open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rainer Bonhof

**Rainer Bonhof** (s. 29. maaliskuuta 1952 Emmerich am Rhein) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän pelasi laitapuolustajana tai puolustavana keskikenttämiehenä.

## Elämänvaiheet
Bonhofista tuli siihen mennessä nuorin saksalainen maailmanmestari, kun hänen joukkueensa voitti 7. heinäkuuta 1974 2–1 Alankomaiden Münchenin olympiastadionilla pelatussa loppuottelussa. Bonhof vieläpä syötti Gerd Müllerin voittomaalin. Hän pelasi urallaan 53 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia.

Keskikenttäpelaajana Bonhof tunnettiin yhtenä lajin lujimmista vapaapotkujen ampujista sekä pitkien ja tarkkojen sivurajaheittojen antajista.

Pelaajauransa päätyttyä nilkkavammaan 1983 Bonhof siirtyi valmentajaksi. Muodollisen pätevyyden hän saavutti 1988 ja siirtyi kaksi vuotta myöhemmin Berti Vogtsin apuvalmentajaksi Saksan maajoukkueen. Kaksikko luotsasi maajoukkuetta kahdeksan vuoden ajan. Bonhof toimi vuonna 1998 myös lyhyen aikaa Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana.

Marraskuussa 1998 Bonhof siirtyi Bundesliigassa putoamista vastaan kamppailevan Borussia Mönchengladbachin päävalmentajaksi. Hän ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta, mutta sai jatkaa kauden jälkeen tehtävissään. Lopulta kehno kauden aloitus johti potkuihin elokuussa 1999.

Syyskuussa 2006 Bonhof allekirjoitti hallitsevan Valioliigan mestarin Chelsean kanssa sopimuksen Saksan ja Itävallan alueen pelaajatarkkailijaksi ryhtymisestä. Hänet vapautettiin tehtävistään marraskuussa 2007.

Helmikuussa 2008 Bonhof palasi vanhan seuransa Borussia Mönchengladbachin palvelukseen seuran toiseksi varapuheenjohtajaksi.

## Lähteet
Federica Pellegrini

**Federica Pellegrini** (s. 5. elokuuta 1988) on italialainen uimari. Hän voitti 200 metrin vapaauinnissa olympiakultaa Pekingissä 2008 ja sai myös olympiahopeaa Ateenassa 2004. Hän on lisäksi saanut lukuisia mitaleja pitkän ja lyhyen radan maailman- ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Pellegrinillä on hallussaan maailmanennätys 200 metrin vapaauinnissa  pitkällä radalla. Aiemmin hänellä oli nimissään myös 200 metrin vapaauinnin lyhyen ja 400 metrin vapaauinnin pitkän radan maailmanennätys.

Pellegrini syntyi Miranossa, Venetsian maakunnassa. Hänellä on nuorempi veli Alessandro.

## Lähteet
*Profiili swimrankings.net-sivustolla 

## Aiheesta muualla

* Federicapellegrini.com
Mohamed Jedidi

**Mohamed Jedidi** (s. 10. syyskuuta 1978) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä ja keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Libyan pääsarjassa pelaavaa Asswehlya. Jedidi edusti myös Tunisian jalkapallomaajoukkuetta vuoden 2004 olympialaisissa ja oli samana vuonna voittamassa Afrikan-mestaruutta.

## Saavutukset
* Afrikan Confederation Cup: 2006
* Tunisian liigacup: 2005
* Afrikan-mestaruus: 2004

## Lähteet
* National Football Teams
* etoile-du-sahel.com
Bernhard Cullmann

**Bernhard ”Bernd” Cullmann** (s. 1. marraskuuta 1949) on saksalainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden 1974 ja Euroopan-mestaruuden 1980.

Cullman aloitti uransa 1969 SpVgg Porz -joukkueessa, kunnes siirtyi 1. FC Kölniin 1970. Hän pelasi seurassa 341 ottelua Bundesliigaa, kunnes lopetti terveyssyistä 1983.

Cullmann edusti 40 kertaa Länsi-Saksaa vuosien 1973 ja 1980 välillä. Maaleja hän teki kuusi. Hän osallistui MM-kisoihin 1974 ja 1978 sekä EM-kisoihin 1980. Maailmanmestaruuteen päättyneissä MM-kisoissa 1974 hän pelasi kolme ottelua ja teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Australiaa vastaan. Vuonna 1980 hän oli voittamassa Euroopan-mestaruutta ja tuli loppuottelussa kentälle vaihdosta 55. minuutilla.

## Lähteet
Paul Freeman

**Paul Freeman** (s. 18. tammikuuta 1943) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa *[[Kadonneen aarteen metsästäjät]]* (1981) ja *[[Power Rangers (elokuva)|Power Rangers]]* (1995). Ennen menestystään elokuvassa hän oli jo päässyt pitkälle teatteri- ja televisiourillaan.

## Aiheesta muualla
*
Dynastinae

**Dynastinae** (”sarvikuonokkaat”) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) lehtisarvisten (Scarabaeidae) heimoon kuuluva alaheimo.

## Tribuksia

## Aiheesta muualla
*ITIS: Dynastinae
Kohtla-Nõmme

**Kohtla-Nõmme** on kauppala ja entinen kunta Itä-Virumaalla Virossa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Toila, Kohtla ja Kohtla-Nõmme yhdistettiin Toilan kunnaksi. Tällöin Kohtla-Nõmmen kunta menetti itsenäisen asemansa ja siitä tuli Toilan kuntaan kuuluva kauppala (alev).

Kohtla-Nõmme sijaitsee Tallinna–Narva-rautatien varrella. 

## Entinen kunta
Pinta-alaa Kohtla-Nõmmen kunnalla oli 4,7 km², asukkaita 1&nbsp;250 ja väestötiheys 265 as./km². Kohtla-Nõmmen kunnanjohtaja oli Illart Jool. 

Kunnan naapureita olivat Kohtlan ja Lüganusen kunnat sekä Kohtla-Järven kaupunki. Matkaa maakuntakeskukseen Jõhviin kunnasta oli 17 kilometriä ja Kohtla-Järveen 10 kilometriä.

Kohtla-Nõmmen maaperästä löytyy öljyliusketta eli palavaakiveä ja kunnassa onkin aiheeseen liittyvä Kohtla Kaevanduspark-Muuseum -museo.

Kunnassa on toiminut Kohtla Põhikool -koulu, jossa opiskeli vuonna 2008 90 oppilasta ja työskenteli 17 opettajaa. Lisäksi paikkakunnalla oli "Liblikas"-niminen esikoulu, jossa oli 32 lasta sekä lastenkoti.

### Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kohtla-Nõmmen kunnassa (ja samalla Kohtla-Nõmmen kauppalassa, *alev*) oli 1 032 asukasta, joista 696 (67,4 %) oli virolaisia, 285 (27,6 %) venäläisiä ja 45 (4,4 %) muita kansallisuuksia.

## Kuuluisia asukkaita
Tunnettuja kohtlanõmmelaisia ovat:
*Riho Altnurme, teologian tohtori
*Abel Lee, taiteilija, graafikko
*Üllar Saaremäe, näyttelijä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sydney Football Stadium

**Sydney Football Stadium** (puhekielessä usein **SFS**, aiemmin **Aussie Stadium**) oli jalkapallo- ja rugbystadion Australian suurimmassa kaupungissa Sydneyssä. Stadionia käyttivät A-Leaguessa pelaava jalkapallojoukkue Sydney FC sekä rugbyjoukkueet Sydney Roosters ja New South Wales Waratahs. Stadionille mahtui 45 500 katsojaa.

