open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lyngsalpan

**Lyngsalpan** (joskus *Lyngsfjellan* tai *Lyngsalpene*) on Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston osa, joka ulottuu Yykeän, Omasvuonon, Paatsivuonon ja Tromssan kuntien alueille. Suurin osa huipuista asettuu etelä-pohjoinen-suuntaiselle akselille, jolla vuorijonon jakaa kahtia eteläisen ja pohjoisen alueen välissä kulkeva Ullsfjorden-vuonon sivuhaara, Muotkalahti (Kjosen). Lyngenin ja Kjosenin kylien välinen kapea maakaistale yhdistää pohjoisemman alueen eteläisemmän alueen kautta mannermaahan.

Vuoriston osan korkein huippu on 1 833 metriä merenpinnan tasoa ylemmäksi yltävä Jiehkkevárri.

Brittiläinen vuorikiipeilijä William Cecil Slingsby kiipesi 1870-luvulla ensimmäisenä monille alueen huipuista, minkä jälkeen alueen vuorikiipeilystä tuli suositumpaa.

Vuori- ja jääkiipeilyn lisäksi muita suosittuja aktiviteetteja alueella ovat retkeily, hiihtäminen ja laskettelu.

## Huippuja


Lakselvdalen.jpg|Lakselvdalen-laakso. Langdalstindanen (1 580 m) länsipuolta keskellä ja Durmålstinden (1 265 m) kuvan oikeassa laidassa.
Balsfjorden_&_Jiehkkevárri.jpg|Lyngsalpenen ja koko Tromssan läänin korkein huippu, Jiehkkevárri (1 833 m, keskellä kuvaa), nähtynä Paatsivuonon yli.
Balsfjorden & Lyngsalpene summits.jpg|Panoraamanäkymä Balsfjordenin yli Lyngsalpenen huipuille nähtynä Storsteinnesista helmikuussa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jiehkkevárri

**Jiehkkevárri** (myös **Jiekkevarri** tai **Jiekkevarre**) on Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston Lyngsalpenen osan ja Tromssan läänin korkein vuorenhuippu. Jäätikön peittämän huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 833 metriä.

Nimi ”Jiehkkevárri” tarkoittaa suomeksi ”jäistä vuorta”.

Huipulle nousivat ensimmäisinä brittiläinen Geoffrey Hastings ja norjalainen Elias Hogrenning 3. heinäkuuta 1899. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kuvia ja hieman tietoa, Geir Jenssen 2006
Marie-Laure Brunet

**Marie-Laure Brunet** (s. 20. marraskuuta 1988 Lannemezan, Hautes-Pyrénées, Ranska) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä.

Brunet aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 2003. Hän saavutti junioreiden MM-kilpailuissa 2007 kultaa takaa-ajossa ja viestissä sekä pronssia normaalimatkalla. Vuoden 2008 junioreiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa normaalimatkalla ja viestissä sekä pronssia takaa-ajossa.

Brunet hiihti Östersundin MM-kilpailuissa 2008 toisen osuuden Ranskan viestijoukkueessa, joka sai pronssia. Pyeonchangin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa. Naisten viestissä hän oli niin ikään ensimmäisen osuuden viestinviejänä Ranskan saadessa pronssia. Takaa-ajokilpailussa Brunet sijoittui seitsemänneksi, vaikka lähti matkaan pikakilpailun jälkeiseltä 52. sijalta. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas ja normaalimatkalla viidestoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän saavutti pronssia takaa-ajossa sekä oli sprinttikilpailussa kuudes, normaalimatkalla kahdestoista ja yhteislähdössä viidestoista. Viestissä Brunet hiihti avausosuuden Ranskan hopeajoukkueessa. 

Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 Brunet hiihti ensimmäisen osuuden Ranskan pronssijoukkueessa sekaviestissä ja toisen osuuden hopeaa saaneessa naisten viestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän oli yhdeksäs. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sai normaalimatkalla, yhteislähdössä ja viestissä hopeaa, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kuudes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sai sekaviestissä hopeaa ja oli takaa-ajossa yhdestoista. Sotšin olympialaisissa 2014 hän pyörtyi huonovointisuuden seurauksena naisten viestin avausosuudella, ja Ranska joutui keskeyttämään kilpailun.

Brunet kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kontiolahdella kaudella 2007–2008 ja sai ensimmäiset maailmancup-pisteensä sijoituttuaan normaalimatkalla 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan myöhemmin samalla kaudella neljäs Pyeongchangin takaa-ajokilpailussa. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan kolmas Trondheimin takaa-ajokilpailussa 21. maaliskuuta 2009.

Brunet saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Haute Mauriennessa kesällä 2008 kultaa viestissä sekä hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa.

Brunet ilmoitti uransa lopettamisesta kesäkuussa 2014.

## Maailmancupin palkintosijat
*Kausi 2008–2009: Trondheim takaa-ajossa kolmas
*Kausi 2009–2010: Vancouver takaa-ajossa kolmas, Hanty-Mansijsk pikakilpailussa toinen; maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksäs
*Kausi 2010–2011: Östersund normaalikilpailussa toinen, Pokljuka normaalikilpailussa kolmas, Antholz yhteislähtökilpailussa toinen
*Kausi 2011–2012:  Nové Město takaa-ajossa kolmas, Ruhpolding normaalimatkalla ja yhteislähdössä toinen; maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs
*Kausi 2013–2014: Östersund normaalikilpailussa kolmas

## Lähteet
*
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Viralliset kotisivut
David Ekholm

**David Ekholm** (s. 16. tammikuuta 1979 Ekshärad, Hagforsin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä.

Ekholm hiihti avausosuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka voitti junioreiden maailmanmestaruuden Pokljukassa 1999. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Oberhofissa 2004 sijoittuen viestissä kuudenneksi. Saman sijan hän sai viestistä myös Östersundissa 2008. 

Ekholm sijoittui Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 normaalimatkalla viidenneksi. Hän ampui yhden sakkominuutin toisella ampumapaikalla ja hävisi kultaa voittaneelle Ole Einar Bjørndalenille 26,3 sekuntia. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljästoista Anterselvan pikakilpailussa aiemmin samalla kaudella. Pyeongchangin MM-kilpailujen sekaviestissä Ekholm hiihti kolmannen osuuden Ruotsin joukkueessa, joka sai hopeaa 6,2 sekuntia Ranskalle hävinneenä.

Ekholm lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen. Hän avioitui kesällä 2010 ruotsalaisen ampumahiihtäjän Helena Jonssonin kanssa.

## Lähteet
*

### Viitteet
Kapinkiuru

**Kapinkiuru** (*Certhilauda brevirostris*) on Etelä-Afrikassa tavattava kiuruihin kuuluva varpuslintu. Laji erotettiin omaksi lajikseen pitkänokkakiurusta (*Certhilauda curvirostris*) vuonna 1999.

## Koko ja ulkonäkö
Kapinkiurun koko on noin 21&nbsp;cm. Lajin pää, selkä siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Vatsa on valkoinen, ja siinä on mustia raitoja. Kapinkiurun nokka on pitkähkö ja hieman alaspäin taipunut. Päässä on lisäksi valkoinen silmäkulmajuova.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Kapinkiurua tavataan Länsi-Kapin osavaltiossa sijaitsevasta Agulhasin tasankoalueilla, joita rajaavat Botjoki ja Georgen kaupunki.. Laji elää peltomailla, mutta välttää alueita, jotka ovat tehoviljelyssä. Lajia tavataan myös hiekkaisten karoo-arojen pensaikoissa. Suurin osa lajin elinympäristöä on nykyään viljapeltoja ja laitumia, joihin se on sopeutunut hyvin. Lajin elinympäristö on tuntemattomista syistä laikuittainen.

