open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paul Dickov

**Paul Dickov** (s. 1. marraskuuta 1972 Glasgow) on skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on toiminut vuodesta 2013 Englannin mestaruussarjassa pelaavan Doncaster Roversin managerina.

Ammattilaisuransa alussa vuosina 1992–1996 Dickov pelasi Arsenalissa (väliin mahtuvat lyhyet lainat Luton Townissa ja Brightonissa). Peliaika Arsenalissa oli kuitenkin koko ajan hyvin tiukalla (eniten pelejä kertyi kaudella 1994–1995, yhteensä 9) ja Dickov siirtyikin kesken kauden 1996–1997 Manchester Cityyn. Hän viihtyi Cityssä kauteen 2001–2002 saakka, jolloin vaihtoi kesken kauden Leicester Cityyn. Leicester Cityssä Dickov pelasi runsaat kaksi kautta, ja kaudella 2002–2003 hän teki ammattilaisuransa maaliennätyksen, 17 maalia. Joukkueen pudottua kauden 2003–2004 päätteeksi Englannin Valioliigasta, Dickov siirtyi kesällä 2004 Blackburn Roversiin, missä hän viipyi kahden kauden ajan, kunnes siirtyi sopimuksensa päätteeksi kaudeksi 2006–2007 Manchester Cityyn. Käytyään lainalla Crystal Palacessa ja Blackpoolissa Dickov palasi Leicesteriin elokuussa 2008. 

Elokuusta 2009 tammikuuhun 2010 Dickov pelasi lainalla Englannin mestaruussarjan Derby Countyssa. Leicester purki hänen sopimuksensa helmikuussa 2010 ja kuukausi myöhemmin hän siirtyi loppukaudeksi ykkösliigan Leeds Unitediin. Kesäkuussa 2010 hänestä tuli ykkösliigaseura Oldham Athleticin pelaaja-manageri.

Dickov lopetti pelaajauransa kauden 2010–2011 jälkeen ja jatkoi Oldhamin päätoimisena managerina. Joukkue sijoittui hänen kahdella täydellä valmentajakaudellaan ykkösliigassa sijoille 17 ja 16. Hän jätti seuran helmikuussa 2013, kesken kauden 2012–2013, joukkueen saatua vain yhden pisteen yhdeksästä edellisestä sarjaottelusta. Vain viikkoa ennen Dickovin eroa joukkue oli kuitenkin onnistunut voittamaan valioliigaseura Liverpoolin FA Cupissa. Toukokuussa 2013 hänet nimitettiin mestaruussarjaan kauden 2012–2013 päätteeksi nousseen Doncaster Roversin manageriksi.

Skotlannin maajoukkueessa Dickov pelasi urallaan kymmenen ottelua ja teki yhden maalin.

Dickov on jalkapalloilijaksi suhteellisen lyhyt, 169 senttimetrin mittainen. Hän tuli tunnetuksi myös hyvin kuumaluonteisena pelaajana.

## Lähteet
Shawn Michaels

**Michael Shawn Hickenbottom** (s. 22. heinäkuuta 1965) on entinen yhdysvaltalainen showpainija. Shawn Hickenbottom tunnetaan paraiten World Wrestling Entertainment -promootiossa kehänimellä **Shawn Michaels** vuodesta 1988 vuoteen 2010. Nykyään hän työskentelee WWE:ssä sen lähettiläänä. Hän on toiminut aktiiviuran jälkeen mm. NXT-brändin luovana johtajana.

Michaels voitti WWE-mestaruuden kolmesti 1990-luvulla ja lisäksi WWE:n raskaansarjan maailmanmestaruuden vuonna 2002. Hän voitti myös vuosien 1995 ja 1996 Royal Rumble -ottelut ja oli yhtiön ensimmäinen Grand Slam -mestari. Slammy-palkintoja Michaels on voittanut urallaan yhteensä ennätykselliset 11.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Forever-Shawn.net (fanisivusto)
San Juan (peli)

**San Juan** on Andreas Seyfarthin suunnittelema Puerto Ricoon perustuva korttipeli. Pelissä on tarkoituksena rakentaa San Juanin kaupunkia. Rakennuksia rakentamalla saa kerättyä pisteitä ja useimmilla rakennuksilla on jokin erikoisominaisuus. Lisäksi pelissä on Puerto Ricon tavoin tuotantolaitoksia, jotka tuottavat indigoa, sokeria, tupakkaa, kahvia ja hopeaa. Näitä tuotteita voi myydä edelleen saadakseen rahaa, eli kortteja. 

Pelimekaniikka perustuu ammatteihin, joita pelaajat voivat vuorollaan valita. Kun ammatti valitaan, kukin pelaaja tekee vuorollaan siihen liittyvät toimenpiteet (kuten esimerkiksi rakentamisen) ja sen jälkeen valintavuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle. Kun kaikki pelaajat ovat valinneet ammattinsa, siirtyy kuvernööri-kortti (aloittavan pelaajan merkki) seuraavalle pelaajalle ja valinnat aloitetaan alusta. Peli päättyy, kun joku pelaajista rakentaa kaupunkiinsa 12 rakennusta.

## Aiheesta muualla
* JSanJuan - Javalla toteutettu San Juanin tietokonesovellus
Pecosin luokitus

**Pecosin luokitus** Pohjois-Amerikan lounaisosien arkeologiassa käytetty kulttuurivaiheiden sarja, jota käytetään esihistoriallisen aineiston suhteellisen iän määrittämiseen. Kulttuurivaiheet ovat Korintekijä I–III ja Pueblo I–V. Niiden määrittely perustuu lähinnä keramiikkaan ja arkkitehtuuriin. Luokittelujärjestelmän nimitys tulee New Mexicon Pecosissa vuonna 1927 järjestetystä konferenssista, jossa järjestelmässä käytetyt kaudet ja niiden tunnuspiirteet nimettiin.