Stadion valmistui tammikuussa 1988. Sitä käytettiin seurajoukkueiden otteluiden lisäksi kansainvälisiin peleihin, ja esimerkiksi Australian rugby union -maajoukkue pelasi siellä. Stadionilla pelattiin myös monia otteluita Sydneyn vuoden 2000 olympialaisissa.

Uuden Etelä-Walesin hallitus päätti marraskuussa 2017 rakennuttaa samalle paikan uuden stadionin. Vanhan stadionin purkutyöt saatiin päätökseen helmikuussa 2020. Uusi Sydney Football Stadium avattiin elokuussa 2022.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Virallinen sivusto  
*Sydney Football Stadium Austadiums-sivustolla
Shirley Babashoff

**Shirley Frances Babashoff** (s. 31. tammikuuta 1957) on yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti kultamitalin 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestissä vuosien 1972 ja 1976 olympialaisissa. Lisäksi hän sai vuonna 1972 olympialaisissa kaksi (100 vu 200 vu) ja vuonna 1976 neljä (200 vu, 400 vu, 800 vu, 4&nbsp;×&nbsp;100 sku) hopeamitalia. Useita mitaleja, mukaan lukien kaksi kultaa, kertyi myös maailmanmestaruuskilpailuista.

Babashoff otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1982. Myös hänen veljensä Jack Babashoff ja siskonsa Debbie Babashoff ovat toimineet uimareina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elämäkerta ja tilastoja
Karl Edvard Takkula

**Karl Edvard Takkula** (18. maaliskuuta 1870 Huittinen – 3. tammikuuta 1944) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Kaarle Takkula ja Katariina Ulander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1897 Augusta Maria Sederholmin kanssa, joka kuoli vuonna 1919. 

## Opinnot
Takkula kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1888 ja liittyi Länsisuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1891 ja maisteriksi vuonna 1894.

## Nuoruusvuodet
Takkula työskenteli tilanomistajana Huittisissa vuosina 1895–1903, jonka jälkeen hän siirtyi virkailijaksi Kansallis-Osake-Pankkiin ja työskenteli virkailijana vuoteen 1905 saakka, jolloin hän sai töitä henkivakuutusyhtiö Kalevasta. Kalevaa hän palveli vuoteen 1915 saakka, jolloin hän suuntasi katseensa jääkäriliikkeeseen.

## Jääkärikausi
Kuten todettua Takkula työskenteli henkivakuutusyhtiö Kalevassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 29. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, mistä hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin toimistoapulaiseksi Suomen-toimistoon Berliiniin.

## Suomen sisällissota
Takkula saapui Suomeen kuriirina Ruotsin kautta Vaasaan luutnantiksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin komppanianpäälliköksi 1. jääkärirykmentin 2. Kristiinan pataljoonan 2. komppaniaan. Kristiinan pataljoonan komentajana hän toimi 16. maaliskuuta – 20. huhtikuuta välisen ajan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Laviassa, Suodenniemellä, Mouhijärvellä, Karkussa, Epilän-Tampereen akselilla ja Lempäälässä.

## Sisällissodan jälkeinen aika
Takkula toimi sisällissodan jälkeen 1. kesäkuuta 1918 alkaen uudelleen pataljoonankomentajana, josta hänet siirrettiin 8. heinäkuuta 1918 Karjalan kaartin rykmenttiin, missä hän toimi aluksi komppanianpäällikkönä ja myöhemmin 1. pataljoonan komentajana. Armeijasta hän erosi 1. kesäkuuta 1921 ja siirtyi liikemieheksi, kunnes vuonna siirtyi Keskusosuuskunta Labor rl:n palvelukseen toimien yrityksessä kielenkääntäjänä, kirjeenvaihtajana ja Labor-lehden toimittajana. Hänet haudattiin Helsinkiin.

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 . 

### Viitteet
Pascal Lamy

**Pascal Lamy** (s. 8. huhtikuuta 1947 Levallois-Perret) on ranskalainen poliitikko. Lamy toimi Euroopan unionin kauppa-asioista vastaavana komissaarina vuosina 1999–2004. Vuosina 2005–2013 hän oli Maailman kauppajärjestön (WTO) pääjohtaja.

Lamy on ollut Ranskan Sosialistisen puolueen jäsen vuodesta 1959 alkaen.

Hän on valmistunut Sciences Po:sta, HEC Parisista ja ENA:sta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vaduzin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

**Vaduzin roomalaiskatolinen hiippakunta** on hiippakunta, joka kattaa Liechtensteinin ruhtinaskunnan. Paavi Johannes Paavali II perusti arkkihiippakunnan 2. joulukuuta 1997. Tätä ennen Liechtenstein kuului sveitsiläiseen Churin roomalaiskatoliseen hiippakuntaan. Arkkipiispana on ollut perustamisesta lähtien Wolfgang Haas. Arkkihiippakuntaan kuuluu 10 seurakuntaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Arkkihiippakunnan kotisivut
Jason Lezak

**Jason Edward Lezak** (s. 12. marraskuuta 1975) on yhdysvaltalainen uimari. Hän syntyi Irvinessä, Kaliforniassa, ja valmistui Irvine High Schoolista sekä sittemmin Kalifornian yliopistosta Santa Barbarassa. Hän on voittanut viesteissä lukuisia mitaleja, mukaan lukien neljä olympiakultaa vuosina 2000, 2004 ja 2008.

Lezak otettiin International Jewish Sports Hall of Fameen vuonna 2006.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Jason Lezakin kotisivut
Camelia Potec

**Camelia Alina Potec** (s. 19. helmikuuta 1982) on romanialainen uimari. Hän voitti kultaa 200 metrin vapaauinnista vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Mitaleja on kertynyt myös muista kansainvälisistä kilpailuista, ja vuonna 2004 Potec voitti Mare Nostrumin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut  ,
Väinö Talasjoki

**Väinö Vilhelm Sellgren** myöh. **Talasjoki** (14. joulukuuta 1883 Nurmijärvi - 5. helmikuuta 1952) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä August Vilhelm Sellgren ja Iida Vilhelmiina Olin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Maria Karjalaisen kanssa.  

## Opinnot
Sellgren kävi viisi luokkaa Helsingin suomalaista normaalilyseota ja erosi sen kuudennelta luokalta vuonna 1902. Opintojensa jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Nurmijärvellä sekä sen ohella lyhyen ajan vuosina 1909 ja 1910 Vihdin piirin virkaatekevänä nimismiehenä.

## Jääkäriaika

Tallgren liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 19. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamapalveluksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. 

## Suomen sisällissota
Sellgren saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 koillisrintamalle ja sijoitettiin komppanianpäälliköksi Kuolajärven pataljoonaan konekiväärikomppaniaan ja kyseisessä joukossa hän otti osaa taisteluihin Kuivitsassa ja Kilislammella. 

## Sisällissodan jälkeinen aika
Sellgren siirtyi sisällissodan jälkeen Lapin ryhmän II pataljoonan 5. komppaniaan, mistä hän erosi palveluksesta 9. marraskuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi vuosina 1919 – 1921 paikoitellen paikallispäällikkönä Vihdin suojeluskunnassa. Vuonna 1920 hän toimi myös jonkin aikaa Vihdin piirin virkaatekevänä nimismiehenä. Vihdistä hänet nimitettiin piirin nimismieheksi Tuusniemelle syksyllä vuonna 1921. Poliisin tehtävistään hän erosi 1. heinäkuuta 1932. Sellgren vaihtoi nimensä vuonna 1935 *Talasjoeksi*.