## Elintavat ja ravinto
Kapinkiurut liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Laji pesii syyskuusta lokakuuhun. Pesän se rakentaa kasvillisuuden sekaan tai maahan. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa. Poikaset poistuvat pesästä marraskuuhun mennessä.

Ravintonaan laji käyttää pääasiassa hyönteisiä, mutta ajoittain myös siemeniä.

## Lähteet
Vito Bratta

**Vito Bratta** (s. 1. heinäkuuta 1961 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on saanut soittotyylinsä vaikutteita mm. Eddie Van Halenilta luoden kuitenkin oman tunnistettavan tyylinsä. Eddie Van Halen. Bratta on White Lion -yhtyeen toinen perustajajäsen ja toimi yhtyeen kitaristina sen hajoamiseen vuonna 1991 asti. Myöhemmissä kokoonpanoissa vuoden 1999 jälkeen Bratta ei ole ollut mukana. Hän lopetti muusikonuransa vuonna 1994, vaikka soittelee edelleen kitaraa. Syyksi hän on kertonut, että perhe ja isän sairaus vaati hänen aikansa ja energiansa. Bratta on ollut mukana kaikilla White Lionin studiolevyillä lukuun ottamatta albumeita *[[Remembering White Lion]]* (1999) ja *[[Return of the Pride]]* (2008).

## Diskografia
### White Lion
*Fight to Survive, 1985
*Pride, 1987
*Big Game, 1989
*Mane Attraction, 1991
*The Best of White Lion, 1992, kokoelma
*Anthology 83–89, 2004, kokoelma
*The Definitive Rock Collection, 2007, kokoelma
Pierre Louis Jouy

**Pierre Louis Jouy** (k. elokuu 1894) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Jouy oli ensimmäinen amerikkalainen ornitologi, joka tutki Korean linnustoa. Hän oli ammattimainen keräilijä, joka saapui Souliin toukokuussa 1883 oltuaan sitä ennen kaksi vuotta Japanissa keräämässä lintuja Kansallismuseon toimeksiannosta. Kansallismuseolla ei ollut määrärahaa Jouyn Korean-matkalle, mutta Jouy onnistui järjestämään itsensä Yhdysvaltojen lähetystöhenkilökuntaan. Hän keräsi lintuja Soulin ympäristöstä koko kesän. Syksyllä hän sai toimen kiinalaisten tullilaitoksesta Koreassa (Chinese Customs Service of Korea) ja matkusti Fusaniin marraskuussa 1883. Jouy asui Fusanissa lähes kolme vuotta ja keräsi lintuja ja muita eläimiä aina kun työkiireiltään ennätti. Hän lähti Koreasta heinäkuussa 1886, mutta pysähtyi vielä muutamaksi päiväksi Wŏnsaniin, jossa hän sai hankituksi muutaman näytteen lisää.

Jouy lähetti kokoelman, jossa oli yli 500 näytettä, Kansallismuseoon Washingtoniin, missä se lojui koskemattomana yli 20 vuotta. Samaan aikaan toiset tutkijat keräsivät ja kuvailivat lintuja, jotka siis olivat jo museossa. Jouy palasi Yhdysvaltoihin, paitsi rahoituksen loputtua, myös sairastuttuaan. Rahapulassa hän joutui jättämään kokoelmansa järjestämisen tuonnemmaksi ja lähti sen sijaan palkattuna keräilijänä Meksikoon keräämään lintuja ja muita eläimiä. Hänen sairautensa paheni ja hän kuoli tuberkuloosiin 1894.

Jouy ei ehtinyt kirjoittaa Korean ajoistaan raporttia, vaikka hänellä oli sellainen tarkoitus. Hänen ystävänsä A. H. Clark tutki kokoelman ja kuvaili vuonna 1907 yhdeksän siihen mennessä tuntematonta uutta muotoa, linnuista muun muassa viirupöllön (*Strix uralensis*) alalajin *hondoensis*. Vuonna 1910 Clark julkaisi täydellisen raportin kokoelman 554 näytteestä, mutta koska Jouyn muistiinpanot olivat olleet vain hänen päässään, ei raportissa ole juuri muuta kuin, mitä linnunnahat voivat kertoa. Clark löysi yhden lyhyen käsikirjoituksen, jossa Jouy kuvaili japaninparatiisimonarkin ja jonka Clark julkaisi postuumisti Jouyn nimellä 1910.

Jouy oli vähän ennen kuolemaansa antanut käsikirjoituksen Leonhard Hess Stejnegerille ja pyytänyt tätä tutkimaan kokoelmansa ja julkaisemaan raportin. Stejneger ei kiireiltään ehtinyt sitä koskaan tehdä.

Jouyn kunniaksi on nimetty hopeahartiakyyhky (*Columba jouyi*).

## Lähteet
* Internet Archives (''The Birds of Korea'', Oliver L. Austin, Jr. 1948)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* ''The Auk''
Viimeiseen pisaraan (albumi)

**Viimeiseen pisaraan** on suomalaislaulaja Kari Tapion studioalbumi (albumilistan sijoitus 3.). Se julkaistiin 25. maaliskuuta 2009.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Kari Tapio – laulu
* Jani Jalkanen – taustalaulu (kappaleet "Viimeiseen pisaraan" ja "Alumiinitähdet")
* Ninni Poijärvi – taustalaulu, viulu
* Mika Kuokkanen – taustalaulu, akustinen kitara
* Tommi Viksten – kitarat
* Petri Hakala – mandoliini, akustinen kitara
* Olli Haavisto –  dobro, pedal steel guitar, weissenborn ja kitarat
* Eeva Koivusalo – basso
* Tom Nyman – basso (kappale "Viimeiseen pisaraan")
* Janne Haavisto – rummut

### Tuotanto
* Olli Haavisto – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
* Janne Haavisto – tuottaja
* Jussi Jaakonaho – äänittäjä
* Pauli Saastamoinen – masteroija
* Seppo Hagfors – kansikuva
* Tom Nyman – sisäkannen kuva
* Fredrik Stürmer – kansikuva

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Edel Records Finland - Viimeiseen pisaraan
* Viimeiseen pisaraan axr.fi -sivustolla
Suihkussa laulaminen

**Suihkussa laulaminen** on laajalle levinnyt tapa. Monet ihmiset laulavat suihkussa, koska sen akustiset ominaisuudet saavat laulajan äänen kuulostamaan itselleen paremmalta. Pieni tila ja seinälaattojen kovat, ääntä heijastavat pinnat tuottavat erilaisia seisovia aaltoja ja kaikuja, jotka antavat äänelle syvyyttä ja runsautta. 

Suihkussa laulaminen on kirjattu ensi kertaa historiaan jo vuosisatoja sitten. Esimerkiksi muslimifilosofi Ibn Khaldun kirjoitti *Muquddimahin* ensimmäisessä osassa kylvyssä laulamisen ilosta, jonka hän selitti olevan peräisin kuuman ilman vaikutuksesta ihmisen henkeen. .

Keskinkertaisia tai amatöörilaulajia kutsutaan yleensä ironisesti suihkulaulajiksi. 

## Lähteet
Pauliina Miettinen

**Pauliina Miettinen** (s. 20. toukokuuta 1972 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii  KuPS:n päävalmentajana Kansallinen Liigassa. Miettinen edusti pelaajana Suomen maajoukkuetta ja hän on voittanut Suomen mestaruuksia sekä pelaajana että valmentajana.

## Pelaajaura

Miettinen pelasi urallaan maalivahtina, puolustajana ja Yhdysvalloissa myös hyökkääjänä. Hän on yksi harvoista jalkapalloilijoista, joka on pelannut maajoukkuetasolla sekä maalivahtina (9 ottelua) että kenttäpelaajana (17 ottelua). Miettisen ensimmäinen seura oli kuopiolainen KMF. Sittemmin hän pelasi Kontulan Urheilijoissa, Turun Pyrkivässä, Malmin Palloseurassa ja Helsingin Jalkapalloklubissa. Miettinen pelasi myös Yhdysvalloissa Franklin Pierce Collegen joukkueessa ja oli seuran kapteeni kolmen vuoden ajan. Franklin Piercessa on pelannut Suomen naisten maajoukkuepelaajista myös Minna Mustonen. Miettinen voitti Suomen mestaruuden HJK:ssa 2001 sekä Suomen Cupin Turun Pyrkivässä 1994 ja HJK:ssa 2002. 

