open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pentti Eskola (yleisurheilija)

**Pentti Kalervo Eskola** (s. 16. heinäkuuta 1938 Vesilahti) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy, jossa hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kahdeksan metriä.

Eskola saavutti pituushypyssä EM-pronssia Belgradissa 1962 tuloksella 785. Budapestin EM-kisoissa 1966 Eskola oli seitsemäs (tulos 751), mutta Tokion olympialaisissa 1964 hän ei selviytynyt finaaliin, koska hänellä oli jalkavaivoja. Suomen mestaruuden Eskola voitti vuonna 1963. Eskola osallistui urheilu-urallaan 17 maaotteluun, joista viisi kertaa Suomi-Ruotsi -otteluun, jonka hän voitti kesällä 1967. Eskolan kanssa samaan aikaan pituushypyssä kilpaili Rainer Stenius, jonka kanssa Eskolalla oli 1960-luvulla tiukkaa kisaa. Belgradin EM-kisoissa Eskola oli pronssilla ja Stenius hopealla.

Eskola hyppäsi ennätyksensä 804 Helsingissä Maailmankisoissa 4. heinäkuuta 1963. Tuloksella hän oli kauden maailmantilaston kolmonen. Vähän aiemmin Eskola hyppäsi Kauhavan juhannuskisoissa 815 voimakkaaseen (+3,9 m/s) myötätuuleen, joten tulosta ei hyväksytty. Eskola paransi pituushypyn Suomen ennätystä viisi kertaa ja oli ensimmäinen suomalainen kahdeksan metrin ylittäjä. Eskola otti Suomen ennätyksen haltuunsa elokussa 1962 juuri ennen vuoden EM-kisoja tuloksella 786. Näin Jorma Valkaman vuonna 1956 hyppäämä legendaarinen Suomen ennätys (SE) 777 oli siirretty syrjään. Kaudesta 1963 tuli sitten Eskolan huippuvuosi, sillä hän paransi ennätystä neljä kertaa eli aloittaen huhtikuussa 1963 Etelä-Afrikan Pretoriassa tuloksella 789 ja viikkoa myöhemmin samassa paikassa vielä 793. Kuukautta myöhemmin, toukokuussa 1963, Eskola paransi SE:tään Viialassa edelleen lukemiin 799. Heinäkuun alussa tuli sitten Helsingin Maailmankisoissa kauden paras eli 804.

Seuratasolla Eskola edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita. Menestyksellisen pituushyppyvuoden päätteeksi hänet valittiin Suomessa vuoden 1963 parhaaksi urheilijaksi ja ''Viikkosanomien'' vuoden 1963 suosituimmaksi suomalaiseksi.

## Parhaat tulokset

*804  (1)  Helsinki  4. heinäkuuta 1963 (Maailmankisat)
*799  (1)  Viiala  26. toukokuuta 1963
*799  (1)  Bremen  29. syyskuuta 1963
*797  (1)  Karhula  9. kesäkuuta 1963
*796  (1)  Tampere  15. kesäkuuta 1963
*796  (1)  Helsinki 3. syyskuuta 1963
*793  (1)  Pretoria 20. huhtikuuta 1963
*790  (1)  Tampere  9. syyskuuta 1967
*789  (1)  Pretoria  13. huhtikuuta 1963

## Lähteet
* 

### Viitteet
Lillestrøm SK

**Lillestrøm Sportsklubb** on  jalkapalloseura Lillestrømistä Norjasta. Se perustettiin vuonna 1917, kun kaksi paikallista seuraa yhdistyi. Seuralla on yli  2 300 jäsentä. Joukkue on voittanut viidesti Norjan mestaruuden ja neljästi cup-mestaruuden. 

Kotiottelunsa joukkue pelaa yli 12 000-paikkaisella Åråsen Stadionilla.

Lillestrøm SK sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 195.

## Saavutukset
* Norjan mestaruus 1959, 1976, 1977, 1986, 1989
* Norjan Cupin voitto 1977, 1978, 1981, 1985, 2007, 2017
* Royal Leaguen kakkossija 2005

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivu
* Kanari-Fansen, kannattajien sivu
Pariisin oppituomiot

**Pariisin oppituomioissa** (myös *Pariisin yliopistokiista*) Pariisin yliopistossa 1270-luvulla tuomittiin tiettyjen filosofisten oppien esittäminen harhaoppisena. Tuomioita esitti piispa Étienne Tempier ja tutkinta suoritettiin paavillisilla oikeuksilla.

## Vuoden 1270 oppituomio

Vuoden 1270 tuomio tuomitsi averroismin. Tuomio luetteli harhaoppisina kolmetoista väitettä, jotka liittyivät Averroeksen teorioihin sielusta ja oppiin monopsykismistä, jonka mukaan yksilösielut ovat osia yhdestä maailmansielusta, sekä Aristoteleen teoriaan Jumalasta passiivisena liikkumattomana liikuttajana. Tuomion mukaan näiden väitelauseiden esittäjät tai opettajat joutuivat inkvisition rangaistaviksi.

Kirkon konservatiiviset voimat pyrkivät käyttämään tuomiota poliittisiin tarkoituksiin pysäyttääkseen tai ainakin hallitakseen oletettuja uhkia, joita aristotelisen järkeilyn teologiset kysymykset aiheuttivat. Tuomio oli suunnattu erityisesti sellaisia radikaaleja skolastikkoja kuin Sigerus Brabantilaista vastaan.

## Vuoden 1277 oppituomio

Tunnetumpi vuoden 1277 oppituomio luetteli 219 harhaoppista väitettä. Näihin lukeutui muun muassa Aristoteleen *[[Fysiikka (Aristoteles)|Fysiikkaan]]* perustuvia väittämiä, kuten että Jumala ei voinut luoda useampia maailmoja tai maailmankaikkeuksia, vaan mahdollisia maailmoja oli yksi, jolloin nykyinen maailma oli välttämätön; että Jumala ei voinut liikuttaa pallonmuotoisia taivaita suoraviivaisella liikkeellä; ja että Jumala ei voinut laittaa kahta ruumista olemaan samaan paikkaan samaan aikaan.

Nämä tuomiot johtivat Tuomas Akvinolaisen suoriin hyökkäyksiin omissa teoksissaan.

## Vaikutus

Pierre Duhemin mukaan oppituomiot johtivat nykyaikaisen tieteen syntyyn, koska ne pakottivat ajattelijat hakemaan etäisyyttä Aristoteleen ajatteluun ja ajattelemaan maailmaa uusilla tavoilla.

## Katso myös

* 1100-luvun renessanssi
* Keskiajan filosofia
* Keskiajan yliopisto

## Kirjallisuutta

* Mäkinen, Virpi: *Akateemiset harhaopit - Pariisin oppituomio* teoksessa *Keskiajan aatehistoria*. Atena Kustannus Oy, Jyväskylä 2003.

## Aiheesta muualla

* Stanford Encyclopedia of Philosophy: Condemnation of 1277
Kauko Nyström

**Kauko Kalervo Nyström** (3. maaliskuuta 1933 Somero &ndash; 1. helmikuuta 2009) oli suomalainen seiväshyppääjä. Hän kilpaili myös kymmenottelussa.

Nyström voitti EM-pronssia seiväshypyssä Belgradissa 1962 tuloksella 460&nbsp;cm. Ennätyksensä 483&nbsp;cm hän hyppäsi Mäntässä 23. heinäkuuta 1963. Suomen mestaruuden Nyström voitti vuonna 1963 (tulos 480&nbsp;cm). Lisäksi hän saavutti kymmenottelussa SM-pronssia vuonna 1956. Seuratasolla Nyström edusti Someron Esaa, Jokioisten Jännettä ja Someron Voimaa.

