open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Porolahden peruskoulu

**Porolahden yhtenäinen peruskoulu** (arkikielessä *Poris*) on koulu Roihuvuoressa ja Tammisalossa Helsingissä. Vuosina 1959&ndash;1977 toimi yksityinen oppikoulu Roihuvuoren yhteiskoulu sekä vuosina 1965&ndash;1977 Porolahden kansa- ja kansalaiskoulu, jotka yhdistettiin 1977. Kokonaisuuden nimeksi tuli Porolahden ala-aste, yläaste ja Roihuvuoren lukio. Lukion toiminta Roihuvuoressa päättyi 1990, kun lukio yhdistettiin Laajasalon lukioon. Koulu toimii nykyään neljässä rakennuksessa: ala-aste, yläaste, musiikkikoulu sekä Tammisalon koulu, jossa ovat luokat 1&ndash;2. Roihuvuoren rakennuksista toisessa (punaisessa) on pääosin luokkien 1&ndash;6 tunteja ja toisessa (valkoisessa) luokkien 7&ndash;9 tunteja. Tammisalon osassa ovat luokat 1T ja 2T. Valkoinen rakennus remontoitiin vuonna 2004 ja punaisessa rakennuksessa oli käynnissä piharemontti vuoden 2021 kesällä.

Porolahden peruskoulun rehtori on Mari Heikkinen. Yläkoulun virka-apulaisrehtori on Kristiina Toivola ja alakoulun Mari Korhonen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Porolahden koulun verkkosivut
Issikka

Sanan **issikka** merkitykset:

* Islanninhevonen.
* 1800-luvulta 1900-luvun alkupuolelle: vossikka, vuokra-ajuri. Sekä *vossikka* että *issikka* (myös joskus käytetty *isvossikka* tai *iisvossikka*) tulevat venäjänkielisestä sanasta *izvoztšik*.
* Huonekasvi tuonenkielo (*Aspidistra elatior*).
Ankkuri

**Ankkuri** on tavallisesti rautainen väline, jolla esimerkiksi laiva, vene, poiju tai pyydys kiinnitetään väliaikaisesti tai pysyvästi paikalleen.

Suurissa aluksissa käytetään tavallisesti tukittomia ankkureita. Näissä ankkureissa kourat ovat rinnakkain ja ne on nivelletty siten, että ne kääntyvät kohti pohjaa ja pääsevät pureutumaan sen kerrostumiin. Erityistarkoituksiin on lukuisia ankkureita, esimerkiksi naarausankkuri, heittoankkuri ja kallioankkuri. Ankkuri on myös toivon ja uuden alun symboli, ja erityisesti merimiehet ovat suosineet sitä tatuoinneissa.

Ankkurin pitoon voidaan vaikuttaa sen painolla ja muodolla. Pitoa voidaan lisätä käyttämällä ankkurikettinkiä, jonka paino voi suurissa aluksissa olla useita tonnejakin. Sen lisäksi, että ankkurikettinki tuo lisää painoa, se myös kääntää vedon suunnan optimaaliseksi ankkurin pitokulmaan nähden. Ankkuri pitää sitä paremmin, mitä lähempänä veto on vaakatasoa. Nykyiset ankkurit muistuttavat perinteistä ankkuria enää vähän.

Materiaalien kehittyminen ja fysiikan tuntemus ovat vieneet ankkureiden ulkomuotoa melkoisen kauas vanhasta mallista, tukkiankkurista. Tukkiankkurissa tukin tehtävänä on kääntää ankkuri oikeaan asentoon. Tukki on sijoitettu ankkurin varren veneen puoleiseen päähän, ja se on suorassa kulmassa kouriin nähden. Tukin tehtävänä on kääntää ankkuri oikeaan asentoon, jotta kourat pääsevät pureutumaan pohjaan tai sen muotoihin.

Ankkuri oli Välimeren seudulla antiikin aikoina meren jumalien symboli, joka ilmaisi lujuutta, turvallisuutta ja rohkeutta. Esikristillisissä hautakuvissa se kertoi merimiehen ammatin. Ankkurista tuli varhaiskristillisyydessä ristinmuotonsa takia lunastuksen ja toivon vertauskuva. Hautakuvissa siihen yhdistettiin usein kala ja delfiini. Ankkuri on myös joidenkin pyhimysten - kuten Klemens Roomalaisen (legendassa hänet hukutettiin ankkuri kaulassaan) ja merenkulkijoiden suojeluspyhimyksen Nikolauksen - tunnus. Ankkuri nähdään myös monien merenrantakaupunkien vaakunoissa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* How Do Anchors Actually Work? Oceanliner Designs -kanavan video kertoo ankkureiden historiasta ja toimintaperiaatteista. 15 min, YouTube.
Vossikka

**Vossikka** eli henkilöliikennettä hevosvaunuilla ja talvella reellä hoitava **vuokra-ajuri** on historiallinen henkilökuljetuksen muoto, autoja käyttävän taksiliikenteen edeltäjä. Kaupungeissa vossikat palvelivat erityisiltä vossikka-asemilta (vrt. taksiasema). Vuokra-ajureita on suomeksi kutsuttu nimillä vossikka,  issikka ja isvossikka, jotka on johdettu venäjän sanasta izvoztshik. 

Esimerkiksi Turun kaupungissa toimi 1800-luvun lopulla yli 150 vuokra-ajuria. Kuopiossa vossikoiden luku oli suurimmillaan vuonna 1913, jolloin kaupungissa toimi 107 vossikkaa. 

Henkilöitä kuljettavia ajureita nimitettiin virallisesti pika-ajureiksi erotuksena tavaroita kuljettavista kuorma-ajureista. Vossikoiden virka-asu ja lakki olivat tummansiniset ja napit hopeanväriset. Hevosen ja varusteiden kunto tarkastettiin säännöllisesti.
## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
## Aiheesta muualla

* 
* Kuopion Vossikka 
* Armas J. Pulla : "Vosikka". Hiukan historiikkia, Seura, 24.05.1939, nro 21, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Anu Kantola

**Anu Kantola** (s. 1964) on suomalainen politiikan ja median tutkija. Hän toimii viestinnän professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Kantola on tutkinut politiikkaa, valtaa, mediaa, journalismia ja globalisaatiota. Väitöskirjassaan *Markkinakuri ja managerivalta* (2002) Kantola tutki suomalaista talouspolitiikkaa 1990-luvun lamassa. Kantola aloitti uransa 1990-luvulla journalistina ja kirjoitti kymmenen vuoden ajan eri joukkoviestimiin politiikasta, taloudesta ja mediasta. Kantola on aktiivinen yhteiskunnallinen keskustelija ja kirjoittaa muun muassa kolumneja *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomiin]]*.

Kantola ja hänen tutkijaryhmänsä saivat vuoden 2000 Tieto-Finlandian teoksella *Maailman tila ja Suomi* (1999). Kirjassa selvitellään globalisaation haasteita Suomelle. Vuonna 2019 Kantola julkaisi yhdessä Hanna Kuuselan kanssa vertaisarvioidun teoksen *Huipputuloiset: Suomen rikkain promille*, joka käsittelee 2000-luvun vaurasta eliittiä Suomessa. Kirja oli tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokas 2019. Myös Kantolan työryhmänsä kanssa tekemä tietokirja *Kahdeksan kuplan Suomi* (2022) valittiin tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi. Vuonna 2022 Kantola sai Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon ”laaja-alaisesta ja rohkeasta tutkimustyöstä sekä yhteiskunnallisten muutosten terävästä sanoittamisesta”.