Jaottelu Korintekijäperinteen kausiin tehtiin 1800-luvun lopulla. Niiden tarkat piirteet määritteli Alfred Kidder vuonna 1927. Nimitys viittaa varhaisista pueblo-asutuksista löydettyihin korkeatasoisiin koritöihin. Vaihe I (1000–1 eaa.) vastaa arkaaista kautta. Vaihe II (1–450 jaa.) edustaa myöhäistä aavikon arkaaista kulttuuria ja Pueblo-kulttuurin varhaisvaiheita. Vaihe III (450–750 jaa.) vastaa Pueblo-kulttuurin kehittyneempää kautta, jona maatalouden merkitys kasvoi voimakkaasti. Päällekkäisyyksien vuoksi Korintekijäperinteen käsite on jossain määrin vanhentunut. Korintekijä I on puhtaasti hypoteettinen vaihe, joka nimettiin 1900-luvun alussa, kun arkeologit olettivat löytävänsä vanhimmista kerrostumista todisteita metsästäjä-keräilijöiden siirtymisestä päätoimiseen maatalouteen. Vuosisadan jälkipuoliskolla havaittiin, että siirtymä tapahtui II -vaiheessa. Vakiintuneita II- ja III-kausia ei nimetty uudestaan, mutta Korintekijä I jäi pois tieteellisestä käytöstä.

Pueblo-kulttuurit ovat yleisnimitys hohokamien, mogollónien ja pueblojen esihistoriallisille maanviljelyskulttuureille. I vaiheessa (700–900 jaa.) rakennustyypit monipuolistuivat, keramiikka kehittyi ja kiva-seremoniahuoneita alettiin rakentaa. II vaiheessa (900–1150 jaa.) ihmiset alkoivat pääsääntöisesti asua rakennetuissa taloissa, joissa toisinaan oli useita huoneita. III vaiheessa (1100–1300 jaa.) väestö keskittyi aiempaa isompiin ja harvalukuisampiin asutuskeskuksiin, jotka usein rakennettiin kallionjyrkänteille. IV vaiheessa (1300–1600 jaa.) pienet kylät hylättiin lähes täysin ja väestö keskittyi Rio Granden varrelle. Viides vaihe edustaa 1600-luvulla alkanutta kontaktia lounaisalueen intiaanien ja eurooppalaistaustaisen väestön välillä.

## Aikajana
# Korintekijä I (1000–1 eaa.) — metsästäjä-keräilijät
# Korintekijä II (1–450 jaa.) — pienimuotoinen maissinviljely; väestö asui luolissa, majoissa ja ylätasangolla
# Korintekijä III (450–750 jaa.) — puoliksi maanalaiset taloryhmät; papujen viljely ja kalkkunan kasvatus
# Pueblo I (700–900 jaa.) — kasteluviljely; Pueblo-kulttuurille tunnusomainen keramiikka ja korinpunonta
# Pueblo II (900–1150 jaa.) — maan päälle rakennetut talot, ensimmäiset kylät
# Pueblo III (1100–1300 jaa.) — kallionjyrkänteille rakennetut suuret asutuskeskukset, arkkitehtuurin huippu
# Pueblo IV (1300–1600 jaa.) — vanhojen asutuskeskusten hylkääminen
# Pueblo V (1600–) — vuorovaikutus eurooppalaisten kanssa, historiallinen aika

## Lähteet
* 

### Viitteet
Lauricochan kulttuuri

**Lauricochan kulttuuri** oli varhaisten metsästäjä-keräilijöiden luoma kivikautinen intiaanikulttuuri Perussa noin 8000–2500 eaa. Siihen liittyvät löydöt on tehty Lauricochan luolasta, joka sijaitsee Andeilla  metrin korkeudessa meren pinnasta Huánucon lähettyvillä Amazonin alkulähteillä. Lauricochan löytöjä on pidetty Perun vanhimpina ihmislöytöinä.

Ensimmäiset ihmiset asuttivat lähellä Marañónjoen latvoja sijaitsevan Lauricochan luolan noin 9&nbsp;500 vuotta sitten, kun jääkauden jäät olivat sulaneet. Paikka sijaitsee  alkulähteillä. Lauricochan ensimmäinen vaihe on ajoitettu noin vuosille 8000–6000 eaa. Varhaisimmasta kerroksesta on löytynyt muun muassa ihmisten luurankoja ja keihäitä, joiden kärjet ovat lehdenmuotoisia. Löydetyt kohteet edustavat kausittaisia metsästysmajoja. Lauricochan kulttuurin toinen jakso on ajoitettu vuosille 6000–4200 eaa. ja kolmas jakso ulottui noin vuoteen 2500 eaa. Kulttuurin jaksot erottuvat erilaisten keihäänkärkien perusteella. Viimeisen jakson aikana Perun rannikolla oli jo varhaisia maanviljelyskulttuuria, joista on löytynyt jäänteitä myös Lauricochan kulttuurin keihäänkärjistä.

## Lähteet
Tilley-lamppu

**Tilley-lamppu** on Tilley International PLC:n valmistama valopetrolikäyttöinen voimavalolyhty, jossa valopetroli kaasuuntuu ja palaa hehkusukassa. Lamppu perustuu englantilaisen John Tilleyn keksintöön vuodelta 1813.

## Käyttö
Lamppu sytytetään hehkuttamalla ensin polttoainesäiliöstä nouseva ja hehkusukan läpi kulkeva kaasutinputki kuumaksi lampun varusteisiin kuuluvia, spriihin kostutettavia sytytyspihtejä käyttäen. 2–3 minuuttia kestävän esilämmityksen jälkeen kaasutinputki on riittävän kuuma muuttaakseen sen läpi kulkevan valopetrolin kaasumaiseksi. Nyt Tilley-lampun öljysäiliöön voidaan pumpata lampun säiliössä olevalla pumpulla painetta. Kun sukka hehkuu, avataan säätöventtiili ja lamppu syttyy, jolloin sytytysliekin voi sammuttaa. 

Lampun valo on öljylampun valoa huomattavasti kirkkaampi ja vastaa teholtaan jopa sähkövaloa. Se pitää palaessaan pientä kohisevaa ääntä ja tuottaa runsaasti lämpöä. Hehkusukka on perinteisesti sisältänyt toriumdioksidia. Tämän aineen radioaktiivisuuden takia hehkusukat pyritään nykyään valmistamaan ilman toriumia.