Työuransa Nyström teki kelloseppänä, ja töissä hän kävi elämänsä loppuun asti. Hän menehtyi auto-onnettomuudesta saamiinsa vammoihin 75 vuoden ikäisenä. 

9. tammikuuta 2016 järjestetyssä tilaisuudessa Pajulahden urheiluopistolla Nyström valittiin Suomalaisen seiväshypyn Hall of Famen jäseneksi yhdessä Rauli Pudaksen kanssa. 

## Lähteet
* 
* http://trackfield.brinkster.net/
* http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm

### Viitteet
Laurent Gbagbo

**Laurent Koudou Gbagbo** (s. 31. toukokuuta 1945 Gagnoa) on norsunluurannikkolainen poliitikko ja maan entinen presidentti. 

Hän oli Félix Houphouët-Boignyn hallinnon vastustaja ja joutui 1970-luvulla vangituksi. Vuonna 1979 hän sai tohtorin tutkinnon Université Paris VII – Diderotista. Hän toimi professorina Cocody-Abidjanin yliopistossa ja myöhemmin kielten ja kulttuurien tiedekunnan dekaanina. Vuonna 1982 hän osallistui opettajien lakkoon ja perusti Norsunluurannikon kansanrintaman. Vuosina 1985–1988 hän oli maanpaossa Ranskassa. 

Gbagbo osallistui vuoden 1990 presidentinvaaleihin ainoana vastaehdokkaana Houphouët-Boignylle, mutta hävisi ne. Joulukuun 1999 Robert Guéïn vallankaappauksen jälkeen järjestetyissä vuoden 2000 presidentinvaaleissa Guéï julistautui voittajaksi, mutta Abidjanissa puhkesi kapina, jonka johdosta Guéï joutui pakenemaan. Gbagbosta tuli presidentti.

Sotilaat järjestivät 19. syyskuuta 2002 vallankaappauksen, joka epäonnistui ja johti sisällissotaan kapinallisten hallitseman pohjoisen ja hallituksen hallussaan pitämän maan eteläosan välillä. Aselepoon päästiin muutaman kuukauden kuluessa ja Gbagbo sai pitää asemansa ja maahan tuotiin ulkomaisia rauhanturvaajia. Rauha rikkoontui marraskuussa 2004 kapinallisten kieltäydyttyä luovuttamasta aseitaan.

Gbagbon kauden oli määrä päättyä 2005, mutta sitä jatkettiin useaan otteeseen, perusteena oli maan epävakaa tilanne. Rauhansopimus hallituksen ja kapinallisten (Forces nouvelles de Côte d'Ivoire) välillä allekirjoitettiin Burkina Fasossa maaliskuussa 2007 ja kapinallisten johtajasta Guillaume Sorosta tuli uusi pääministeri, kuitenkin kapinalliset hallitsivat suuria alueita Länsi- sekä Pohjois-Norsunluurannikosta.

Vuoden 2010 vaalien toisella kierroksella oppositiojohtaja Alassane Ouattara sai Ranskan tukemien lähteiden mukaan 54 prosenttia äänistä. Gbagboa tukeva perustuslakineuvosto kuitenkin kumosi tuloksen ja julisti Gbagbon voittajaksi, ja sen jälkeen hän vannoi valan toiselle kaudelle. Vaalien jälkeen maassa puhkesi rajuja levottomuuksia, joissa kuoli noin 3&nbsp;000 ihmistä. Euroopan unioni ja YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon syyttivät armeijan tukemaa Gbagboa valtaan takertumisesta ja painostivat häntä luopumaan asemastaan. Gbagboa tukivat lähinnä etelän kristityt, kun taas Ouattaraa pohjoisen muslimit.

Gbagbo pidätettiin 11. huhtikuuta 2011. Hänet pidättivät Ouattaran joukot, joita tukivat YK:n rauhanturvaajat sekä Ranskan joukot. Gbagbo luovutettiin marraskuussa 2011 Haagin kansainväliselle rikostuomioistuimelle, jossa häntä syytettiin rikoksista ihmisyyttä vastaan. Oikeudenkäynti Gbagboa ja sotilasjohtaja Charles Ble Goudea vastaan alkoi tammikuussa 2016 ja sen arveltiin kestävän jopa 3-4 vuotta. Tuomioistuimen päätöksellä Gbagbo vapautettiin tammikuussa 2019 sotarikossyytteistä. Gbagbon vaimo Simone Gbagbo vapautettiin jo kaksi vuotta aiemmin. Myös Gbagbon apulainen Charles Blé Goudé vapautettiin.

## Lähteet
Lentokenttä (televisiosarja)

**Lentokenttä** (*Airport*) on brittiläinen tositelevisiosarja, joka kertoo Britannian vilkkaimman lentoaseman, Heathrow’n lentoaseman arjesta. Ohjelman on tuottanut BBC. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja TV Viisi.

Jo ennen tositelevisiobuumia vuonna 1996 ensiesitetty *Lentokenttä* oli ensimmäisiä tositelevisiosarjoja, jotka laajensivat lajityyppiä poliisin työn kuvaamisesta muihinkin mielenkiintoisiin ammatteihin ja työpaikkoihin. Alun perin sarja kehitettiin tavanomaisen dokumenttisarjan ajatuksella, mutta eräät toistuvat vahvat henkilöhahmot veivät sitä tositelevision suuntaan.

## Jaksot
### Vuosi 1997
# Sumua
# Sumun synnyttämä suma
# Lentopelko
# Hätälasku
# Joulun yllätyksiä
# Pamelan pauloissa
# Neitsytmatka
# Appelsiiniyllätys
# Al Caponen ase
# Spice Girlsien perässä
## Sarjassa esiintyvät lentokenttä henkilöt
 

## Katso myös
* *[[Lentokentällä]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''BAA'' London Heathrow Airport 
* ''BBC''
* ''UKTV''
* ''UKTV People''
Reijo Vähälä

**Reijo Untamo Vähälä** (7. maaliskuuta 1946 Alajärvi – 27. syyskuuta 2024 Tampere) oli suomalainen korkeushyppääjä.

Alajärven Paalijärvellä syntynyt Vähälä yllätti yleisurheilua seuraavat ihmiset Ateenassa Euroopan mestaruuskilpailuissa 1969 voittamalla EM-hopeaa korkeushypyssä tuloksella 217 cm. Ennen Ateenan EM-kisoja 188-senttisen Vähälän ennätys oli edellisenä kesänä hypätty 213, joka oli myös Suomen ennätys. Loppukilpailussa Vähälä paransi Suomen ennätystä kahteen kertaan: 214 ja 217. Joukkueenjohtaja Jukka Uunila piti Vähälän mitalia sodanjälkeisen suomalaisyleisurheilun suurimpana yllätyksenä.

Vuoden 1971 EM-kisoissa Helsingissä Vähälä ei selviytynyt loppukilpailuun. EM-hallikisoissa Wienissä vuonna 1970 hän oli kymmenes. 

Ateenassa hypätty 217 jäi Vähälän uran parhaaksi. Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1966 ja 1970. Hän edusti Alajärven Ankkureita ja Tampereen Pyrintöä.

Vähälä oli koulutukseltaan matemaatikko ja kirjassaan *Elämäni hyppy* hän kuvasi uraansa funktiolla f(x) = -0{,}443x^2 + 21{,}02x - 36{,}9, missä x on hänen ikänsä vuosina ja funktion arvo saavutettu tulos.

Vähälä toimi Tampereella *[[Aamulehti|Aamulehden]]* atk-päällikkönä. Hän oli suuntautunut kulttuuriin. Hän kävi eri puolilla Suomea esiintyen lausuntamatineoissa.

Vähälä harrasti runonlausuntaa vuodesta 1994 liki 30 vuotta. Esiintymistilaisuuksia ehti olemaan lähemmäs 2&nbsp;500 ympäri Suomea: kouluissa, kirjastoissa, seurakunnissa, vanhainkodeissa, vankiloissa. Repertuaarissa oli yli 100 kirjailijan elämänläheisiä runon ja proosan hedelmiä, laulujakin. 