Maajoukkueessa Miettinen pelasi yhteensä 26 maaottelua vuosina 1992–2004.

## Valmentajaura
Miettisen valmennusura alkoi hänen pelatessa Yhdysvalloissa. Hän toimi ensin Franklin Pierce Collegen ja sitten Barryn yliopiston apuvalmentajana. Pelaajauran jälkeen Miettinen valmensi ensin FC Kontua ja sitten PK-35 Vantaata, jonka hän nosti pääsarjatasolle. Kaudeksi 2010 Miettinen palkattiin päävalmentajaksi yhdysvaltalaiseen Sky Blue FC:hen, joka oli maan naisten jalkapalloliigan hallitseva mestari. Kausi ei kuitenkaan sujunut odotetusti ja heinäkuussa 2010 Miettinen ja apuvalmentaja Anne Parnila erotettiin tehtävistään. 

Miettinen palasi PK-35 Vantaan valmentajaksi ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 2011 ja 2012 sekä Suomen Cupin vuosina 2011–2013. hän johdatti PK-35 Vantaan myös Mestarien liigassa kolmesti pudotuspeleihin. Vuonna 2013 Miettinen vetäytyi tehtävästään, mutta jatkoi valmentamista muun muassa oman potkutekniikkavalmennusta tarjoavassa yrityksessä. Vuonna 2016 hän valmensi Hongan B-tytöt SM-hopealle. Kaudeksi 2019 Miettinen palasi aikuisten päävalmentajaksi Nurmijärven Jalkapalloseurassa ja oli nostamassa naisten joukkueen Ykköseen vaikka pesti päättyikin kesken kauden erimielisyyksiin seurajohdon kanssa. Kansallisen liigan Tikkurilan Palloseura palkkasi Miettisen päävalmentajakseen joulukuussa 2019.

Miettinen toimii liikunnan ja terveystiedon opettajana Nurmijärvellä.

## Koulutus
*YTK (B.Sc.), varhaiskasvatus ja psykologia, Franklin Pierce College, (1999)
*YTM (M.Sc.), luokanopettaja, Barry University (2005)

## Lähteet
Läntinen Pitkäkatu 20

**Läntinen Pitkäkatu 20** on Alvar Aallon vuonna 1928 piirtämä kerrostalo Turussa Läntisen Pitkäkadun varrella. Se tunnetaan myös Standardivuokratalona ja Tapani-talona. Se on Helena Soiri-Snellmanin mukaan maan ensimmäinen funktionalistinen rakennus ja mielenkiintoinen myös rakennustekniikkansa takia. Läntinen Pitkäkatu 20 kuuluu Aallon Turun vuosiin (1927–1933), jolloin hän suunnitteli myös Lounais-Suomen Maalaistentalon, Turun Sanomien toimitalon, Paimion parantolan ja Viipurin kirjaston.

Tässä seurassa Läntinen Pitkäkatu 20 vaikuttaa välityöltä. Sitä se ei kuitenkaan ollut, sillä tekijöillä oli visionsa. Talo muurattiin rakennusmestari Juho Tapanin kehittämistä standardoiduista, valetuista betonielementeistä, niin sanotuista tapanintiilistä, joista odotettiin rakennusteknistä läpimurtoa. Standardoituja olivat myös talon ikkunat, ovet ja kaiteet. Aalto puolestaan halusi luoda kuohuvan 1920-luvun kaupunkilaisille uuden aikakauden koteja ja pyrki samalla määräämään, miten ihmiset kodeissaan eläisivät. Tarkoituksena oli, että asukkaat jopa hankkisivat koteihinsa Aallon piirtämät huonekalut. Talon piti olla mallina kokonaiselle sarjalle samanlaisia. Jatkohankkeet kuitenkin raukesivat, kun maailmanpula vei rakentajan konkurssiin.

## Julkisivu

Katujulkisivussa Aalto käytti funktionalismia vain vaakasuuntaan käännetyissä ikkuna-aukoissa, muilta osin hän pitäytyi vielä klassismiin. Pihajulkisivu nauhaikkunoineen, parvekkeineen ja korostettuine savupiippuineen on sen sijaan puhdasta funktionalismia; se näkyy parhaiten Puolalanpuiston läntiseltä laelta.

## Huoneistot

Kolmiportaisessa talossa on viisi liikehuoneistoa ja 34 asuinhuoneistoa. Yleisin huoneistotyyppi on kaksi huonetta, halli ja keittiö, mutta keskimmäisessä portaassa on kahdeksan herrasväen asuntoa: kolme huonetta, halli, keittiö ja apulaisen huone. Kaikki ovat läpitalon-huoneistoja. Talossa on myös neljä yksiötä, joiden ikkunalliset makuualkovit olivat aikoinaan erikoisuuksia. Erikoisia ovat myös ylimmät huoneistot, koska Aalto joutui rakennusmääräysten takia taittamaan kuudennen kerroksen pelkästään pihanpuoliseksi. Tämän takia näihin huoneen ja keittiön asuntoihin muodostui ylisuuri, ikkunaton halli, joka toki soveltui olohuoneeksi. Asuntopulan aikana 1940- ja 1950-luvulla nämä asukkaat välttyivät viranomaisten määräämiltä pakollisilta alivuokralaisilta, koska hallia ei laskettu huoneeksi.

Poika- ja nuoruusvuotensa talossa asunut kirjailija Lasse Raustela on ikuistanut sen palkitussa Taivaansavut-sarjassaan.

## Lähteet
* 
* 
* Maistraatin rakennuspiirustukset, Turun kaupunginarkisto .
* Carola Rosengren: Asumisen uusi elementti – Alvar Aallon Standardivuokratalo Läntinen Pitkäkatu 20. Taidehistorian proseminaari, Turun yliopisto 2.3.1998.

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Lasse Raustela: *Auringonlaskun katu – Poika elää maisemaansa*. Turku: omakustanne, 2011.
Kynsien pureskelu

**Kynsien pureskelu** eli **onykofagia** on pakonomainen tapa, joka saattaa kehittyä pakko-oireiseksi häiriöksi. Kynsiään säännöllisesti pureskelee 30 prosenttia 7–10-vuotiaista lapsista ja 45 prosenttia teini-ikäisistä.  

Kynsien pureskelu saattaa johtaa sormenpäiden kipeytymiseen kynnen reunan kohdalta. Kynsien reunat saattavat repeytyä ja muodostaa niin kutsuttuja kissankynsiä, joiden repiminen saattaa johtaa kynsivallintulehdukseen. Liian lyhyeksi pureskeltu kynsi taas saattaa kaivautua kynsivallin sisään.
 
Kynsien pureskelua hoidetaan useimmiten denatoniumbentsoaattilla (jota myydään mm. tuotemerkillä *Bitrex*), jota on pahanmakuisissa kynsiin levitettävissä lakoissa (jota myydään mm. tuotemerkillä Kynnel). Vakavammissa tapauksissa turvaudutaan terapiaan.  Kynsien pureskelu on myös tapa purkaa stressiä.

## Katso myös
*Trikotillomania

## Lähteet
Sten Bergman

**Sten Bergman** (20. lokakuuta 1895 Värmlanti – 19. helmikuuta 1975 Rönninge) oli ruotsalainen biologi, eläintieteilijä ja lintutieteilijä, joka tutki Aasian linnustoa.