## Tilley ja muut voimavalolyhdyt
Tilley-lampun lisäksi on olemassa muitakin samalla hehkusukkaan ja lampussa kaasutettavan valopetrolin käyttöön pohjautuvalla toimintaperiaatteella toimivia voimavalolyhtyjä (tunnettuja valmistajia mm. Petromax, Hasag, Primus, Optimus). Jonkinasteista sekaannusta aiheuttaa usein se, että puhekielessä kaikista voimavalolyhdyistä on saatettu käyttää merkistä riippumatta nimitystä *petromax* (*petromaksi*), *tilley* (*tillikka*) tai *hasag* (*hasakki*). Useimpien voimavalolyhtyjen sytyttämiseen tarvitaan erillinen sytytysneste, jolla lampun varsinainen poltinosa esilämmitetään. Tilley-lampusta poiketen muissa lampuissa on useimmiten kuitenkin kiinteä esilämmitysnestekuppi sytytyspihtien sijasta. Sytytysnesteenä käytetään myös kiinteän kupin yhteydessä aina spriitä. Eräissä malleissa (esim. Petromax Rapid) saattaa kuitenkin olla myös pieni puhalluslampun tyyppinen yhdysrakenteinen esilämmitin, jolloin esilämmitys voidaan suorittaa paineistettua pääpolttoainetta käyttäen, eikä spriitä tarvita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lamppujen keräily
Frozen (Madonnan kappale)

**Frozen** on yhdysvaltalaisen poptähti Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen vuoden 1998 albumillaan *[[Ray of Light]]*. Singlenä kappale julkaistiin helmikuussa 1998. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Patrick Leonard sekä tuottaneet heidän kahden ohella William Orbit.

Tekno- ja itäsävytteinen, mystiikkaan viittaava kappale oli radikaali muutos Madonnalta, sillä hänen aikaisemmat kappaleensa olivat tyystin erilaisia. Huolimatta muutoksesta kappale kuitenkin menestyi erinomaisesti niin kaupallisesti kuin arvosteluidenkin osalta, ja sitä pidetään laajalti yhtenä Madonnan parhaista kappaleista kautta aikojen. Kappaleeseen toi myös uutta hengellisyyttä kabbalalahko, johon Madonna oli pari vuotta aikaisemmin liittynyt.

18. marraskuuta 2005 belgialainen tuomari päätti, että ”Frozen” oli plagioitu kappale, sillä neljä sen tahdeista on identtisiä Salvatore Acquavivan teoksen ”Ma vie fout le campin” sisältämien tahtien kanssa. Päätöksen vuoksi ”Frozen” vedettiin Belgiassa pois kaikilta markkinoilta, eikä sitä saa esittää maan televisiossa tai radiossa. Tuomiosta huolimatta Madonnan ura ei kärsinyt millään merkittävällä tavalla.

Kappaleen musiikkivideolla mustissa vaatteissa oleva Madonna vääntyy mahdottomiin liikkeisiin erämaassa. Videon on ohjannut Chris Cunningham, ja se palkittiin Grammyllä parhaista erikoistehosteista.

## Listamenestys

Frozen oli maailmanlaajuinen listamenestys, vaikka saavutti listaykköspaikan vain Suomessa, Isossa-Britanniassa, Espanjassa ja Italiassa. Muualla Frozen nousi listoilla korkeintaan sijalle 2 Celine Dionin *My Heart Will Go On* -kappaleen ollessa listaykkönen. Yhdysvalloissa single pääsi sijalle 2. 

## Lähteet
Bernard Werber

**Bernard Werber** (s. 18. syyskuuta 1961 Toulousessa) on ranskalainen tieteiskirjailija. Werber on julkaissut useita romaaneja, joista kaksi on suomennettu. 

Werber syntyi Haute-Garonnen departementissä. Päätettyään opiskelunsa hän toimi tieteistoimittajana kymmenkunta vuotta. Hänen toistaiseksi tunnetuin teoksensa on muurahaistrilogia. Hän on myös kirjoittanut näytelmän ja tuottanut elokuvan.

## Teokset

*Muurahaiset trilogia
**Muurahaiset (Les Fourmis, 1991)
**Muurahaisten kapina (Le Jour des fourmis, 1992)
**La Révolution des fourmis, 1996

*Les Thanatonautes trilogia
**Les Thanatonautes, 1994,
**L'Empire des anges, 2000,
***Nous les dieux, 2004,
***Le Souffle des dieux, 2005,
***Le Mystère des dieux (tulossa 2007),

*Le Père de nos pères trilogia
**Le Père de nos pères, 1998,
**L'Ultime Secret, 2001,
**Le Rire du Cyclope (1/11/2010),

*Kokeelliset kirjat
**L'Encyclopédie du savoir relatif et absolu, 1993,
**Le Livre du voyage, 1997,
**Le Livre secret des fourmis, 2002,
**Nos amis les humains, 2003,

*Novelleja
**L'Arbre des possibles, 2002,

*Sarjakuvia
**Exit 
**Exit Tome 1, 1999,
**Le deuxième cercle, 2000,
**Jusqu'au dernier souffle, 2002,
**Les Enfants d'Ève, 2005.

*Elokuvia
**La Reine de nacre (lyhyt, 15'), 2001
**Les Humains (lyhyt, 9'), 2003
**Nos amis les Terriens (täys pitkä), tuotannossa ennakoitu julkaistavaksi huhtikuussa 2006.

*Teatteri
**Nos amis les humains, 2003, 2004 Jean-Christophe Barcin yhdessä Audrey Danan ja Jean-Christophe Barcin tuottamana.

## Aiheesta muualla

* Maria Säntti: Hyönteistieteellinen trilleri. Helsingin Sanomat 21.4.2000.
* Erkka Leppänen: Muurahaiset, Muurahaisten kapina. Kirjavinkit 5.8.2002.
Hermopääte

**Hermopääte** on hermohaaran päättymisalue, joka voi olla paljas tai erilaistunut pääte-elin. Hermopäätteitä ovat sekä efferenttien hermosyiden ja niitä hermottavien elinten väliset liitokset että afferenttien hermosyiden aistinreseptorit.

Hyvä esimerkki efferentin hermosyyn hermopäätteestä on hermo-lihasliitos, joka on motorisen hermosyyn ja lihassyyn välinen, synapsin kaltainen liitos.

Afferenttien hermosyiden aistinreseptoreita yhdistävä piirre on, että ne kykenevät reagoimaan tiettyyn (joko elimistön ulko- tai sisäpuolelta tulevaan) ärsykkeeseen ja synnyttämään sen seurauksena hermoimpulssin.

