina 1941–1945.

Kiinan–Japanin sodan verisin yksittäinen tapahtuma oli Nanjingin verilöyly, jossa surmattiin arviolta 250&nbsp;000–300&nbsp;000 ihmistä. 1940-luvun alussa sotilaallinen tutkimusryhmä nimeltä yksikkö 731 aloitti kiinalaisväestöllä tehdyt kokeet, joissa selvitettiin muun muassa erilaisten aseiden, bakteerien ja äärilämpötilojen vaikutuksia ihmisiin. Nanjingiin levitettiin sekä vuonna 1941 että 1942 tappavia bakteereja, ja julmuuksista tuli osa japanilaisten joukkojen arkipäiväistä toimintaa.

Koreassa sotarikosten lasketaan alkaneen vuoden 1910 tapahtumista, kun Japani valloitti niemimaan. Rikoksiin kuului ihmiskokeita sotavangeilla, kemiallisten ja biologisten aseiden käyttöä, raiskauksia ja valloitettujen alueiden naisten pakottamista prostituutioon, niin sanotuiksi lohtunaisiksi.

Manilan verilöylyssä helmikuussa 1945 japanilaiset surmasivat yli satatuhatta filippiiniläistä.

Japani ei ollut allekirjoittanut Geneven sopimuksia vuodelta 1864, mutta monet toisen maailmansodan tapahtumat olivat rikoksia muidenkin säännösten mukaan. Sodan päätyttyä Tokiossa toimi Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin vuosina 1946–1948. Syytettyinä oli 20&nbsp;000 entistä sotilas- ja siviilijohtajaa. B- ja C-luokan rikoksista eli tavallisista sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan syytettiin yli 5&nbsp;000 japanilaista. Heistä 900 teloitettiin, ja monet tuomittiin eri pituisiin vankeusrangaistuksiin. Teloitettujen joukossa olivat Filippiinien invaasiosta vastannut kenraali Masaharu Honma sekä Singaporen ja Malakan niemimaan hyökkäyksistä vastannut Tomoyuki Yamashita. Tokion pääoikeudenkäynnissä syytettiin 28 henkilöä A-luokan rikoksista eli rikoksista rauhaa vastaan. Heistä kaikki todettiin syyllisiksi lukuun ottamatta kahta jotka olivat kuolleet oikeudenkäynnin aikana ja yhtä, joka vapautettiin mielenvikaiseksi todettuna. Seitsemän, mukaan luettuna pääministeri Hideki Tōjō, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin.

Japanilaisen tulkinnan mukaan rauhansopimuksessa vaadittiin sotaan syyllisten tuomioita ja teloituksia, vaikka he eivät olisi rikollisia Japanin lain mukaan.

Sotarikokset ja niiden käsittely hiertävät edelleen Japanin ja sen naapurimaiden välejä. Viime vuosina on protestoitu muun muassa japanilaiskoulujen uusia historian oppikirjoja, koska ne eivät mainitse monia japanilaisten tekemiä sotarikoksia, sekä entisen pääministerin Jun'ichirō Koizumin tapaa vierailla sodassa menehtyneiden muistomerkillä, Yasukunissa, jossa sankarivainajien joukossa on tuhatkunta sotarikollista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Paini kesäolympialaisissa 1912

**[[Kesäolympialaiset 1912|Kesäolympialaisten 1912]] [[paini]]ssa** kilpailtiin kreikkalais-roomalaisessa painissa viidessä sarjassa. Suomi voitti kultamitaleista kolme. Alle 82,5-kiloisten sarjassa kultamitalia ei annettu kummallekaan loppuottelijalle näiden painittua keskenään yhdeksän tuntia ilman tulosta.

## Mitalistit
### Kreikkalais-roomalainen

## Lähteet
Jertta Blomstedt

**Jertta Blomstedt** (o.s. **Roos**, s. 20. toukokuuta 1942 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän on toimittanut Yleisradiolle muun muassa radion ulkomaanlehtikatsausta sekä ohjelmia *Kasvo, Kiven sisällä* ja *Eurooppalaisia puheenvuoroja*. Blomstedt oli merkittävä 1960-lukulainen vasemmistolainen ja toimi pitkään Metallityöväen liiton lehden *[[Ahjo (lehti)|Ahjon]]* toimittajana sekä *[[Teinilehti|Teinilehden]]* ja *[[Ydin (lehti)|Ydin]]*-lehden päätoimittajana. Hän on kirjoittanut kolumneja Yleisradion lisäksi muun muassa *[[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehteen]]*.

Blomstedt sai valtion journalistipalkinnon vuonna 2003.

Jertta Blomstedtin veli on professori J. P. Roos ja puoliso oli taidemaalari Juhana Blomstedt.

## Teoksia
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Sulfiittisprii

**Sulfiittisprii** on sulfiittiselluloosatehtaiden ylijäämäsokereista valmistettua metanolipitoista etyylialkoholia.

Sulfiittispriitä voidaan valmistaa sulffiittiselluloosatehtaiden  varsinaisessa prosessista ylijäävistä puun sokereista.

Sulffiittisprii on voimakkaan metanolipitoista ja sitä on käytettykin ensisijassa teollisuudessa. Sulffiittispriistä on myös valmistettu tahnamaista polttoalkoholia. Tätä polttoalkoholia sai kaupoista vielä 1970-luvun alussa. Viimeisimmät sulffiittiselluloosaspriitä tuottaneet paperitehtaat olivat Mäntässä ja Nokialla.

Kieltolain aikana puhtaan spriin puute aiheutti sen, että ryhdyttiin kokeiluihin metanolin poistamiseksi edullisella tavalla; työhön pystyi Valtion Alkoholitehdas Keskukseen Rajamäelle juuri hankittu Guillaume-puhdastislauskojeisto.
Sulfiittispriistä metanolista puhdistettua etyylialkoholia käytettiin myöhemmin myös juomateollisuudessa; mm. salakuljetuksen hillitsemiseksi kehitetty Karhuviina oli pääosin sulfiittispriipohjaista votkaa.