Sten Bergmanin vanhemmat olivat Johan ja Kerstin Bergman. Hänen puolisonsa oli Dagny Bergman o.s. Lindhé (1890–1972), joka oli mukana useilla hänen matkoillaan ja toimi avustajana ja yhteistyökumppanina. Bergman valmistui filosofian lisensiaatiksi 1925 ja sai kunniatohtorin arvon 1952.

__NOTOC__

Bergman tutki Aasian eläimistöä ja matkusteli muun muassa Kamtšatkan niemimaalla 1920–1923, Kuriileilla 1929–1930, Pohjois-Koreassa 1935–1936 ja Papua-Uusi-Guineassa 1948–1950, 1952–1953 ja 1956–1958.

Koreassa Bergman keräsi eläimiä pääasiassa Hamgyong Pukton alueelta. Hän julkaisi tutkimuksistaan lyhyen kansantajuisen englanninkielisen artikkelin, jossa hän esitteli vain pienen osan aineistostaan. Hän julkaisi myös kaksi artikkelia ruotsiksi. Kokoelma toimitettiin Ruotsiin.

Elämänsä aikana Bergman julkaisi noin 15 kirjaa ja piti noin 6&nbsp;000 esitelmää.

## Teokset
### Suomennetut teokset
* *Koiravaljakolla halki Kamtšatkan*, suomentanut Eero Alpi. WSOY, 1929.
* *Häkkilinnuista merileijoniin*, suom. Alpi Pynnönen, WSOY, 1948.
* *Paratiisilintujen saarella : kuvauksia tutkimusretkeltä Uudesta Guineasta*, suom. Lauri Hirvensalo, WSOY, 1951.
* *Isäni on ihmissyöjä*, suom. Tapio Hiisivaara. Otava, 1961.

## Lähteet
* Lyhyt elämäkerta (Göteborgin kirjasto)

### Viitteet
Susanna Heikari

**Susanna Heikari** (s. 8. huhtikuuta 1977) on suomalainen entinen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä pelaavan Heikarin ensimmäinen seura oli Tikkurilan Palloseura. Hän on pelannut myös Malmin Palloseurassa, Helsingin Jalkapalloklubissa ja Yhdysvalloissa Portlandin yliopiston joukkueessa. Heikari voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden ja Suomen cupin neljästi.

Maajoukkueessa Heikari pelasi vuosina 1994–2002 yhteensä 44 maaottelua, joissa hän teki 8 maalia.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Mike Ricci

**Mike Ricci** (27. lokakuuta 1971, Scarborough, Ontario) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. 17. helmikuuta 1994 Ricci teki viisi maalia yhdessä pelissä Quebec Nordiquesin paidassa.

Mike Ricci kasvoi Scarboroughissa, Ontariossa. Hän pelasi jääkiekkoa silloisessa Metro Toronto Hockey Leaguessa (nykyään Greater Toronto Hockey League). Hän oli OHL:n Peterborough Petesin toinen varaus vuonna 1987 vahvan kauden jälkeen Toronto Marlboros Bantamsissa.

Ricci oli myös taitava jalkapallonpelaaja ja hän pelasikin Scarborough Blues -seurassa hänen serkkunsa, Paul Peschisolidon kanssa. Peschisolido pelasi ammattilaisena muun muassa Kanadan jalkapallomaajoukkueessa. Riccin isä Bruno oli jalkapallonpelaaja Italiassa ennen Kanadaan muuttamista

Ricci on myös näytellyt jääkiekkoilija Maurice Richardista kertovasta elokuvassa nimeltä *[[The Rocket]]* vuodelta 2005. Hän esitti elokuvassa jääkiekkoilija Elmer Lachia.

## Katso myös
* Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista
Ulla Kaasinen

**Ulla-Riitta Kaasinen** (s. 16. syyskuuta 1960) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka on peliuransa jälkeen toiminut myös jalkapallovalmentajana. Kaasinen on yksi suomalaisen naisjalkapalloilun uranuurtajista. Hän on Suomen ensimmäisiä naisjalkapalloilijoita, jonka ura alkoi jo juniori-ikäisenä ja myös ensimmäisiä ulkomaille siirtyneitä suomalaisia naispelaajia. Suomen ohella Kaasinen pelasi viisi vuotta Ruotsissa ja edusti A-maajoukkuetta 15 vuoden ajan.

## Ura
Kaasinen aloitti pääsarjaurana HJK:ssa jo 14-vuotiaana ja pelasi saman ikäisenä myös ensimmäisen A-maaottelunsa. Vuonna 1982 hän siirtyi Ruotsiin AIK:n joukkueeseen ja pelasi yhden kauden myös seuran paikalliskilpailijassa Hammarbyssä. Suomen palattuaan Kaasinen edusti HJK:n lisäksi PP-Futista ja Helsinki Unitedia. 

Useilla pelipaikoilla pelannut Kaasinen voitti urallaan kahdeksan Suomen mestaruutta, joista kuusi tuli HJK:n riveissä ja lisäksi hän saavutti yhden Helsinki Unitedissa sekä PP-Futiksessa. Suomen Cupin Kaasinen voitti neljästi. Maajoukkueuralla hän pelasi 41 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.

Pelaajauransa jälkeen Kaasinen ryhtyi valmentajaksi. Hän toimi muun muassa Suomen A-maajoukkueen kakkosvalmentajana ja valmensi Malmin Palloseuran naisten Suomen mestaruuteen vuonna 1994. Myöhemmin Kaasinen on työskennellyt eri tehtävissä Suomen Palloliiton Uudenmaan ja Helsingin piireissä. Vuonna 2018 Kaasinen valittiin ansioistaan Suomalaisen jalkapallon kunniagalleriaan.

## Saavutukset
### Pelaajana
*Suomen mestaruus: 1975, 1979, 1980, 1981, 1987, 1989, 1990, 1991, 1992
*Naisten Suomen Cup: 1981, 1990, 1991, 1992
### Valmentajana
*Suomen mestaruus: 1994

## Lähteet
*
### Viitteet
Karkeakarvainen bosnianajokoira

**Karkeakarvainen bosnianajokoira** (), joka tunnetaan myös nimellä **barak**, on Bosniassa metsästyskoirista jalostettu koirarotu. Tätä rotua on alun perin käytetty jäljestämiseen.

## Ulkonäkö
Vankka rakenne. Pää pitkä ja kohtuullisen leveä, otsa hieman kupera. Kohtuullinen ja loiva otsapenger. Silmät ovat soikeat ja suuret ja niiden väri on kastanjanruskea. Korvat ovat keskipitkät, riippuvat ja kärjestä pyöristyneet. Suorakaiteen muotoinen, pitkä ja syvä kuono. Kirsu on väriltään joko musta tai tummanruskea. Purenta on aina leikkaava. Häntä kaartuu sapelimaisesti hieman ylöspäin. Karva on kovaa, pitkähköä ja harottavaa. Kuonossa karva muodostaa selvästi erottuvat viikset ja parran. Pohjaväri vaihtelee vehnästä ja punaisesta harmaaseen ja mustaan. Musta tai harmaa satula päävärin lisäksi on hyvin yleinen, mutta koira voi olla myös kolmivärinen (tricolor). Kaikkein yleisin väritys on vehnä harmaalla satulalla. Uros on 46–56 cm korkea ja narttu jonkin verran pienempi. Ihannepaino on 20 kg, mutta vaihtelu 16–24 kg välillä sallitaan.

## Luonne ja käyttäytyminen
Bosnianajokoiraa kuvaillaan sinnikkääksi, eloisaksi ja rohkeaksi. Työskennellessään sillä on sointuva haukku, minkä vuoksi se soveltuu hyvin myös vahtikoiraksi. Se tulee hyvin toimeen lasten ja muiden koirien kanssa.