Yksinkertaisimpia ja runsaslukuisimpia aistinreseptoreita ovat vapaat hermopäätteet, joita on ihon epiteelissä, sidekudoksessa ja karvafollikkeleiden läheisessä yhteydessä. Ne reagoivat melko epäspesifisti useisiin erilaisiin ärsykkeisiin kuten kylmään tai kuumaan. Osa reseptoreista reagoi alle 15 tai yli 45 asteen lämpötiloihin lähettämällä aivoihin kipuaistimuksen. Karvatuppien ympärillä ne reagoivat hyvin herkästi karvan vähäisiinkin liikkeisiin ja toimivat siten mekanoreseptoreina. Vapaat hermopäätteet välittävät myös kipua; esimerkiksi hammasjuurissa on runsaasti vapaita hermopäätteitä. Niitä sijaitsee lihaksissa ja jänteissä, joissa ne toimivat proprioseptoreina eli kertovat elimistön asennosta, sekä useissa sisäelimissä kertomassa muun muassa virtsarakon täyttymisasteesta.

Muut ihon hermopäätteet ovat sidekudoksisen kapselin ympäröimiä, mm. kosketusta aistivat solut. Näitä ovat esimerkiksi Pacinin keräset, Meissnerin keräset, Merkelin kiekot ja Ruffinin keräset. Samoja reseptoreita on myös nivelien, luukalvon ja sisäelinten yhteydestä.

## Katso myös
* Tuntoaisti

## Lähteet
Läntinen maanpuolustusalue

**Läntinen maanpuolustusalue** (lyhenne LMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kyennyt alueellinen yhtymä, jonka toiminta-alue käsitti kutakuinkin Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen, Keski-Suomen, Pirkanmaan, Keski-Pohjanmaan, Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan, Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Läntisen maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat  Helsingin, Uudenmaan, Hämeen, Turun ja Porin, Vaasan ja Keski-Suomen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat panssariprikaati, tykistöprikaati, Kaartin jääkärirykmentti, viestirykmentti, Hämeen rykmentti, pioneerirykmentti ja Porin prikaati.

Läntinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Etelä-Suomen, Lounais-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, mikä liitettiin kokonaisuudessan maanpuolustusalueen osaksi 1. syyskuuta 1997. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.

## Komentajat
Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Läntisen maanpuolustusalueen esikunta (LMPAE) oli Hämeenlinnassa Suomen kasarmeilla.

Maanpuolustusalueen komentajina olivat:
* kenraaliluutnantti Ilkka Ranta 1993-1998
* kenraaliluutnantti Jussi Hautamäki 1998-30.4.2001
* kenraaliluutnantti Kari Rimpi 1.5.2001-31.12.2002
* kenraaliluutnantti Ilkka Kylä-Harakka 1.1.2003-31.1.2006
* kenraalimajuri Ilkka Aspara 1.2.-31.12.2006
* kenraalimajuri Kari Siiki 1.1.-31.12.2007

## Lähteet
*

### Viitteet
Focke-Wulf Fw 58 Weihe

**Focke-Wulf Fw 58 Weihe** oli Focke-Wulf-tehtaan pääsuunnittelijan Kurt Tankin Saksan ilmailuministeriön vaatimusten pohjalta suunnittelema koulu- ja yhteyslentokone. Tavoitteena olivat mahdollisimmat turvalliset lento-ominaisuudet. Koneen prototyyppi **V-1** lensi ensilentonsa kesäkuussa 1935.

Kone oli yksi + kolmepaikkainen sekarakenteinen kaksimoottorikone. Siivet ja peräsimet olivat kevytmetallia, runko hitsattua teräsputkea puisine muotokaarineen ja rimoineen. Verhoilu oli kangasta.

Luftwaffe käytti konetta eri tehtävissä, kuten koulukoneena lentäjille, konekivääriampujille, tähtääjille ja radisteille. Konetta rakennettiin eri käyttötarkoituksiin, kuten kuljetuskoneeksi, yhteyskoneeksi, ambulanssiksi, tiedustelu- ja valokuvauskoneeksi, sääkoneeksi ja siviiliversiota tavalliseksi matkustajakoneeksi, yhteensä ainakin viittä eri versiota B, C, K, S ja W. Versio B oli tarkoitettu muun muassa pommituskoneen miehistön koulutukseen, joten siinä oli tähtäysharjoituksia varten läpinäkyvä nokka, kun taas C-versiossa se oli umpinainen. Kone oli Saksan lisäksi käytössä useissa maissa, muun muassa Argentiinassa, Brasiliassa, Bulgariassa, Alankomaissa, Itävallassa, Kiinassa, Kroatiassa, Romaniassa, Ruotsissa, Turkissa ja Unkarissa.

Focke-Wulf Fw 58 Weihe -konetta valmistettiin yhteensä noin 2&nbsp;000 kappaletta, joista lisenssillä muun muassa Brasiliassa 25 B-2 -versiota ja Unkarissa joitakin kymmeniä.

## Käyttö Suomessa
Erillinen pataljoona 4 sai vuoden 1943 lopussa saksalaisilta käyttöönsä yhden Fw 58 B -koneen, jonka saksalainen tunnus oli NH+OI. Sen nouti Saksasta lentomestari Martti Paasonen. Kone oli pataljoonankomentajan yhteyskoneena sijoituspaikkanaan Mikkeli ja Rissala. Valtion lentokonetehdas asensi koneeseen talvella 1943–1944 sukset. Aselevon tultua kone jäi ilmavoimien käyttöön valvontakomission harhauttamiseksi siviilitunnuksella OH-PMS, luetteloissa se oli FH-1. Venäläissotilaat tuhosivat koneen Malmilla todennäköisesti talven 1944–1945 aikana.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*The Warbirds Resource Group: Focke-Wulf Fw 58 Weihe
*P 6 - Focke Wulf Fw 58C-2 “Weihe” (1938-1959) 
*LuftArchiv.de: Focke-Wulf Fw 58
*Lexikon der Wehrmacht: Focke-Wulf Fw 58 »Weihe«
*Fw.58 Weihe
Kyynärvarsi

**Kyynärvarsi** (*antebrachium*) on kyynärpäästä ranteeseen asti ulottuva osa ihmisen käsivarresta. Termiä käytetään anatomiassa erottamaan se olkavarresta. Kyynärvarressa on kaksi pitkää luuta: kyynärluu (*ulna*) ja värttinäluu (*radius*). Luut on yhdistetty luidenvälisellä kalvolla. Kyynärvarressa on useita lihaksia, jotka osallistuvat sormien, ranteen ja kyynärnivelen liikuttamiseen. Kyynärvarsi on ihon peitossa ja posteriorisesti karvaisempi kuin anteriorisesti. Historiallinen pituuden mittayksikkö kyynärä perustuu kyynärvarren käyttämiselle mittana.