## Talvi- ja jatkosota
Talasjoki osallistui talvisotaan päällikkönä aluksi 78. Kuormastokomppaniassa, josta hänet siirrettiin myöhemmin Huoltokoulutuskeskuksen täydennyskomppaniaan. Välirauhan aikana hän toimi kuormastoupseerina Kenttätykistörykmentti 14:n II patteristossa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 13. Kenttähevossairaalaan, mistä hänet kotiutettiin vuonna 1942. Hänet haudattiin Vihtiin.  

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 . 

### Viitteet
Sora

**Sora** on kivennäismaalaji, jonka vallitseva raekoko on 2–20&nbsp;mm, toisissa luokituksissa 60 mm asti. Soraa pienemmistä rakeista koostuva maalaji on hiekkaa, isommat rakeet ovat kiviä. Kivet ovat ainakin jossain määrin pyöristyneitä ja puhdaspintaisia. Sora on hyvin vettäläpäisevä maalaji, koska sen hienot ainekset ovat huuhtoutuneet pois.

## Soran esiintyminen luonnossa
Soraa syntyy kallion rapautuessa. Joet ja rannan aallot kasaavat vesieroosion irrottamaa soraa laajoiksi sorakentiksi. Jääkauden aikana syntyi laajoja soraesiintymiä. 

Suomessa ja Pohjoismaissa sekä muilla jäätiköityneillä alueilla sora on useimmiten someroa eli harjusoraa, jossa on kiviä 10–50 painoprosenttia, tai rantasoraa. Harvinaisempaa on moro, joka on rapakiven rapautuessa syntynyttä soraa.

Vesialueiden, kuten merien rannoilla sora lajittuu helposti myös *pikkukiviksi*, joiden terävät kulmat ovat hioutuneet pyöreiksi. Myös jäätikköjoen virtauksen synnyttämässä harjusorassa, jollaista sora yleensä Suomessa ja Fennoskandiassa on, kivet ovat pyöreäksi hioutuneita, mutta mukana on yleensä myös pienempiä raekokoja.

## Soran käyttö

Soraa käytetään yleisesti teiden pintamateriaalina. Suomen tieverkosta on sorateitä noin kolmasosa, 28 000 kilometriä. Suomessa tien päällystäminen kannattaa yleensä vasta, kun tien liikennemäärät ovat yli 300 autoa vuorokaudessa.

Kasvillisuusalustana sora on huono vaihtoehto, koska vedenläpäisykyvyn takia myös ravinteet huuhtoutuvat pois. Soraa käytetäänkin erityisesti rakennuspohjana, koska routaa ei esiinny vedettömässä maa-aineksessa. Helppo liikuteltavuus on myös yksi rakentamisessa edullinen tekijä soralla.

Rakennustöissä käytetään eri kohteissa erilaista soraa tai mursketta. Sora lisää kantavuutta ja auttaa ohjaamaan veden oikeisiin paikkoihin. Soran raekoko vaikuttaa siihen, miten kosteus etenee sorakerroksessa ylöspäin.

Soran karkeusteille on olemassa kansanomaisia nimityksiä. Esimerkiksi erittäin karkeasta sorasta käytetään nimitystä *rompooli*.

Soralla voidaan korvata luontopoluilla pitkospuita, mikäli maaperä sopii siihen. Sorastaminen on huomattavasti edullisempaa kuin pitkosten rakentaminen. Soiden yli vieviä pitkospuureittejä ei sorasteta, johtuen maisemallisista syistä.

## Galleria

Tiedosto:Wave Retreating from Pebbles.jpg|Merivesi hioo pikkukivet pyöreiksi.
Tiedosto:Pebbles-oliv-e.jpg|Pikkukiviä.
Tiedosto:gravel_small.jpg|Soraa lastataan pois proomusta.
Tiedosto:Arvidsbo grustag.jpg|Sorakuoppa Ruotsissa.


## Katso myös
* Louhikko
* Kivikko
* Sepeli
* Sorakuoppa
* Kivirouhe

## Lähteet
* Soramaat   Maaperäkartan käyttöopas, Geologian tutkimuskeskus
* lpt.fi – Maisemasuunnittelun käsitteitä 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Jack Babashoff

**Jack Babashoff, Jr.** (s. 13. heinäkuuta 1955 Whittier, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen uimari. Hän sai hopeaa 100 metrin vapaauinnista vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montréalissa. Hän voitti mitaleita myös Pan-Amerikan kisoissa. Jackin sisko on 1970-luvulla kahdeksan olympiamitalia kerännyt Shirley Babashoff.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elämäkerta ja tilastoja
Anatoli Martšenko

**Anatoli Tyh’onovytš Martšenko** (, , 23. tammikuuta 1938 Barabinsk, Neuvostoliitto – 8. joulukuuta 1986 Tšistopolin vankila, Neuvostoliitto) oli vaikutusvaltainen ja tunnettu neuvostoliittolainen toisinajattelija, kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Hänelle myönnettiin postuumisti ensimmäinen Euroopan parlamentin Saharov-ihmisoikeuspalkinto vuonna 1988 (yhdessä Nelson Mandelan kanssa; ketään muuta ei toistaiseksi (2021) ole postuumisti palkittu).

Ukrainalaissukuinen mutta Venäjällä vaikuttanut Martšenko oli alkuperäiseltä ammatiltaan öljynporaustyöläinen, eikä hänellä ollut älymystötaustaa. Hän kuitenkin radikaalistui, alkoi kirjoittaa ja harjoittaa politiikkaa sen jälkeen, kun hänet oli nuorena vangittu tekaistujen syytteiden nojalla. Työleireillä ja vankiloissa hän paneutui opintoihin ja alkoi solmia yhteyksiä toisinajattelijoihin.

Martšenko tuli tunnetuksi teoksellaan Moi pokazanija (Мои показания, Todistukseni), joka on omaelämäkerrallinen kuvaus hänen tuolloin tuoreesta vankeusajastaan neuvostoliittolaisilla työleireillä ja vankilassa. 1967 valmistunut teos levisi aluksi maan alla laittomana samizdatina Neuvostoliitossa. Teos aiheutti suuren kohun, kun se julkaistiin lännessä 1969 (esim. engl. My Testimony). Se teki lukijoille selväksi niin Neuvostoliitossa kuin ympäri maailmaa, että Neuvostoliiton vankileirit eivät olleet kadonneet Stalinin myötä.

Martšenko ryhtyi toimimaan aktiivisesti myös Neuvostoliiton ihmisoikeusliikkeessä. Hän oli perustamassa Moskovan vaikutusvaltaista Helsinki-ryhmää, joka vaati Etykissä 1975 luvattujen ihmisoikeuksien kunnioittamista ja sai paljon seuraajia. Martšenko järjesti mielenosoituksia ja vetoomuksia sekä kirjoitti lukuisia avoimia kirjeitä. Viranomaiset ahdistelivat häntä jatkuvasti ja hänet tuomittiin vankeuteen useaan kertaan. Kaiken kaikkiaan hän vietti noin 20 vuotta vankilassa ja maansisäisessä karkotuksessa. Hän oli aikansa tärkeimpiä neuvostoliittolaisia mielipidevankeja.

Martšenko sairastui aivokalvontulehdukseen ja kun se jäi hoitamatta, hän kuuroutui. Martšenko kuoli kuudennen vankeuskautensa aikana Tšistopolin vankilan sairaalassa 48-vuotiaana yli kolmen kuukauden syömälakon jälkeen, jolla hän pyrki kaikkien mielipidevankien vapauttamiseen Neuvostoliitossa. Hänen kuolemansa johti kansainväliseen vastalauseiden myrskyyn, joka oli keskeisiä syitä sille, että silloinen NKP:n pääsihteeri Mihail Gorbatšov vapautti viikon kuluttua Andrei Saharovin, joka palasi Moskovaan riemusaatossa. Tammikuun puolella Gorbatšov antoi 1987 määräyksen vapauttaa poliittisia vankeja suuressa mittakaavassa.