## Katso myös
* Marskin ryyppy

*Sulfiittimenetelmä

## Lähteet
* Olli Kauppila: Rajamäen tehtaat 1888 - 1963
* Arvi Talvitie: Lyhyt kemian oppikirja
Sōka Gakkai

**Sōka Gakkai** (, suomeksi *arvoja luova yhteisö*) on Japanissa vaikuttava uskonnollinen maallikkoliike, jonka puitteissa harjoitetaan Nichiren-buddhalaisuutta. Liikkeen perusti Tsunesaburō Makiguchi vuonna 1930. Se on ollut varsinkin aiemmin hyvin lähellä Kōmeitō-puoluetta, jonka perustaja oli Sōka Gakkain silloinen johtaja. Sōka Gakkai poikkeaa muusta Japanin buddhalaisuudesta siinä, että se ei hyväksy muun uskonnon harjoittamista buddhalaisuuden rinnalla, ei edes šintolaisuuden. Tämän takia liikkeen kannattajia on pidetty epäisänmaallisina, mikä on ollut ongelma varsinkin toisen maailmansodan alla.

Vuonna 2003 Sōka Gakkaihin laskettiin kuuluvan Japanissa 8&nbsp;210&nbsp;000 perhettä.

Japanin ulkopuolella liikkeen kattojärjestönä toimii Soka Gakkai International, jolla on jäsenjärjestöjä 192 eri maassa. Suomessa järjestö on toiminut vuodesta 1975 lähtien, ja se on nykyisin rekisteröitynyt uskonnollinen yhdyskunta, jolla on noin 150 jäsentä 15 eri paikkakunnalla (2008).

## Historia
Sōka Gakkain perustaja Tsunesaburō Makiguchi tavoitteli hyvän ja onnellisen elämän mahdollistamista japanilaisille.

Vuonna 1958 Sōka Gakkain johtoon nousi Daisaku Ikeda, joka osoittautui dynaamiseksi organisaattoriksi. Liikkeeseen kuuluneiden perheiden lukumäärä vuonna 1957 oli 750 000, josta se nousi vuoteen 1970 mennessä seitsemään miljoonaan. Sōka Gakkain perustama puolue nousi Japanin kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Fuji-vuoren huipulle ryhdyttiin rakentamaan suurta temppeliä. Sōka Gakkain suosio perustui sen runsaisiin lupauksiin. Uusille jäsenille luvattiin kykyä vastustaa sairautta ja köyhyyttä, jos he tahtoivat uskoa Nichireniin ja luottaa Lotus-kirjoitukseen. Toisaalta niitä, jotka eivät liittyneet Sōka Gakkaihin, uhattiin sairaudella. Uusille jäsenille annettiin myös lupauksia liikenne- ja kaivosonnettomuuksien välttämisestä ja automaattinen palkankorotus ilman lakkoa.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Soka Gakkai International Suomen sivusto
Paini kesäolympialaisissa 1908

**[[Kesäolympialaiset 1908|Kesäolympialaisten 1908]] [[paini]]ssa** kilpailtiin kreikkalais-roomalaisessa painissa neljässä sarjassa ja vapaapainissa viidessä sarjassa. Vapaapainimenestyjistä Iso-Britannia voitti kolme kultamitalia ja Yhdysvallat kaksi. Kreikkalais-roomalaisen painin kultamitalit menivät neljään eri maahan.

## Mitalistit
### Kreikkalais-roomalainen

### Vapaapaini

## Lähteet
Yli-Olhava

**Yli-Olhava** on kylä Iin kunnassa. Kylä sijaitsee noin 16 kilometriä Olhavasta itään seututien 855 varrella Oijärven suunnalla.

Asutus on keskittynyt Olhavajoen läheisyyteen ja sen varrelle. Asukaslukuun (noin 200) lasketaan mukaan myös lähellä sijaitseva Väli-Olhavan kylä. Aikoinaan jokivarren alueella asui lähes toista tuhatta asukasta, jotka harjoittivat lähinnä maa- ja metsätaloutta.  

## Historiaa

Yli-Olhava kuuluu maakirjoissa Olhavaan ja luultavasti asutus alueella on alkanut useampi sata vuotta sitten. Jokivarsi pysyi pitkään kehittymättömänä verrattuna Iin Haminaan. Tässä syynä olivat usein sattuneet hallat, jotka saattoivat viedä sadon koko kylältä. Lisäksi Olhavajoen tulviminen keväisin alaville pelloille heikensi edelleen viljelyn kannattavuutta.  Koulun kylä sai 1923 ja 1930-luvulla Soinin taloon Tuomelaan perustettiin kauppa. Kauppoja oli kylällä vielä 1960-luvulla useita. Tuomelan tilan isäntä Artturi Soini oli mukana Iin valtuustossa ajamassa kylän asioita ja sai muun muassa puhelinpaikan kylään 1950-luvun alussa sekä vesijohdon 1970-luvun ensimmäisinä vuosina.    

## Palvelut

Palvelut kylällä ovat nykyisin vähäisiä. Kylästä on matkaa Iin kunnan keskustaan noin 37 kilometriä, eikä siellä ole enää omaa koulua eikä kauppaa. Yli-Olhavan koulu oli toiminnassa vuodesta 1923 vuoteen 2005, jolloin koulu lakkautettiin ja oppilaat siirrettiin Olhavan kouluun. Koulun vieressä seututien 855 toisella puolella on Yli-Olhavan maamiesseuran talo sekä talvisin jäädytetty luistelukenttä sekä lämmin luistelukoppi.  

## Aiheesta muualla

* Yli-Olhavan metsästysyhdistys ry kotisivut  
* Jokivarren puutarha kotisivut
Wiener Zeitung

**Wiener Zeitung** on Itävallan pääkaupungissa Wienissä julkaistava päivittäinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1703 nimellä *Wiennerisches Diarium*. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 8. elokuuta vuonna 1703, mikä tekee siitä maailman vanhimman edelleen julkaistavan sanomalehden. Nykyistä nimeään se on kantanut vuodesta 1780 asti.

Wiener Zeitungin omistajaksi tuli 1857 Itävallan hallitus, vaikkakin lehti oli toiminut hallituksen virallisena äänitorvena jo vuodesta 1812 lähtien. Lehteä painoi vuoteen 1997 asti Itävallan valtio-omisteinen painoyritys. Sanomalehti yksityistettiin vuonna 1998, mutta hallitus toimii edelleen sen julkaisijana ja lehdessä julkaistaan hallituksen virallisia tiedotuksia. Lehti ilmestyy broadsheet-koossa. 