## Anatomia

### Mitat

Kanadalaisilla koululaisilla tehtyjen mittausten mukaan tyttöjen ja poikien kyynärvarren keskipituus (cm) on seuraavan taulukon mukainen.

### Lihakset

Kyynärvarren lihakset voidaan jakaa niiden aiheuttaman liikkeen (lihasten funktion) tai sijainnin mukaan. Funktion mukaan kyynärvarren lihakset voi jakaa esimerkiksi ranteen koukistajiin (fleksorit) ja ojentajiin (ekstensorit), sormien koukistajiin ja ojentajiin ja kyynärvarren rotaattoreihin (pronaattorit ja supinaattorit). Lihaksilla on kuitenkin päätehtävänsä lisäksi muita tehtäviä.

### Muuta

Kyynärvarressa kulkee kolme hermoa: värttinähermo (*n. radialis*), keskihermo (*n. medianus*) ja kyynärhermo (*n. ulnaris*). Karkeasti ajatellen ojentajalihaksia hermottaa värttinähermo ja koukistajia keskihermo. Kyynärhermo menee koko kyynärvarren läpi ja hermottaa kämmenen lihaksia.

Värttinä- ja kyynärvaltimo ja niiden haarat toimittavat veren kyynärvarteen. Nämä yleensä kulkevat kyynär- ja värttinäluun edessä koko kyynärvarren matkan. 

## Lähteet
Itäinen maanpuolustusalue

**Itäinen maanpuolustusalue** (IMpA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen yhtymä, joka käsitti kutakuinkin Kymenlaakson, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan, Etelä-Savon ja Pohjois-Savon maakunnat. Itäisellä maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Mikkelin, Kuopion, Pohjois-Karjalan ja Kymen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Karjalan ja Pohjois-Karjalan prikaatit sekä reserviupseerikoulu.

Itäinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Kaakkois-Suomen ja Savo-Karjalan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, jonka alue siirrettiin 1. syyskuuta 1997 läntiseen maanpuolustusalueeseen. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.

## Komentajat
Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Itäisen maanpuolustusalueen esikunta oli Mikkelissä Karkialammella.

Maanpuolustusalueen komentajina olivat:
* kenraaliluutnantti Heikki Koskelo 1. tammikuuta 1993 – 31. joulukuuta 1995
* kenraaliluutnantti Ilkka Ilmola 1. tammikuuta 1996 – 31. joulukuuta 1999
* kenraaliluutnantti Vesa Kämäri 1. tammikuuta 2000 – 31. joulukuuta 2003
* kenraaliluutnantti Ari Puheloinen 1. tammikuuta 2004 – 31. maaliskuuta 2007
* prikaatikenraali Antti Lankinen 1. huhtikuuta – 31. joulukuuta 2007

## Lähteet
*

### Viitteet
Pohjoinen maanpuolustusalue

**Pohjoinen maanpuolustusalue** (PMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras, jonka tehtävänä oli maanpuolustuksen suunnittelu, valmistelu ja johtaminen sekä puolustusvalmistelujen yhteensovittaminen eri puolustushaarojen ja viranomaisten kanssa. Sen toiminta-alueena olivat Kainuun, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnat. Maanpuolustusalueen komentajan alaisuudessa olivat Oulun ja Lapin sotilasläänit sekä Jääkäriprikaati, Kainuun prikaati, Pohjan prikaati ja Lapin ilmatorjuntarykmentti.

Maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 Pohjois-Suomen sotilasläänistä ja se lakkautettiin 31. joulukuuta 2007, jolloin maanpuolustusalueen tehtävät siirrettiin perustetulle Pohjois-Suomen sotilasläänille.

## Komentajat
Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunta Oulussa oli komentajien johtamisen tukena. Komentajina olivat:
*kenraaliluutnantti Lasse Wächter 1993-96
*kenraaliluutnantti Matti Suokas 1996-1998
*kenraaliluutnantti Olavi Jäppilä 1998-2000
*kenraaliluutnantti Heikki Tilander 1.1.2001-31.7.2004
*kenraalimajuri Pertti Puonti 1.8.2004-31.12.2007

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Music (kappale)

**Music** on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen samannimisellä albumillaan, *[[Music (Madonnan albumi)|Musicilla]]*. Singlenä se julkaistiin elokuussa 2000. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Mirwais Ahmadzaï, jotka ovat myös molemmat tuottaneet sen. Se nousi muiden muassa niin Yhdysvaltain, Britannian kuin Kanadankin singlelistojen kärkipaikalle. Se oli Madonnan 12. listaykkönen Yhdysvaltain singlelistalla ja yhä 2007 viimeisin laulajan listaykkönen maassa.

## Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon kuvasi Los Angelesissa ruotsalainen Jonas Åkerlund. Videolla turkikseen ja cowboy-hattuun pukeutunut Madonna matkustaa koomikko Ali G:n ajamalla limusiinilla ystäviensä Niki Harisin ja Debi Mazarin kanssa diskoon, jossa he katselevat naisten strippaamista ja juovat alkoholia. MTV halusi sensuroida strippauskohdan videosta pois. Kesken kappaleen video muuttuukin hetkeksi aikaa animaatioksi ja Madonna esitetään piirrettynä supersankarina, joka lentää taivaalla ja tuhoaa mainoskylttejä, joissa on hänen vanhempien kappaleidensa nimiä. Madonna oli videota tehtäessä viidennellä kuulla raskaana Guy Ritchielle. Hän odotti parin esikoislasta Roccoa.

## Listasijoitus

## Lähteet
Rita

**Rita** tarkoittaa seuraavia:

* rita, kolmiseinäinen loukkupyydys
* Rita, naisen etunimi
* Rita, tanskalainen television draamakomediasarja
* hurrikaani Rita, Yhdysvalloissa riehunut hurrikaani
* Rita, kylä Kälviällä
* Rita, kylä Porvoossa
* Rita, sukunimenä:
** Jamie Rita (s. 1998), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
** Jani Rita (s. 1981), suomalainen jääkiekkoilija
** Teresa De Rita-Cavlek (s. 1971), suomalainen fysioterapeutti, kuntosaliohjaaja ja televisiojuontaja.
Maunu VI Lainparantaja

**Maunu VI Lainparantaja** (Magnus Lagabøte) ;(1238–1280) oli Norjan kuningas vuosina 1257–1280. 

## Suku
Maunu oli Haakon Haakoninpojan ja Margareta Skulesdotterin nuorempi poika.

## Kuningas
Maunu teki skottien kanssa rauhan myymällä Skotlannille Hebridit ja Mansaaren. Maunu oli myös huomattava hallinnon uudistaja. Hän kokosi vuonna 1274 kaikki lait yhteen ja teki niihin korjauksia. Maunu toi lakiin muun muassa näkemyksen siitä, että lain rikkominen oli aina rikos valtiota vastaan eikä yksilöä vastaan, pyrkien näin kitkemään verikoston perinteen. Uudet lait vahvistivat kuninkaan asemaa ylimpänä lainsäätäjänä. Maunu perusti myös kuninkaankanslian ja valtakunnanneuvoston.