## Teoksia
* Kantola, Anu et al.  *Maailman tila ja Suomi.* (State of the world and Finland.) Helsinki: Gaudeamus. 1999.
* *Freedom of Speech at Stake. Media Developments and Democracy in Central  Asia.* SSKH Meddelanden, Nr 55, Swedish School of Social Science, University of Helsinki. Helsinki: University Press. 2000.
* Kantola, Anu & Kautto, Mikko: *Hyvinvoinnin valinnat. Suomen malli 2000-luvulla*. (Choices of welfare. Finland’s model beyond 2000.) Helsinki: Edita. 2002
* *Markkinakuri ja managerivalta*. *Suomen 1990-luvun talouskriisin poliittinen hallinta.* (Market discipline and managerial power. Governing the Finnish financial crisis in the 1990s.) Helsinki: Loki. 2002.
* 
* *Matala valta.* Tampere: Vastapaino. 2014.
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Anu Kantolan kotisivut
PyPanel

**PyPanel** on Pythonilla ja C:llä ohjelmoitu paneeli ja tehtäväpalkki, jonka erityisominaisuuksia ovat nopeus ja keveys. Se on GPL v2 lisensoitu.

PyPanel on tehty GNU/Linux-käyttöjärjestelmille. Sen saa toimimaan mutkattomasti minkä tahansa ikkunanhallintaohjelman kanssa. Usein sitä käytetään GNOMEssa ja Openboxissa.

## Aiheesta muualla

* PyPanelin sivut
IDesk

**iDesk** on kevyt vapaa kuvakkeidenluontiohjelma Linux-ympäristöön. iDeskistä on saatavan myös Windows-versio, mutta se on lähinnä Windows-työpöydän teema tai tyyli.

iDeskin suurin käyttäjäryhmä lienee kevyempien ikkunointiohjelmien käyttäjät GNU/Linux-puolella. Esimerkiksi OpenBoxin ja WindowMakerin käyttäjät voivat käyttää iDeskiä, jos haluavat pikakuvakkeita työpöydälleen. iDeskin saa myös esimerkiksi GNOMEn päälle, jos ei halua käyttää suoraan GNOME Files-ympäristöä.

iDeskissä kuvake luodaan tekemällä teksitiedosto kansioon `~/.idesktop/`. Tiedoston tulee olla formaatissa `.lnk`.

Yksinkertainen esimerkki pikakuvaketiedostosta:


```
table Icon
Caption: Home
Command: rox /home/jyri 
Icon: /home/jyri/kuvat/home.png
X: 24
Y: 20
end
```


iDeskin varsinainen asetustiedosto on `~/.ideskrc`, jossa määritellään mm. työpöydän taustakuva ja kuvakkeiden muotoutuminen hiiren liikkuessa niiden yli.

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Alois Schloder

**Alois Schloder** (s. 11. elokuuta 1947 Landshut, Saksa) on saksalainen entinen jääkiekkoilija, Saksan Liittotasavallan jääkiekkomaajoukkueen pelaaja 1960- ja 1970-luvulla.

Schloder aloitti pelaamisen seuratasolla Ev Landshut -jääkiekkoseurassa vuonna 1963. Hänet valittiin ensi kertaa Saksan Liittotasavallan jääkiekkomaajoukkueseen B-sarjan maailmanmestaruuskisoihin vuonna 1966. Schloder pelasi yhteensä 206 maaottelua ja teki 87 maalia. Hän toimi maajoukkueen kapteenina vuosina 1971-78.

Schlonder oli mukana pronssia voittaneessa Saksan maajoukkueessua Innsbruckin olympialaisissa vuonna 1976.

## Saavutukset
* Saksan mestaruus Ev Landshutin joukkueessa vuosina 1970, 1983
* jääkiekon olympiapronssi Innsbruckissa 1976

## Palkintoja
* IIHF Hall of Fame 2005 ja Saksan Hall of Fame

## Lähteet
Gba Majay Bma

**Gba Majay Bma** on ollut Myanmarin (entisen Burman) kansallislaulu vuodesta 1947 alkaen. Laulun melodia ja sanat ovat Saya Tinin kirjoittamat. Laulusta on olemassa kaksi versiota, joista lyhyempi on tarkoitettu kansainväliseen käyttöön ja pidempi kotimainen versio puolestaan korostaa myanmarilaista musiikkiperinnettä. 

## Sanat burmaksi
Gaba majay Myanma pyay 
Do bo bwa a mway sit mo chit myatno bey.  
Byi daung su go athet pay loo do ka kwe malay.  
Da do byay da do myay do paing dae myay. 
Do byay do myay a gyo go nyinya zwa do da dway.  
Tan saung ba so lay do dawin bay apo dan myay. 

## Lähteet
Rimoila

**Rimoila** () on Pälmän maalaiskuntaan kuuluva kylä Äänisjärven itäpuolella Puudožin piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Rimoilan kylän lähistöllä on suuri kromi-nikkelikaivos.

## Historiallinen Rimoilan kunta
Venäjän keisarikunnan aikaan Rimoila oli Aunuksen kuvernementin
Poventsan kihlakuntaan kuulunut kunta. Kuntaan kuului 12 kylää, muun muassa Tsolmuinen, Pälmä, Kotajärvi, Rimoila ja Kunasjärvi.

Rimoilan kunta lakkautettiin Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja siitä muodostettiin Karhumäen piiriin kuulunut kyläneuvosto. Sittemmin Rimoilan alueen itäosa on liitetty Puudožin piiriin. Nykyisin entisen kunnan alue kuuluu Tsolmuisen, Pälmän ja Avdejevon maalaiskuntiin.

## Lähteet
Pariisin rauha (1856)

**Pariisin rauha** allekirjoittiin 30. maaliskuuta 1856. Se päätti Krimin sodan Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan sekä sen liittolaisten Ranskan ja Ison-Britannian välillä. Rauhansopimuksen 23. artikla velvoitti kaikki valtiot ennen sotatoimiin ryhtymistä käyttämään ystävällismielisten valtioiden välitystä, mitä on pidetty ensimmäisenä rauhanaatteen saavutuksena kansainvälisessä diplomatiassa.

Sopimuksen nojalla Sevastopol palautettiin Venäjälle, joka luopui vaatimuksista että Osmanien valtakunnan tulisi tunnustaa Venäjän keisari kaikkien kristittyjen suojelijaksi Osmanien valtakunnassa, Moldova ja Valakia jäivät autonomisina osmanien alaisiksi valtioiksi, Mustameri ja Ahvenanmaa demilitarisoitiin. Käytännössä tämä tarkoitti kieltoa korvata brittilaivaston tykeillään hajottama Bomarsundin linnoitus uudella linnoituksella. Venäjä kuitenkin rikkoi sopimusta rakentamalla saarille 17 uutta linnoitetta vuoteen 1918 mennessä.

Venäjä ilmoitti jo vuonna 1870, ettei Mustanmeren demilitarisoiminen sitonut enää Venäjää. Suomi noudattaa kuitenkin edelleen kansainvälistä sopimusta Ahvenanmaan demilitarisoinnista. Demilitarisoitu asema perustuu Suomen tasavallan solmimiin myöhempiin valtiosopimuksiin.

Kokonaisuudessaan rauha ei ratkaissut alueen kohtaloa ja parhaimmillaankin onnistui vain vahvistamaan Venäjällä vallinnutta panslavistista liikettä. Venäjän keisari Aleksanteri II vakuuttui kuitenkin siitä että sota oli paljastanut perusheikkouksia Venäjän valtiossa, mitkä osaltaan johtivat uudistuksiin Venäjällä. Ennen kuin 20 vuotta oli kulunut Pariisin rauhasta, kävi kaikille kuitenkin selväksi, ettei Krimin sota ollut ratkaissut alueen ongelmia.