Perjantaina 30.6.2023 Wiener Zeitung ilmestyi viimeisen kerran broadsheet-lehtenä. Seuraavat numerot olivat viimeisen lehden kannessa: 116&nbsp;840 (päivää), 3&nbsp;839 (kuukautta), 320 (vuotta), 12 (presidenttiä), 10 (keisaria), 2 (tasavaltaa) ja 1 (sanomalehti).

## Päätoimittajia
* Friedrich Uhl
*Reinhard Göweil

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Wiener Zeitungin viralliset Internet-sivut
Peter Lund

**Peter David Lund** (s. 7. maaliskuuta 1957, Turku) on Aalto-yliopiston teknillisen fysiikan professori. Hänet tunnetaan erityisesti vaihtoehtoisten ja uusiutuvien energialähteiden tutkijana ja puolestapuhujana. Hän on Suomen ilmastopaneelin jäsen (kausi 2020–2023).

Lund tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta vuonna 1975. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1980, tekniikan lisensiaatiksi 1981 ja tekniikan tohtoriksi 1984. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa käsitteli aurinkolämmitysjärjestelmiä korkeilla leveysasteilla. Työ oli otsikoitu *Studies on solar heating systems with long-term heat storage for northern high latitudes*. Lund osallistui lisäksi London Business Schoolin johtajakoulutukseen (Accelerated Development Programme, ADP01, 1989) 

Peter Lundin mukaan ilmastonmuutoksen torjunnassa olisi saavutettava vuoteen 2020 mennessä globaalit päästövähennystavoitteet, jotka varmistaisivat päästöjen kääntymisen laskuun. Suomenkin energiankäytön kasvu tulisi pysäyttää. Euroopan unionin tavoite vähintään 20 % päästöjen väheneminen 1990 tasosta sopisi muillekin maille. Energiankulutusta olisi tehostettava länsimaissa 20 % ja Kiinassa vieläkin enemmän. Uusiutuvia energialähteitä sähköntuotannossa tulisi lisätä, sillä ne vähentävät päästöjä eikä niihin liity haitallisia sivuvaikutuksia. Suomen tulisi muuttaa ilmastonmuutoksen uhat mahdollisuuksiksi.

Peter Lundin mukaan voisi olla mahdollista luoda uusia Nokioita ja työpaikkoja tuottamalla maailmalle puhdasta tekniikkaa uusiutuvan energian käyttöön ja käytön tehostamiseen. Ilman kotimarkkinoita osaaminen ei kehity, joten tarvitaan omia pilottilaitoksia. Julkinen liikenne on tehtävä vetovoimaisemmaksi: ruuhkamaksut, kapeat kadut, ei lisäkaistoja, hinnoittelu ja metro- ja junaliikenteen lisäys. Autoilu vähenee, kun sen hinta ja vaiva kasvaa suhteessa joukkoliikenteen kehitykseen. Pientalojen lämmityksessä on säästöpotentiaalia. Lämpöpumppuja tulisi edistää. Aurinkokerääjä katoilla lämmittää käyttövettä. Hehkulamppujen vaihto energiansäästölamppuihin säästäisi sähköä Vuotoksen ja Kollajan sähköntuotannon verran.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Peter Lundin Google Scholar -profiili  (scholar.google.com)
*Kuukauden väittely: Mistä energiaa tulevaisuuden Suomeen? (toimittaja Sakari Sirkkanen, prof. Peter Lund ja johtaja Jukka Leskelä; 9.9.2015, kesto 55 min) (yle.fi)
*Kjell Lindroos (26.7.2019) El eller gas är den stora framtidsfrågan för bilen - Professor Peter Lund: ”Hälften av våra fordon kan drivas med biogas”   (yle.fi)
Kustaa H. J. Vilkuna

**Kustaa Heikki Juhani Vilkuna** (s. 11. maaliskuuta 1966 Jyväskylä) on suomalainen historiantutkija. Hän on toiminut Suomen historian professorina Jyväskylän yliopistossa elokuusta 2014 alkaen. Hän on myös kulttuurihistorian dosentti Jyväskylän yliopistossa.

Vilkuna on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän väitteli Jyväskylän yliopistossa vuonna 1994. Vilkuna on työskennellyt Jyväskylän yliopistossa vuodesta 1991 ja toiminut historian professorina useaan otteeseen. Syksystä 2012 hän on toiminut Suomen historian oppiaineen pääedustajana.

Vilkuna on julkaissut tutkimusta erityisesti kulttuuri-, mentaliteetti-, sosiaali- ja taloushistoriasta. Hän on käsitellyt muun muassa isonvihan aikaa teoksissaan *Viha* (2005) ja *Paholaisen sota* (2006). Vuonna 2009 ilmestyneessä teoksessa *Neljä ruumista* Vilkuna käsitteli suomalaista oikeus- ja rikoshistoriaa.

Kustaa H. J. Vilkunan isä oli etnologian professori Asko Vilkuna ja isänisä akateemikko Kustaa Vilkuna. Hänen veljensä Janne Vilkuna on museologian professori Jyväskylän yliopistossa. Vilkunalla on kolme lasta.

## Teokset
* *Valtakunnan eduksi, isänmaan kunniaksi, ruukinpatruunalle hyödyksi: Suomen rautateollisuus suurvalta-ajalla*. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1994.
**Arkielämää patriarkaalisessa työmiesyhteisössä: rautaruukkilaiset suurvalta-ajan Suomessa*. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1996. 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Lisäksi Vilkunalta on ilmestynyt artikkeleja useissa kokoomateoksissa.

## Katso myös
* Kustaa Lillbäck, *Paholaisen sodan* päähenkilö

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kustaa H. J. Vilkuna Jyväskylän yliopiston sivuilla
Tiitus Mäntynen

**Tiitus Mäntynen** (25. marraskuuta 1894 Lappeenranta – 13. toukokuuta 1960) oli suomalainen kapellimestari, fagottitaiteilija ja director musices. 

