Vietnamin kieli

**Vietnam** (omakielinen nimi: *tiếng Việt*) on pääsääntöisesti Vietnamissa puhuttava austroaasialaisten kielten viet-muong -haaraan kuuluva kieli. Kielen tarkasta luokittelusta on kuitenkin kiistelty pitkään. 

Kielen lähimpiä sukulaiskieliä ovat muun muassa muong ja nguon. Vietnam jakautuu kolmeen päämurteeseen: pohjoisiin, keskisiin ja eteläisiin. Nykyinen kirjakieli perustuu Hanoin koulutetun väestön puhumaan muotoon. Paria poikkeusta lukuun ottamatta murteellinen vaihtelu on verrattavissa amerikanenglannin eri muotoihin Yhdysvalloissa.

## Levinneisyys ja status

Suurin osa vietnamin puhujista asuu Vietnamissa. Suuria vietnamia puhuvia vähemmistöjä asuu muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Ranskassa ja Australiassa. Suomessa asuu noin kuusituhatta vietnamia äidinkielenään puhuvaa, jotka ovat taustaltaan monista etnisistä ryhmistä: etelä- ja pohjoisvietnamilaisia, khmerejä ja sinovietnamilaisia.

Yhteensä vietnamilla on 76,9 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä maailman 22. puhutuimman kielen. Vietnam on ylivoimaisesti suurin austroaasialainen kieli. Toiseksi puhutuin kieli on khmer, jolla on noin seitsemän miljoonaa puhujaa, ja yhteensä nämä kaksi kieltä kattavat 90 % kaikista austroaasialaisista kielistä.

Vietnamin perustuslain mukaan maan ainoa virallinen kieli on vietnam. Kielellä on tunnustetun vähemmistökielen asema Tšekissä, minkä nojalla vietnamilaiset saavat mm. pitää vietnaminkielisen nimensä ja opiskella äidinkieltään tšekkiläisissä kouluissa.

## Äännejärjestelmä ja oikeinkirjoitus
Vietnam on analyyttinen ja tonaalinen kieli; väärä sävelkorko voi muuttaa sanan merkityksen. Myös sanajärjestys on hyvin tärkeä; monissa tapauksissa lauseen koko merkitys voi muuttua vaihtamalla kahden sanan paikkaa, esimerkiksi: *Anh ấy không* **làm được** *việc này*. ”Hän ei kykene tekemään tätä työtä.” → *Anh ấy không* **được làm** *việc này.* ”Hän ei saa tehdä tätä työtä.”
### Konsonantit

Lähde:

### Vokaalit

Lähde:

### Kirjoitusjärjestelmä
Vietnamia voidaan kirjoittaa joko latinalaisin aakkosin, kiinalaisin kirjoitusmerkein tai pistekirjoituksella. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan vietnamiksi ensimmäisen kerran vuonna 1916.

Vietnamin latinalaiset aakkoset:

Vietnamissa on kuusi toonia, jotka muuttavat merkityksen:
# **tasainen tooni** (*ngang* **tasainen**): ei merkintää – esimerkiksi **ba** = kolme; aalto; isä (*murteellinen*)
# **korkea nouseva tooni** (*sắc* **terävä**): ´ (akuutti) kirjaimen päällä – esimerkiksi **bá** = kreivi, jaarli, vasallien johtaja
# **matala (laskeva) tooni** (*huyền* **roikkuva**): ` (gravis) kirjaimen päällä – esimerkiksi **bà** = isoäiti
# **tipahtava nouseva tooni** (*hỏi* **kysyvä**): ̉ (yläpuolinen koukku) kirjaimen päällä – esimerkiksi **bả** = syötti, houkutin
# **korkea nouseva glottaali tooni** (*ngã* **kaatuva**): ~ (aaltoviiva) kirjaimen päällä – esimerkiksi **bã** = jäännös, pohjasakka
# **matala pysähtyvä tooni** (*nặng* **raskas**): . (alapuolinen piste) kirjaimen alla – esimerkiksi **bạ** = sattumanvaraisesti