## Lähteet
* 
* http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm
* 
* Vähälä, Reijo: Elämäni hyppy

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Pentti Kahma

**Pentti Aatos Kahma** (s. 3. joulukuuta 1943 Alavieska) on suomalainen entinen yleisurheilija. Kahman päälaji oli kiekonheitto, mutta hän kilpaili myös kuulassa, pituudessa, moukarissa ja kymmenottelussa.

Kahma voitti kiekonheitossa EM-kultaa Roomassa 1974 tuloksella 63,62. EM-kisoissa Helsingissä 1971 ja olympialaisissa Montrealissa 1976 hän oli kuudes. Suomen mestaruuden Kahma voitti seitsemän kertaa, vuosina 1970, 1971, 1973–1976 ja 1978.

Parhaan tuloksensa 66,82 Kahma heitti Modestossa 24. toukokuuta 1975. Maailmantilastossa kausilla 1973–1976 Kahma oli sijoilla 4, 5, 5 ja 6.

## Lähteet
* 
* http://trackfield.brinkster.net/
* http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm

## Aiheesta muualla
* Ylen Elävä arkisto: Kahmalle EM-kiekkokultaa
Heikki Lahti

**Heikki Lahti** (19. tammikuuta 1934 Suolahti – 7. helmikuuta 2019 Jämsänkoski) oli suomalainen pelimanni, mandoliinin soittaja ja kouluttaja. Heikki Lahti aloitti mandoliinin soiton viiden vuoden ikäisenä. Musiikkia perheessä soittivat sekä vaari, Väinö-isä että Heikki Lahden kaksi veljestä. Heikki Lahden pääinstrumentti on mandoliini, mutta hän soitti orkestereissa myös rumpuja sekä viulua, kitaraa, bassoa ja busukia. Työelämässä ollessaan hän toimi metallityön opettajana Jämsänkoskella.

Heikki Lahti voitti kolme mandoliininsoiton Suomen-mestaruutta ja toimi pitkään mandoliininsoiton opettajana eri puolilla Suomea järjestetyillä kansanmusiikkikursseilla sekä Sibelius-Akatemiassa. Ulkomaan konserttimatkat suuntautuivat Euroopan lisäksi muun muassa Yhdysvaltoihin, Australiaan ja Venäjälle. Hänelle myönnettiin Kaustisen kansanmusiikkijuhlien Mestaripelimannin arvonimi Kaustisella 1991. Heikki Lahden yhtye valittiin vuoden yhtyeeksi Kaustisella vuonna 1997. Suomen kansanmusiikkiliiton kultaisen ansiomerkin hän vastaanotti vuonna 2004. Hänen soittoaan voi kuulla esimerkiksi levyllä *Heikki Lahti *–* Mandoliinimestari* sekä levyllä *Meijän heitto* (2007).

Heikki Lahden merkitys suomalaiselle pelimannimusiikille ja pelimannimandolismille on merkittävä. Hänen esimerkkinsä ja koulutuksensa ovat innostaneet useita nuoria ja vanhempia tarttumaan mandoliiniin ja soittamaan sillä kansanmusiikkia. 

Heikki Lahden ohjelmisto koostui pääasiassa monipuolisesti suomalaisesta kansanmusiikista. Hänen bravuurinumeroitaan olivat halsualaisen mestaripelimannin Otto Hotakaisen nopeat polkat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Heikki Lahden muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Pietro Aretino

**Pietro Aretino** (1492–1556) oli italialainen kirjailija, runoilija ja satiirikko. Hänet tunnetaan erityisesti rohkeista eroottisista teoksistaan, joita on viime vuosina käännetty nykykielelle ja käytetty elokuvien innoituksen lähteinä.

## Elämäkerta

Aretino ei juuri käynyt kouluja, mutta koska hänen porvarillisella äidillään oli aristokraattisia suojelijoita, hän kasvoi kuitenkin sivistyneiden ihmisten seurassa. Hän syntyi Aruzzossa josta otti nimensä (aretino = aruzzolainen) mutta asui Perugiassa 1510–1517, joidenkin tietojen mukaan tultuaan karkotetuksi synnyinkaupungistaan. Siellä hän kiinnostui maalaustaiteesta ja kirjoitti ensimmäiset runonsa, sekä löysi mesenaatin jonka suojeluksessa varttui samaan aikaan myös maalari Raffaello. Aretinon suojelija kuului paavi Leo X:n ulkopiiriin.

Aretino pääsi myös Medici-suvun ja etenkin kardinaali Giulio de' Medicin suosioon, varsinkin Leon kuoltua Medici halusi mustamaalata kilpailijoitaan parantaakseen mahdollisuuksiaan nousta seuraavaksi paaviksi.

Vuonna 1524 Aretino julkaisi Giulio Romanon kanssa kuvitetun sonettisarjan, joka kuvasi yksityiskohtaisesti erilaisia yhdyntäasentoja. Vuonna 1525 ilmestyi häväistyskirjoitus jonka kohde sai Aretinon melkein murhautettua. Näiden jälkeen Aretino pakeni Venetsiaan missä hän asui lopun ikäänsä.

Venetsiasta – Italian epäpaavillisimmasta kaupungista, kuten Aretino itse mainitsi – hän lähetti teräväsanaisia kirjeitä maan mahtaville. Kirjeet oli selvästi tarkoitettu julkisuuteen, ja ne tasapainoilivat imartelun ja kiristyksen rajamailla. Frans I (Ranska) ja Kaarle V (keisari) maksoivat hänelle eläkettä samaan aikaan, kumpikin toivoen Aratinon mustamaalaavan toista.

Aretino oli Tizianin läheinen ystävä ja tämä maalasi hänestä useita muotokuvia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Pornokrates.com
Ludovico Ariosto

**Ludovico Ariosto** (1474 Reggio – 1533) oli italialainen renessanssirunoilija, joka tunnetaan eeppisestä runoelmastaan *[[Raivoisa Roland]]*, *Orlando furioso*. Häntä pidetään Danten jälkeen Italian toiseksi suurimpana runoilijana.

## Elämä ja teokset
Ariosto syntyi Reggiossa Emilian maakunnassa. Hän oli kiinnostunut runoudesta jo nuorena, mutta isänsä käskystä hän meni lukemaan lakia. 

Isänsä kuoleman jälkeen Ariosto joutui elättämään sisaruksiaan sekalaisilla töillä ja kirjoitteli siinä sivussa pieniä tarinoita. Vuonna 1518 hän pääsi Ferraraan herttua Alfonso I d´Esten palvelukseen. Hänen tehtävänään oli hoitaa ruhtinaan kirjeenvaihtoa ja kirjoittaa runoja, jotka ylistävät ruhtinasta. Alfonso I oli tunnettu häikäilemättömänä ja julmana hallitsijana, mutta hän tuki mielellään kuvataiteilijoita ja runoilijoita.

Arioston näytelmä *Cassaria* ilmestyi 1508. Runoilijana Ariosto oli mestarillinen. Hänen onnistui runoillaan kuvata renessanssin ajan värikästä elämää ja käyttää siinä kaunista, mielikuvituksekasta kieltä. Hän kirjoitti myös huvinäytelmiä ja satiireja. Vuonna 1518 ilmestyi hänen pääteoksensa, *Raivoisan Rolandin* ensimmäinen versio, ja teos teki kirjoittajastaan heti tunnetun. Ariosto käytti teoksen muotoiluun loppuelämänsä, ja sen viimeinen versio ilmestyi vuonna 1532, jolloin teos käsitti lähes 40&nbsp;000 säettä.