## Katso myös
*Muut Pariisiin rauhat *(täsmennyssivu)*

## Lähteet
Openbox

**Openbox** on ikkunanhallintaohjelma X Window Systemille. Se on julkaistu GPL-lisenssillä.

Openbox on kirjoitettu C-ohjelmointikielellä. Sen varhaiset versiot perustuivat Blackbox-ikkunointiohjelman versioon 0.65.0, jonka jälkeen Openbox kirjoitettiin uusiksi puhtaalta pöydältä.

Openboxin työpöydän muuttaminen tapahtuu pitkälti asetustiedostoja tekstieditorilla muokkaamalla. Openboxin valikot määrittelevät tiedostot on kirjoitettu XML-merkintäkielellä. Muiden ikkunointiohjelmien tapaan Openboxin kanssa voi käynnistää työpöytää täydentäviä, mutta ikkunointiohjelmaan sisältymättömiä ohjelmia, kuten paneeleja.

## Katso myös
*Fluxbox
*Xfce

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Velskola

**Velskola** () on Espoon kaupunginosa ja siellä sijaitseva Espoon seurakuntayhtymän toimintakeskus Espoon luoteiskulmassa Velskolan Pitkäjärven ja Vihdintien välissä.

## Nimi
Velskolan ruotsinkielinen nimi *Vällskog* on ollut 1500-luvulla Backbyhyn kuulunut pikkukylä. Nimen vanhoja kirjoitusasuja ovat muun muassa *Welskallaby* (1540), *Velskaby* (1546), *Velskolaby* (1557) ja *Wälskola* (1589). Kylän nimellä on mahdollisesti yhteys Lohjan Välli-/Velli-nimiseen asutukseen tai suomenkieliseen nimeen *Välimetsä* tai *Välikylä*. 

Suomenkielinen mukaelma on syntynyt 1900-luvun puolivälin jälkeen. Nimiyhdistelmä Velksola – Vällskog vahvistettiin kylännimeksi 1965 ja kaupunginosannimeksi 1982.

## Historia
Velskola on ollut alun perin suomalaisten asuttama kylä, jonka ensimmäinen asukas on tullut Lohjalta. Alueen alkuperäinen nimi on mahdollisesti ollut *Välli* tai *Velli*, mihin ruotsinkieliset kirjurit olisivat ruotsalaisten kolonisaation jälkeen lisänneet metsää tarkoittaneen ruotsinkielisen *skog*-jälkiosan. Suomalaiset olisivat sitten omaksuneet tämän asun ja lisänneet siihen suomen kielen asutusnimissä tavallisen *-la*-lopun. Velskolassa oli 1540-luvulla kolme taloa, jotka vähenivät vuosisadan kuluessa kahteen.

Velskolan tila on 210 hehtaarin suuruinen ja seurakuntayhtymä osti sen vuonna 1981. Kartanossa on majoitustilaa 38 henkilölle. Väentuvassa on 51 majoituspaikkaa ja ruokailemaan mahtuu 130 henkilöä. Toimintakeskus sopii kokousten, leirikoulujen ja retriittien pitopaikaksi. Velskolan toimintakeskuksen alue rajoittuu Nuuksion kansallispuistoon. Lähellä on hyvät retkeily- ja ulkoilumaastot, sekä useita järviä ja lampia.

## Maantiede
Velskolan Pitkäjärven itälaitaa sivuavalla tiellä on useita jyrkkiä mäkiä, ja se soveltuu hyvin pyöräilijän kuntoharjoituksiin.

Espoon korkein kohta Mustakorvenkallio (114,2 m) sijaitsee Velskolassa.

## Lähteet
Borovoi

**Borovoi** () on taajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Kalevalan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tširkkakemijoen länsirannalla 141 kilometriä piirin keskuksesta Uhtuasta kaakkoon. Taajama on Kalevalan piirin toiseksi suurin asutuskeskus. 

Vuoden 2024 väestönlaskennan mukaan Borovoin kunnassa oli 1&nbsp;306 asukasta. Borovoin taajama on kunnan ainut asutuskeskus.

## Maantiede ja asutus
Borovoin kunnan pinta-ala on 3&nbsp;146 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Kalevalan piirin Luusalmen ja koillisessa Jyskyjärven, idässä Belomorskin piirin Sosnavitsan ja etelässä Mujejärven piirin Lietmajärven kuntiin sekä lännessä Kostamuksen kaupunkipiirikuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesialuetta.

Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Kunnan alueella virtaavat muun muassa Tširkkakemijoki, Pizma, Lahna, Kama, Lotka ja Ovrija. Suurimmat järvet ovat Nuokkijärvi, Ala-Kuittijärvi, Kenttijärvi, Koivajärvi, Piismajärvi (ven. *Pizmajarvi*), Melkkijärvi (*Melg*) ja Puštosjärvi. Kunnassa on useita hyödyntämättömiä mineraaliesiintymiä.

Borovoin taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Entinen Piismalahden (ven. *Pizmaguba*) kylä Nuokkijärven rannalla on rekisteröity puutarhapalsta-alueeksi. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 60 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 17 % karjalaisia, 14 % valkovenäläisiä ja 4 % ukrainalaisia.

## Historia
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1959 perustetusta metsäteollisuuspiiristä. Vuonna 1964 sinne vedettiin rautatie ja samalla taajama sai nimen Borovoi. Vuosina 1969–1991 sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.

## Liikenne, talous ja palvelut
Borovoin kautta kulkee Kepan ja Kostamuksen välinen maantie, jolta haarautuvat paikallistiet Luusalmelle ja Piismalahteen. Taajamasta on linja-autoyhteydet Uhtualle ja Petroskoihin. Suojärven ja Jyskyjärven välisellä rautatiellä on Borovoin tavara- ja matkustaja-asema. Taajamassa on kaksi huoltoasemaa.

Taajaman tärkein yritys on Jyskyjärven metsätalous. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kulttuuri- ja urheilukeskus, kirjasto museoineen, piirisairaala, yleisönpalvelukeskus, posti, pankki, kahvila ja joukko kauppoja. Taajamassa on ortodoksinen kirkko.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Borovoin kunnan sivusto 
* Borovoin kunta Kalevalan piirin sivustolla 
* Borovoi Karjalan tasavallan matkailusivustolla
Kepa (kylä)

**Kepa** () on Jyskyjärven maalaiskuntaan kuuluva taajama Karjalan tasavallan Kalevalan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uhtualta Vienan Kemiin johtavan maantien varrella, 54 kilometriä Uhtualta itään. Taajamassa on 439 asukasta (vuonna 2008).

Seudun pääelinkeinoja ovat metsätalous ja puunhankinta. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapu-asema. Kepan keskikoulu nimettiin vuonna 2002 lähistöllä sijaitsevassa Haikolan kylässä syntyneen kirjailija Ortjo Stepanovin mukaan. Vuoteen 2006 asti Kepa muodosti Kalevalan piiriin kuuluneen kylähallintoalueen. 

## Lähteet
Lihapiirakka

**Lihapiirakka** on lihatäytteinen piirakka. Se tehdään yleensä tavallisesta munkkitaikinasta ja täytetään jauhelihan ja riisin sekoituksella. Lihapiirakkaa ja siitä nakki- ja grillikioskeilla valmistettuja ruokia on kutsuttu monilla eri nimillä. Muun muassa *lihis*, *lörtsy*, *vety*, *möttönen*, *atomi*, *riihimäkeläinen*. Markkinoilla on myös myytävänä lihapiirakoita, jotka on valmistettu grahamjauhoista.