## Lähteet
Knights of Space

**Knights of Space** on Hawkwindin livejulkaistu, joka on taltioitu yhtyeen vuotuisella joulukonsertissa Lontoon Astoriassa 19. joulukuuta 2007. Se on julkaistu sekä audio-cd:nä että DVD:nä.

## Kappaleet
#Black Corridor (säv. Michael Moorcock)
#Aero Space Age Inferno (säv. Robert Calvert)
#Space Love (säv. Hawkwind)
#The Awakening (säv. Calvert)
#Orgone Accumulator (säv. Calvert/Dave Brock)
#Paradox (säv. Brock)
#Robot (säv. Calvert/Brock)
#Abducted (säv. Tree/Brock)
#Alien (I Am) (säv. Brock)
#Alien Poem (säv. Hawkwind)
#Master of the Universe (säv. Nik Turner/Brock)
#Time We Left (säv. Brock)
#Lighthouse (säv. Tim Blake)
#Arrival in Utopia (säv. Brock)
#Damnation Alley (säv. Calvert/Brock/Simon House)
#Sonic Attack (säv. Moorcock)
#Welcome to the Future (säv. Calvert) 
#Flying Doctor (säv. Calvert/Brock) 
#Silver Machine (säv. Calvert/Brock)

## Kokoonpano
* Dave Brock – kitara, kosketinsoittimet, laulu
* Tim Blake – kosketinsoittimet, theremin 
* Jason Stuart – kosketinsoittimet 
* Mr. Dibs – basso, laulu
* Richard Chadwick – rummut, laulu
Ansi

**Ansi** on kylä Saarenmaan kunnassa Saarenmaalla Virossa. Asukkaita kylässä oli 1. tammikuuta 2010 36. Ansin ”külavanem” on Merit Kindsigo. Mustjalan maantie () jakaa kylän kahtia.

Kylän alueella on ollut jo noin 3&nbsp;000 vuotta sitten ihmisasutusta. Ansissa on säilynyt vanhaa taloarkkitehtuuria. Muun muassa Ohelasen talo on vuodelta 1835 ja Rüpin talo vuodelta 1887. Toisen maailmansodan aikana kylän asukkaita vietiin Siperiaan ja vankilaan. Vuonna 1949 Ansista ja läheisestä Tõllin kylästä muodostettiin ”Koit”-niminen kolhoosi.

## Lähteet
John Hare

**John Hare** on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka on vuodesta 1999 toiminut ABC Radion pääjohtajana. Sitä ennen Hare oli toiminut eriasteisissa johtotehtävissä KXYZ:llä Houstonissa, WRQX:llä Washington DC:ssä, WRIF:llä Detroitissa ja KTKS:llä, WBAP:llä ja KSCS:llä Dallas-Fort Worthin alueella.

John Hare nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2006.

## Lähteet
*Radio Hall of Fame: John Hare
Monique Wittig

**Monique Wittig** (13. heinäkuuta 1935, Haut-Rhin, Ranska – 3. tammikuuta 2003, Tucson, Arizona, Yhdysvallat) oli ranskalainen kirjailija, teoreetikko ja feministi, joka oli kiinnostunut sukupuolisen ja heteroseksuaalisen sopimuksen rikkomisesta. 

Wittig muutti kotikaupungistaan Pariisiin 1950-luvulla, ja opiskeli Sorbonnen yliopistossa. Hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa *Opoponaks* (ransk. *L'Opoponax*) vuonna 1964 (suom. vuonna 1967), ja se voitti Prix Médicis-palkinnon, mikä vauhditti teoksen kääntämistä englannin kielelle. Toukokuussa 1970 Wittig oli mukana julkaisemassa teosta, jota voidaan kutsua ranskalaisen feministisen liikkeen manifestiksi, ja läpi 1970-luvun alkupuolen Wittig oli keskeinen radikaalin lesbo- ja feministiliikehdinnän henkilö Ranskassa. Hän oli *Gouines rougesin*, ensimmäisen Pariisin lesboryhmän perustaja, ja hän johti myös *Mouvement de libération des femmes*-liikettä, joka kannusti patriarkaalisen yhteiskunnan vastaisuuteen sekä naisten keholliseen itsemääräämisoikeuteen Ranskassa. Näiden lisäksi hän oli myös perustajajäsenenä ryhmissä *Petites Marguérites* sekä *Féministes révolutionnaires.*

Hänen toinen laaja proosateoksensa *Les Guérillères* (1969) on hahmotelma myyttisesta, patriarkaatin tuolla puolen sijaitsevasta naisten maailmasta, "paikasta toisaalla". Teoksessa esitellään lukemattomia sekä historiallisia että keksittyjä myyttisiä naishahmoja. Vuonna 1973 ilmestynyt kokeellinen ja poeettinen *Le corps lesbien* oli lesbofeminismin merkkipaalu

Vuonna 1976 Wittig muutti Yhdysvaltoihin, ja työskenteli vierailevana professorina useissa yliopistoissa. 80-luvulla hän sai valmiiksi väitöskirjansa "Le chantier littéraire", ja 1990 hänestä tuli ranskan ja naistutkimuksen professori Arizonan yliopistossa. Wittigin *The Straight Mind* -nimeä kantava esseekokoelma julkaistiin vuonna 1992, ja sen ansiosta hänen tekstinsä tulivat tunnetuksi ympäri maailmaa ja vaikuttivat laajasti feministiseen teoriaan.

## Teokset
*1964, *Opoponaks* (ransk. *L'opoponax*; suom. Tuukka Kangasluoma vuonna 1967).
*1969, *Les Guérillères*
*1973, *Le Corps Lesbien* (engl. *The Lesbian Body*)
*1976, *Brouillon pour un dictionnaire des amantes*, (Sande Zeigin kanssa, engl. *Lesbian Peoples: Material for a Dictionary*)
*1985, *Virgile, non* (engl. *Across the Acheron*)
*1992, *The Straight Mind and Other Essays* (ransk. *La pensée straight*)
*1999, *Paris-la-Politique*

## Lähteet
Geotrupidae

**Geotrupidae** on kovakuoriaisiin (Coleoptera) turilasmaisten (Scarabaeoidea) yläheimoon kuuluva heimo.

Useimmat ryhmän kuoriaiset kaivavat koloja, joihin naaraat munivat munansa. Tyypillisesti useat ryhmän lajit varustavat pesänsä lehtiaineksella, joka on usein homeista. Toisinaan ryhmän lajit ovat myös lantakuoriaisten tapaan koprofagisia. Kuoriaiset munivat munansa ravintoaineksen sekaan tai päälle ja hautaavat ne. Munista kuoriutuvat ja kehittyvät toukat saavat sitten ravintonsa niitä ympäröivästä ravintovarannosta. Joidenkin lajien pesäkolot voivat olla jopa yli 2 metriä syviä. Muutamat ryhmän lajit kommunikoivat äänillä, joita ne tuottavat ruumiinosia hankaamalla.

## Luokittelu
Alun perin koko kuoriaisryhmä oli luokiteltu Geotrupinae-alaheimoksi, joka kuului lehtisarvisten (*Scarabaeidae*) heimoon. Myöhemmin ryhmä ylennettiin kuitenkin omaksi heimokseen, Geotrupidae. Heimoon kuuluu yli 600 kovakuoriaislajia, jotka on luokiteltu noin 25 sukuun kolmessa eri alaheimossa. Nämä kolme ryhmään kuuluvaa alaheimoa ovat:
* Geotrupinae
* Lethrinae
* Taurocerastinae
Perinteisesti tähän kuoriaisten ryhmään kuului myös alaheimo Bolboceratinae, jolloin perusteena oli niiden tuntosarvien jaokkeiden lukumäärä. Myöhempien erilaisiin piirteisiin keskittyneiden tutkimusten perusteella ryhmä ylennettiin kuitenkin omaksi heimokseen, Bolboceratidae.

