Äänteenmuutos

**Äänteenmuutokseksi** kutsutaan ilmiötä, jossa kielen äänne muuttuu toiseksi kielihistoriassa. Äänteenmuutos viittaa kielen itsensä muutokseen, ei puhevirrassa jatkuvasti tapahtuviin muutoksiin kuten koartikulaatioon. Yleinen äänteen muutostyyppi on assimilaatio, jossa vierekkäiset äänteet mukautuvat toisiinsa. Äänteenmuutoksessa voi olla kyse myös koko äännejärjestelmää koskevista muutoksista, esimerkiksi tietyn äänteen katoamisesta.

## Äännelaki
Äänteenmuutosten historiallis-vertaileva tutkimus saavutti tieteellisen muotonsa 1700–1800-lukujen vaihteessa, mutta jo aiemmin metaforisesti käytetyn **äännelain** (saksaksi *Lautgesetz*) käsitteen määritteli vasta nuorgrammaattinen koulukunta 1800-luvun loppupuolella. Nuorgrammaatikot näkivät äännelain luonnonlakien kaltaiseksi poikkeuksettomaksi muutokseksi.

Äännelaki ei selitä muutoksen syitä vaan määrittelee vain muutoksen kielensisäiset edellytykset eli sen äänneympäristön, jossa jokin muutos poikkeuksetta tapahtuu.

Näin ymmärrettynä äännelakia saattoi häiritä vain **[[Analogia (kielitiede)|analogia]]** (alk. ”väärä analogia”), ”sanan tai tyypin osittain tai täydellisesti yhtäläistävä vaikutus toiseen, siihen tajunnassa yhdistyvään sanaan tai tyyppiin”.

Esimerkiksi suomessa äännelaillinen on taivutus *kaksi* : *kahden* ( *i* eli sananloppuisen *e*:n muuttuminen *i*:ksi
* **ti* > *si* eli *i*:n etisen *t*:n muuttuminen *s*:ksi
* **kt* > *ht* eli *t*:n etisen *k*:n muuttuminen *h*:ksi
* astevaihtelu **t* > **δ* (SUT-transkription mukaan, IPA [ð]) > *d*, jossa tavunalkuiset klusiilit heikkenevät umpitavun edellä.

Vastaavasti sanassa *lahti* : *lahden* nominatiivi on analoginen: äännelaillinen muoto olisi *laksi*, joka esiintyy yhä esim. murteissa ja Suomen paikannimien ruotsinkielisissä vastineissa (*[[Maalahti]],* ruotsiksi *Malax*), mutta mahdollisesti paikallissijamuotojen tekstuaalisen yleisemmyyden vuoksi on syntynyt analogia taivutuskaavaan *lehti* : *lehden*, minkä perusteella nominatiivi on muodostettu.

## Äänteenmuutosten luokittelu
Äänteenmuutoksia ei välttämättä voi luokitella niin, ettei sama muutos yhtä aikaa edusta useampaa luokkaa. Äänteenmuutoksia ovat:

* ns. **kombinatorisista** eli äänneympäristöön liittyvistä muutoksista yleisin on **assimilaatio** (’mukautuminen’), jota edelleen voi luokitella 1) lopputuloksen, muutoksen 2) vaikutussuunnan ja 3) vaikutusetäisyyden perusteella:
** lopputuloksen perusteella assimilaatio voi olla **täydellinen** (esim. myöhäiskantasuomen **kyi* > suomen *kyy*) tai **osittainen** (yleissuomen *kaunis* > joidenkin savolaismurteiden *kaonis*, josta edelleen täydelliseksi assimilaatioksi *kaanis*)
** vaikutussuunnan perusteella assimilaatio voi olla etenevä eli **progressiivinen** (kuten **kyi* > *kyy*), takautuva eli **regressiivinen** (myöhäiskantasuomen **leyly* > nykysuomen *löyly*, *y*:n pyöreys pyöristää edeltävän vokaalin) tai **resiprookkinen** eli molempisuuntainen
** vaikutusetäisyyden perusteella assimilaatio voi olla **lähi**- eli **kontaktiassimilaatiota** (kuten **leyly* > *löyly*) tai **etäassimilaatiota** (esim. myöhäiskantasuomen **maahen* > nykysuomen *maahan*, täydellinen progressiivinen etäassimilaatio välissä olevan konsonantin yli).
* **dissimilaatio** eli äänteiden erilaistuminen, mikä usein johtuu jonkin artikulatorisesti hankalan äänteen toistumisesta, esim. *ruotsin skräddare* > suomen *räätäli* (~ *räätäri*) sekä
** **differentiaatio**, jolla tarkoitetaan kahden vierekkäisen äänteen dissimilaatiota (ts. lähidissimilaatiota), esim. suomen länsimurteiden diftongien avartuminen: *tie* > *tiä*
* **haplologia** eli fonologisesti toistuvan osan yksinkertaistaminen, esim. *Kaisla=lahti* > *Kaislahti*
* **[[Metateesi (kielitiede)|metateesi]]** eli **takaheitto**, jossa kaksi äännettä vaihtaa keskenään paikkaa, esim. suomen murteissa *tyhjä* > *tyihä* tai historiallisesti **veneh* > *venhe* (> nykysuomen *vene*)
* erilaiset **loisäänteet**:
** **epenteesi** eli uuden konsonantin ilmestyminen (yleensä konsonanttiyhtymään), esim. *Jämsä* > *Jämpsä*; voidaan ymmärtää myös yläkäsitteeksi kaikille **intruusion** lajeille
** **anaptyksis** eli **švaa** eli **svarabhakti** on konsonanttiyhtymään ilmestyvä vokaali, esim. suomen murteissa *talvi > talavi*
** sananalkuista epenteesiä kutsutaan erikseen **proteesiksi**, esim. myöhäiskantasuomen **vōhi* (> nykysuomen *vuohi*), vrt. liettuan *ožȳš*
** vastaavasti sananloppuista epenteesiä kutsutaan **paragogeksi**, esim. nykysuomelle tyypillinen tapa lisätä -*i* konsonanttiloppuisiin vierassanoihin: *Portugal* > *Portugal*'i**''
** samaan luokkaan voi lukea myös artikulaattorien liikkeen seurauksena äännejonoon syntyvät **sekundaariset äänteet** (esim. suomessa ''hauen'' → ''hauwwen'') ja **intrusiiviset** (”tunkeilevat”) **äänteet** (esim. englannin ns. ''intrusive r'': ''law and order'' → ''lawr and order'' [lɔːɹ æn ɔːdə])
** mahdollisesti myös **hiatus** eli vokaalienvälinen kuuluva tavunraja, joka käytännössä voi toteutua joko jonkinlaisena ''glottalisaationa'' (kurkunpään supistumisena muttei kestoltaan tai voimakkuudeltaan täydeksi konsonantiksi) tai sekundaarisena tai intrusiivisena äänteenä
* Itkosen [[Paino (kielitiede)|painon]] aiheuttamiksi luokittelemat äänteenmuutokset (jotka eivät välttämättä sitä ole kaikissa tapauksissa):
** **sisäheitto** eli **synkopee**, esim. suomen ''keskimmäinen'' – viron ''keskmane''
** **loppuheitto** eli **apokopee**, esim. suomen murteissa laajalti translatiivissa ''taloksi > taloks''
** **reduktio** eli heikentyminen, millä viitataan esimerkiksi historiallsiesti useissa kielissä esiintyneeseen [[Klusiili|klusiilin]] muuttumiseen [[Frikatiivi|frikatiiviksi]], siitä [[Puolivokaali|puolivokaaliksi]], vokaaliksi ja mahdollisesti lopulta [[Kato (kielitiede)|**kadoksi**]] kuten suomen astevaihtelussa: ''jalka+a'' < *''jalka+δa'' < *''jalka+ta'' 
* **kontraktio*' eli tavurajan siirtyminen usein muun äänteenmuutoksen seurauksena, esim. suomessa **siel.lä* < **si.äl.lä* < **si.ɣäl.lä* < **si.käl.lä*
* [[Kvantiteetti (kielitiede)|kvantiteetin]] muutokset kuten suomen monien murteiden [[Yleisgeminaatio|yleisgeminaatiotapauksissa]]: jälkitavun lyhyt alkukonsonantti pitenee lyhyen tavun jälkeen, jos pitkä vokaaliaines seuraa (*sa.taa* > *sat.taa*)
* painon muutokset
* [[sandhi]] eli sananrajainen muutosilmiö, joka usein luonteeltaan on assimilaatio tai jokin muu yllä oleva muutos (esim. suomessa tytön pallo → [tytøm pɑllo], *n* → *m* osittaisena regressiivisenä lähiassimilaationa seuraavan sanan alkuisen konsonantin ääntymäpaikkaan).

==Katso myös==
*[[Äänteensiirros]]

== Lähteet ==
* Itkonen, Erkki 1966: *Kieli ja sen tutkimus''. WSOY.

### Viitteet