Uudehkon tradition mukaan lihapiirakka halkaistaan kahtia ja sen väliin laitetaan esimerkiksi nakkeja, lenkkimakkaraa, kebabia tai jauhelihapihvi. Yleisimpinä mausteina käytetään ketsuppia, sinappia ja kurkkusalaattia. Lihapiirakkaa, jonka väliin laitetaan paistettua lenkkimakkaraa ja sipulia, kutsutaan *lenkkisämpyläksi*.

Lappeenrannasta ovat peräisin kaksi nimettyä täytettyä lihapiirakkaa: vety ja atomi. Vedyn täytteenä on keitetty kananmuna ja kinkkua, atomissa vain toista. Kinkku on perinteisesti joko keitto- tai savukinkkua.

Monen paikkakunnan grilleillä on saatavilla myös paikkakunnan mukaan nimetty erikoislihapiirakka. Esimerkiksi *riihimäkeläinen* on lihapiirakka, joka sisältää perusmausteiden lisäksi jauhelihapihvin ja paistetun kananmunan. Rovaniemellä vastaava on Rovaniemen palloseuran mukaan nimetty *ropsilainen*.

Levylihapiirakka tehdään voitaikinakuoreen, jossa täytteenä on jauhelihaa, sipulia ja keitettyä riisiä. Piirakka on saanut nimensä matalasta levymuodostaan ja kuuluu lihapiirakoiden ryhmään. Joskus piirakkaa kutsutaan myös peltipiirakaksi.

## Katso myös
* Hotsi
* Lörtsy
* Australialainen lihapiirakka
* Porilainen

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Mikko Paananen

**Mikko Paananen** voi viitata seuraaviin kuuluisiin henkilöihin:

*Migé Amour (Mikko Paananen), muusikko, HIM-yhtyeen basisti.
*Mikko Paananen, keihäänheittäjä ja moniottelija.
Johannes Lundson

**Otto Johannes Lundson** (12. lokakuuta 1867 Leppävirta – 11. elokuuta 1939 Salo) oli suomalainen pankinjohtaja, kansanedustaja, eduskunnan puhemies ja ministeri.

Lundsonin vanhemmat olivat kruununvouti Otto Gabriel Lundson ja Augusta Zuleima Lang. Lundson kävi Kuopion lyseon ja pääsi ylioppilaaksi 1888. Hän suoritti yleisen oikeustutkinnon 1893 ja sai varatuomarin arvon 1896.

Lundson oli Lappeenrannan kaupungin pormestari 1900–1903 ja 1906–1907. Hänet erotettiin virasta 1903 hallinnollisin toimenpitein, mutta hän sai viran myöhemmin takaisin. Tänä väliaikana Lundson toimi asianajajana Lappeenrannassa 1903–1904 ja Pohjoismaiden Osakepankin Lappeenrannan konttorin esimiehenä 1904–1906. Vuosina 1907–1921 Lundson toimi Pohjoismaiden Osakepankin Viipurin konttorin esimiehenä. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1923–1924 ja Suomen Käsityöläis-Osakepankin pääjohtaja 1924–1937.

Lundson oli porvarissäädyssä Lappeenrannan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä valittuna nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja 1917–1918 ja Edistyspuolueen kansanedustaja 1918–1919. 

Lundson oli eduskunnan puhemies 1917 ja valtionvarainvaliokunnan sekä ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1918. Hän johti puhetta 6. joulukuuta 1917 pidetyssä eduskunnan täysistunnossa, jossa hyväksyttiin Suomen itsenäisyysjulistus. Lundson toimi valtiovarainministerinä Vennolan I hallituksessa 1919–1920. Kunnallispolitiikassa Lundson oli mukana Viipurin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Jäätyään eläkkeelle Lundson muutti Saloon, missä hän kuoli vuonna 1939. Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuonna 1987 Lundsonin syntymäkaupungin Leppävirran kunnantalon seinään kiinnitettiin Lundsonin muistolaatta. Hänen toinen puolisonsa oli oopperalaulaja Mally Burjam-Borga.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
D20 System

**d20 System** on Wizards of the Coastin vuonna 2000 roolipelejä varten julkaisema mekaniikka, joka perustuu Dungeons & Dragonsin kolmanteen painokseen. Systeemin nimi johtuu siitä, että 20-sivuinen noppa on mekaniikan ydin. d20 Systemiä käyttävässä pelissä toiminnon tulos selvitetään heittämällä 20-sivuista noppaa. Jos hahmon kyvyt lisättynä nopan tulokseen antaa riittävän tuloksen, toiminta onnistuu. Mekaniikka on yksinkertaisempi kuin vanhat D&D:n ensimmäisessä ja toisessa painoksessa käytetyt mekaniikat ja d20 Systemiä pidetäänkin yleisesti parempana.
Billy Boyd

**Billy Boyd** (syntymänimeltään **William Boyd**, s. 28. elokuuta 1968 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa ''Taru sormusten herrasta'' -elokuvissa hobittia nimeltä Peregrin ”Pippin” Tuk.

## Yksityiselämä ja ura
Boydin molemmat vanhemmat kuolivat, kun hän oli varhaisteini, ja isoäiti kasvatti hänet ja hänen isosiskonsa. Boyd kiinnostui näyttelemisestä jo varhain. Ammatikseen hän kuitenkin valitsi kirjansidonnan ja työskenteli alalla seitsemän vuotta. *[[Taru sormusten herrasta]]* oli yksi niistä teoksista, joiden parissa hän työskenteli. Päätettyään vaihtaa ammattia hän opiskeli Royal Scottish Academy of Music and Drama -koulussa. Elokuvien lisäksi hän on esiintynyt niin televisiosarjoissa kuin näytelmissäkin.

Joulukuussa 2010 Boyd meni naimisiin pitkäaikaisen partnerinsa Alison McKinnonin kanssa.

## Musiikki
Boyd esitti ''Kuninkaan paluu'' -elokuvassa Tolkienin runoon säveltämänsä kappaleen *The Edge of Night* (tunnetaan myös nimillä ”Pippin’s Song” ja ”All Shall Fade”). Laulamisen lisäksi hän soittaa kitaraa, bassoa ja rumpuja. Heinäkuussa 2006 hän perusti kolmen vanhan muusikkoystävänsä kanssa yhtyeen nimeltä Beecake. Yhtyeeltä on ilmestynyt EP-levy ”Just B” sekä vuonna 2010 levy *Soul Swimming* ja he ovat esiintyneet sekä kotimaassaan että Yhdysvalloissa.

Boyd esitti myös elokuvassa *[[Hobitti – Viiden armeijan taistelu]]* kuultavan kappaleen ”The Last Goodbye”.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Billy Boyd'' – virallinen kotisivu 
* 
* Beecake-yhtyeen kotisivut
Sure - Suomen Restonomiliitto ry

**Sure – Suomen Restonomiliitto ry** (ent. *Suomen restonomit*) on lokakuussa 2000 perustettu akavalainen tutkintopohjainen restonomien edunvalvonta- ja palveluorganisaatio, johon voivat liittyä restonomitutkinnon, restonomi (ylempi AMK) -tutkinnon tai vastaavan ulkomaisen tutkinnon suorittaneet tai sitä opiskelevat. Restonomiliitto on restonomien yhteisö, ja sen tavoitteena on kehittää matkailu- ja ravintola-aloja korkeakoulutettujen osaamista hyödyntämällä. 

## Historia
Restonomiliitto perustettiin vuonna 2000 nimellä *Suomen Restonomit*. Liiton tavoitteena oli alusta alkaen edistää restonomien asemaa työelämässä ja kehittää matkailu-, ravitsemis- ja palvelualoja hyödyntämällä korkeakoulutettujen osaamista. Myöhemmin nimi muutettiin muotoon *Sure – Suomen Restonomiliitto ry*.