### Raivoisa Roland
*Raivoisan Rolandin* päähenkilö on vaelteleva ritari, joka on onnettomasti rakastunut saraseenien kuninkaan kauniiseen tyttäreen Angelicaan. Roland eli Orlando kokee monia seikkailuja etsiessään lempensä kohdetta. Teos käsittää taistelukohtauksia, lemmenidyllejä ja huvittavia sattumuksia. Kaiken yllä käyttää taikasauvaansa haltijatar nimeltä Sattuma. Runoilija käyttää estoitta mielikuvitustaan, ja teos kuvaa mahtavaa haavemaailmaa.

## Suomennettu tuotanto
Arioston tuotantoa on julkaistu suomeksi seuraavasti:
* *Raivoisa Roland*, Laulu XXIII: 102–136, suom. Yrjö Jylhä, antologiassa *[[Maailmankirjallisuuden kultainen kirja|Italian kirjallisuuden kultainen kirja]]*, toim. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1945
* Rauhallisen elämän ohjelma: katkelma (Satakieli ei viihdy suojassa häkin), suom. Aale Tynni, teoksessa: *Sydänpäivä: juhlakirja Aarne Anttilan täyttäessä 60 vuotta 24.4.1952*, SKS 1952
* Satakieli ei viihdy suojassa häkin (Satire: Satira 3), *Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa*, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 , WSOY 2004  (Käännös on ote satiirista, sen alkurivi on rivi 37.)

## Lähteet
* Grimberg, C.: Kansojen historia, osa 12, Tieteen ja taiteen vuosisata. Helsinki: WSOY 1982 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* http://www.letturaitaliana.net/autori/ludovico_ariosto.html
* Giulio Marchetti Ferrante : Ludvico Ariosto. Kuuluisan italialaisen runoilijan kuoleman nelisatavuotispäivä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 04.06.1933, nro 23, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Cochisen kulttuuri

**Cochisen kulttuuri** (Cochisen traditio, Cochisen perinne) oli kivikautinen lähinnä metsästykseen ja keräilyyn perustunut intiaanikulttuuri, joka vallitsi lounaisen Yhdysvaltain kuivilla seuduilla eri tietojen mukaan välillä 12000–200 eaa. Kulttuuri vallitsi suunnilleen nykyisen New Mexicon osavaltion seuduilla Neljän nurkan alueella. Cochiseen liittyy mm. varhaista perua olevia kulttuuripiirteitä mm. keihäslinko, kasvien jauhaminen ravinnoksi, korinpunonta ja myöhemmin mahdollisesti vaatteiden kudonta. Cochisen intiaanit söivät riistaa, mm. peuraa ja jänistä sekä pieneläimiä, kuten liskoja ja hyönteisiä. He keräilivät pähkinämännyn siemeniä ja kaktusten syötäviksi kelpaavia osia.

Varhainen, arkaainen Cochisen kulttuuri pohjautui siementen keräilyyn tai mahdollisesti myös viljelyyn ja metsästykseen. Maissinviljely saattoi alkaa 5000 eaa. tai jo aiemmin. Sulphur Spring -kauden löydöt viittaavat lähinnä keräilyyn vuosina 7000–4000 eaa. Chiricahuan löydöissä näkyy keihäänkärkien määrän lisääntyminen vuosien 4000–500 eaa. välillä. San Pedron kauden (1500–200 eaa.) ihmiset asuivat puoliksi maahan kaivetuissa majoissa. Väestöä saattoi olla tällöin enemmän kuin aiemmin. San Pedron kaudella käytettiin suuria, arkaaisen tyyppisiä "puraistuja" keihäänkärkiä. Jotkut kauden ryhmät viljelivät maissia. Cochisen kulttuuri oli luultavasti myöhempien Hohokamin ja Mogollónin edeltäjä, mutta näitä myöhempiä kulttuureja ei voi löydösten perusteella yhdistää samoihin intiaanikansoihin.

## Cochisen vaiheet
Cochisen kulttuuri saattoi saada alkunsa jo paleointiaanien kaudella, mutta varmemmin Cochisesta voidaan puhua vasta noin 7000–4000 eaa. alkaneella arkaaisella kaudella. Sen jälkeiset kaudet ovat:

* Sulphur Spring -vaihe (n. 7000/6000–4000 eaa). Tältä ajalta on säilynyt lähinnä jauhinkiviä, mutta myös jonkin verran riistan jäänteitä.
* Chiricahua-vaihe (n. 3500–1500 eaa.), tämä aikakausi saattoi alkaa tosin paljon aiemmin. Kaudelta on säilynyt nuolenkärkiä sekä siementen käsittelyesineitä, ja tällöin metsästyksen merkitys oli suurempi kuin aiemmin. Varhaisen maissin jäänteitä on myös löytynyt.
* San Pedro -vaihe (1500–200 eaa. (etelälounaassa)); Tällöin oli laajempaa, ehkä myös pysyvämpää asutusta, jolloin mortteleita ja kuoppataloja ilmaantui Keramiikasta on löytynyt jäänteitä Mogollón-kulttuurin alueella.

## Katso myös
* Aavikon arkaainen kausi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* About.com: Cochise Culture 
* Britannica: Cochise culture
Induktiosilmukka

**Induktiosilmukka** on sähkömagneettisen kentän siirtämiseen ja havaitsemiseen käytetty laite, jonka toiminta perustuu siihen, että muuttuva magneettikenttä indusoi sähköjohtoon jännitteen ja vastaavasti silmukassa kulkevan sähkövirran muutos synnyttää silmukan sisään muuttuvan magneettikentän. Induktiosilmukkaa käytetään muun muassa äänen siirrossa, metallinpaljastimissa ja  liikkuvan ajoneuvon havaitsemiseen tiehen upotetun silmukan avulla.

Induktiosilmukka on yleisesti käytössä oleva huonokuuloisten apuväline, jolla julkisissa tiloissa kuulutukset, puheet tai muu ohjelma välitetään langattomasti suoraan kuulolaitteeseen. Tällä vähennetään huonon akustiikan ja taustamelun vaikutusta kuunteluolosuhteisiin. Induktiosilmukoita on yleisesti kirkoissa, isoissa auditorioissa tai palvelupisteissä.   Myös puhelinyhteys voidaan välittää puhelimesta kuulokojeeseen induktiosilmukan avulla.

## Induktiosilmukka kuulon apuvälineenä

Induktiosilmukkatyyppejä ovat  huonesilmukka, palvelupistesilmukka, kaulasilmukka ja tyynysilmukka. Yhteistä kaikille silmukkatyypeille on, että yhteys kuulolaitteesta silmukkaan ei vaadi johdinta, vaan signaali siirtyy langattomasti. Verrattuna kuulokkeisiin saadaan myös se hyöty, että kuulolaitteet on sovitettu käyttäjän oman kuulon tasoon, jolloin ääni kuuluu mahdollisimman tasapainoisesti.

Induktiosilmukkaan syötetään äänisignaali mikrofonin tai tilan/huoneiston äänentoistojärjestelmän kautta.

### Induktiosilmukka Suomen rakentamismääräyksissä
Suomen rakentamismääräyskokoelma velvoittaa asentamaan induktiosilmukan tai muun äänensiirtojärjestelmän kokoontumistiloihin, joissa on äänentoistojärjestelmä.

*"3.3.1 Määräys*

*Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös tele-/induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä."*

### SFS-EN 60118:4 standardi määrittelee induktiosilmukan
Induktiosilmukka on käytössä olevista äänensiirtojärjestelmistä ainoa, jonka toiminnalliset ominaisuudet on määritelty kansainvälisesti hyväksytyllä standardilla (IEC 60118-4:2014). Kuulolaitevalmistajat optimoivat kuulolaitteiden ominaisuudet tämän standardin perusteella. Hyvälaatuisen toiminnan kannalta on siis oleellista, että myös tiloihin asennetut induktiosilmukat täyttävät standardissa määritellyt vaatimukset, jolloin koko signaalin siirtotie toimii parhaalla mahdollisella tavalla. Suomessa tämä standardi on julkaistu nimellä SFS-EN 60118-4:en. Siinä määritellään yksiselitteisesti induktiosilmukkasignaalin laatuvaatimukset, silmukkajärjestelmän testaus ja merkinnät.