Koska Vietnam oli Kiinan vallan alla noin 111 eaa. – 938 jaa., vietnamin virallinen kirjoitusjärjestelmä oli klassinen kiina, jota vietnamiksi kutsutaan nimellä *chữ nho* tai *chữ Hán*. Sitä käytettiin myöhempien kirjoitusjärjestelmien rinnalla aina vuoteen 1918 saakka. Noin 1000-luvulla Vietnamissa kehitettiin kiinan kirjoitusjärjestelmän pohjalta oma järjestelmä nimeltä Chữ Nôm (rahvaanomainen kirjoitus). Chữ nôm–kirjoitus käyttää tavallisia kiinan merkkejä ja joitakin erityisesti vietnamia varten kehitettyjä merkkejä. Nämä uudet merkit yhdistävät pari muuta kiinan merkkiä, jotka osoittavat sanan merkityksen ja vietnamin mukaisen summittaisen lausumisen.

Ranskalaiset lähetyssaarnaajat kehittivät 1600-luvulla Vietnamissa vielä uuden kirjoitusjärjestelmän, latinalaisiin aakkosiin pohjautuvan kirjoituksen nimeltä Quốc ngữ, kansallinen kieli. Aluksi sillä kirjoitettiin rukouskirjoja ja muuta uskonnollista materiaalia. Kehittäjäksi mainitaan tavallisesti ranskalainen jesuiitta Alexandre de Rhodes, vaikkei työtä toki yksin tehnyt. 1700-luvun puolivälissä jotkin koulut Vietnamissa alkoivat opettaa Quốc ngữ -kirjoitusta, mutta laajamittaiseen käyttöön se tuli vasta 1900-luvulla, ja on nykyään lähes yksinomaisesti Vietnamissa käytettävä kirjoitusjärjestelmä.

Quốc ngữ sisältää 30 kirjainta ja viisi toonimerkkiä, jotka kirjoitetaan vokaalien ylä- tai alapuolelle. Eräät kirjainten yhdistelmät ääntyvät yhtenä foneemina.

## Kielioppi ja sanasto
Vietnamiin on lainattu suuria määriä sanoja kiinan kielestä sekä jonkin verran myös tai-kadai -kielistä.

### Sukulaistermit
Vietnamin kielessä käytetään sukulaisuuteen liittyviä termejä viittaamaan puhujaan itseensä tai kuulijaan. Nämä termit voivat paljastaa puhujan ja kuulijan välillä olevan sosiaalisen suhteen, ikäeron ja jopa puhujan asenteen kuulijaa kohtaan. Tästä syystä oikea termi on valittava tarkkaan, jottei kukaan loukkaannu, ja tuntematon saattaa hyvin kysyä toiselta tämän iän selvittääkseen, mitä termiä tulee käyttää. Termit vaihtelevat alueittain ja niistä monet ovat peräisin kiinan kielestä.

Yleisin tapa viitata itseensä on sukulaistermien käyttö. Näitä termejä voivat käyttää keskenään ketkä tahansa, eivät ainoastaan verisukulaiset. Esimerkiksi useimmissa parisuhteissa miespuolinen kutsuu kumppaniaan termillä *em* (nuorempi sisarus) ja naispuolinen kumppaniaan termillä *anh* (isoveli) – länsimaalaisesta tämä saattaa kuulostaa sukurutsaiselta, mutta vietnamin puhujien kesken se on täysin normaalia ja odotettua.

### Pronominit

Vietnamin kielessä on myös pronomineja. Ne jakautuvat kahteen alalajiin sen mukaan, voidaanko niiden eteen liittää monikkosana *các* tai *chúng*, esimerkiksi *tôi* (minä) → *chúng tôi* (me).

Näihin pronomineihin voidaan liittää monikkosana:

Näihin pronomineihin ei liitetä monikkosanaa:

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
*