## Toiminta ja tavoitteet
Restonomiliitto toimii restonomien edunvalvojana ja palveluorganisaationa, jonka tavoitteena on kehittää MaRaTa-alaa (matkailu-, ravitsemis- ja tapahtuma-ala) kestävästi ja vastuullisesti. Restonomiliitto tarjoaa jäsenilleen muun muassa lakipalveluita, uravalmennusta, palkkaneuvontaa, yrittäjyyspalveluita ja työttömyysturvaa. 

Liitto vaikuttaa aktiivisesti Suomen hallitukseen, työnantajaorganisaatioihin ja korkeakouluihin tuoden esiin restonomien tarpeita ja kehittäen MaRaTa-alaa kokonaisvaltaisesti. 

## Sureo - Restonomiopiskelijaliitto ry
Restonomiliitolla on opiskelijoihin keskittyvä itsenäinen yhdistys Sureo - Restonomiopiskelijaliitto ry, jonka tehtävänä on ajaa restonomiopiskelijoiden asiaa. Opiskelijat järjestäytyvät valtakunnallisesti Restonomiopiskelijaliittoon paikallisten restonomiyhdistysten kautta. Restonomiopiskelijaliitto tekee restonomiopiskelijoiden vaikuttamistyötä ja valvoo heidän etujaan ammatillisena opiskelijajärjestönä.

Sureo – Restonomiopiskelijaliitto ry:n tehtävänä on ajaa restonomiopiskelijoiden etuja ja kehittää restonomiopiskelijakenttää. Sureo perustettiin vuonna 2018 ja opiskelijat järjestäytyvät valtakunnallisesti Sureoon paikallisten restonomiyhdistysten kautta.

## Lähteet
*www.restonomit.fi
*www.sure.fi
*www.sureo.fi
*https://www.akavanerityisalat.fi/
*https://www.sure.fi/liity-jaseneksi
*https://www.sure.fi/tietoa-restonomiliitosta
*https://www.akavanerityisalat.fi/tietoa_meista/jasenyhdistykset
Magister equitum

**Magister equitum** (*ratsuväen mestari* tai *ratsumestari*) oli Rooman tasavallan aikana erikoisvirka, jonka diktaattori nimitti astuessaan virkaan. Magister equitum toimi diktaattorin lähimpänä apulaisena. Magister equitumilla oli preettorin käskyvalta eli *[[imperium]]*. 

Nimitys magister equitum johtui siitä, että alkuaikoina sen kantaja johti ratsuväkeä, samalla kun diktaattori johti legioonia eli jalkaväkeä. 

Tunnetuin magister equitum oli luultavasti Marcus Antonius, joka toimi tässä virassa Julius Caesarin ensimmäisen diktaattorikauden aikana.
Wäinö Wuolijoki

**Hugo Robert Wäinö Wuolijoki** (14. joulukuuta 1872 Hauho – 12. joulukuuta 1947 Hauho) oli suomalainen poliitikko, agronomi, filosofian maisteri, ministeri ja kansanedustaja. 

## Ura
Wuolijoki pääsi ylioppilaaksi 1891, valmistui agronomiksi 1896, filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900. Wuolijoen vanhemmat olivat rusthollari eli ratsutilallinen Johan Robert Wuolijoki ja Serafina Lagervik. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1911 Sylvia Adelaide Roschier. Wuolijoen veli oli lakimies ja poliitikko Sulo Wuolijoki, jonka puoliso oli kirjailija, poliitikko ja Yleisradion pääjohtaja Hella Wuolijoki.

Ennen kansanedustajaksi tuloaan Wuolijoki toimi Hämeessä sijaitsevan Mustialan maanviljelysopiston opettajana 1904–1905. Ensimmäisen edustajakautensa aikana hän toimi Hankkijan maanviljelyskemistinä 1906–1908.

Helsingin maanviljelyslyseon matematiikan, fysiikan ja kemian opettajana Wuolijoki toimi 1908–1917 sekä OTK:n toisena johtajana 1922–1927. 

Puoluetaustaltaan Wuolijoki oli sosiaalidemokraatti ja hän toimi kansanedustajana. Hänet valittiin eduskunnan jäseneksi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 1907–1910, Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1919–1922 ja uudelleen Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 1922–1927. Hän toimi eduskunnan eduskunnan puhemiehenä vuosina 1921–1922, 1922−1923 ja 1925−1926, lisäksi hän oli eduskunnan ensimmäinen varapuhemies 1923−1924, 1925 ja 1926 ja toinen varapuhemies 1924−1925. Eduskunnan valiokunnista hän johti puhetta kulkulaitosvaliokunnassa 1922, maatalousvaliokunnassa 1919–1920, tarkastusvaliokunnassa 1907–1908 ja 1919 sekä valtionvarainvaliokunnassa 1909. Tämän lisäksi hän oli jäsenenä suuressa valiokunnassa ja ulkoasianvaliokunnassa sekä toimi eduskunnan pankkivaltuusmiehenä ja Suomen Pankin tilintarkastajana.

Wuolijoki oli senaatin talousosaston jäsen 23. maaliskuuta 1917 – 31. heinäkuuta 1917. Hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Väinö Tannerin vähemmistöhallituksessa 13. joulukuuta 1926 – 15. marraskuuta 1927.

Ministerikauden päätyttyä Väinö Tannerin hallituksessa Wuolijoki ryhtyi diplomaatin uralle. Hän toimi Suomen lähettiläänä Berliinissä ja Wienissä vuosina 1927–1933, Oslossa 1933–1940 ja Haagissa 1933–1938.

Wuolijoki toimi maanviljelijänä kotitilallaan Hauholla 1911–1947 ja lyhyemmän ajan Hyvinkäällä 1918–1922.

## Kunnianosoitukset
Wuolijoki sai vuonna 1942 arvonimen erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
Venäjän vaakuna

**Venäjän vaakuna** () on Venäjän tunnus lipun ja kansallishymnin ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1993 Neuvostoliiton hajottua ja pohjautuu Venäjän keisarikunnan aikaiseen vaakunaan. Vaakuna on väriltään punainen ja sen keskellä on kaksipäinen kotka. Kaksipäisen kotkan rinnassa on Moskovan vaakuna, jossa Pyhä Yrjö ratsastaa valkoisella ratsulla ja surmaa lohikäärmeen. Venäjän keisarikunnan vaakunassa tausta oli kellertävä ja kaksipäisen kotkan kruunu oli huomattavasti suurempi. Kynsissään kotka pitää valtikkaa ja valtakunnanomenaa.

Vaakunan kaksipäinen kotka tuli käyttöön Venäjällä, kun tsaari Iivana III nai Bysantin keisarin Tuomas Palaiologosin tyttären Zoe Palaiologinan.

Pietari Suuri käyttöönotti 1710 vaakunan, jossa oli kaksipäinen kotka kruunu päässään. Vuonna 1726 vaakunan ulkoasua muutettiin siten, että kotkan siipiin lisättiin Venäjän eri osien omat vaakunat. Tämä vaakuna poistui käytöstä vuonna 1882, jolloin otettiin käyttöön vaakuna, jossa kaksipäisen kotkan tausta on kellertävä. Tämä vaakuna oli käytössä vuoteen 1917. 

Vuonna 1917 Venäjän keisarikunnan hajottua muodostettiin Neuvosto-Venäjä, josta muodostui myöhemmin Neuvostoliiton Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta. Venäjän vaakuna uudistettiin täysin ja käyttöön tuli Neuvostoliiton vaakunaa muistuttava sirppi ja vasara -aiheinen vaakuna. 