## Lähteet
Markku Taskinen

**Markku Aulis Taskinen** (s. 25. helmikuuta 1952 Kuusamo) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija. 

Taskinen voitti EM-pronssia 800 metrin juoksussa Roomassa 1974 tuloksella 1.45,89. Milanossa 1978 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden 800 metrillä ajalla 1.47,36 (SE). 

Taskinen voitti Suomen mestaruuden 400 metrillä vuonna 1973 ja 800 metrillä viidesti vuosina 1973, 1974, 1975, 1976 ja 1978. Monipuolinen Taskinen edusti Suomea Ruotsi-ottelussa vuonna 1979 myös 400 metrin aidoissa, joissa teki tuloksen 51,92.

Seuratasolla Taskinen edusti Viipurin Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimi muun muassa Pertti Helin.

Taskinen teki työuransa Finnairin liikennelentäjänä. *Helsingin Sanomien* 50-vuotishaastattelussa hän kritisoi voimakkaasti 1970-luvun huippu-urheilun dopingkulttuuria.

## Lähteet

* 
* http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm
### Viitteet
Amirantit

**Amirantit** on korallisaariryhmä Afrikan itärannikolla, leveyspiirillä 5 S. Se on  osa Seychellejä. 

Saaria ovat muun muassa Rémire, D'Arros, Desroches, Etoile, Saint Joseph, Marie Louise ja Desnoeufs. Niistä Desroches on suurin. Se on varsinainen paratiisisaari: valkoista hienoa hiekkaa ja kookospalmuja. Saari on viisi kilometriä pitkä ja vain 500 m leveä, ja siellä asuu noin 40 henkeä yhdessä kylässä. Saari on erityisesti sukellusturistien suosiossa, sillä saarta ympäröivät upeat ja lajirikkaat koralliriutat.

## Lähteet
Stig Lönnqvist

**Stig Johan Lönnqvist** (s. 12. huhtikuuta 1949 Salo) on suomalainen pikajuoksija. 

Lönnqvist voitti EM-pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa Roomassa 1974. 400 metrin juoksussa Lönnqvist saavutti SM-hopeaa ulkoradoilla vuosina 1972, 1973 ja 1976 sekä sisäradoilla vuonna 1976. Seuratasolla Lönnqvist edusti Esbo Idrottsföreningia ja Lohjan Kisa-Veikkoja.

Nykyään Lönnqvist toimii Länsi-Uudenmaan jätehuollosta vastaavan Rosk’n Roll Oy Ab:n toimitusjohtajana. Vuonna 2013 hän sai ympäristöneuvoksen arvonimen.

## Lähteet
* 
* http://www.kolumbus.fi/geodun/smm.htm 

### Viitteet
Arezzo

**Arezzo** on kaupunki Italian Toscanassa, noin 80 kilometriä Firenzestä kaakkoon. Se on Arezzon maakunnan pääkaupunki. Arezzossa on arviolta 99&nbsp;543 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 384,53 neliökilometriä. 

Kaupunki sijaitsee 296 metriä merenpinnan yläpuolella. Se oli aikoinaan etruskien tärkeä kaupunki nimeltään Arretium. Napoleon valloitti sen aikoinaan, ja toinen maailmansota tuhosi monia kaupungin historiallisista rakennuksista. 

Etruskien taiteen hieno esimerkki, Arezzon hirviö, on löytynyt Arezzosta. Roomalaisaikaan kaupunki oli tärkeä keramiikan tuotannon keskus. Siellä tuotettu *[[terra sigillata]]* oli arvostettua, ja sitä vietiin ympäri valtakunnan. Tuotanto alkoi kaupungissa n. 40 eaa. ja jatkui aina toisen vuosisadan puoliväliin asti.

## Nähtävyydet
Arezzon kuuluisin nähtävyys on San Francescon kirkossa oleva freskosarja. Sen on tehnyt Piero della Francesca 1400-luvun puolivälissä. Freskot kertovat Todellisen ristin legendan.

Piazza Grande on kaupungin pääaukio. Sitä ympäröivät vaakunoin koristellut talot. Aukion lähellä oleva kirkko, La Pieve di Santa Maria, toimii hyvin maamerkkinä.

Aukion takana, mäen päällä, on suuri puisto. Sen itäreunalla on Medicien rakennuttama linna, Fortezza Medicea. Puiston vastakkaisella puolella on tuomiokirkko.

Arezzossa järjestetään vuosittain yksi Italian suurimmista rockfestivaaleista, Arezzo Wave. Se on ilmainen tapahtuma heinäkuun ensimmäisellä viikolla ja kerää noin 150 konserttiin yleisöä lähes 250&nbsp;000. Suomalaisista siellä on esiintynyt Leningrad Cowboys.

## Lähteet
* Firenze ja Toscana, Tammi 2007
* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Arretium

**Arretium** (etruskiksi **Aritim**), nykyinen Arezzo, oli etruskien kaupunki lähellä Arnon yläjuoksua. Arretium lienee syntynyt vasta 500-luvulla eaa., mutta se kehittyi ja vaurastui hyvin nopeasti. Se toimitti suuren määrän aseita ja viljaa Rooman armeijan ja laivaston tarpeisiin toisen puunilaissodan aikana. Arretiumin alun perin 400-luvulla eaa. rakennettua kaupunginmuuria korjattiin 200-luvulla eaa., jolloin siitä tehtiin harvinainen umpitiilimuuri. Kaupungissa kehitettiin punasävyinen keramiikka, josta tuli Rooman keisariajan suosituin ja laajalle levinnein keramiikkalaji

## Lähteet
*Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. .
### Viitteet
FC TVMK

**FC TVMK** on entinen tallinnalainen jalkapalloseura. Seura voitti Meistriliigan kaudella 2005. Vuonna 2008 seura lopetti toimintansa talousvaikeuksien vuoksi. 

## Historia
Virallisesti TVMK perustettiin vuonna 1990, mutta sen samanniminen edeltäjä perustettiin jo vuonna 1951. Kirjaimet TVMK tulevat sanoista *Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat*. Joukkue on kuulunut Viron uudelleenitsenäistymisen jälkeen sarjan kärkipään joukkueisiin ja voittanut lukuisia mitaleita.

Lyhyen historiansa aikana TVMK on tunnettu lukuisilla nimillä. Vuonna 1992 se vaihtoi nimekseen *TVMV*, 1993 *Nikol*, mistä eriytyi myöhemmin FC Lantala ja TVMK jatkoi nimellä *FC Tevalte*, myöhemmin  *Tevalte-Marlekor* ja *Marlekor* ennen kuin vuonna 1997 palasi nykyiseen nimeensä.

Kaudella 2008 seura ajautui talousvaikeuksiin ja toiminnan jatkuminen oli vaakalaudalla. Joukkue kuitenkin pelasi poikkeusluvalla sarjakauden loppuun, mutta se tiputettiin viimeiseksi. Kauden loputtua sekä pääsarjassa pelannut edustusjoukkue että toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannut kakkosjoukkue lopettivat toimintansa. 

## Saavutuksia
* Viron cupin voitto 1992, 1993 ja 2003
* Viron mestaruus 2005
* Viron mestaruus -hopeaa 2001, 2003 ja 2004
* Viron mestaruus -pronssia 2002

## TVMK:n menestys kausittain

** nimellä Marlekor Tallinn*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivu
Nina Holmén

**Siv Nina Anette Holmén** (o.s. **Wärn**, s. 29. syyskuuta 1951 Ähtävä) on suomalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Seuratasolla Holmén edusti HIFK:iä.