## Puoliso
*Ingeborg Eriksdotter

## Lapset
*Eerik II Maununpoika
*Haakon V Maununpoika
Ašanti

**Ašanti** oli nykyisen Ghanan alueella Länsi-Afrikassa noin vuosina 1570–1900 sijainnut voimakas valtio. Ašantin vauraus perustui alueen runsaisiin kultaesiintymiin. Alueen hallitseva etninen ryhmä, ašantit, puhuu nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvan akanin murretta. 

Ašantin alue on nykyisin Ghanan maakunta, mutta ašantit kunnioittavat omaa itsenäisen valtion ajoilta periytyvää kruununperimysjärjestystään ja ylimystöään virallisen valtionjohdon rinnalla seremoniallisina johtajina. 

## Historia
Oyoko-suku yhdisti Guineanlahden metsäseudun päällikkökunnista muodostuneen löyhän valtioliiton kuningaskunnaksi. Suvusta tuli ašantien hallitsijadynastia, ja ensimmäinen Oyoko-sukuun kuulunut kuningas oli nimeltään Osei Turu. Hän siirsi pääkaupungin Kumasiin nykyisen Ghanan alueelle ja aloitti laajamittaiset valloitukset, jotka vuonna 1701 avasivat tien merelle.  

Ašantit osallistuivat Atlantin orjakauppaan ennen vuotta 1827, jolloin valtio kielsi orjakaupan. Sen jälkeenkin ašantit toisinaan sieppasivat naapurimaista ihmisiä ja myivät nämä eurooppalaisille orjiksi 1800-luvun puoliväliin asti. Ašanti kävi kauppaa myös kullalla ja siitä valmistetuilla esineillä. Kultaa saatiin runsaasti joista ja kalliolouhoksista. 

Ašanti oli yksi niistä Afrikan valtioista, jotka vastustivat siirtomaavaltojen tuloa maanosaan. Britit taistelivat Ašantin kuninkaita vastaan neljässä sodassa vuosien 1826 ja 1896 välisenä aikana. Vuonna 1900 britit valloittivat lopulta Ašantin ja liittivät sen hallinnoimaansa Kultarannikkoon.

## Katso myös
* Ghanan kuningaskunta
* Malin kuningaskunta
* Songhai

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Maanpuolustusalue

**Maanpuolustusalue** (lyh. MpA, , ) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras. Suomi oli jaettu 1993–2007 kolmeen maanpuolustusalueeseen: Läntiseen, Itäiseen ja Pohjoiseen maanpuolustusalueeseen. Maanpuolustusalueet vastasivat alueensa sotilaallisen maanpuolustuksen suunnittelusta, valmisteluista ja johtamisesta sekä puolustusvalmistelujen yhteensovittamisesta eri puolustushaarojen ja viranomaisten kanssa.

Vuoden 2008 alusta maanpuolustusalueet korvattiin uudella organisaatiolla, johon kuuluu esikunta, neljä operatiivista sotilaslääniä, maavoimien materiaalilaitos, Utin jääkärirykmentti ja maasotakoulu. Perustetuilla sotilaslääneillä ei ollut samankaltaista itsenäistä toimintakykyä kuin entisillä maanpuolustusalueilla, mutta niitä tuettiin maanlaajuisesti keskitetyillä toiminnoilla.

## Lähteet
Merijalkaväki

**Merijalkaväki** on erityisesti maihinnousuihin koulutettu ja tarkoitettu asevoimien joukko. Merijalkaväkeen voi kuulua myös raskasta kalustoa, tykistöä ja ilma-aluksia. Merijalkaväki kuuluu yleensä joko merivoimiin tai maavoimiin, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa se on erillinen puolustushaara.

Merijalkaväki luetaan monissa asevoimissa eliittijoukoiksi, joiden sotilaat käyvät läpi pidemmän ja vaativamman koulutuksen.

Ison-Britannian merijalkaväki, *Royal Marines*, jonka pääasiallinen organisaatio on 3 Commando Brigade, otti lordi Mountbattenin ehdotuksesta päähineekseen vihreän baretin vuonna 1942. Sitä käyttävät nyttemmin monien eri maiden merijalkaväen sotilaat, vaikka päähine tunnetaan myös Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukkojen (*[[Green Berets]]*) käyttämänä.

Suomessa merijalkaväkeen verrattavia joukkoja ovat rannikkojääkärit ja rannikkojalkaväki.
Ashanti

**Ashanti** tai **Ašanti** voi viitata seuraaviin:

* Ašanti eli Ašanti-liitto, voimakas historiallinen valtio Afrikassa nykyisen Ghanan alueella
* Ashanti, Ghanan hallintoalue 
* Ašantit, kansa Ghanassa
* Ashanti, yhdysvaltalainen R&B-laulaja ja näyttelijä
* *[[Ashanti (albumi)|Ashanti]]*, Ashantin esikoisalbumi vuodelta 2002
* *[[Ashanti – seikkailu Afrikassa]]*, Richard Fleischerin elokuva vuodelta 1979
;Britannian kuninkaallinen laivasto
* HMS Ashanti (F51), Tribal-luokan hävittäjä
* HMS Ashanti (F117), Tribal-luokan fregatti.
Häpyluu

**Häpyluu** () on lonkkaluun etummaisin osa. Vasen ja oikea häpyluu liittyvät toisiinsa häpyliitoksen *(symphysis pubica)* välityksellä. Lapsella häpyluu on muusta lonkkaluusta erillinen, ruston erottama osa, joka vähitellen murrosiän aikana yhtyy lonkkaluuhun ruston luutuessa.