## Alkuperä
Bosnialaiset metsästäjät jalostivat rodun 1800-luvulla paikallisiin olosuhteisiin ja ennen kaikkea vuoristossa työskentelemään soveltuvaksi. Jalostuksessa tiedetään käytetyn ainakin griffonia, mikä lisäksi jotkin teoriat uskovat mukana olevan myös molossikoiran perimää. Nimityksen *barak* uskotaan tulleen turkin kielestä, missä se merkitsee karkeakarvaista koiraa. Bosniassa ajon aikana haukkuvaa koiraa kutsutaan nimellä *brakirci*, joka vastaa saksan ja hollannin kielen termiä *bracke*. Bosnianajokoira pääsi FCI-rekisteriin vuonna 1965, alun perin nimellä illyrianajokoira.

## Katso myös
*Balgarski barak

## Lähteet
DX Cancri

**DX Cancri** on punainen kääpiö Kravun tähdistössä 11,82 valovuoden päässä Maasta. Se on liian himmeä, jotta sen voisi nähdä paljaalla silmällä, ja sen massa on 9 prosenttia Auringon massasta.
Oi ihana toukokuu

**Oi ihana toukokuu** on H. E. Batesin kirjoittama kirjasarja. Se käsittää kolme teosta, *Oi ihana toukokuu* (*Darling buds of May*), *Larkinit Ranskassa* (*A Breath of French Air*) ja *Jälleen kotona* (*When The Green Woods Laugh*). Sarja seuraa omalaatuisen Larkinien maalaisperheen elämää.

## Televisiosarjat
### 1990-luvun sarja
Vuosina 1991–1993 kirjasarjan pohjalta tehtiin televisiosarja, jossa pääosissa nähtiin mm. David Jason Pop Larkinina, Pam Ferris Ma Larkinina ja Catherine Zeta-Jones Mariettena. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, ja sen tuotti Yorkshire Television -yhtiö ITV Network-kanavalle. Sarja on esitetty myös Suomessa Ylen kanavilla.

### 2020-luvun sarja
Vuosina 2021-2022 kirjojen pohjalta julkaistiin *Larkinin perhe* -sarjaa (*The Larkins*) kahden tuotantokauden verran, jota on ollut käsikirjoittamassa mm. Simon Nye. Sarjan pääosissa nähdään mm. Bradley Walsh (Pa' Larkin), Joanna Scanlan (Ma' Larkin) ja Sabrina Bartlett perheen vanhimpana tyttärenä. Sarjaa Suomessa on esittänyt Yle.

## Henkilöt

* **Pappa Larkin** Henkilö, jonka ympärille juoni rakentuu. Noin 50-vuotias, viriili mies. Ovela ja hauska, itsepäinen.
* **Mamma Larkin** Papan vaimo, lihava ja hervoton nainen. Loistava kokki.
* **Mariette Larkin** Papan ja Mamman vanhin lapsi, todella kaunis. Erittäin kiinnostunut hevosista.
* **Herra Charlton** Toimii kirjan alussa verotoimistossa, mutta ajan kuluessa menee naimisiin Marieten kanssa. Sivistynyt.
* **Prikaatikenraali** Köyhtynyt vanhus, joka on Papan ja Mamman hyvä ystävä ja naapuri. Rakastuu Angle Snow'hun.
* **Angela Snow** Kaunis, verevä nainen, joka on alussa rakastunut Pappaan mutta rakastuukin sitten Prikaatikenraaliin.
* **Mademoiselle Dupont** Ranskalaisen hotellin omistaja ja johtaja, perheen hyvä ystävä. Rakastunut Pappaan Ranskan-matkan aikana. Papan ja Mamman nuorimman lapsen, Oscarin, kummitäti.

 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Larkinin perhe Yle Areena-palvelussa
* Larkinin perhe IMDb-sivustolla

* Oi ihana toukokuu IMDb-sivustolla
Jackie Gleason

**John ”Jackie” Herbert Gleason** () oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.

## Ura

Gleason syntyi New Yorkin Brooklynin kaupunginosassa irlantilaistaustaisille katolilaisille vanhemmille. Hänen isänsä jätti perheen hänen ollessaan kahdeksanvuotias. Hän keskeytti opiskelunsa jo varhain ja elätti itsensä muun muassa biljardinpelaajana ja nyrkkeilijänä, kunnes hän päätyi lavakoomikoksi taiteilijanimellä "Jumpin' Jack" Gleason. Tämän jälkeen Gleason oli jonkin aikaa Warner Brothersin sopimusnäyttelijänä ilman mainittavaa menestystä, joten hän päätyi takaisin koomikon uralle.

Vuonna 1949 Gleason sai pääroolin televisiosarjassa *The Life of Riley*. Sarja päättyi jo seuraavana vuonna, tosin se alkoi uudestaan seitsemän vuotta myöhemmin pääosassaan William Bendix. 1950 Gleason korvasi Jerry Lesterin DuMont Television Networkin esittämän *Cavalcade of Starsin* isäntänä. Sarjasta tuli DuMontin suosituin ohjelma ja se toimi ponnahduslautana Gleasonin myöhemmälle uralle.

CBS:n William S. Paley tarjosi Gleasonille sopimusta, jolla hänen palkansa viisinkertaistettiin siihen verrattuna mitä Dumont oli hänelle maksanut. Gleason suostui ja *The Jackie Gleason Show* aloitti CBS:llä 1952 ja teki hänestä valtakunnallisen tähden. Gleason halusi kuitenkin menestystä myös television ulkopuolella, ja koska Gleason halusi myös säilyttää televisio-ohjelmansa, niin aikaisemmin tunnin kestoinen *The Jackie Gleason Show* muotoiltiin uudestaan kaudeksi 1955–1957. Uudessa formaatissa ohjelman ensimmäisen puolen tunnin aikana esitettiin Gleasonin aikaisempiin sketseihin pohjautuva tilannekomediasarja *[[The Honeymooners]]*, ja ohjelman loppuajan esiintyivät Jimmy ja Tommy Dorsey. Honeymoonersia tehtiin kaikkiaan 39 jaksoa, joita esitetään vielä nykyäänkin uusintoina yhdysvaltalaisilla televisiokanavilla. Gleasonilla oli eri ohjelmillaan paikka parhaaseen katseluaikaan lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1970 saakka.1950- ja 1960-luvuilla, jolloin Gleasonin suosio oli korkeimmillaan, hän esiintyi yhdeksässä elokuvassa, joista hän sai Oscar-ehdokkuuden roolistaan Minnesota Fatsina elokuvassa *[[Suurkaupungin hait]]*. Tony-palkinnon hän sai Uncle Sidin -roolista Broadway-näytelmässä *Take Me Along*. Lisäksi hän levytti kaikkiaan 43 albumia.

Gleasonin myöhemmistä elokuvista tunnetuimpiin kuuluvat kolme *[[Konna ja Koukku]]* -elokuvaa, joissa hän esitti seriffi Buford T. Justicea vuosien 1977 ja 1983 välisenä aikana.

Gleasonilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.

## Yksityiselämä
Gleason tapasi opiskeluaikanaan Genevieve Halfordin, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1936. Avioliitosta syntyi kaksi lasta ja se päättyi eroon 1969. Gleasonin toinen aviopuoliso oli Beverly McKittrick, jonka kanssa hän avioitui 1970. Liitto kesti vuoteen 1974. Kolmannen avioliittonsa Gleason solmi Marilyn Taylorin kanssa 1975.

Gleasonille tehtiin 1978 nelinkertainen sydämen ohitusleikkaus. Vuonna 1986 hänellä diagnostisoitiin diabetes ja laskimotulehdus. Gleason kuoli paksusuolen syöpään kotonaan 24. kesäkuuta 1987.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*findagrave.com: Jackie Gleason
Shirley Henderson

**Shirley Henderson** (s. 24. marraskuuta 1965 Forres, Moray, Skotlanti, Iso-Britannia) on skotlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan Harry Potter -elokuvien Murjottavana Myrttinä. 