## Heimon nimi
Kovakuoriaisryhmän tieteellinen nimi Geotrupidae koostuu kahdesta osasta. Ensimmäinen osa, *geos*, viittaa sanaan ”maa”. Jälkimmäinen osa, *trypetes*, viittaa kairaamiseen tai poraamiseen. Englannin kielessä tätä ryhmää kutsutaan nimillä *dor beetles*, ”sittiäiset” tai *earth-boring dung beetles*, ”maata kairaavat lantakuoriaiset”.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*ITIS: Geotrupidae
Geotrupinae

**Sittiäiset** (Geotrupinae) on kovakuoriaisten (Coleoptera) Geotrupidae-heimoon kuuluva alaheimo, joka toisinaan on myös itsessään korotettu sittiäisten (Geotrupidae) heimoksi.

Alaheimon lajit tuntee 11-jaokkeisista tuntosarvistaan ja päältäpäin näkyvistä leuoistaan. Sittiäiset ovat lannansyöjiä. Aikuiset kuoriaiset keräävät lantaa niiden maahan kaivamaansa käytävään. Käytävä on lannan alla, ja naaras munii sinne munansa.

Suomesta tunnetaan kolme lajia, joista suurin on lehmän lannalla elävä sontiainen eli isosittiäinen (*Geotrupes stercorarius*), joka on yleinen suurimmassa osassa Suomea. Toinen melko yleinen Suomessa elävä laji on monenlaisella lannalla, kuten esimerkiksi ihmisen ulosteilla, elävä metsäsittiäinen (*Geotrupes stercorosus*). Metsäsittiäinen on kooltaan yleensä jonkin verran sontiaista pienempi. Kolmas Suomessa tavattu laji on harvinainen, muita sileämpi ja kirkkaamman sininen kevätsittiäinen (*Geotrupes vernalis* tai *Trypocopris vernalis*).

## Geotrupinae-alaheimoon kuuluvia tribuksia
* Geotrupini
* Lethrini

## Aiheesta muualla
*ITIS: Geotrupinae 

## Lähteet
Martšenko

**Martšenko**, **Martsenko** tai **Marchenko** () on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Aleksei Martšenko (s. 1992), venäläinen jääkiekkoilija
* Anatoli Martšenko (1938–1986), neuvostoliitolainen toisinajattelija, kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti
* Kirill Martšenko (s. 2000), venäläinen jääkiekkoilija
* Nikolai Martsenko (s. 1993), venäläinen moottoriurheilija.
* Oleksandr Martšenko (1965–2022), ukrainalainen poliitikko
* Polina Marchenko, *Luxury Girl* (s. 1993), venäläinen pornonäyttelijä
* Serhi Martšenko (s. 1981), ukrainalainen ekonomi, poliitikko ja ministeri
* Valeri Martšenko (1947–1984), ukrainalainen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja toisinajattelija
* Vladimir Martšenko (s. 1952), venäläinen telinevoimistelija.
Geotrupini

**Geotrupini** on kovakuoriaisten (Coleoptera) Geotrupinae-alaheimoon kuuluva tribus.

## Sukuja
* *[[Anoplotrupes]]*
* Sittiäiset *Geotrupes*
* *[[Odontotrypes]]*
* *[[Sericotrupes]]*
* *[[Thorectes]]*
* *[[Trypocopris]]*
* *[[Zuninoeus]]*
Franz Fuchs

**Franz Fuchs** () oli itävaltalainen terroristi. Hän lähetti yhteensä 25 kirjepommia monessa eri aallossa ja räjäytti putkipommeja vuosien 1993 ja 1997 välillä. Hänen iskuissaan kuoli neljä ja loukkaantui 15 ihmistä. Vaikka hän teki iskunsa Bajuwarischen Befreiungsarmee -nimisen ryhmän nimissä, hänen on todettu toimineen yksin.

Fuchsin iskujen kohteina olivat maansa kansallisten vähemmistöjen edustajat ja maahanmuuttajat sekä heille ystävällismieliset henkilöt ja järjestöt. Hän aloitti ensimmäisen kirjepommiaaltonsa joulukuussa 1993, jolloin yksi hänen uhreistaan oli Wienin pormestari Helmut Zilk. Zilk menetti kaksi sormeaan avattuaan hänelle osoitetun pommikirjeen. Elokuussa 1994 Fuchs kohdisti pommin klagenfurtilaista kaksikielistä koulua vastaan ja poliisi Theo Kelz menetti molemmat kätensä yritettyään purkaa pommia. Lokakuussa 1994 alkoi toinen kirjepommiaalto, jolloin yksikään pommeista ei kuitenkaan räjähtänyt. 

Fuchsin ainoa kuolonuhreja aiheuttanut isku tapahtui 5. helmikuuta 1995 Oberwartissa, jolloin neljä kuoli romaneja vastaan suunnatussa pommi-iskussa. Pommin yhteyteen Fuchs oli liittänyt viestin "Roma zurück nach Indien" ("romanit takaisin Intiaan"). Kesäkuussa 1995 hän aloitti kolmannen kirjepommiaallon, jonka yhtenä kohteena oli televisiojuontaja Arabella Kiesbauer, joka ei kuitenkaan avannut saamaansa kirjettä henkilökohtaisesti; kirjeen avasi Kiesbauerin avustaja, joka loukkaantui. Lokakuussa ja joulukuussa 1995 seurasivat neljäs ja viides kirjepommiaalto. 

Viimeisen kirjepomminsa vuonna 1996 lähettänyt Fuchs pidätettiin 1. lokakuuta 1997. Hän menetti molemmat kätensä, kun yritti tehdä pidätyksensä yhteydessä itsemurhan räjäyttämällä pommin. Maaliskuussa 1999 oikeus tuomitsi Fuchsin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Helmikuussa 2000 hän teki vankilassa itsemurhan hirttämällä itsensä parranajokoneen johdolla.

Vuonna 2000 tehtiin Fuchsin tapaukseen perustuva fiktiivinen televisioelokuva *Der Briefbomber*. Vuonna 2007 Elisabeth Scharang ohjasi puolidokumentaarisen elokuvan *Franz Fuchs – Ein Patriot*, jossa Fuchsia esittää Karl Markovics.

## Lähteet
*http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/294196.stm
*http://news.bbc.co.uk/1/hi/world/europe/658668.stm
*http://www.fipa.tm.fr/programmes/en?2008fic_17923
Beast Master

**Beast Master** on Motomi Kyousuken japanilainen sarjakuva (manga), joka ilmestyi vuonna 2007. Sarja julkaistiin Shogakukan lehdessä *[[Betsucomi]]*.

## Juoni

Yuiko Kubozuka on eläimiä rakastava lukiolaistyttö, kun eläimet taas vihaavat häntä. Kun uusi luokkatoveri, Leo Aoi, paljastuukin eläimelliseksi, Yuiko kiinnostuu hänestä, ei vain siksi, että Leolla on side eläimiin, vaan koska hän ei olekaan sellainen villieläin jolta näyttää. Tai niin Yuiko luuli. Totuus paljastuu, kun heidän kimppuunsa hyökätään jolloin Leo käyttäytyy kuin verenhimoinen eläin.
Tulitikkuja lainaamassa (vuoden 1938 elokuva)

**Tulitikkuja lainaamassa** on Yrjö Nortan ja Toivo Särkän vuonna 1938 valmistunut elokuva, joka perustuu Maiju Lassilan veijariromaaniin *[[Tulitikkuja lainaamassa]]* (1910).