Tiitus Mäntysen vanhemmat olivat soittoaliupseeri Robert Mäntynen ja Sofia Cecilia Merilä ja puoliso vuodesta 1927 musiikinopettaja Kerttu Ikonen. Mäntynen opiskeli Pietarin konservatoriossa 1916–1917 ja Helsingin konservatorioassa (diplomi) 1924  ja teki opintomatkan Pariisiin 1924–1925. Hän toimi orkesterimuusikkona Venäjällä 1915–1917 ja Helsingissä 1920–1924. Vuonna 1925 hänestä tuli Mikkelin musiikinystäväin orkesterin, myöhemmin Mikkelin kaupunginorkesterin ja sen orkesterikoulun johtaja, hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1958. Hänen johdollaan orkesteri osallistui muun muassa vuonna 1931 Helsingin laulujuhliin. Orkesteri voitti ensimmäisen palkinnon Jean Sibeliuksen ”Alla marcian” -esityksestä.Mäntynen johti myös Mikkelin sekakuoroa 1925–1935 ja Mikkelin Karjalakuoroa 1946–1955. Hän toimi 1920-luvulla useaan otteeseen musiikinopettajana. Director mucises -arvonimen Mäntynen sai 1943. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1950.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Keijo Virtamo. *Tiitus Mäntynen*, Otavan Iso musiikitietosanakirja 4. osa. Otava Helsinki, 1977.
Chablis

**Chablis** [ʃa.bli] on ranskalainen kunta, joka sijaitsee Burgundi-Franche-Comtén alueella Yonnen departementissa.

Kaupungin lävitse kulkee nykyisin departementin tasoinen RD865-maantie, joka oli aiemmin kansallisen talon tie RN65. Maantie yhdistää Chablis’n Auxerren kaupunkiin 15 kilometriä länteen ja Chaumontin kaupunkiin 120 kilometriä itään.

Chablis on myös viini, jota viljellään ja valmistetaan Chablis'n alueella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Naoero Amo

**Naoero Amo** () on Naurun ainoa virallinen puolue, joka perustettiin vuonna 2003. Se on liberaali ja kristillisdemokraattinen puolue. Naoero Amo -puolueen perustivat Kieren Keke, David Adeang, Marlene Moses, Roland Kun, Sean Oppenheimer ja Sprent Dabwido.

## Lähteet
Ruotsinpihlaja

**Ruotsinpihlaja** (*Sorbus intermedia*) on Etelä-Ruotsissa ja lounaisimmassa Suomessa kasvava, muuallakin puistopuuna yleinen pihlajalaji. Alkujaan Linné antoi sille tieteellisen nimen *S. suecica*. Ruotsinpihlaja on saanut alkunsa kotipihlajan, etelänpihlajan ja saksanpihlajan tai jonkin sen läheisen sukulaislajin risteymänä.

## Levinneisyys ja kasvupaikat
Ruotsinpihlaja kasvaa luonnonvaraisena pääasiassa Ruotsissa, suunnilleen Uppsalasta Göteborgiin ulottuvan linjan eteläpuolella sekä Suomessa Ahvenanmaalla ja lounaissaaristossa. Hajanaisia esiintymiä on Lounais-Suomessa, Baltian maissa ja Etelä-Norjassa. Istutettuna puisto- ja pihapuuna sitä kasvatetaan Etelä-Suomessa.

Se viihtyy avoimilla ja kuivilla kalkkipitoisilla kasvupaikoilla, kalliolehdoissa ja kivikkoisilla avoimilla rinteillä.

Ruotsinpihlaja on luokiteltu kansainvälisesti elinvoimaiseksi. Suomessa se on luokiteltu vaarantuneeksi.

## Ulkonäkö
Ruotsinpihlaja kasvaa enintään 10–15 metriä korkeaksi. Se eroaa kotipihlajasta etenkin lehtien muodon perusteella: kotipihlajanlehdissä on 5–6 paria ja lehdykät ovat parittain, ruotsinpihlajan lehdet ovat parihalkoisia tai parijakoisia, joskus harvoin voi lehden tyvessä olla lehdykkäpari. Samannäköisen suomenpihlajan lehden tyvessä on yksi tai kaksi lehdykkäparia. Ruotsinpihlajan lehden alapinta on harmaakarvainen. Marja on soikea ja punaruskea.

## Käyttö
Marja on syötävä, ja siitä voi valmistaa mehua. Puuaines on vaaleaa ilman sydänpuun tummuutta, ja se on hyvin kovaa, sitkeää ja vaikeasti halottavaa. Puusepänteollisuudessa se on kysytty ainespuu. Puistopuuna laji on siitä erinomainen, että se kestää hyvin leikkaamista ja pakkasia.

## Lähteet
* *[[Retkeilykasvio]]* (toim. Leena Hämet-Ahti, Juha Suominen, Tauno Ulvinen, Pertti Uotila, Seppo Vuokko). Suomen Luonnonsuojelun tuki. Helsinki, 1984. .
* Metsävastaa

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Ruotsinpihlaja – ''Scandosorbus intermedia''
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Scandosorbus intermedia'' - ruotsinpihlaja
Juan Antonio Flecha

**Juan Antonio Flecha Giannoni** (s. 17. syyskuuta 1977 Buenos Aires) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, joka ajoi viimeksi UCI World Tour -sarjassa kilpailevassa Vacansoleil-DCM-tallissa. Hän oli parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa, kuten Pariisi-Roubaix'ssa. Flechan menestysten takana oli usein irtiotto muutama kilometri ennen maalia. 

Relax-tallissa ammattilaisuransa vuonna 2000 aloittanut Flecha ajoi kaudet 2002–2003 iBanesto.com -joukkueessa. Vuonna 2003 hän voitti ensimmäisenä Argentiinassa syntyneenä pyöräilijänä etapin Ranskan ympäriajossa. Ylittäessään maalilinjan 11. etapin voittajana hän ampui taivaalle nuolen kuvitteellisella jousipyssyllä – erikoinen tuuletus johtui hänen sukunimestään, joka tarkoittaa suomeksi *nuolta*.

Vuosina 2004–2005 Flecha kilpaili Fassa Bortolon joukkueessa jakaen monissa yhden päivän kilpailuissa tallin kapteenin aseman Fabian Cancellaran kanssa – heidän yhteistyönsä toimi saumattomasti. Flecha voitti vuonna 2004 Züri-Metzgeten ja Giro del Lazion, oli toinen Ranskan ympäriajon 11. etapilla sekä sijoittui viidenneksi maailmancupin loppupisteissä. Seuraavana vuonna hän oli toinen Gent-Wevelgemissä Nico Mattanin jälkeen ja kolmas Pariisi-Roubaix'ssa, jossa hän hävisi loppukiritaistelun Tom Boonenille ja George Hincapielle. 