Henderson on tehnyt yhteistyötä ohjaaja Michael Winterbottomin kanssa muun muassa elokuvissa *[[Wonderland (vuoden 1999 elokuva)|Wonderland]]*, *[[The Claim]]*, *[[24 Hour Party People]]*, *[[Tristram Shandy: Herrasmiehen paljastukset]]* ja *[[Everyday (elokuva)|Everyday]]*. Tämän lisäksi Henderson on näytellyt muun muassa Bridget Jones -elokuvissa *[[Bridget Jones – elämäni sinkkuna]]*, *[[Bridget Jones: Elämä jatkuu]]* ja *[[Bridget Jones’s Baby]]*. 

Henderson opiskeli näyttelemistä Guildhall School of Music and Drama -koulussa.

## Valikoitu filmografia
### Elokuva

### Televisio

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*
Dennis Muren

**Dennis E. Muren**, A.S.C. (1. marraskuuta 1946 Glendale, Kalifornia, USA) on amerikkalaisten elokuvien erikoistehosteiden suunnittelija, joka tunnetaan muun muassa Steven Spielbergin, James Cameronin ja George Lucasin elokuvista. Hän on voittanut kuusi kertaa parhaiden erikoistehosteiden Oscarin.

## Elämä ja ura
Muren syntyi Glendalessa Kaliforniassa, ja hän on Charline Louisin ja Elmer Ernest Murenin poika. Hän kiinnostui elokuvien ja erikoistehosteiden valmistamisesta jo pienenä. Opiskellessaan elokuvien tekemistä Pasadena City Collegessa Muren kulutti  tehdäkseen *[[Equinox (vuoden 1970 elokuva)|Equinox]]in*, lyhyen tieteiselokuvan. Pieni Tonylon Productions -elokuvayhtiö piti elokuvasta ja otti sen levitykseen. Tonylon palkkasi leikkaaja Jack Woodsin ohjaamaan elokuvaan lisäkohtauksia, jotta *Equinoxista* saatiin täyspitkä elokuva. Kun *Equinox* julkaistiin täyspitkänä lokakuussa 1970, Muren oli nimetty elokuvan tuottajaksi, vaikka hän oli ohjannut suurimman osan elokuvasta ja tehnyt kaikki erikoistehosteet. Heikoista arvioista huolimatta elokuva tuotti tarpeeksi rahaa, jotta Muren sai investointinsa takaisin. Vuosien mittaan *Equinoxista* on tullut kulttiklassikko.

Valmistuttuaan Muren aloitti työskentelyn täysipäiväisenä visuaalisten erikoistehosteiden tuottajana. Vuonna 1976 hänet palkattiin Industrial Light & Magiciin, joka oli ohjaaja George Lucasin perustama tehostestudio. Lucasin ja Industrial Light & Magicin ensimmäinen elokuva oli *[[Tähtien sota (alkuperäinen elokuva)|Tähtien sota]]*, joka julkaistiin 1977.

## Myöhempi ura
Muren on vaikuttanut merkittävästi uusien erikoistehosteiden luomisessa. Muren johti Industrial Light & Magicin tehostetiimiä, joka muokkasi malleista ja pienoismalleista tietokoneavusteista grafiikkaa elokuvaan *[[Terminator 2 – Tuomion päivä]]*. Vuoden 2000 haastattelussa Muren kertoi *Terminator 2:n* olevan elokuva, josta hän on kaikkein ylpein.

Muren, Steve Williams ja Mark Dippe loivat uuden ajan tietokonegrafiikkaa elokuvassa *[[Jurassic Park]]*. Steven Spielberg suunnitteli käyttävänsä go motion -tekniikkaa dinosaurusten kuvaamiseen, mutta hän muutti nopeasti mieltään katsottuaan testituloksen ''Tyrannosaurus rexistä'', johon oli käytetty tietokoneavusteista grafiikkaa. Jurassic Park oli läpimurto, mikä vakuutti George Lucasin siitä, että teknologia oli edistynyt tarpeeksi Tähtien sota -trilogian esiosia varten. 

Kesäkuussa 1999 Muren sai tähden Hollywood Walk of Famelle ensimmäisenä erikoistehostetaiteilijana. Hän on voittanut erikoispalkinnot mukaan luettuna yhdeksän Oscar-palkintoa muun muassa elokuvista *[[Jedin paluu]]* ja *[[Jurassic Park]]*.

Muren jatkaa yhä työskentelyä Industrial Light & Magicissä. Hän on kirjoittanut visuaalisista efekteistä kertovaa kirjaa. Hän konsultoi myös Pixarin kanssa. Hänen viimeisin projektinsa oli *[[Maailmojen sota (vuoden 2005 elokuva)|Maailmojen sota]]*, jossa hän johti tiimiä kolmen kuukauden ajan luodakseen elokuvaa varten tarvittavia vaikeita efektejä.

Murenilla oli rooli elokuvassa *[[Kadonneen aarteen metsästäjät]]* natsivakoojana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Voitilanpyöli

**Voitilanpyöli** on kylä Salossa entisen Halikon kunnan pohjoisosassa Vaskiolla. Syrjäinen pikkukylä sijaitsee Turilantien varrella Kierlan ja Latalan kylien välissä. Kyläalue on käännetyn L-kirjaimen muotoinen, joka jatkuu Kuusjoen rannalta syvälle Kakossuolle saakka.

Voitilanpyölin leveä eteläosa sijaitsee suunnilleen Turilantien ja Kuusjoen välisellä alueella. Maasto on pääosin tasaista peltomaata, jota halkoo kaksi syvässä uomassa virtaavaa puroa, jotka laskevat Kuusjokeen Viljakankosken kohdalla. Purojen syvät uomat ovat heinikkoa ja Kuusjoen rannat ovat metsiköityneet. Voitilanpyölin kyläalueen kapea pohjoisosa on pääasiassa soista metsää, jonne on raivattu muutama peltoaukea. Pohjoisosassa avautuu laaja Kakossuo.

Voitilanpyöli oli vielä 1800-luvulla asumatonta takamaata, jossa oli muutama niitty. Kylään kehittyi 1800-luvun puolenvälin jälkeen nopeasti maaviljelystä ja kylän kantatila on lohkottu kahdeksaan osaan jo vuonna 1907. Näistä tiloista on enää jäljellä vain kantatila Voitilanpyöli sekä Soininen, Myllyhaka ja Soisalo. Kylän yksi alkuperäisasukkaista on ollut "Kulta-Kustaa", joka yritti löytää kultaa Kakossuosta. Hänelle on pystytetty kylään muistomerkki. Kylässä oli 1960-luvun ajan kyläkauppa, joka on nyt muutettu asuintaloksi.

## Lähteet
*Turun maakuntamuseon SARAKUM-projekti: *Halikon kulttuuriympäristö ja arvot*
Suuri Canyon

**Suuri Canyon** (*Grand Canyon*) on lyhyt dokumenttielokuva vuodelta 1958. Elokuvan on ohjannut James Algar ja tuottanut Walt Disney Productions. Aiheena ovat Grand Canyonin luonto ja eläimet. Elokuva kuvattiin CinemaScope-koossa, ja sitä esitettiin *[[Prinsessa Ruusunen (vuoden 1959 elokuva)|Prinsessa Ruususen]]* alkukuvana tämän ensi-iltakierroksella. *Suuri Canyon* sai parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon.