Neuvostoliiton hajottua otettiin vuonna 1992 käyttöön väliaikainen vaakuna, joka oli muutoin identtinen aiemman kanssa, mutta ylhäällä oleva neuvostotasavaltaan viittaava teksti oli muutettu muotoon Российская Федератсия (). Vuonna 1993 otettiin käyttöön nykyinen vaakuna, joka pohjautuu Venäjän keisarikunnan aikaiseen vaakunaan.

Kotkan kaksi päätä symboloivat valtakunnan ulottumista itään ja länteen. Kotkan päällä olevat kolme kruunua symboloivat Kazanin, Astrahanin ja Siperian kaanikuntien liittämistä Venäjään. Vaihtoehtoisen teorian mukaan kruunut symbolovat rakkautta, uskoa ja toivoa.

## Venäjän vaakunan kronologia

## Katso myös

* Venäjän hallitsijat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jänispelto

**Jänispelto** (; ) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Kontupohjanlahteen laskevan Suunujoen suussa 12 kilometriä Kontupohjasta etelään. Kylässä on 1&nbsp;400 ja kunnassa 1&nbsp;600 asukasta (vuonna 2011).

## Maantiede ja asutus
Jänispellon kunnan pinta-ala on 2&nbsp;069,4 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kontupohjan piirin Kentjärven, pohjoisessa Kontupohjan ja idässä Novinkan kuntiin sekä etelässä Äänisenrannan piiriin Järventauksen ja lounaassa Suojun kuntiin.

Maisemaa leimaavat harjut, joiden välissä on järviä, lahtia ja soita. Tärkein joki on Suunujoki. Pieniä järviä ovat Suununjoen suuhun muodostunut Tšupskoje, Kaštamoozero ja Poveža.. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja savi.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Lutševoin ja Zadeljen asemat sekä seitsemän kylää: Kotalahti (*Kodoguba*), Kotasaari (ven. *Kodostrov*), Merežniemi (*Merežnavolok*), Suunu (*Suna*), Tšasouna (*Tšasovenskaja*), Tšuppu (*Tšupa*) ja Tullahti (*Tulguba*). Suunussa on vajaat sata asukasta. Kotalahdessa ja Kotasaaressa ei ole lainkaan vakituista asutusta Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 81 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 5 % valkovenäläisiä, 4 % karjalaisia, 2 % suomalaisia ja 2 % ukrainalaisia.

## Historia
Jänispellon kylä mainitaan ensimmäisen kerran Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1563. Suunujoen suussa toimi vuosina 1909–1910 rakennettu saha, joka tuhoutui jatkosodan aikana. Muurmannin radalla sijaitseva Suunun asema valmistui vuonna 1920. Sodan jälkeen Jänispellossa toimi uittotyömaa ja kolhoosi, joka myöhemmin muutettiin sovhoosiksi. Vuonna 1974 valmistui Karjalan tasavallan suurin kanala, joka teki konkurssin ja lopetti toimintansa vuonna 2004.

## Liikenne, talous ja palvelut
Jänispellon kautta kulkee Muurmannin rata sekä Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18.

Kunnassa toimii maidon tuotantoa harjoittava maatalousyritys, kaksi kalanviljelyä harjoittavaa yksityisyrittäjää, leipomo, sahalaitos ja verkonkutomo. Luonnonvaroista hyödynnetään sepeliksi käytettävää rakennuskiveä. Suunnitteilla on uuden suurkanalan perustaminen.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, pieni poliklinikka, yleinen sauna, posti, neljä kauppaa ja kahvila. Muissa kylissä ei palveluja juurikaan ole.

## Nähtävyydet ja matkailu
Suunujoen suusta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Jänispellossa on jatkosodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishauta. 

Kunnan matkailupotentiaali perustuu seudun luontoon ja Äänisen rantamaisemiin. Jänispellossa on pieni hotelli.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Jänispellon kunta Kontupohjan piirin sivustolla 
* Jänispelto Karjalan tasavallan matkailusivustolla
Tedjärvi

**Tedjärvi** (myös *Kedrojärvi*, *Keträjärvi*; ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä samannimistä järveä Äänisen Lismanlahden länsipuolella 30 kilometriä Kontupohjasta maanteiteitse koilliseen. Taajamassa on 547 ja kunnassa 835 asukasta (vuonna 2012).

## Maantiede ja asutus
Tedjärven kunnan pinta-ala on 908,8 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Karhumäen piirin Suurlahden, etelässä Kontupohjan piirin Novinkan, lounaassa Kontupohjan ja Kentjärven, lännessä Hirvaan ja pohjoisessa Käppäselän kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.

Seutu kuuluu Äänisniemen harjualueeseen. Sen maisemaa leimaavat pitkät ja kapeat harjut sekä kapeat järvet ja Äänisen lahdet. Kunnan alueella virtaavat Lismajoki (ven. *Ližma*), Tšebinka, Tšontšupa, Sjargeža ja Vikšretška. Järviä ovat Äänisen lisäksi Tedjärvi (*Kedrozero*) ja Tarasmozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat diabaasi, gabrodiabaasi, tuffiitti, hiekka ja sora. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Konje-, Razlomnoje- ja Palasuot.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Novyi Posjolokin ja Mäntselän aseman (ven. *Stantsija-Mjanselga*) taajamat, Aitniemen (*Vatnavalok*), Ilomselän, Lisman, Lukinsaaren (*Lukin Ostrov*) ja Mäntselän (*Mjanselga*) kylät sekä Lisman asema. Mäntselän asemalla ja Lukinsaaressa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 83 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 8 % karjalaisia, 5 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.

## Historia
1700-luvulla Tedjärven kylässä toimi kivimurskaamo ja Lisman kylässä rautavalimo. Ennen 1920-lukua Tedjärvi oli osa Kontupohjan kuntaa. 1920-luvulla perustettiin Kontupohjan piirin Lisman kyläneuvosto, johon myös Tedjärven kylä kuului. Seudun asutus oli etupäässä venäläistä. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Nykyinen Tedjärven taajama on rakennettu 1960-luvulla metsätyömaan asutukseksi.

## Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Kontupohjan ja Käppäselän välinen maantie sekä Muurmannin rata, jolla on Tedjärven, Ilomselän, Lisman, Mäntselän ja Novyi Posjolokin asemat. Joukkoliikenne hoidetaan rautateitse. Aitniemen pohjoispuolella on laivalaituri.

Kunnassa toimii kaivosteollisuutta, puunjalostuslaitos ja kolme kalanviljelylaitosta. Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, peruskoulu, kerhotalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja muutama kauppa.

## Nähtävyydet ja matkailu
Aitniemen, Lukinsaaren ja Mäntselän kylillä on kulttuuriperintökohteen status. Äänisen Unitsanlahdessa sijaitsevan Kolgsaaren (ven. *Kolgostrov*) rannalla on kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1700–1800-luvuilta peräisin olevat Lukinsaren ja Mäntselän sekä autioiksi jääneiden Kolgostrovin ja Mihiänselän (*Mihejeva Selga*) kylien tsasounat. Lismassa on Venäjän kansalaissodan muistomerkki. Seudulla sijaitsee useita lomakyliä.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Tedjärven kunta Kontupohjan piirin sivustolla
Luettelo kuvitteellisista avaruusaluksista