Elokuvan päänäyttelijöitä ovat Aku Korhonen ja Uuno Laakso. Elokuvassa on rooli myös vuoden 1933 Miss Suomella Ester Toivosella.

## Juoni

Liperiläinen isäntä Antti Ihalainen (Aku Korhonen) lähetetään lainaamaan tulitikkuja. Vastaan tulee tuttava Jussi Vatanen (Uuno Laakso), ja he innostuvat tyhjentämään viinapulloa. Ihalainen lähtee puhemieheksi Vatasen viinanhuuruiselle kosioretkelle kaupunkiin.

## Näyttelijät

## Vastaanotto

Kriitikot ovat kehuneet elokuvaa Lassilan romaanin viihdyttäväksi ja ehyeksi tulkinnaksi, joka on säilyttänyt ”hersyvän tuoreutensa”.

## Lähteet
Wat Pa Luang Ta Bua

**Wat Pa Luang Ta Maha Bua Yanna Sampanno** () on theravada-buddhalainen metsäluostari lähellä Burman rajaa tambon Singhissä amphoe Sai Yokissa Kanchanaburin provinssissa Thaimaassa. Luostari on kuuluisa tiikereistään ja muista eläimistä, jotka elävät luostarin alueella. Tiikereitä on seitsemäntoista, ja jokaisella on oma  nimensä, kuten "Päivänsäde" ja "Sateenkaari". Wat järjestää opastettuja kierroksia turisteille. Luostari perustettiin 1994 ja nimettiin Udon Thanissa sijaitsevan Wat Pa Ban Tatin metsäluostarin perustajan, acharn Luang Maha Ta Buan mukaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Luostarin sivut
Toivo Elovaara

**Toivo William Elovaara** (13. kesäkuuta 1907 Viipuri – 18. lokakuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kirkkomusiikin säveltäjä. 

## Henkilöhistoria
Elovaaran vanhemmat olivat Antti Elovaara ja Maria Julku ja puoliso vuodesta 1933 Greta Söderholm. Hän valmistui kanttori-urkuriksi Viipurin kirkkomusiikkiopistosta vuonna 1926 ja siirtyi  opiskelemaan Helsingin Konservatorioon (nyk. Sibelius-Akatemia), josta hän valmistui vuonna 1932. Hän työskenteli Käpylän kirkossa kanttori-urkurina vuodesta 1930 vuoteen 1963, jolloin hän jäi sairauseläkkeelle. Sävellyskonsertit Elovaara piti Helsingissä 1934, 1938 ja 1945. Hän toimi myös kontrapunktin ja soinnutuksen opettajana Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolla, samoin kuin kuoronjohtajana.

## Tuotanto
Elovaara sävelsi yksin- ja kuorolauluja, kantaatteja, melodraamoja, piano-, kantele- ja urkuteoksia, orkesterimusiikkia, kamarimusiikkia sekä näytelmämusiikkia. Hänen yksin- ja kuorolaulujansa sekä kuorosovituksiansa on yhteensä 291. Yhteensä Elovaara teki yli 400 sävellystä. Hänen hengellisistä lauluistaan tunnetuimpia on muun muassa *Nyt nämä nuoret tässä*. Hänen sävellyksiään ovat muun muassa:
* Preludi ja fuuga kolmelle klarinetille, 1931 
* Preludi ja fuuga huilulle, oboelle, klarinetille ja fagotille, 1932
* Sonatiini pianolle ja viululle, 1932
* Jousikvartetot c-molli ja d-molli, 1932
* Sonatiini jousikvartetolle h-molli, 1938
* Sonatiini kahdelle viululle ja sellolle, 1938
* Musiikkia Raul Roineen lastennäytelmään *Viisauden jyvä* ja Ukko Kivistön lastennäytelmään *Pekka Peloton*
* Kantaatit *Taivaaseen käy matkamme* 1940-1944, *Laupias samarialainen* 1942, *Päivän koitto* 1943 ja *Toivojen kansa*, 1945
* Yksinlauluja kuten *Kevät-sarja* Saima Harmajan sanoihin, hengellisiä kuorolauluja ja naiskuorolauluja
* Urkukoraaleja, melodraamoja, preludeja
* Orkesterille *Harjoitelma*, *Juhannussarja* ja *Sinfonietta*
* Hengellisten kansansävelmien sovituksia

## Lähteet
Nicole Haislett

**Nicole Lea Haislett** (s. 16. joulukuuta 1972 St. Petersburg, Florida, Yhdysvallat) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti kolme kultamitalia vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Lajit olivat 200 metrin vapaauinti sekä 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaa- ja sekauintiviestit.

Vuoden 1991 maailmanmestaruuskilpailuissa Haislett voitti kolme kultamitalia 100 metrin vapaauinnista sekä 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteistä. Vuonna 1994 hän sai lisäksi 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestistä hopeaa ja 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestistä pronssia.

Haislett lopetti kilpauransa vuonna 1995, minkä jälkeen hän toimi muutaman vuoden Florida Gatorsin naisten uintijoukkueen apuvalmentajana. Myöhemmin hän opiskeli kokiksi.

## Lähteet
Martti Miettinen (sotilas)

**Martti Juho Miettinen** (14. lokakuuta 1903 Muuruvesi – 3. toukokuuta 1976 Espoo) oli suomalainen sotilas, kenraaliluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari.

## Sotilasura
### Sotia edeltänyt aika
Miettinen kävi reserviupseerikurssi 6:n 1923-1924 ja jatkoi sen jälkeen kadettikurssi 7:llä 1924-1926. Hän työskenteli rannikkotykistössä nuorempana upseerina 1926-1929 ja patterinpäällikkönä 1929-1931. Samalla hän edelleen kouluttautui rannikkotykistön ampumakurssilla, viestikurssilla ja tiedustelu-upseerikurssilla. Vuosina 1931-1935 hän työskenteli toimistoupseerina MPE:ssä ja yleisesikunnan ulkomaanosastolla 1935-1936. Suomen Moskovan sotilasasiamiehen apulaisena Miettinen toimi 1936-1937 ja palasi taas yleisesikunnan ulkomaanostolle 1937-1938. Samalla hän kävi Taistelukoulun kapteenikurssin 1937-1938.  Tämän jälkeen hän toimi linnakkeenpäällikkönä ja toimistoupseerina Rannikkotykistörykmentti 2:ssa 1938-1939. 

### Talvi- ja jatkosota
Talvisodassa Miettinen toimi Saarenpään linnakkeen komentajana ja Vilajoen lohkon komentajana. Välirauhan aikana hän johti Merisotakoulun kadettiosastoa.  

Jatkosodassa Miettinen oli alkuvaiheessa Rannikkopataljoona 2:n komentaja. Hänen johdollaan pataljoona valtasi Virolahden saaret, joihin kuului myös Pukkion linnake. Tämän jälkeen everstiluutnantti Miettinen toimi Rannikkoprikaatin esikuntapäällikkönä ja oli suunnittelemassa Suursaaren valtausta. Itse hyökkäyksessä hän komensi saaren itäpuolelle hyökännyttä taisteluosastoa. Valtauksen jälkeen hänet nimettiin Rannikkotykistörykmentti 12:n komentajaksi. Tässä tehtävässä hän johti Tytärsaaren valtauksen ja toimi Suursaaren komentajana. Mannerheim-risti everstiluutnantti Miettiselle myönnettiin hänen johdettuaan Suursaaren puolustusta saksalaisten 14.–15. syyskuuta 1944 suorittaman valtausyrityksen aikana. Nimityspäivä oli 2. lokakuuta 1944 ja ristin järjestysnumero 152.