Alaotsikkonsa mukaan *Suuri Canyon* on ”kuvallinen tulkinta Ferde Grofén *Grand Canyon -sarjasta*”, joka on sävelletty vuonna 1931. Elokuvassa ei käytetä kertojaa eikä siinä esiinny ihmisiä, vaan elokuvatut luonnontapahtumat seuraavat musiikin tunnelmia. Valtion elokuvatarkastamon mukaan *Suuri Canyon* on "maantieteellinen opetuselokuva" (tarkastusnumero 52734).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Pro Pilkki 2

**Pro Pilkki 2** on Mikko Hapon ja Janne Olkkosen kehittämä ilmainen kalastussimulaatiopeli joka julkaistiin vuonna 2013. Vuonna 2015 julkaistiin ***Pro Pilkki 2 Mobile*** Windows Phone -puhelimille. Tietokoneversioista poiketen mobiilipeli on maksullinen. Kuitenkin pelin mobiilipelin kokeiluversio on maksuton.

*Pro Pilkki 2:ssa* pelaaja voi valita monta eri tapaa pilkkiä. Valittavissa on muun muassa kolme eri vuodenaikaa (syystalvi, keskitalvi ja kevättalvi), kaksi erikokoista kairaa (iso ja pieni), neljä eri vapaa (jäykkä vapa, morrivapa, perusvapa ja vahvasiimainen suuri vapa) ja neljä vuorokaudenaikaa (aamu, keskipäivä, ilta ja yö). Jotkin näistä vaikuttavat tiettyjen lajien syöntiin.

*Pro Pilkki 2:ssa* vastustajien vakoilu kiikareilla ei enää onnistu toisin kuin ensimmäisessä osassa.

## Järvet

;H
* Haapolahti
* Harjunkankaan monttu (pp2)
* Haukilahti (pp2)
* Hossalaislammet

;I
* Iso-Ruuhijärvi
* Iso-Söimi

;J
* Jormuanlahti

;K
* Kivijoki
* Koivusaaren matalikko
* Kolmisoppi (pp2)
* Korpipuro (pp2)
* Kortejärvi
* Kuikansalmi
* Kuopionlahti

;L
* Lahnalammet (pp2)
* Lehmilampi
* Linlonlahti
* Lokkiluoto

;M
* Matojoki (haastekilpailut)
* Meri (pp2)
* Metsälampi (pp2)
* Muddusjärvi
* Mustalampi (pp2)
* Mäntylahti (pp2)

;N
* Niemisjärvet

;P
* Peräjärvi (pp2)
* Palusjärvi (pp2)
* Pieni Särkinen
* Pitkälampi (pp2)
* Pohjalampi

;R
* Rautupuro
* Ruippo
* Räväjärvi
* Rönttäoja

;S
* Saarijärvi
* Savilahti (pp2)
* Siika-Valkeinen
* Siikakoski
* Surrinlampi
* Särkijärvi

;T
* Taivallampi
* Telkänlampi

;U
* Ullavanjärvi

;V
* Venetjoen tekojärvi (pp2)
* Venäinlampi (haastekilpailut)
* Viitalampi (pp2)
* Vuolasniva
* Vuontele (pp2)

## Lähteet
Hiukan pesäpallostadion

**Hiukan pesäpallostadion**, sponsorinimeltään **Terrafame Stadion** sijaitsee Sotkamon kunnassa, Sapsojärven rannalla. Se toimii miesten Superpesiksessä pelaavan Sotkamon Jymyn kotiotteluiden pelikenttänä. Stadionin ensimmäinen tekonurmi oli väriltään vihreä, mutta se vaihdettiin kesällä 2009 violettiin. Vuokatin matkailusivuilla arvellaan, että tämä on maailman ainoa violetti tekonurmi. Kenttä toimii kotikenttänä Sotkamon Jymylle, joka on voittanut pesäpallon Suomen mestaruuden jo 21 kertaa historian saatossa. Sotkamon pesäpallostadionilla on tehty lukuisia kertoja suomalaista urheiluhistoriaa. Kentän vieressä sijaitseva Sapsojärvi tunnetaan jymyläisten kultakylpypaikkana. Stadionin yleisöennätys on 6&nbsp;987 katsojaa vuoden 1998 Itä–Länsi-ottelussa. Yleisöennätys Jymyn otteluissa on 6&nbsp;374 katsojaa vuoden 1993 toisessa finaalissa Imatran Pallo-Veikkoja vastaan.

## Historia
Talvi- ja jatkosodan jälkeen Sotkamon kirkonkylään, Sapsojärven rannalle, Hiukkaan, alettiin rakentaa urheilukenttää. Kenttä rakennettiin talkootyönä ja rakentamiseen osallistui 176 kyläläistä, joista jotkut saattoivat tehdä töitä jopa 100 tuntia. Kentälle kuljetettiin kuorma-autoilla 212 kuormaa savea ja lisäksi rakentamiseen tarvittiin hiekkaa, sahanpuruja ja hiilimurskaa pinnoitteeksi. Kentälle rakennettiin astettain ylöspäin kohoava katsomo, jonka yhdeksässä penkkirivissä oli tilaa 300 katsojalle. Kentälle tarvittava puutavara saatiin suurimmaksi osaksi lahjoituksina sotkamolaisilta yrityksiltä. 1980-luvun lopulla Hiukkaan rakennettiin nykyaikainen katsomo joka oli katsojakapasiteetiltaan selvästi isompi ja vuonna 1994 kentälle saatiin myös hiekkatekonurmi.

Syksyllä 2021 aloitettiin stadionin katsomon purkutyöt ja uusi katettu katsomo valmistui kesällä 2022. 

## Kuvia

Tiedosto:A-pojat ita-lansi.jpg|Kuva Sotkamossa pelatusta A-poikien Itä-Länsi -ottelusta vuodelta 2012
Tiedosto:Hiukan pesapallostadion 1.jpg|Vanhan stadionin kakkospuoli
Tiedosto:Hiukan pesapallostadion 3.jpg|Vanha stadion kolmospuolelta


## Lähteet
*
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Limakotilot

**Limakotilot** (Lymnaeidae) on vesikeuhkokotiloihin luettava sisävesissä elävä nilviäisheimo. Sen jäsenet elävät etupäässä lammissa ja muualla hidasliikkeisessä makeassa vedessä. Ne sietävät kuitenkin usein myös laimeaa murtovettä. Kaikki Suomen limakotilolajit tulevat toimeen Itämeren rantavesissä, ja ovat siellä niin tyypillisiä, että Itämeren viimeistä vähäsuolaista kehitysvaihetta on kutsuttu Limneamereksi.

Limakotiloilla on kaksi tuntosarvea, ja niiden silmät sijaitsevat tuntosarvien tyvessä. Suurimmat limakotilot kasvavat 7&nbsp;cm pitkiksi. 

## Suomessa eläviä lajeja
*Piippolimakotilo (*Lymnaea stagnalis*)
**[[Lymnaea palustris]]*
*Muunnoslimakotilo (*Radix peregra*)
*Pikkulimakotilo (*Galba truncatula*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Animal Diversity Web Kuvia ja lajiesimerkkejä
Irene Steer

**Irene Steer** () oli brittiläinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa Tukholman kesäolympialaisissa vuonna 1912 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestissä. Samassa joukkueessa Steerin kanssa uivat myös Annie Speirs, Jennie Fletcher sekä Belle Moore. Joukkueen voittoaika oli uusi olympiaennätys 5.52,8. Steer osallistui kilpailuissa myös henkilökohtaiseen 100 metrin vapaauintiin, jossa hän karsiutui välierissä. 

Steer voitti urallaan myös seitsemän Walesin mestaruutta uinnissa. 

## Lähteet
Beach Boys’ Party!

**Beach Boys’ Party!** on The Beach Boysin kymmenes albumi ja kolmas vuonna 1965 ilmestynyt levy. Joulumarkkinoille ilmestynyt levy oli äänitetty studiossa vaikka sillä annetaan vaikutelma, että se olisi äänitetty livetilanteessa juhlissa. Cover-albumi sisältää versiot muun muassa The Beatlesin lauluista ”Tell Me Why”, ”You’ve Got to Hide Your Love Away” ja ”I Should Have Known Better”, The Everly Brothersin laulusta ”Devoted to You” ja Phil Spectorin kappaleesta ”There’s No Other (Like My Baby)” sekä medleyn Beach Boysin omista kappaleista ”I Get Around” ja ”Little Deuce Coupe”.