## Rakenne
Häpyluu voidaan jakaa anatomisesti kolmeen osaan.

Häpyluun **runko** *(corpus ossis pubis)* muodostaa viidenneksen lonkkamaljasta *(acetabulum)*. Sen ulkopinta muodostaa osan sekä puolikuumaisesta nivelpinnasta *(facies lunata acetabuli)* että lonkkamaljan kuopasta *(fossa acetabuli)*. Rungon sisäpinta taas toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta *(m. obturatorius internus)*.

Häpyluun **ylähaara** *(ramus superior ossis pubis)* lähtee rungosta mediaanitasossa ja yhtyy vartalon keskiviivassa vastakkaisen puolen häpyluun ylähaaraan. Ylähaara jaetaan edelleen **mediaaliseen** ja **lateraaliseen osaan**. Mediaalinen osa on muodoltaan jokseenkin nelikulmio. Sen terävä lateraalireuna muodostaa lonkkaluun peittyneen aukon *(foramen obturatum)* harjun, joka toimii lähtökohtana häpyluu-reisiluu-siteelle *(ligamentum pubofemorale)*. Yläreuna taas muodostaa osan häpyluun harjannetta *(pecten ossis pubis)*. Lateraalisella osalla puolestaan on kolme pintaa - nouseva, laskeva ja posteriorinen. Nouseva pinta on osa häpyluun harjannetta. Tämän linjan edessä lateraaliosa on pinnaltaan kolmiomainen (lateraalisesti leveämpi kuin mediaalisesti) ja harjannelihaksen *(m. pectineus)* peittämä. Posterioripinta muodostaa osan pikkulantion *(pelvis minor)* etureunasta.

Häpyluun **alahaara** *(ramus inferior ossis pubis)* on ohut ja litteä osa, joka kulkee lateraalisuuntaan ja alas ylähaaran mediaalipuolelta. Se kapenee laskeutuessaan ja niveltyy lopulta istuinluun (os ischium) nousevaan haaraan peittyneen aukon alapuolella. Sen anterioripinta on karkea ja siihen kiinnittyy useita lihaksia - osa hoikkalihaksesta *(m. gracilis)*, osa ulommasta peittäjälihaksesta *(m. obturatorius externus)*, reiden lyhyt lähentäjälihas *(m. adductor brevis)* ja reiden pitkä lähentäjälihas *(m. adductor longus)*. Alahaaran posterioripinta on sileä ja toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta. Mediaalireuna on paksu, karkea ja ulospäin kääntynyt (erityisesti naisilla) ja siinä on kaksi alaspäin osoittavaa harjua, jotka ovat jatkoa istuinluun nousevan haaran vastaaville rakenteille. Ulompaan harjuun kiinnittyy välilihan *(perineum)* pinnallinen kalvo, sisempään taas lantion alapohjan *(diaphragma urogenitale)* laskeva kalvo. Lateraalireuna on ohut ja terävä ja se muodostaa osan peittyneen aukon reunasta sekä toimii kiinnityskohtana peittäjäkalvolle *(membrana obturatoria)*.
M/S Hälsingland

**M/S Hälsingland** (nyk. **Farah K**) on saksalainen vuonna 1990 rakennettu kuivarahtialus. Alus nousi otsikoihin Kalajoen edustalla Perämerellä 14. elokuuta 1997 tapahtuneen karilleajon jälkeen, jonka seurauksena laajahko alue Perämeren rannikkoa Lohtajan edustalla tahriintui öljyyn.

## Karilleajo 14.8.1997
Karilleajoa edelsi lastin purkaminen Raahen satamassa 13. elokuuta 1997, minkä jälkeen alus lähti tyhjänä rannikkoa seurailleen kohti Rahjan satamaa 14. heinäkuuta kello 01.45. Luotsi saapui alukselle hieman ennen lähtöaikaa ja sopi päällikön kanssa aluksen reitin Rahjan satamaan. Tällöin luotsi ehdotti ajan säästämiseksi rannikon lähellä kulkevaa väylää, jolloin aluksen ei tarvitsisi kiertää Maakallan ja Merikallan saaria.

Matkalla sekä luotsi että päällikkö käyttivät kahta eri tutkanäyttöä sijainnin määrittelemiseen. Luotsin käyttämässä tutkanäytössä oli mahdollisuus säätää näyttöaluetta siten, että näytettävän alueen säde oli 2, 6 tai 12 meripeninkulmaa. Hieman ennen karilleajoa luotsin tutkanäyttö oli ollut säädettynä 6 meripeninkulman näyttöalueelle, kun taas luotsi luuli sen olleen 12 meripeninkulman näyttöalueella. Tämän vuoksi luotsi teki tutkan avulla virheellisiä etäisyysmittauksia.

Luotsi huomasi virheensä juuri ennen karilleajoa ja yritti kääntää alusta vasemmalle. Tällöin alus ajoi karille paikassa 64°16.5' N 23°36.3' E, kello oli tuolloin 04.00. Alus juuttui karille kiinni lähes rungon keskikohdalta, ja merenkäynti käänsi aluksen lähes tulosuuntaansa.

Luotsi hälytti paikalle apua tekemällä kymmenen minuuttia myöhemmin ilmoituksen tapahtuneesta Raahen luotsiasemalle. Samaan aikaan laivan miehistö totesi, että aluksesta vuotaa mereen öljyä, joka muodosti noin 0,7 km² suuruisen lautan. Osa lautasta ajautui rantaan Lohtajalla.

Alus saatiin irti karilta 16. elokuuta iltapäivällä, ja se hinattiin kahdella hinaajalla Rahjan satamaan, jossa se ympäröitiin puomeilla öljyvahinkojen rajaamiseksi. Öljyntorjunta-alukset *Letto* ja *Vanadis* saattoivat aluksia, ja *Oili* keräsi öljyä karilleajopaikalta. *Hälsingland* lähti 21. elokuuta hinattuna Rahjasta Hampuriin telakalle korjattavaksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Pregel Chartering
Varmistuslukko- ja opastinturvalaitos

**Varmistuslukko- ja opastinturvalaitos** eli niin sanottu *köyhänmiehen releasetinlaite* on rautatieliikenteen turvalaite. Turvalaitos muodostuu rautatieliikennepaikkaa suojaavista valo-opastimista, paikallisesti käsin käännettävistä ja varmistusavaimella lukittavista vaihteista sekä vaihteiden asennon tarkastuslaitteista. Varsinaisesti turvalaitos ei kuitenkaan ole asetinlaite. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitoksia rakennettiin pääosin 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Turvalaitokset olivat täydellisiä asetinlaitteita huomattavasti edullisempia, joten niitä voitiin asentaa useille vailla opastimia olleille liikennepaikoille. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset suunniteltiin ja rakennettiin Suomessa Siemensin valmistamista komponenteista.