Kauden 2006 alusta Flecha ajoi Rabobankin oranssissa asussa. Debyyttivuonnaan alankomaalaistallissa hän sijoittui toiseksi ProTour-sarjaan kuuluvassa GP Ouest France-Plouay -kilpailussa sekä neljänneksi Pariisi-Roubaix'ssa. Vuoden 2007 Pariisi-Roubaix'ssa hän oli toinen Stuart O'Gradyn jälkeen; lisäksi hän sijoittui toiseksi Omloop Het Volk -klassikossa. Vuoden 2008 Flanderin ympäriajossa hän oli kolmas Stijn Devolderin ja Nick Nuyensin jälkeen. Flecha palasi voittokantaan vuoden 2008 lokakuussa voittamalla kokonaiskilpailun Circuit Franco-Belge -etappikilpailussa. Vuonna 2009 hän oli kolmas Omloop Het Nieuwsblad -kilpailussa ja kuudes Pariisi–Roubaix'ssa.

Kauden 2010 alussa Flecha siirtyi uuteen brittiläiseen Team Sky -joukkueeseen. Flechan kausi uudessa joukkueessa käynnistyi hienosti, kun hän voitti helmikuun lopussa ajetun Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun iskemällä yksin irti viiden miehen irtiottoryhmästä toiseksi viimeisellä mukulakiviosuudella noin 20 kilometriä ennen maalia. Maaliskuisessa E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa hän oli kolmas, samoin huhtikuulla Pariisi–Roubaix-klassikossa. Vuonna 2011 hän sijoittui Omloop Het Nieuwsbladissa toiseksi ja 2012 kolmanneksi. Pariisi–Roubaix'ssa hän oli 2012 neljäs.

Flecha siirtyi Vacansoleil-DCM-talliin kauden 2013 alusta. Hän sijoittui tuona vuonna viidenneksi Gent–Wevelgem-klassikossa ja kahdeksanneksi Pariisi–Roubaix'ssa. Flecha päätti uransa kauden 2013 jälkeen.

## Lähteet
*Juan Antonio Flecha trap-friis.dk-tietokannassa 
*Juan Antonio Flecha cyclingarchives.com-tietokannassa 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen nettisivu
Paini kesäolympialaisissa 1904

**[[Kesäolympialaiset 1904|Kesäolympialaisten 1904]] [[paini]]ssa** kilpailtiin vapaapainissa seitsemässä sarjassa. Vapaapaini oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa, kun aiemmin oli kilpailtu pelkästään kreikkalais-roomalaisessa painissa. Myös painoluokat olivat ensi kertaa mukana. Painin kaikki osanottajat olivat yhdysvaltalaisia.

## Mitalistit
### Vapaapaini

## Lähteet
The Lunatics

**The Lunatics** on vuonna 1996 perustettu instrumentaalista rockia esittävä yhtye.
## Jäsenet
### Nykyiset
* Sami Paananen — kitara
* Antti Tukio — kitara
* Veli-Matti Yli-Hukka — bassokitara
* Mika Moilanen — rummut

### Entiset
* Mika Kallio — rummut
* Mervi Tervo — basso
* Raimo Iskulehto — kitara

## Diskografia
### Albumit
* *Tour du Monde*
* *Beware!*
* *No sleep 'till Twang*

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu
Oiva Sala

**Oiva Arttur Sala** (ent. **Salin**; 31. lokakuuta 1900 Helsinki – 7. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 

## Ura
Sala näytteli 1920- ja 1930-luvulla muutamia vuosia Turun teatterissa ja Turun Työväenteatterissa. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin 1934–1949 ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1949–1965. Hänen tyypillisiä teatteriroolejaan olivat muun muassa Shakespearen ja Molièren henkilöhahmot, joissa hän saattoi viljellä vivahteikasta lämmintä huumoria.

Oiva Sala näytteli 37 elokuvassa 1940-luvulta alkaen. Salan tunnetuin rooli oli luutnantti Hugo Mandelcronan rooli elokuvassa *[[Siltalan pehtoori (vuoden 1953 elokuva)|Siltalan pehtoori]]* (1953). Sala oli näytellyt tätä roolia jo pitkään, ainakin Tampereen Teatterissa, ensimmäisen kerran jo vuonna 1935 Uuno Laakson sijaisena. Muita huomattavia elokuvarooleja Salalla oli muun muassa elokuvissa *[[Kersantilleko Emma nauroi?]]* (Nännimäinen) (1940), jossa olivat jo näkyvissä Salan lähes jokaisen elokuvaroolin maneerit (korostettu naismaisuus ja viittaukset homoseksuaalisuuteen), *[[Viisi vekkulia]]* (Rovasti Leevi Sammal) (1956) sekä *[[Pieni luutatyttö]]* (namusetä Julius) (1958).

Elokuvissa Sala näytteli pieniä rooleja, joista viimeisin oli vanha kirkkoherra Wallen elokuvassa *[[Täällä Pohjantähden alla (vuoden 1968 elokuva)|Täällä Pohjantähden alla]]*. Hän esiintyi myös muun muassa elokuvissa  *[[Niskavuoren Heta]]*, *[[Hilja maitotyttö]]*, *[[Minä ja mieheni morsian]]* sekä *[[Kaasua, komisario Palmu!]]*

Sala näytteli vuodesta 1960 lähtien lukuisissa televisiotuotannoissa. Hän ehti esiintyä radiokuunnelmassa *[[Knalli ja sateenvarjo]]* juuri ennen kuolemaansa. 

Sala palkittiin 1958 Pro Finlandia -mitalilla.

Sala on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

## Lähteet
Palau de la Música Catalana

**Palau de la Música Catalana**  (Katalonialainen musiikkipalatsi) on art nouveau -tyyliin rakennettu konserttitalo Barcelonassa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lluís Domènech i Montaner, ja se rakennettiin vuosina 1905–1908. Rakennusta korjattiin ja laajennettiin vuosina 1982–1989 arkkitehtien Oscar Tusquets ja Carles Díaz johdolla.

Palau de la Música Catalana on tunnettu poikkeuksellisen runsaasta koristelustaan sekä siitä, että konserttisali on valaistu luonnonvalolla. Valo siivilöityy saliin katossa olevan lasimosaiikkikupolin läpi.

Musiikkipalatsi kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.palaumusica.cat/en
Jean-Marc Gounon

**Jean-Marc Gounon** (s. 1. tammikuuta 1963 Aubenas, Ranska) on entinen ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan yhdeksään osakilpailuun, saavuttamatta yhtään pistettä.