Elokuussa 1965 *[[Summer Days (and Summer Nights!!)]]*:n ilmestymisen jälkeen Beach Boysin johtohahmo Brian Wilson alkoi suunnitella uutta studioalbumia, josta oli tuleva *[[Pet Sounds]]*. Capitol Records pyysi uutta albumia lomakaudelle (ja Pet Sounds ei valmistuisi jouluksi). Koska yhtyeeltä oli edellisenä vuonna ilmestynyt jo livelevy *[[Beach Boys Concert]]* päädyttiin ”livejuhlat”-albumiin. Beach Boysilta oli myös jo ilmestynyt joululevy ja ajateltiin että hittikokoelmalevy antaisi vaikutelman hiipuvasta urasta. Syyskuun 1965 aikana yhtye harjoitteli ja äänitti uudempia ja vanhempia hittikappaleita (mukaan lukien uudelleenäänitetty The Rivingtonsin ”Papa-Oom-Mow-Mow”). Vaikka albumi on olevinaan liveäänitys, yksittäiset kappaleet äänitettiin erikseen ja nauru ja puheensorina lisättiin levylle jälkituotantovaiheessa.

*Beach Boys’ Party!*:lta ei ollut tarkoitus julkaista singlejä, sillä Brian Wilson valmisteli samaan aikaan julkaistavaksi singlenä kappaletta ”The Little Girl I Once Knew”. Julkaistujen kappaleiden lisäksi äänitettiin monia muitakin. Näitä olivat esimerkiksi Beatlesin ”Ticket To Ride”, kolme eri versiota The Rolling Stonesin ”(I Can't Get No) Satisfactionista”, versio Bob Dylanin ”Blowin’ in the Windistä”  ja laulu ”Riot In Cell Block #9” (jota soitettiin livenä 1970-luvun alussa ja joka julkaistiin nimellä ”Student Demonstration Time” albumilla *[[Surf’s Up (albumi)|Surf’s Up]]*). Äänitykset ovat olleet saatavilla bootlegeinä.

Uuden singlen kekseliäs tapa käyttää taukoja ärsytti radioasemia, joten ”The Little Girl I Once Knew” jäi listasijalle 20. Sen sijaan tiskijukat alkoivat soittaa Party-levyn viimeistä kappaletta, versiota The Regentsin ”Barbara Annista”. Hyvien kuuntelijapalautteiden takia Capitol Records päätti julkaista sen singlenä joulukuussa 1965 ja single nousi listakakkoseksi alkuvuodesta 1966.

*Beach Boys’ Party!* nousi Yhdysvaltain listalla kuudenneksi. Britanniassa *Beach Boys’ Party!* ja yllätyshitti ”Barbara Ann” olivat yhtyeen siihen asti suurimmat menestyjät, molemmat nousivat Britannian listoilla kolmansiksi.

## Kappaleet

## Lähteet
Äimäsara

**Äimäsara** (*Carex dioica*) on sarakasvien heimoon ja sarojen sukuun kuuluva kasvi. Äimäsaran tieteellinen nimi "dioica" tulee latinan kielen kaksikotista tarkoittavasta sanasta "dioicus".

## Ulkonäkö ja koko

Äimäsara on kaksikotinen eli kasvilla on heteet ja emit eri yksilöissä. Kasvin varret ovat lyhyitä. Kasvin pullakot ovat ulospäisiä, suonisia ja karheita laidoiltaan. Äimäsaran emitähkä on soikea. Äimäsara voi risteytyä soukkasaran (*Carex parallela*), joka myös on kaksikotinen, kanssa.

## Levinneisyys
Äimäsara on tavallinen laji pohjoisilla leveysasteilla. Sitä tavataan suuressa osassa Suomea, Ruotsia, Norjaa, Tanskaa, Färsaaria, Baltiaa, Puolaa, Valko-Venäjää, Saksaa, Britanniaa, Irlantia sekä Venäjän luoteisosaa. Joitain esiintymiä on lisäksi muun muassa Alankomaissa, Ranskassa, Pohjois-Espanjassa, Alpeilla, Islannissa ja Uralvuoriston Aasian puoleisella puolella.

Alankomaissa äimäsara on joutunut paikalliselle punaiselle listalle, jossa on lueteltuna uhanalaisia lajeja.

## Elinympäristö
Äimäsara kasvaa muun muassa vetisillä niityillä ja usein varsinkin kalkkipitoisilla rämeillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Äimäsara (''Carex dioica'')
* Kasviatlas 2018: Äimäsaran (''Carex dioica'') levinneisyys Suomessa
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Äimäsara (''Carex dioica'')
* JSTOR Global Plants: ''Carex dioica'' 
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): ''Carex dioica'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Carex dioica''
Matti Halmesmäki

**Matti Veikko Iisakki Halmesmäki** (s. 22. toukokuuta 1952 Lapua) on suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja. Hän toimi Kesko Oyj:n pääjohtajana vuosina 2005–2014. Vuorineuvoksen arvonimen hän sai 5. joulukuuta 2008. 

## Ura
Halmesmäki valmistui ylioppilaaksi Lapuan yhteislyseosta vuonna 1971, ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1975 ja kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1976. Vuonna 1977 hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta. Varatuomari hänestä tuli vuonna 1977. Halmesmäki on opiskellut myös Harvardin yliopistossa ja International Institute for Management Developmentissa Sveitsissä.

Kesko Oyj:n palveluksessa Halmesmäki on ollut eri tehtävissä vuodesta 1980. Hän aloitti Keskon lakimiehenä (1980–1981) edeten kirjanpitopäälliköksi (1982–1985) ja talousosaston johtajaksi (1985–1989). Vuonna 1989 Halmesmäestä tuli Keskon hallituksen jäsen. Hän eteni edelleen talousjohtajaksi (1989–1993), maatalous- ja rautaryhmän johtajaksi (1993–1995) ja erikoistavararyhmän johtajaksi (1995–1996). Vuosina 1996–1997 Halmesmäki toimi Tukon toimitusjohtajana, mutta palasi takaisin Keskon erikoistavarakaupan johtoon vuosiksi 1997–2000 ja Rautakeskon ja Maatalouskeskon toimitusjohtajaksi vuosiksi 2000–2005 ennen siirtymistään Keskon toimitusjohtajan tehtävään.

Kesko Oyj:n toimitusjohtajaksi ja Kesko-konsernin pääjohtajaksi Halmesmäki nimitettiin 1. maaliskuuta 2005 alkaen. Keskon konsernijohtoryhmään Halmesmäki nousi 1. tammikuuta 2001. Halmesmäellä on ollut runsaasti luottamustoimia. Halmesmäki jäi eläkkeelle vuonna 2015. Häntä seurasi Keskon pääjohtajana Mikko Helander.

Halmesmäki herätti paheksuntaa tammikuussa 2011 kutsumalla pääministeri Mari Kiviniemeä ”kokovartaloministeriksi” edustavan vartalonsa takia. Hän pahoitteli kommenttiaan myöhemmin.

## Yksityiselämä

Halmesmäki on siirtänyt kirjansa Portugaliin välttääkseen verojen maksamisen Suomeen.

## Lähteet
Help Me, Rhonda

**Help Me, Rhonda** on The Beach Boysin hittisävelmä vuodelta 1965. Sen on säveltänyt Brian Wilson ja sanoittanut Mike Love. Kappaleesta on olemassa kaksi hieman erilaista versiota, albumilla *[[The Beach Boys Today!]]* julkaistu versio (jossa Rhonda kirjoitetaan muodossa Ronda) ja singleversio. Kappale ylsi listaykköseksi Yhdysvaltain listalla.