## Ura
Holmén aloitti juoksuharjoittelun 14-vuotiaana Esse IK:ssa.

Holmén voitti EM-kultaa 3&nbsp;000 metrillä Roomassa 1974 ajalla 8.55,10. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli 1&nbsp;500 metrillä yhdeksäs. Roomassa juostu Suomen ennätys kesti aina vuoteen 1988. Maastojuoksun MM-kisoissa Holmén oli henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenes vuonna 1973 ja hopealla vuonna 1974 ja joukkuekilpailussa hopealla 1973 ja pronssilla 1974.

Holmén voitti Suomen mestaruuden 800 metrillä kahdesti (1975 ja 1976), 1&nbsp;500 metrillä kolmesti (1974, 1975 ja 1976) ja 3&nbsp;000 metrillä kerran (1972). Hän voitti myös maastojuoksumestaruuden vuonna 1975.

## Perhe
Holmén on kotoisin Värnumin kylästä, Ähtävältä (myöhemmin Pedersören kunta). Hänen vanhempansa Åke ja Märtha Wärn olivat maanviljelijöitä. Holménin aviomies on juoksija Rune Holmén ja poika maratonin Euroopan mestari Janne Holmén. Vuonna 1976 Nina ja Rune Holmén muuttivat Ahvenanmaalle. Seuraavana vuonna syntyi poika Janne ja kolme vuotta myöhemmin toinen poika.

## Suomen ennätykset
:Lähde: Tilastopaja

## Lähteet

* 
* http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm
* https://www.arrs.run/

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Ylen Elävä arkisto: Nina Holmén juoksee Euroopan mestariksi
* Yle Arkivet: Löparsläkten Holmén
Mustangi

**Mustangi** on läntisten Yhdysvaltojen villihevonen.

Pohjois-Amerikan alkuperäiset hevoslajit metsästettiin sukupuuttoon viimeistään 8&nbsp;000 vuotta sitten. Nykyajan mustangit ovat eurooppalaisten kesyhevosten jälkeläisiä. Espanjalaiset valloittajat toivat Amerikkaan omia hevosiaan 1500-luvun alkuvuosikymmenistä alkaen. Pohjois-Amerikkaan ensimmäiset hevoset tuotiin vuonna 1519. Karkailevat hevoset muodostivat lopulta miljoonapäisiä laumoja Pohjois-Amerikan tasangoille. Laumoihin liittyi espanjalaisia seuranneiden eurooppalaisten uudisasukkaiden tuomia erirotuisia hevosia, ja ne muodostivat ajan myötä oman pohjoisamerikkalaisen rotunsa.

Mustangeja pyydystettiin ja tapettiin paljon 1800-luvulla. Nykyisin Yhdysvalloissa on 37&nbsp;000 mustangia, joista puolet Nevadan osavaltiossa. Nevadan mustangikanta on kasvanut niin suureksi, ettei luonto kestä sitä, ja niitä hävitetään. Muualla Yhdysvalloissa mustangeja on Arizonan, Kalifornian, Oregonin, Utahin ja Wyomingin osavaltioissa. Mustangeja on jonkin verran myös Kanadassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ruunivoikko

**Ruunivoikko** on hevosen voikkogeenin haalistama ruunikkoväri. Ruunivoikko muistuttaa melko paljon ruunihallakkoa, mutta nämä värit aiheuttavat erilliset geenit. Ruunivoikon ja hallakon erottaa toisistaan muun muassa siten, että hallakolla on aina siima (joka tosin ruunivoikollakin saattaa joskus olla), kauttaaltaan hieman runkoa tummempi pää sekä yleensä selkeän kaksiväriset jouhet. Ruunivoikon peitinkarva on tavallisesti vaaleanruskea, mutta siinä on yleensä vivahdus keltaista, nokisella tummalla ruunivoikolla jopa vihertävänkeltaista. Ruunikoiden tapaan ruunivoikon jalat ovat etupolvesta ja kintereestä alaspäin mustat, samoin hevosen harja- ja häntäjouhet.

## Samankaltaisia värejä
Ruunivoikko voi olla vaikea erottaa esimerkiksi vaaleasta ruunikosta tai ruunihallakosta, nokisuuden tummentamat ruunivoikot myös tummista ruunikoista. 

## Buckskin-hevoset

*Buckskin* (kirjaimellisesti "kauriinnahka") on englanninkielinen nimi ruunivoikolle ja niinkutsuttu värirotu. Ennen voikko- ja hallakkovärien genetiikan ymmärryksen selkeytymistä buckskin-nimityksellä saatettiin viitata myös hallakkoväreihin, etenkin ruunivoikkoja joskus paljonkin muistuttaviin kellahtaviin ruunihallakoihin. Hevosten värijalostuksessa ei näistä syistä myöskään pitkään ollut mitään yhtenäistä käsitystä siitä, saiko tai pitikö buckskinilla olla siima tai miten tummat ja tasaisen väriset sen jouhien piti olla. Myös vaalea siimaselkäinen ruunikko saattoi tulla nimetyksi tämän väriseksi.

Yhdysvalloissa perustettu kansainvälinen buckskinhevosjärjestö ''International Buckskin Horse Association'' ottaa nykyisin rekisteriinsä - eriteltyinä - väriltään ruunivoikkoja tai hallakoita (hiirakko, ruunihallakko tai punahallakko) hevosia. Kyseessä onkin hiukan palominon tapainen "värirotu", joka perustui alun perin siihen ajatukseen että ruunivoikot ja hallakot hevoset ovat värinsä ohella perineet esivanhemmiltaan erityisominaisuuksia, kuten sitkeyttä ja kestävät kaviot.

Buckskin-rekisteriin pääsevältä hevoselta vaaditaan värin lisäksi yli 142 sentin säkäkorkeus. Se ei saa olla kirjava tai tiikerinkirjava eikä myöskään kimo tai päistärikkö. Päärekisteriin (*permanent registration*) pääsevältä hevoselta edellytetään myös joko päärekisterissä olevat molemmat vanhemmat tai tietty määrä jälkeläisiä (oriilta 12, tammalta 3) jotka oikeanlaisen värinsä ansiosta ovat päässeet oheisrekisteriin (*appendix*). Varsat siirtyvät oheisrekisteristä yksivuotiaina joko suoraan päärekisteriin, jos varsan molemmat vanhemmat jo ovat siinä, tai esirekisteriin (*tentative registration*) josta ne jälkeläisnäyttöjen perusteella voivat päästä päärekisteriin. Ruunat pääsevät kuitenkin suoraan päärekisteriin, koska niitä ei voida käyttää jalostukseen.

## Katso myös
*Ruunihallakko
*Ruunikko
*Voikko

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Hevosmaailma.net
Ruunihallakko

**Ruunihallakko** (rnhkko) () on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Ruunihallakon pohjaväri on ruunikko, jonka hallakkotekijä haalistaa vaaleaksi punaruskeaksi.

Ruunihallakon rungon väri vaihtelee erittäin vaaleasta ruskeasta melko voimakkaaseen punaruskeaan. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä mustat, reunoilta vaaleammat. Ohutkarvaisilla ja -jouhisilla lämminverisillä ruunihallakoilla jouhien kaksivärisyys ei kuitenkaan välttämättä ole selkeää. Hallakoilla aina esiintyvä siima on musta tai tummanruskea. Pangare-kuviointi voi vaalentaa entisestään vaalean ruunihallakon hyvin haaleanpunertavaksi. Erityisen vaalea ruunihallakko voikin olla vaikea erottaa valkorunkoisesta ruunivoikonhallakosta, joskin voikkouden mahdollisuus pystytään yleensä ottamaan huomioon tai sulkemaan pois hevosen suvun tai pelkän rodunkin perusteella.