Gounon voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1989, jonka jälkeen hän siirtyi Formula 3000 -sarjaan. Hän kilpaili sarjassa kolme vuotta, jonka jälkeen hän osti kahden kilpailun mittaisen kuljettajan sopimuksen Minardi-tallista kauden 1993 lopussa. Gounon keskeytti molemmissa osallistumissaan kilpailuissa.

Seuraavalla kaudella Gounon sai Andrea Monterminin paikan Simtekiltä. Gounonin parhaaksi sijoitukseksi jäi hänen kotikilpailussa, Ranskassa, ajama yhdeksäs sija, joka oli myös Simtekin paras saavutus. Gounon ajoi kaudella seitsemässä GP:ssa, kunnes hänet Portugalin GP:n jälkeen korvasi Italialainen Domenico Schiattarella.

Hänen poikansa Jules Gounon on myös autourheilija.

## Kaudet numeroina

### Tulokset kilpailuittain

## Lähteet
Pitkäkoski

**Pitkäkoski** voi tarkoittaa seuraavia:

* Pitkäkoski, koski Vantaanjoessa Helsingissä. Tämän lähellä sijaitsevat:
** Pitkäkosken maja, ulkoilumaja
** Pitkäkosken vedenpuhdistamo, vedenpuhdistamo
* Pitkäkoski, kylä Perttelissä Salossa, myös samanniminen koski Uskelanjoessa kylän alueella
* Pitkäkoski, koski Saramojoessa Nurmeksessa
* Pitkäkosken puuhiomo ja paperitehdas Sippolan Ruotilassa 1916–1932 toiminut yritys.
Itävallan parlamenttitalo

**Itävallan parlamenttitalo** on Itävallan pääkaupungissa Wienissä sijaitseva rakennus, jossa kokoontuu Itävallan kaksikamarinen parlamentti. Rakennus sijaitsee Ringstraßen varrella Wienin 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa, lähellä Hofburgin keisarillista palatsia. 

Tanskalaisen arkkitehdin Theophil Hansenin suunnittelema rakennus rakennettiin vuosina 1874–1884. Sitä käytti alkuaan valtakunnanneuvosto (*Reichsrat*) eli Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian itävaltalaisen osan kaksikamarinen parlamentti. Rakennus edustaa Antiikin Kreikasta kumpuavaa uusklassista arkkitehtuuria. Arkkitehti Hansen suunnitteli parlamenttitalon kokonaisuutena, jossa jokainen yksityiskohta on harmoniassa muiden kanssa. Täten hän oli vastuussa myös sisätilojen koristelusta, kuten patsaista, maalauksista, kalusteista ja kattokruunuista. Yksi parlamenttitalon tunnetuimmista osista on Pallas Athenen patsas suihkulähteineen talon edustalla.

Rakennus kärsi merkittäviä vaurioita toisen maailmansodan pommituksissa, ja siitä tuhoutui noin puolet. Julkisivu ja suurin osa sisätiloista jälleenrakennettiin vuonna 1956 päättyneissä entisöinti- ja jälleenrakennustöissä pääosin alkuperäiseen asuunsa. Ainoastaan kansallisneuvoston istuntosali sai täysin uuden, modernin ilmeen.

Parlamenttitalo käsittää yli 13&nbsp;500 neliömetrin suuruisen alan, ja se on täten yksi suurimmista rakennuksista Ringstraßen varrella. Nykyisin siellä sijaitsevat itävaltalaisten nelivuotiskaudelle valitsimista ehdokkaista koostuva kansallisneuvosto (*Nationalrat*) ja osavaltioiden valitsimista edustajista koostuva liittoneuvosto (*Bundesrat*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Parlamenttitalon vierailusivusto  
* Tietoa parlamenttitalosta Itävallan parlamentin sivuilla
Metafyysinen taide

**Metafyysinen taide** ( tai *Scuola metafisica*) on alun perin Italiassa 1900-luvun alussa syntynyt taidesuuntaus, jonka keskeisimpiä edustajia olivat Giorgio de Chirico ja Carlo Carrà. Carrà oli 1910-luvulla jo saavuttanut mainetta futuristisena maalarina, ja de Chirico puolestaan oli herättänyt Pariisissa ihastusta mystisillä kaupunkikuvillaan. Taiteilijat tunsivat toisensa ja näkemystensä yhtymäkohdat ja muodostivat eräänlaisen liittolaisuussuhteen.

Metafyysikot maalasivat näennäisen realistiseen tyyliin unenomaisia näkymiä esimerkiksi italialaisilla kaupungeille tyypillisistä toreista tai tavanomaisista asetelmista. Teokset edustivat näkymiä kuvitteellisista, ihmisen alitajuntaa heijastavista maailmoista fysikaalisen todellisuuden ulkopuolella. Suuntaukselle annettu nimi metafyysinen juontuu juuri teosten kuvaamien kohteiden tavanomaista kokemusmaailmaa ylittävästä luonteesta. Taiteilijat pyrkivät osoittamaan, että arkipäiväisistäkin asioista oli löydettävissä kätketty metafyysinen olemus, mikä muistuttaa kantilaista ajatusta noumenaalisesta olemusten maailmasta.

Metafyysisessä taiteessa normaali fysikaalisen todellisuuden logiikka ei enää pätenyt, vaan teoksissa tavanomaisilta näyttävät kohteet saattoivat asettua toisiinsa nähden selittämättömällä tai satunnaisella tavalla ja epätodellisissa perspektiiveissä. Metafyysinen taide vaikutti merkittävästi dadaismin ja surrealismin kehitykseen. 

Chiricon ja Carràn ohella merkittäviä metafyysikkoja ovat olleet myös belgialainen Paul Delvaux sekä italialaiset Giorgio Morandi, Filippo de Pisis ja Alberto Savinio (de Chiricon veli).

## Aiheesta muualla
* Metaphysical Art (MoMA)
*
Herning Blue Fox

**Herning Blue Fox** tai **Herning IK** on tanskalainen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Herning. Joukkue on perustettu vuonna 1947 ja se pelaa Tanskan pääsarjatasolla Superisligaenissa. Kauden 2006–2007 päätteeksi seura juhli myös Tanskan mestaruutta. Se oli seuralle kaikkiaan 13. ja jo neljäs 2000-luvulla. Mitaleita on kauden 2006–2007 jälkeen kertynyt yhteensä 23. 