### Sotien jälkeen
Jatkosodan jälkeen Miettinen toimi rannikkolaivaston komentajan apulaisena 1944-1946 ja opetti Merisotakoulussa 1947. Merivoimien esikunnassa hän oli osastopäällikkönä 1947-1948. Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa hän palveli 1948-1952. Sotakorkeakoulussa hän opetti 1952-1955. Rannikkotykistörykmentti 2:ta Miettinen komensi 1955-1956. Meripuolustuksen tarkastajana pääesikunnassa hän työskenteli 1956-1960. Uudenmaan sotilasläänin komentajana hän oli 1960-1963. Tykistön tarkastajana Miettinen toimi uransa päätteeksi vuonna 1963. 

Miettinen toimi muun muassa Sotaylioikeuden jäsenenä asekätkentäjutussa vuosina 1947–1948.

### Ylennykset
Reservivänrikki 19.11.1924, vänrikki 19.5.1926, luutnantti 12.5.1928, kapteeni 27.1.1933, majuri 11.5.1940, everstiluutnantti 4.7.1942, eversti 13.2.1948, kenraalimajuri 8.2.1956, kenraaliluutnantti 3.5.1963.

## Perhe
Martti Miettisen puoliso vuodesta 1936 oli Marina Sventorzetski, ministeri Reinhold Sventon tytär.  Heidän tyttärestään Irmeli Maria Tallilasta (s. 1937) tuli lääkäri.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mannerheim-ristin ritarit: Miettinen, Martti Juho
*
Kyläbulbuli

**Kyläbulbuli** (*Pycnonotus barbatus*) on afrikkalainen keskikoinen varpuslintu.

## Koko ja ulkonäkö
Kyläbulbulin pituus on noin 19&nbsp;cm, siipien kärkiväli 26,5–31&nbsp;cm ja paino 26–41&nbsp;g. Laji muistuttaa pienikokoista rastasta ja arabianbulbulia, mutta sen pää on ruskea eikä sillä ole vaaleaa silmärengas. Päälaella on pieni töyhtö ja alaperä on keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laulu koostuu melodisten vihellysten sarjasta.

## Esiintyminen
Kyläbulbuli elää Afrikassa päiväntasaajan pohjoispuolella. Se puuttuu Saharasta ja pääosasta Sahelin aluetta. Se on yleinen Niilin laaksossa ja Marokon, Algerian ja Tunisian muodostamalla rannikkoalueella. Lajista tunnetaan noin kuusi alalajia. Se on paikkalintu. Lajin esiintymisalueen laajuus on 19 miljoonaa neliökilometriä. Kyläbulbulia ei ole tavattu Suomessa.

## Elinympäristö
Kyläbulbulit elävät enimmäkseen vehreillä tasangoilla. Ne karttavat yleensä kuivia seutuja ja korkeita vuoristoja. Ne viihtyvät puutarhoissa, keitaissa, puustoisten virtojen rannoilla ja palmumetsiköissä. Kyläbulbulit ovat sopeutuneet ihmisasutukseen erinomaisesti.

## Lisääntyminen

Kyläbulbulin maljamainen pesä on pensaassa tai puussa. Naaras munii tavallisesti 3 munaa, joita haudotaan 12–14 päivää. Poikaset jättävät pesän kaksiviikkoisina. Pesyeitä on kaksi, usein kolme ja joskus neljä kesän aikana.

## Ravinto
Kyläbulbulien pääravintoa ovat hedelmät, marjat ja hyönteiset, myös siemenet, lehdet ja mesi.

## Lähteet
Heike Friedrich

**Heike Friedrich** (s. 18. huhtikuuta 1970) on entinen saksalainen (itäsaksalainen) uimari. Hän menestyi vuoden 1988 Soulin kesäolympialaisissa, jossa hän sai kolme mitalia: kultaa tuli 200 metrin vapaauinnista ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestistä. Lisäksi hopeaa tuli 400 metrin vapaauinnista.

Useita mitaleja kertyi myös maailman- ja Euroopan-mestaruuskilpailuista. Friedrichillä oli vuosia hallussaan 200 metrin vapaauinnin naisten pitkän radan maailmanennätys.

## Aiheesta muualla
* Tietoja ja tilastoja
Tulitikkuja lainaamassa

**Tulitikkuja lainaamassa** on Algot Untolan ensimmäinen nimellä Maiju Lassila julkaisema romaani vuodelta 1910. Sen kustantaja oli Kansa. Romaani kertoo liperiläisestä isännästä Antti Ihalaisesta ja hänen pitkäksi venyvästä tulitikunhakureissustaan. Tarina kulkee kommelluksesta ja väärinkäsityksestä toiseen, ja siihen sisältyy kansankuvauksen perinteisiin kuuluvaa humalatoikkarointia.

Teokselle ehdotettiin aikoinaan valtionpalkintoa, mutta Lassila kieltäytyi siitä, koska piti itseään viihdyttäjänä.

## Elokuvat ja näytelmät
Teokseen perustuvat muun muassa elokuvat:
**[[Tulitikkuja lainaamassa (vuoden 1938 elokuva)|Tulitikkuja lainaamassa]]*, elokuva vuodelta 1938, ohjaus Yrjö Norta ja Toivo Särkkä.
**[[Tulitikkuja lainaamassa (vuoden 1980 elokuva)|Tulitikkuja lainaamassa]]*, elokuva vuodelta 1980, ohjaus Leonid Gaidai ja Risto Orko.

Romaanista on tehty myös lukuisia näyttämösovituksia ja Tauno Marttinen on säveltänyt siihen perustuvan oopperan.

## Juoni
Antti Ihalainen lähtee naapuriin runsaan kahdeksan kilometrin päähän lainaamaan tulitikkuja. 

Sattumoisin vastaan tulee Jussi Vatanen uudella hevosellaan. Hän pyytää Antin kyytiin, sillä hänellä on asiaa tälle: hän oli tulossa pyytämään Anttia puhemiehekseen oltuaan jo vuoden päivät leskenä. Antti suostuu Jussin pyyntöön ilomielin ja lähtee siltä seisomalta hankkimaan ystävälleen vaimoa. 

Toivottu tyttö suostuu kosintaan ja niin ryhdytään hommaamaan kihloja. Antti, jolta tulitikkujen lainaaminen on jo autuaasti unohtunut, lähtee mukaan. Matkalla miehet juhlistavat onnistunutta kosiomatkaa innostumalla juomaan, vaikka ovat olleet jo vuosia juomatta. 

Tuloksena on väärinkäsitysten suma: he huutavat juovuspäissään erinäisille kylänmiehille olevansa matkalla Amerikkaan. Tästä kuultuaan jo nuorena Ihalaisen vaimoon Anna-Liisaan ihastunut räätäli Kenonen päättää kosia hylätyksi luulemaansa Anna-Liisaa. Samaan aikaan Vatanen ja Ihalainen ovat humalapäissään joutuneet putkaan. 

Heidän siellä ollessaan sana Ihalaisen Amerikkaan lähdöstä tavoittaa jo Anna-Liisankin, joka luonnollisesti kauhistuu. 

Ihalainen ja Vatanen pääsevät putkasta ja he törmäävät karkuun päässeeseen porsaaseen, jonka sieppaavat itselleen. Miesten onni kääntyy lopullisesti, kun vanha tuttu ja myös leskeksi joutunut Kaisa Karhutar sattuu miesten kohdalle.

Antin myötävaikutuksella Jussi alkaa järjestää uusia naimakauppoja nuoruudenrakastettunsa kanssa. 