Kuvitteellisia avaruusaluksia ovat muun muassa
* The Aluminum Mallard (*[[Space Quest|Space Quest III]]*, vrt. *[[Millennium Falcon]]*)
* Andromeda Ascendant (*[[Gene Roddenberry’s Andromeda]]*)
* Battlestar Galactica (*[[Taisteluplaneetta Galactica]]*)
* C-57D (*[[Forbidden Planet]]*)
* Cobra MK III (*[[Elite]]*)
* Corbelan IV (**) 
* CPP Potkustart (*[[Star Wreck]]*)
* Daedalus (*[[Tähtiportti]]*)
* Daedalus (*[[Space Cowboys]]*)
* Pyro-GX ja Valhalla Tower (*[[Descent II]])
* Pyro-GL ja Shiva Station (*Descent 3)
* Galasphere 347 (*[[Space Patrol]]*)
* Jupiter 42 (*[[Tripping the Rift]]*)
* Kultasydän (*[[Linnunradan käsikirja liftareille]]*)
* Lexx (elävä avaruusalus, *[[Lexx]]*)
* Liberator (*[[Blake’s 7]]*)
* Millennium Falcon (*[[Tähtien sota]]*)
* Moya (*[[Farscape]]*) – toinen elävä avaruusalus
* MYA Auriga (*[[Alien – ylösnousemus]]*)
* Nostromo (*[[Alien – kahdeksas matkustaja]]*)
* Prometheus (*[[Prometheus (elokuva)|Prometheus]]*)
* Prometheus (*Tähtiportti*)
* Serenity (*[[Firefly (televisiosarja)|Firefly]]*)
* Shinra #26 (*[[Final Fantasy VII]]*)
* SSV Normandy ja Normandy SR-2 (''Mass Effect'' -pelisarja)
* Sukupolvialus
* Taisteluasema Mir (*[[Trabant Express]]*)
* Tria (*Tähtiportti*)
* TARDIS (*[[Doctor Who]]*)
* USS Cygnus (*[[Musta aukko (elokuva)|Musta aukko]]*)
* USS Enterprise eli NCC-1701 (*[[Star Trek]]*)
* USS Palomino (*[[Musta aukko (elokuva)|Musta aukko]]*)
* USS Sulaco (*[[Aliens – paluu]]*, *[[Alien 3]]*)
* White Star (*[[Babylon 5]]*)
Tiudia

**Tiudia** eli **Tiutia** (, ) on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sandaljärveen laskevan Tiudianjoen varrella 22 kilometriä Hirvaksesta koilliseen. Kylässä on 197 asukasta (vuonna 2013).

## Historia
Tiudian lyydiläiskylä on kuuluisa sen läheltä vuonna 1757 löydetyistä marmoriesiintymistä. Kylä oli perustettu noin vuonna 1690 ja ensimmäiset asukkaat tuli Niinisaaren kylästä. Kylän nimi selitettiin tulleen siitä, että joki oli *tiuni* (tyyni). Vuonna 1807 perustettiin Tiudian marmoritehdas. Se käsitteli paikallista marmoria, Šokšun kvartsiittia ja muita kivilajeja, joita käytettiin Pietarin Kazanin katedraalin ja Iisakinkirkon koristeluun. Kylään silloin muutti sekalaista väkeä naapuripitäjistä, muun muassa on Sortavalasta tullut asukkaita kiveä louhimaan. Tehdas suljettiin vuonna 1892 ja samalla loppui myös Tiudian marmoriesiintymän teollinen hyödyntäminen.

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Tiudia kuului Kontupohjan volostin Niinisaaren kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 58 taloa, koulu ja 510 asukasta. Myöhemmin Tiudia erotettiin omaksi volostikseen.

Neuvostoaikana perustettiin Kontupohjan piiriin kuulunut Tiudian kyläneuvosto, joka käsitti myös Ližmajärven (ven. *Ližmozero*) Pienisaaren (*Malyi Ostrov*) ja Suurisaaren (*Bolšoi Ostrov*), Maamäen (*Zemljanyje Gory*), Matjun (*Matjukov Navolok*), Naumaisen (*Naumovo*), Paloselän (*Paloselga*) ja Valkeamäen (*Belaja Gora*) kylät. Vuonna 1926 kylässä asui 456 karjalaista, 9 suomalaista ja 39 venäläistä .Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli lähes 1&nbsp;500 asukasta, joista noin kolme neljännestä oli karjalaisia ja loput venäläisiä ja muiden kansallisuuksien edustajia. Valkeamäen kylä oli lähes kokonaan venäläinen. Tiudiassa asukkaita oli 595.

## Nykypäivä
Tiudian ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Sieltä on linja-autoyhteydet Hirvakseen ja Kontupohjaan. Kylässä toimii karjatila ja lohenkasvattamo. Palveluihin kuuluvat lastentarha ja lääkintäasema.

Paikallinen nähtävyys on Valkeamäen entinen marmorilouhos. Valkeamäen kylässä sijaitsee myös vuonna 1856 rakennettu Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko, jonka on suunnitellut arkkitehti Konstantin Ton. Tiudianjoen koski on suosittu melontakohde.

## Lähteet
Princeps senatus

**Princeps senatus** oli Rooman senaatin johtaja. Suomeksi käännettynä princeps senatus on "ensimmäinen senaatissa". Virallisesti virkaan ei liittynyt mitään erityistä käskynvaltaa, mutta todellisuudessa viran haltijalla oli suuri arvovalta. Kensorit valitsivat aina toimikautensa alussa uuden senaatin johtajan tai jatkoivat edellisen viranhaltijan kautta viidellä vuodella. Princeps senatuksen piti olla patriisi, joka oli yleensä aikaisemmin toiminut myös kensorina.

Princeps senatuksen tehtäviin kuuluivat
* senaatin istuntojen avaaminen ja sulkeminen
* senaatin esityslistan määrääminen
* senaatin kokoontumispaikan määrääminen
* senaatin järjestyssääntöjen ylläpitäminen
* ulkomaisten lähetystöjen kanssa tapaaminen senaatin nimissä
* kirjeiden kirjoittaminen senaatin nimissä. 

Keisariaikana keisari oli yleensä *princeps senatus*.

## Lähteet
Manny Fernandez

**Emmanuel "Manny" Fernandez** (s. 27. elokuuta 1974, Etobicoke, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hänet palkittiin urallaan kahdesti William M. Jennings Trophylla.

## Ura
Vuoden , Fernandez varattiin NHL-liigaan silloisen Quebec Nordiquesin toimesta. Hänet kuitenkin kaupattiin Dallas Starsiin ennen kuin tämä ehti pelata ainoatakaan ottelua NHL:ssä. Hän siirtyi Dallasin organisaatioon kaudella 1994–1995. Hän ei kuitenkaan saanut paljon vastuuta, ja ennen kautta 1999–2000 hän oli pelannut 9 NHL-ottelua.

Kaudeksi 1999–2000 hän nousi kuitenkin Dallasin kakkosmaalivahdiksi, Ed Belfourin taakse. Tuolla kaudella hän pääsi pelaamaan jo 24 runkosarjaottelua. Fernandez kaupattiin kuitenkin kesällä 2000 Wildin joukkueeseen yhdessä puolustaja Brad Lukowichin kanssa vaihdossa kahteen varausoikeuteen. Minnesotassa Fernandez pelasi aina noin puolet joukkueen otteluista. Kaudella 2005–2006 Fernandez vei Minnesotan ykkösmaalivahdin aseman Dwayne Rolosonilta, joka myytiin myöhemmin Edmonton Oilersiin. Kuitenkin seuraavalla kaudella Fernandezin loukkaantumisen aikana Niklas Bäckström vei hyvin otteidensa ansiosta Minnesotan ykkösmaalivahdin paikan. Kauden päätyttyä Bäckström ja Fernandez palkittiin William M. Jennings Trophyllä. Kesällä 2007 Minnesota kauppasi Fernandezin Boston Bruinsiin pienentääkseen palkkakuluja vaihdossa nuoreen hyökkääjään Petr Kalusiin ja neljännen kierroksen varausoikeuteen. Fernandez ei saanut minkään seuran kanssa sopimusta viimeisen kautensa  jälkeen. Hän ei ole pelannut sen jälkeen.