Seuran kotikenttänä toimii Herning Isstadion eli KVIK Hockey Arena, jonka katsojakapasiteetti on noin 3800. Seuran yleisöennätys on kaudelta 2006, jolloin Tanskan liigapeliä oli seuraamassa 4004 katsojaa. Yksi parhaista Blue Foxissa pelanneista pelaajista on tanskalainen Frans Nielsen.

## Suomalaiset
Seura on myös suomalaisittain mielenkiintoinen, sillä esimerkiksi kaudella 2006–2007 seurassa pelasi kaikkiaan kuusi suomalaista: Mikko Luovi, Pekka Tirkkonen, Timo Leinonen, Mikko Suvanto, Tuomas Immonen ja Matti Kaipainen. Kaudella 2007–2008 seurassa pelasi muun muassa suomalainen Jouni Loponen. 2008-2009 Juha Kiilholma pelasi Herningissä. Suomalaisista seurassa on pelannut myös esimerkiksi Timo Koskela, joka pelasi seurassa kaikkiaan viisi kautta. 

## Joukkue kautena 2025–2026

### Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Garth Murray 
* **Apuvalmentaja:** Barry Smith 
* **Maalivahtivalmentaja:** Simon Nielsen 
* **Fysiikkavalmentaja:** Christian Bo Poulsen 
* **Puheenjohtaja:** Claus Sørensen 
* **Jääkiekkotoiminnanjohtaja:** Torben Skovsgaard 
* **Toimitusjohtaja:** Peter Regin 

*Lähde: EliteProspects*

## Saavutukset
* Kultaa: 1973, 1977, 1987, 1991, 1992, 1994, 1995, 1997, 1998, 2001, 2003, 2005, 2007
* Hopeaa: 1975, 1985, 1990, 1993, 2000
* Pronssia: 1974, 1981, 1989, 1996, 2002

## NHL- ja WHA-pelaajat

* Frederik Andersen
* Oliver Bjorkstrand
* Brodie Dupont
* Bryan Felsner
* Nicklas Jensen
* Petr Kalus
* Frans Nielsen

* Jonathan Racine
* Peter Regin
* Seppo Repo
* Todd Simpson
* Petri Skriko
* Jerred Smithson

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Herning Bluefox
* Herning IK
Suomenpihlaja

**Suomenpihlaja** eli *härkäpihlaja* (*Hedlundia hybrida*) on Pohjoismaissa, myös Lounais-Suomessa kasvava pihlajalaji. Lajin aiempi tieteellinen nimi on Carl von Linnén antama *Sorbus hybrida*. Pietari Kalmin antama nimi *S. fennica* ei ole kelvannut nimistötieteilijöille. Kuten lajin tieteellinen lajinimi *hybrida* kertoo, suomenpihlaja on syntynyt kahden eri lajin risteydyttyä noin 6 000 vuotta sitten Litorinameren rannikolla; kantalajit olivat ilmeisesti kotipihlaja (*Sorbus aucuparia*) ja saksanpihlajiin kuuluva "itämerenpihlaja" *[[valkopihlaja|Sorbus rupicola]]*.

## Ulkonäkö ja koko

Suomenpihlaja kasvaa enintään 10–15 metriä korkeaksi puuksi. Muodoltaan se muistuttaa ruotsinpihlajaa, josta sen voi erottaa lehtien perusteella; suomenpihlajan lehden tyvellä on yksi tai kaksi lehdykkäparia, joskus useampiakin, kun taas ruotsinpihlajan lehden tyvellä ei yleensä ole yksittäisiä lehdykkäpareja.

Suomenpihlaja kukkii juhannuksen aikoihin. Kukinto on vaaleankeltainen tai lähes valkoinen huiskilo. Kukan halkaisija on suurempi kuin kotipihlajalla, noin puolitoista senttimetriä. Kukasta kypsyvä hedelmä on punainen ja pyöreä pohjusmarja.

## Levinneisyys
Suomenpihlaja kasvaa luonnonvaraisena Ahvenanmaalla, lounaissaaristossa ja Lounais-Suomen rannikolla. Joidenkin lähteiden mukaan sitä esiintyisi myös Suomen ulkopuolella Ruotsin Södermanlandin ja Uplannin maakuntien rannikoilla, Gotlannissa, Tanskan Bornholmin saarella ja Norjassa.

## Elinympäristö
Kasvupaikan suhteen laji on vaatimaton, mutta mieluiten se kasvaa valoisassa kuivassa rinteessä. Luonnossa sen tyypillisintä esiintymisympäristöä ovat kivikkoiset niittyrinteet, kalliolehdot, laidunkedot ja karjalaitumet, yleensä lähellä meren rantaa.

## Käyttö
Suomenpihlajan marjoista voi tehdä mehua. Puusepänteollisuudessa kysytty puuaines on lujaa ja vaaleaa. Suomenpihlajaa viljellään yleisesti puistopuuna Etelä-Suomessa, joskin ruotsinpihlaja on tavallisempi. Ainakin Lounais-Suomessa, Uudellamaalla ja Etelä-Hämeessä laji on levittäytynyt istutusalueilta myös ympäröivään luontoon.

## Lähteet
* *[[Retkeilykasvio]]* (toim. Leena Hämet-Ahti, Juha Suominen, Tauno Ulvinen, Pertti Uotila, Seppo Vuokko). Suomen Luonnonsuojelun tuki. Helsinki, 1984. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Hedlundia hybrida'' - suomenpihlaja
Enkelin hiukset

**Enkelin hiukset** ovat valkeita, hienoja kuituja, joita putoaa taivaalta. Tavanomainen selitys enkelin hiuksille on hämähäkinseitti, joka lentää ilmojen halki. Joidenkin hämähäkkien tiedetään liikkuvan ilman halki seitillä, joka muistuttaa liitovarjoa.

## Lähteet
Yrjö-palkinto

**Yrjö-palkinto** on Suomen Jazzliiton vuosittain ansioituneelle suomalaiselle jazzmuusikolle myöntämä palkinto. Sitä pidetään yleisesti arvostetuimpana suomalaiselle jazzmuusikolle myönnettävänä tunnustuksena. Yrjö-palkinnon saajan päättää Jazzliiton hallitus, ja palkinto jaetaan Valtakunnallisten Jazzpäivien yhteydessä. Yrjö-palkintoon ei sisälly rahaa vaan taideteos, jonka tekijä on yleensä kotoisin Jazzpäivien kulloisestakin isäntäpaikasta.