## Samankaltaisia värejä
Ruunihallakon voi sekoittaa moniin väreihin, myös sellaisiin, joissa ei ole hallakkogeenin vaikutusta.


Tiedosto:Campolina image-1b-.jpg|Ruunivoikolla voi ruunihallakon tavoin olla siima ja vaaleanruskea peitekarva. Sen päässä ei kuitenkaan välttämättä ole hallakkovärille tyypillistä tummuutta. Tältä yksilöltä puuttuu myös siima, joka hallakoilla aina on.

Tiedosto:BayRoan2.jpg|Ruunikonpäistärikkö: runko on vaaleampi kuin jalat ja pää, ja yksilöllä on selässä siimamainen tumma viiru. Rungon väri on kuitenkin selkeästi valkoisen sekakarvan aiheuttama.

Tiedosto:Bardigiano3 - Ganggasse stehend.jpg|Erityisesti punaruunikko voi klipattuna vaalentua merkittävästi. Hevosta tarkastelemalla voidaan kuitenkin havaita pään ja rungon sävyeron johtuvan karvan pituudesta. Kuvan yksilöltä myös puuttuu siima.


## Aiheesta muualla
Patayan kulttuuri

**Patayan kulttuuri** oli vuosina 700–1550 Pohjois-Amerikan lounaisosissa vallinnut intiaanikulttuuri. Patayan ihmiset olivat liikkuvia metsästäjä-keräilijöitä, eivätkä he rakentaneet suuria rakennelmia. Kulttuuri levittäytyi osiin Kaliforniaa, Kalifornian niemimaata ja Arizonaa, Coloradon jokilaaksoon ja ympäröiville ylängöille pitkin Grand Canyonia. Lähinaapuri oli hohokam keskisessä ja itäisessä Arizonassa.

Patayan kulttuuri on yumaheimon vanhaa kulttuuria. Ensimmäiset kulttuurin piirteet ilmestyivät noin 875 Coloradojoelle. Patayan ihmiset ovat saattaneet viljellä tulva-alueilla maissia. Keramiikka otettiin käyttöön 700 jaa. Alkuaikojen patayan ihmiset asuivat pitkätaloissa, joissa oli huoneita peräkkäin, myöhemmin harvakseltaan sijaitsevissa taloryhmissä.

## Aiheesta muualla
* Patayan Map and Pottery
Rautiaanhallakko

**Punahallakko** (phkko) (engl. *red dun* tai *chestnut dun*, ruots. *rödblack*) on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Punahallakon pohjaväri on rautias, jonka hallakkogeeni haalistaa vaaleanpunertavaksi. Väri voi olla vaikea erottaa tavallisesta rautiaasta.

Punahallakon runko on vaaleanpunaruskea, ja hallakkoväreille tyypillisesti väri on pään ja jalkojen alueella tummempi. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä tummemmanpunertavat, reunoilta vaaleammat. Hallakoilla aina esiintyvä siima on punaruskea ja saattaa erottua huonosti.
HLA

**HLA**-molekyylit (Human Leukocyte Antigen) ovat immuunipuolustuksen toiminnan perusta. Ihmisen jokaisessa solussa on HLA-molekyylejä, jotka esittelevät solun sisäisiä proteiineja.

HLA-geenialue on noin neljän miljoonan emäsparin pituinen DNA-alue kromosomissa 6. Geenialue koostuu kolmesta luokasta, luokat 1, 2 ja 3.

*Luokan 1 geenialue sisältää HLA-lokukset A, B ja C, joiden tuotteita esiintyy kaikissa tumallisissa soluissa. HLA-1 molekyylit esittelevät solun sisäisiä proteiineja, jotta immuunipuolustus voi tunnistaa esimerkiksi viruksen infektoiman solun, kun HLA-1 molekyyli esittelee virusten proteiinirakenteita.

*Luokan 2 HLA-molekyylejä esiintyy pääasiassa antigeenia esittelevien solujen (APC-solut, Antigen Presenting Cells) pinnalla, sekä kateenkorvan pinnan epiteelisoluissa. Soluissa, jotka eivät osallistu immuunireaktioon, ei esiinny HLA-2 molekyylejä. Antigeeniä esittelevä solu, esimerkiksi makrofagi esittelee syömänsä mikrobin antigeenejä HLA-2 molekyylissään, ja immuunipuolustus voi käynnistää immuunivasteen.

*Luokan 3 geenialue sisältää geenejä, jotka koodaavat muun muassa komplementin osia.
Summa logicae

**Summa logicae** (*Logiikan summa*) on Vilhelm Occamilaisen kirjoittama logiikan käsikirja. Se on kirjoitettu joskus ennen vuotta 1327, ja julkaistu Pariisissa 1447/1448, Bolognassa 1498, Venetsiassa 1508 ja Oxfordissa 1675.

Teos kuvasi ja kehitti syllogistista logiikkaa. Sen keskeisenä teemana on johtopäätösten tekeminen.

## Aiheesta muualla
;Teos:
* Guillelmus de Ockham: ''Summa logicae'' Wikisource 
* William of Ockham: ''Summa logicae'', poimintoja osasta I 
* William of Ockham: ''Summa logicae'' III.3.46 ("De insolubilibus") 

;Muuta:
* King, Peter: William of Ockham: Summa logicae *Central Works of Philosophy* (Vol. 1) Acumen 2005: 243–.
Sari Laine

**Sari Laine** (s. 18. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen karateka ja karatevalmentaja.

Laineen urheilu-uran suurin saavutus on vuonna 1994 saavutettu maailmanmestaruus. Hänellä on myös MM-hopea vuodelta 1998 ja MM-pronssi vuodelta 1986. Euroopan mestaruuskisoissa hän on saavuttanut seitsemän henkilökohtaista mestaruutta ja yhteensä 21 mitalia. Hän voitti mestaruuden vuosina 1987, 1991, 1992 (oma painoluokka sekä avoin sarja), 1994, 1995 (avoin sarja) ja 1996.

Laineelle myönnettiin musta vyö vuonna 1992. Nykyisin hänen vyöluokkansa on 4. dan. Laine valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuonna 1995. Hän sai valtion urheilija-apurahaa vuosina 1999–2000. Vuosina 2006–2010 sekä 2011–2012 hän toimi Suomen karateliiton päävalmentajana.

## Lähteet
* *Kilpakenttien sankarit*, Tammi 1992, s. 26–27
* http://www.kushin-kan.net/juttuja.htm, viitattu 10. huhtikuuta 2006
* Suomi menestynyt kansainvälisillä kentillä (PDF)

### Viitteet
Pietari–Ladožskoje ozero -rata

**Pietari–Ladožskoje ozero -rata** on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus Karjalankannaksella. Se alkaa Pietarin Suomen rautatieasemalta ja kulkee Rääpyvän ja Rahjan kautta Ladožskoje ozeroon Laatokan rannalle.
Leikkaus

**Leikkaus** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* leikkaus, geometriassa kahden suoran, käyrän, tason tai muun kuvion yhteinen piste tms.
* leikkaus, joukko-opissa joukko, johon kuuluvat annettujen joukkojen yhteiset alkiot
* leikkaus, (esimerkiksi valtion) menojen vähentäminen
* leikkaus, saksilla suoritettava toiminta
* leikkaus, puuvartisten kasvien hoitotoimenpide
* leikkaus, kirurginen toimenpide
* leikkaus, elokuvan valmistuksen työvaihe
* leikkaus tai kallioleikkaus, maansiirtötyö, jossa halkaistaan kallioon ura tietä, rataa tai muuta uraa varten varten
* leikkaus, kemikaalin leikkaus, ohennus tai jatkaminen.
Kaukaluoto

**Kaukaluoto** () ja **Värlax** (alkujaan *Väärälaksi*, *Väärälahti*) ovat kaksi saarta Vaasan saaristossa Mustasaaren kunnassa. Saaret kuuluivat Koivulahden kuntaan vuoteen 1973 asti, jolloin kuntaliitos Mustasaareen tapahtui. Saarilla asuu 60 ihmistä (2021). Saarille on kiinteä tieyhteys mantereelta. Saarilla on oma postinumero 66999 Kaukaluoto.