Kokenut NHL-valmentaja Jacques Lemaire on Fernandezin eno.

## Lähteet
José Théodore

**José Nicolas Théodore** (s. 13. syyskuuta 1976 Laval, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Montreal Canadiens varasi hänet vuoden  numerolla 44. Théodore voitti kaudella 2001–2002 NHL-liigan parhaalle maalivahdille annettavan Vezina Trophy-palkinnon. Théodoresta tuli viides NHL-maalivahti, joka on onnistunut laukomaan kiekon maaliin.

## Ura
Théodore pelasi ensimmäistä kertaa NHL:ssä kaudella 1995–1996 seuranaan Montreal Canadiens. Tuolloin peliaikaa heltisi vain vaivaiset 10 minuuttia koko kaudella. Seuraavalla kaudella hän saikin jo enemmän vastuuta, ja hän pelasi 18 ottelua. Kauden 1998–1999 hän pelasi koko kauden AHL:ssä. Seuraavalla kahdella kaudella Théodore toimi Montrealin kakkosvahtina, ja hänelle kertyi 18 sekä 30 ottelua. Kaudella 2001–2002 hän ohitti Jeff Hackettin joukkueen arvojärjestyksessä, ja voitti sekä parhaan maalivahdin palkinnon Vezina Trophyn että arvokkaimman pelaajan palkinnon Hart Memorial Trophyn. Siitä lähtien hän oli Montrealin ykkösvahti ja torjui kaudessa noin 60 ottelua. Théodore kärysi kaukalon ulkopuolella dopingin käytöstä kansallisen dopingorganisaation testissä marraskuussa 2005, mutta ei saanut liigalta sanktiota, koska testi tapahtui ennen NHL:n uutta dopingohjelmaa.

9. maaliskuuta vuonna 2006 Montreal myi hänet Colorado Avalancheen. Vastakkaiseen suuntaan meni David Aebischer. Hän pelasi Coloradossa loppukauden 2005–2006 ja kaksi seuraavaa kautta, minkä jälkeen siirtyi heinäkuussa 2008 vapaana pelaajana Washington Capitalsiin. Washingtonissa hän pelasi kaksi kautta, joiden jälkeen siirtyi kaudeksi 2010–2011 Minnesota Wildiin. Heinäkuussa 2011 Theodoré teki vapaana pelaajana kahden vuoden ja kolmen miljoonan dollarin sopimuksen Florida Panthersin kanssa.

## Muuta
Théodoren lapsi kuoli vuonna 2010, mutta hän pelasi kuitenkin kaudella 2009–2010 yhden uransa parhaista kausista. Kauden jälkeen hän voitti Bill Masterton Trophyn sisukkuudesta, urheiluhengestä ja omistautumisesta jääkiekolle.

## Palkinnot
*2001–2002 Hart Memorial Trophy (arvokkain pelaaja)
*2001–2002 Vezina Trophy (paras maalivahti)
*2001–2002 Roger Crozier Saving Grace Award (paras torjuntaprosentti)
*2009–2010 Bill Masterton Memorial Trophy (osoitus sisukkuudesta, urheiluhengestä ja omistautumisesta jääkiekolle)

## Lähteet
*  
*  
*  

## Aiheesta muualla

* José Théodore jatkoaika.com:issa
Novinka

**Novinka** () on maalaiskunta Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Ulitina Novinka eli Ylä-Novinka () sijaitsee Vašozeron lounaispuolella 13 kilometriä Kontupohjasta kaakkoon. Kylässä on 254 ja kunnassa 416 asukasta (vuonna 2014).

## Maantiede ja asutus
Novinkan kunnan pinta-ala on 464,06 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kontupohjan piirin Tedjärven ja luoteessa Kontupohjan kuntiin sekä muualla Ääniseen.

Kunnan alueella virtaavat Tšapa ja Tšebinka -joet. Järviä ovat Äänisen lisäksi Vašozero, Maloje, Nurmozero ja Gangozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabrodiabaasi, doleriitti, hiekka ja sora. Luonnonsuojelualueita ovat istutetut siperianlehtikuusi-, tervaleppä- ja siperiansembrametsät. Alueelle suunnitellaan Äänisniemen luonnonpuistoa.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu yhdeksän kylää: Golyševa Novinka, Gorka, Jerkojeva Novinka, Kulmuz eli Kulmus (ven. *Kulmuksa*), Lukin Navolok, Pieni Hanhijärvi (*Maloje Gangozero*), Podgornaja, Suuri Hanhijärvi (*Bolšoje Gangozero*) ja Tšobalahti eli Tsopolahti (*Tšebolakša*).

## Historia
Lyydiläisalueen itäpuolella sijainneet pääosin venäläistyneet Novinkan kylät kuuluivat 1900-luvun alussa Kontupohjan volostiin ja kyläkuntaan. Ulitina Novinkassa oli vuonna 1905 35 taloa, koulu ja 274 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Kontupohjan piiriin kuulunut Novinkan kyläneuvosto. Sen neljässä asutuksessa oli vuonna 1933 800 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä. Myöhemmin siihen liitettiin myös Gorkan ja Kulmusin kyläneuvostot.

## Talous ja palvelut
Kunnassa toimii maatalousyritys Novinka. Ulitina Novinkassa on pieni sahalaitos. Keskuskylän palveluihin kuuluvat alakoulu, lääkintäasema ja kerhotalo. Siellä on myös vuonna 2006 rakennettu tsasouna.

## Nähtävyydet
Paikallisia nähtävyyksiä ovat muutamat vanhat asuintalot, 1800-luvun puolivälissa rakennettu Gorkan kirkko sekä Kulmusin hautausmaan karsikkometsä.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Novinkan kunta Kontupohjan piirin sivustolla
Salvatore Accardo

**Salvatore Accardo** (s. 26. syyskuuta 1941) on italialainen viulisti ja kapellimestari. Hän on tulkinnut muun muassa Johann Sebastian Bachin ja Niccolò Paganinin teoksia sekä johtanut nykymusiikkia ja oopperoita.

Accardo syntyi Pohjois-Italiassa ja opiskeli viulua Napolissa 1950-luvulla. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa 13-vuotiaana, jolloin hän soitti Paganinin kapriisit viululle. Accardo voitti vuonna 1956 Geneva-kilpailun ja kaksi vuotta myöhemmin Paganini-kilpailun Genovassa. Vuonna 1986 Accardo oli yksi Walter Stauffer-akatemian perustajista ja vuonna 1992 hän perusti Accardo-kvartetin.

Accardolla on kaksi Stradivarius-viulua ja on ensimmäinen viulisti, joka on levyttänyt kaikki Paganinin kuusi viulukonserttoa.
Kapriisi

**Kapriisi** tarkoittaa lyhyttä, eloisaa ja vapaamuotoista musiikkikappaletta.

Kapriiseja on sävelletty barokin ajalta lähtien. Silloin kapriisit sävellettiin usein kosketinsoittimelle, ja niitä sävelsi muun muassa Girolamo Frescobaldi. Kokonaiselle orkesterille sävelletyistä kapriiseista tunnettuja ovat Nikolai Rimski-Korsakovin *[[Capriccio espagnol]]* sekä Pjotr Tšaikovskin *[[Capriccio italien]]*. Johannes Brahms sävelsi myöhempinä vuosinaan useita kapriiseja pianolle. Esitetyimpiä kapriiseja ovat muun muassa Niccolò Paganinin säveltämät 24 kapriisia viululle. Ludwig van Beethoven on säveltänyt virtuoosien keskuudessa suositun *[[Rondo a Cappriccio]]n*. Myös Jean Sibelius on säveltänyt kapriisin (Caprice) pianolle op. 24 nro 3.