Ne kuitenkin keskeytyvät, kun miehet muistavat unohtaneensa Vatasen hevosen kadulle. Sitä etsiessään he löytävät itsensä nopeasti jälleen putkasta, koska ottavat luvatta käyttöönsä toisen hevosen kärryineen. Kaverukset pääsevät kuitenkin lopulta taas kotikonnuille, jossa Ihalaisella luonnollisesti on enemmän selvitettävää kuin uuden vaimonsa kanssa matkaavalla Vatasella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tulitikkuja lainaamassa e-kirjana Gutenberg-projektissa.
Mary Wayte

**Mary Alice Wayte** (s. 25. maaliskuuta 1965) on entinen yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti kultaa 200 metrin vapaauinnista ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestistä vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Olympiahopeaa ja -pronssia hän sai vielä vuonna 1988 Soulissa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin seka- ja vapaauintiviesteistä.

Wayte otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 2000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tietoa ja tilastoja
Amanda Weir

**Amanda Weir** (s. 11. maaliskuuta 1986) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on voittanut viesteistä lukuisia mitaleja, mukaan lukien kaksi olympiahopeaa Ateenassa 2004 4x100 metrin vapaauintiviestistä, jossa hän ui finaalissa, ja sekauintiviestistä, jossa ui alkuerissä. Hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4x100 metrin vapaauintiviestin pronssijoukkueessa Lontoossa 2012 ja hopeajoukkueessa Rio de Janeirossa 2016. Hän ui pitkän radan MM-kilpailuissa alkuerissä Yhdysvaltojen voittoisassa 4x200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa Melbournessa 2007 ja 4x100 metrin sekauintiviestijoukkueessa Shanghaissa 2011. Lyhyen radan  maailmanmestaruuden hän on voittanut 4x100 metrin vapaauintiviestissä Indianapolisissa 2004 ja Windsorissa 2016 sekä alkuerissä uituaan 4x100 metrin sekauintiviestissä 2016.

## Lähteet
*Saavutukset swimrankings.net-sivustolla 
### Huomautukset
Krokodil

**Krokodil** (, 'krokotiili') oli neuvostoliittolainen pilalehti. Se perustettiin 1922. Siihen aikaan Neuvostoliitossa ilmestyi runsaasti pilalehtiä, kuten *[[Zanoza]]* ja *[[Prožektor]]*, mutta lähes kaikki ovat lakanneet ilmestymästä.

Vaikka poliittinen satiiri oli lähes koko neuvostoajan vaarallista, Krokodililla oli huomattavan paljon vapautta herjata poliitikkoja ja politiikkaa. Tyypillisiä turvallisia satiirin kohteita neuvostoaikana olivat virkamiesten saamattomuus ja mielikuvituksen puute ja työläisten harrastama työpaikkajuopottelu. *Krokodil* pilkkasi myös sellaisia kapitalistisia maita ja hyökkäsi poliittisia, etnisiä ja uskonnollisia ryhmiä kohtaan, joiden väitettiin vastustavan neuvostojärjestelmää. Vastaavia lehtiä ilmestyi myös muissa neuvostotasavalloissa ja Itä-Euroopan sosialistisissa valtioissa.

Lehteä avustivat monet huomattavat henkilöt, kuten  Vladimir Majakovski, Kukriniksi ja Juli Ganf. Dmitri Šostakovitš tunnettiin satiirikkona, ja hän sävelsi *5 romanssia Krokodilin teksteihin* (op. 121, 1965), joka on satiiri neuvostosatiirista.

Neuvostoliiton hajottua lehti lakkasi ilmestymästä mutta alkoi ilmestyä taas 2005. Sen toimitus on Moskovassa, ja nelihenkistä toimitusta johtaa päätoimittaja Sergei Mostovštšikov. Viikoittain ilmestyvä lehti painetaan edelleen neuvostotyyliselle paperille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*  Archive 1924-1991
Vetybromidi

**Vetybromidi** eli **bromivety** (HBr) on bromin ja vedyn muodostama molekyyliyhdiste. Normaaliolosuhteissa vetybromidi on kaasua, mutta se voidaan myös nesteyttää. Kuten useimpien muidenkin halogeenien vety-yhdisteet, myös vetybromidi on vahva happo. Vetybromidin vesiliuosta kutsutaan bromivetyhapoksi, ja se muistuttaa läheisesti tunnetumpaa vetykloridin vesiliuosta eli suolahappoa.

## Valmistus
Teollisuudessa vetybromidia valmistetaan yleensä suoraan vetykaasun ja bromikaasun reaktiolla
:H2 (g) + Br2 (g) → 2 HBr (g)

Vetybromidia voidaan valmistaa myös useilla muilla tavoin, esimerkiksi natriumbromidin ja rikkihapon reaktiolla:
:NaBr + H2SO4 → NaHSO4 + HBr

Vetybromidia muodostuu myös orgaanisissa korvautumisreaktioissa, kun orgaaninen molekyyli reagoi bromin kanssa
:

## Käyttö
Vetybromidia käytetään useissa orgaanisissa reaktiossa, erityisesti hiilivetyjen bromaukseen. Alkeeneja bromattaessa syntyy bromia sisältäviä alkaaneja, koska kaksoissidos katkeaa liittymisreaktiossa. Alkeenien ja vetybromidin reaktio tapahtuu jo huoneenlämmössä.
:CH2=CH2 + HBr → CH3-CH2Br

Alkyynit reagoivat noin 100&nbsp;°C:n lämpötilassa ensin bromatuiksi alkeeneiksi ja edelleen bromatuiksi alkaaneiksi. Liittyminen tapahtuu Markovnikovin säännön mukaan eli vety liittyy siihen hiileen, jossa jo aikaisemmin oli enemmän vetyä.
:HC≡CH + HBr → H2C=CHBr + HBr → H3C-CBr2

## Turvallisuus
Vetybromidi on syövyttävää. Aineen joutuminen hengitysteihin aiheuttaa yskää ja hengenahdistusta. Iholle joutuessaan se voi aiheuttaa paleltumia ja syöpymisvammoja.

## Lähteet
Linda Jezek

**Linda Louise Jezek** (s. 10. maaliskuuta 1960) on entinen yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti ainoan olympiamitalinsa Montréalissa 1976 hopeana 4x100 metrin sekauintiviestistä. Hän voitti vuonna 1978 Berliinissä maailmanmestaruuskilpailuissa kultamitalit 100 ja 200 metrin selkäuinnista. 

## Lähteet
Timothy Ahearne

**Timothy "Tim" Joseph Ahearne** (18. elokuuta 1885 &ndash; marraskuu 1968) oli irlantilainen yleisurheilija, kolmiloikan olympiavoittaja Lontoossa 1908. Hän edusti Isoa-Britanniaa, koska Irlannilla ei vielä tuohon aikaan ollut itsenäistä olympiakomiteaa.

Ahearne syntyi Dirreenissä ja kuoli Atheassa. Hänen nuorempi veljensä oli kolmiloikkaaja Daniel Ahearn, joka lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin edustaen uutta kotimaataan.

Ahearne otti osaa myös olympialaisten pituushyppyyn sijoittuen kahdeksanneksi tuloksella 672. Hän kilpaili myös vauhdittomassa pituushypyssä. 110 metrin aitajuoksussa hän karsiutui välierissä. Kolmiloikassa hänen voittotuloksensa oli olympiaennätys 14,92. Hän paransi edellistä Myer Prubsteinin nimissä ollutta olympiaennätystä 45 senttimetriä. Ahearne oli 170 cm pitkä ja painoi 57 kg.

Ahearnen ennätys pituushypyssä oli hieman Lontoon kisojen jälkeen hypätty 757. Seuraavana vuonna hän hyppäsi 771, mutta vauhtirata oli viettävä ja siksi sääntöjen vastainen.

## Lähteet