Saarille syntyi asutusta vähitellen sen jälkeen, kun mantereen talonpojat ryhtyivät käyttämään niitä laitumena kesäisin. Pysyvää asutusta syntyi luultavasti 1600-luvulla. Kaukaluoto sähköistettiin 1956 ja kiinteä tieyhteys mantereelle avattiin 1975.

Ruotsinkielinen nimitys Köklot on syntynyt germaanisten kielten vaikutuksesta saaren alkuperäisestä suomenkielisestä nimestä Kaukaluoto. Nimi Kaukaluoto on tullut siitä, että saariryhmä oli kaukana isokyröläisille. Kaukaluoto-nimi on esiintynyt Köklotin rinnalla, mutta on jäänyt vähemmän käytetyksi seudun ruotsinkielisyyden vuoksi. Niinpä Köklotvägen käännetään vieläkin suomeksi Köklotintie. Toinen teoria nimen alkuperästä perustuu alkuperäiseen ruotsinkieliseen kirjoitusasuun *Kåcklot*, jossa *Kåck* eli *Kock* tulkitaan henkilönnimeksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Köklot ja Värlax Mustasaaren saariston sivulla
Leikkaus (puutarha)

**Leikkauksella** tarkoitetaan puiden ja pensaiden oksien lyhentämistä tai karsimista halutun muodon ja koon saavuttamiseksi. Karsimisessa poistetaan koko oksa aivan sen tyvestä tai jätetään tarvittaessa pieni tappi. Lyhentämisessä tai latvomisessa leikataan vain osa oksasta.

Monet pensaat kasvavat epäsäännöllisen muotoisiksi ja harvoiksi, jos niitä ei leikata koskaan. Harvennusleikkauksen avulla jäljelle jäävät oksat saavat enemmän ilmaa ja valoa. Leikkaamalla saadaan kasvit myös pysymään halutunlaisessa muodossa. Erityisesti pensasaitoja leikataan, jotta ne pysyisivät siisteinä muodossaan. Monet pensaslajit voi leikata välillä aivan maan tasalle. Pensaita ei tulisi leikata niin, että katkaistaan kaikki oksat samalta korkeudelta, vaan niin, että pensaat säilyttävät luonnollisen muotonsa.

Hedelmäpuita on tärkeää leikata, koska vanhojen huonosti hoidettujen puiden hedelmäsato jää vähäiseksi ja huonolaatuiseksi liian tiheän oksiston vuoksi.

Esimerkiksi koivuja ei suositella leikattavaksi, koska ne näyttävät yleensä paremmilta luonnollisesti kasvavina - siksi niille myös pitäisi jättää tarpeeksi kasvutilaa, ettei leikkuuta tarvittaisi.

Juuria leikataan tarvittaessa vain istutettaessa.

Ruohoa leikataan puutarhoissa ruohonleikkureilla.

## Mahlavuoto
Lehtipuita, joilla on kasvukauden alussa voimakas mahlavuoto ovat muiden muassa:

* vaahterat
* hevoskastanja
* jalopähkinät
* kirsikat
* luumut
* koivut.

Tämä vaikuttaa leikkaus ajankohtaan, joka mahlovilla puilla on keski ja loppukesä.

## Lähteet
* Bjørg A. Raybo ja Odd Løvmo: Kotipihan pensaat, pensasaidat ja puut. Otava 2004.

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Johanna Lindholm ja Torbjörn Åkesson: Puutarhan puiden ja pensaiden leikkaaminen. Tammi 2002.
* David Squire: Leikkaa oikein puutarhassa. WSOY 2005.
Leikkaus (kangas)

**Leikkauksella** tarkoitetaan kankaan, muovikelmun tai paperin saksilla osiin leikkaamista. Ennen kankaan leikkaamista siihen voidaan kiinnittää nuppineuloilla jonkinlainen kaava, jonka ääriviivoja pitkin leikataan tarpeen mukainen pala. Toinen vaihtoehto on piirtää liidulla leikkauksen ääriviivat kankaaseen. Kankaan leikkaamisessa syntyy yleensä leikkuujätteenä kankaanpaloja.
Vuonna ’85

**Vuonna ’85** on suomalaisen Eppu Normaalin vuonna 1986 julkaistu single ja samanniminen kappale. Kappale on myös albumilla *[[Kahdeksas ihme]]* (1985). Single nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.

## Kappaleet

### 12″
**A-puoli**
# 
# 

**B-puoli**
# 
# 
# 
# 

### 7″
**A-puoli**
# 

**B-puoli**
# 

Lisäksi kappaleesta on liveversio vuoden 2005 *Sadan vuoden päästäkin* -CD-singlellä. 7″-versio on mukana 20 CD-singlen boksilla *Singlet 1978–1991* (2003).

## Katso myös
* Radiomafian top 500

## Lähteet
Harro Koskinen

**Harro Juhani Koskinen** (s. 24. elokuuta 1945 Turku) on suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan populaarikulttuuria hyödyntävästä yhteiskuntakriittisestä tuotannostaan.

Päätoimisena kuvataiteilijana hän on toiminut vuodesta 1967. Koskinen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1965–1967. Omien sanojensa mukaan hän harrastaa vanhoja talonpoikaisveneitä, purjeiden ompelemista näihin, proosakirjallisuutta makuuasennossa ja kaikenlaisen tavaran korjailua. Harro Koskinen on myös toiminut kuvanveiston opettajana, digitaalisen kuvankäsittelyn opettajana ja taidearvostelijana useissa sanomalehdissä. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Turun taidemuseossa oli vuonna 2007 esillä laaja Koskisen retrospektiivinen näyttely.

Harro Koskinen oli 1960-luvun lopulla mukana underground-ryhmässä Suomen Talvisota 1939–1940. Vuonna 1969 Koskinen kohahdutti *[[Sikamessias]]*-teoksellaan ja sai siitä jumalanpilkkatuomion. Koskinen sekä maalauksen näyttelyyn hyväksynyt Nuorten näyttelyn arvostelulautakunta saivat sakkotuomion. 1970-luvulla Koskinen sai syytteen Suomen lipun häpäisystä *Suomalainen elämänmuoto* -sarjastaan, mutta syyte kaatui Turun raastuvanoikeudessa. Koskisen laajasta tuotannosta tämä underground-kausi kuitenkin muodostaa vain pienen osan. Koskisen myöhempään tuotantoon sisältyy muun muassa värikynä- ja pastellitekniikalla toteutettuja talvimaisemia Turun saaristosta, jonne taiteilija muutti 1970-luvun alussa. 1980-luvun lopussa Koskinen otti kantaa ihmisen ja luonnon väliseen suhteeseen näyttelyssään ”Ajatusten vanki” ja 1990-luvun alussa länsimaisen kulttuurin kuolemaan näyttelyssään ”In Memoriam”. 2000-luvulla Koskinen on keskittynyt valokuviin ja digitaaliseen taiteeseen, perinteisten purjeiden ompeluun ja veneiden konstruktiopiirustuksiin.

2021 julkaistiin Koskisen kirjoittama teos *Talonpoikaisveneet Saaristomerellä - Allmogebåtar på Skärgårdshavet*.

## Palkintoja
* Kritiikin punnus pitkäaikaisesta taiteellisesta työstä (1997)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Harro Koskinen. Ylen Elävä arkisto.
* Koskisen omat sivut
*