Ensimmäinen Yrjö-palkinto jaettiin 11. marraskuuta 1967 saksofonisti Eero Koivistoiselle. Vuonna 2002 Yrjö jaettiin ensimmäistä kertaa naismuusikolle, kun palkinnon vastaanotti Anna-Mari Kähärä. Rumpali Edward Vesala on ainoa muusikko, joka on saanut Yrjön kahdesti, vuosina 1972 ja 1980.

Yrjö-palkinnon voittajista koottiin vuonna 2006 Jazzliiton 40-vuotisjuhlan kunniaksi juhlaorkesteri, *Iso Yrjö*. Orkesteri esiintyi ympäri Suomea esittäen jäsentensä uudelleen sovitettuja sävellyksiä, ja kiertue päättyi Savoy-teatteriin, Helsinkiin Jazzliiton 40-vuotispäivänä 25. marraskuuta.

Yleisradion Jazzradio on vuodesta 2003 jakanut Varjo-Yrjön suomalaista jazzkulttuuria edistäneelle taholle.

## Yrjö-palkitut

## Lähteet
Gnarffit

**Gnarffit**  on saksalainen piirrossarja, joka kertoo Moppan planeetalla asuvista kivikautisista olennoista. Sarjaa on esitetty MTV3-kanavalla sekä Sub Juniori ja Nickelodeon - digikanavalla. 

## Aiheesta muualla
*http://www.gnarf-tv.de/
Züri-Metzgete

**Züri-Metzgete** (Zürichin mestaruus) on maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan vuosittain Zürichissä. Se oli vuoteen 2006 saakka ammattilaisten klassikkokilpailu ja kuului maantiepyöräilyn maailmancupiin ja UCI ProTour-sarjaan. Vuodesta 2008 se on järjestetty amatöörikilpailuna.

## Historia
Züri-Metzgete järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1914. Kilpailu ajettiin vuodesta 1917 lähtien joka vuosi, myös toisen maailmansodan aikana, aina vuoteen 2006 saakka. Se oli pisimpään katkeamatta järjestetty ammattipyöräilyn suurkilpailu, kunnes vuonna 2007 kilpailua ei pystytty järjestämään. Züri-Metzgete ajettiin vuosikausia toukokuun alussa, mikä ei ollut ideaalinen ajankohta valtaosalle huippupyöräilijöistä maalis- ja huhtikuun *monumenttien* jälkeen. Lisäksi kilpailu ajettiin 1960-1980 -luvuilla usein päivä Rund um den Henninger Turm -kilpailun jälkeen, mikä myös huononsi ajon tasoa. Vuonna 1988 Züri-Metzgete siirrettiin ajettavaksi elokuun puolivälissä, ja kilpailu sai uutta sykettä monien Ranskan ympäriajon tähtienkin kiinnostuttua siitä. 

Sveitsiläisajajat voittivat Züri-Metzgeten 35 kertaa ensimmäisistä 41 kilpailusta vuosina 1914–1956. Kilpailun on useimmin voittanut isäntämaan Heiri Suter – kaikkiaan kuusi kertaa vuosina 1919–1929. Myös aikakauden suurimmat sveitsiläistähdet Ferdi Kübler (1943) ja Hugo Koblet (1952 ja 1954) kuuluvat Züri-Metzgeten sankareihin. Huomattavin ulkomaalaisvoitto nähtiin vuonna 1946, kun italialainen Gino Bartali voitti maanmiehensä ja "arkkivihollisensa" Fausto Coppin. Kilpailu ratkesi kiistanalaisella tavalla, sillä Bartali karkasi Coppilta, jonka kanssa oli irtiotossa, kun tämä oli kiristämässä kengännauhojaan. On sanottu, että juuri tämä tapahtuma aloitti Coppin ja Bartalin välisen "sodan". Bartalin keskinopeus tuossa kilpailussa oli 42,228 km/h, joka säilyi ennätyksenä yli 50 vuoden ajan. Espanjalainen Juan Antonio Flecha voitti vuoden 2004 kilpailun uudella keskinopeusennätyksellä 42,707 km/h.

Vuoden 1956 jälkeen sveitsiläisajajat voittivat Züri-Metzgeten ammattilaiskilpailun vain viisi kertaa, kun taas Italiaan voitto  meni 15 ja Belgiaan 13 kertaa. Kilpailun voittajien joukkoon kuuluu suuria klassikkokisojen tähtiä, kuten Paolo Bettini, Francesco Moser, Roger De Vlaeminck, Freddy Maertens, Giuseppe Saronni ja Johan Museeuw.

## Voittajat
Lähde: Memoire-du-cyclisme

### Amatöörikilpailun voittajat
Lähde: Cycling Archives
*2008 Nico Keinath 
*2009 Stefan Trafelet 
*2010 Pirmin Lang 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen nettisivu
Susi lampaan vaatteissa

**Susi lampaan vaatteissa** on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista sekä siihen viittaava sanonta. Faabelin numero Perryn indeksissä on 451.

Sadussa susi löytää lampaantaljan, ja keksii että jos hän pukee sen päälleen, hän näyttää kauempaa lampaalta, joten lampaat eivät tajua vaaraa. Lähestyttyään lammaskatrasta talja yllään susi oli juuri pääsemäisillään tarpeeksi lähelle hyökätäkseen, kun paimen saapui paikalle. Hän päätti valita yhden lampaistaan teuraaksi ruokaa varten – ja tappoi siten suden sattumalta. Tarinan opetus on, että petokseen turvautujille käy joka tapauksessa lopulta huonosti.

”Susi lampaan vaatteissa” on myös vertaus, jota käytetään useimmiten kuvaamaan naamioitunutta uhkaa tai ystävällisyydeksi naamioitua petosta. Vertaus esiintyy vanhan raamatunkäännöksen vaikutuksesta usein myös muodossa "susi lammasten vaatteissa". Jeesus vertasi vääriä profeettoja lampaiksi naamioituneisiin susiin.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* 
* 
* Aisopoksen satuja (Äänite), Audiotuotanto, 7: Susi lampaan vaatteissa. 2006. CD-äänilevy, ATCD147.

## Aiheesta muualla