Varmistuslukko- ja opastinturvalaitoksessa vaihteiden kääntäminen tapahtuu paikallisesti käsin, ja lukitus tapahtuu varmistuslukoilla. Liikennepaikan tulosuunnissa olevien valo-opastimien opasteet ovat riippuvaisia vaihteiden asennoista ja lukituksesta. Opastimien asettaminen tapahtuu joko asematoimistossa olevalta ohjaustaululta tai ratapihan molemmissa päissä vaihdekopeissa olevilta ohjaustauluilta käsin.

Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset ovat kadonneet rataverkolta kauko-ohjauksen laajennuttua. Alun perin köyhän miehen releasetinlaitteita asennettiin ensisijaisesti vaarallisina pidetyille liikennepaikoille, mutta myöhemmin niitä asennettiin useille liikennepaikoille. Kun ELSA-rataa suunniteltiin ensimmäisiä kertoja, radan liikennepaikat suunniteltiin varustettaviksi näillä turvalaitteilla.

Viimeiset liikennepaikkoja suojanneet varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset olivat käytössä rataosalla Hyvinkää–Karjaa, mistä ne poistettiin käytöstä vuoden 2009 lopulla uuden kauko-ohjausjärjestelmän valmistuttua.
Heckler & Koch VP70

**Heckler & Koch VP70** eli **Volkspistole 70** (*Kansanpistooli 70*) on saksalaisen asetehtaan Heckler & Kochin vuonna 1973 tuotantoon ottama ensimmäinen polymeerirunkoinen itselataava pistooli; aseen suunnittelivat Helmut Weldle, Tilo Moller ja Alex Seidel vuosien 1968–1970 välillä. Sitä valmistettiin kahtena versiona: VP70M *(Volkspistole 70 Militär)* oli kerta- ja kolmen laukauksen pursketulta ampuva sotilas- ja poliisikäyttöön tarkoitettu malli, kun taas vain kertatulta ampuva VP70Z *(Volkspistole 70 Zivil)* oli tarkoitettu siviilikäyttöön. Varhaisimmissa valmistuserissä pistoolin kahvaan oli muotoiltu peukalotuki ja kahvan etureunaan sormiurat, mutta myöhemmissä valmistuserissä muotoilua yksinkertaistettiin jättämällä ne pois. 

VP70 on massasulkuinen ja siinä on iskuvasaraton, ainoastaan liipaisimesta vetämällä virittyvä laukaisukoneisto. Varmistimena on liipaisimen takana poikittain liikkuva tappi, joka lukitsee sen. Pistoolin ruostumattomasta teräksestä tehty piippu on kiinteä ja aseen palautinjousi on sijoitettu massasulkuisissa pistooleissa tavanomaiseen tapaan piipun ympärille. 

Sotilasversio VP70M:ään on mahdollista asentaa aseen kotelona toimiva, kahdesta kohdasta aseeseen kiinnittyvä erillinen Thermoplast-muovinen tukkikotelo, johon asennettu vaihdinmekanismi mahdollistaa kertatulen lisäksi kolmen laukauksen purskeiden ampumisen, jolloin aseen teoreettinen tulinopeus on noin 2&nbsp;200 laukausta minuutissa. Siviiliversioon tukkikoteloa ei voi asentaa, joskin tehdas valmisti M-version valmistuksen loputtua ylijääneistä osista 54 kappaletta tukkikotelolla varustettua ZH (*Zivil Holster*) kertatulimallia.

VP70 käyttää 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa, mutta sitä valmistettiin myös 400 kappaleen erä kaliiperissa 9x21 mm IMI, mikä mahdollisti aseen myynnin niissäkin maissa (esimerkiksi Italia), missä 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa käyttävien aseiden myynti siviileille on kielletty. Heckler & Koch lopetti sotilasmallin valmistuksen muutamassa vuodessa 3 231 kappaleen jälkeen ja siviilimallin valmistuksen elokuussa 1989 23 008 kappaleeseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Modern Firearms: Heckler und Koch VP 70
* WaffenHQ.de: Heckler & Koch VP70
Oslon kuninkaallinen linna

**Kuninkaallinen linna** () on Norjan pääkaupungissa Oslossa sijaitseva hallitsevan monarkin virallinen residenssi ja valtiollinen edustustila. Linna rakennettiin vuosina 1825–1848 Ruotsin ja Norjan kuningasta, Kaarle XIV Juhanaa varten, joskaan hän ei koskaan ehtinyt nähdä linnaa valmiina. Rakennuksen valmistuttua sen otti käyttöönsä kuningas Oskar I.

Linnan suunnittelusta vastasi tanskalaissyntyinen arkkitehti Hans Ditlev Franciscus Linstow, ja se edustaa uusklassista tyylisuuntaa. Kerroksia rakennuksessa on kolme, siipiä kaksi ja huoneita 173, joista tunnetuimmat ovat edustustilaisuuksissa käytettävät suuri sali/tanssisalonki, lintuhuone/vastaanottosali ja suuri ruokasali valtiovierailuja varten. Linna on yksi Oslon suosituimmista nähtävyyksistä, ja se on auki turisteille kesäkuukausina.

Linnaa ympäröi Linnanpuisto (norj. *Slottsparken*). Linnan takana oleva Linnanpuisto on nimeltään Kuningattarenpuisto (*Dronningparken*). 

## Kuvia


Tiedosto:Royal Palace from Karl Johans Gate (2327073839).jpg|Kuninkaallinen linna sijaitsee Karl Johanin kadun länsipäässä.
Tiedosto:Change of guards in front of the Royal Palace in Oslo 1.JPG|Vartiosotilas
Tiedosto:Horse infront of royal palace oslo norway..jpg|Kuningas Kaarle XIV Juhanan ratsastajapatsas
Tiedosto:Karl Johans gate Oslo 01.JPG|Näkymä Linnanaukiolta itään.
Tiedosto:Oslo Royal Palace 06.JPG|Kuninkaanpeili-lampi Kuningattarenpuistossa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Norjan kuningashuoneen viralliset sivut 
* Aftenposten: Slottet er 150 år
José Manuel Abascal

**José Manuel Abascal** (s. 17. maaliskuuta 1958) on espanjalainen entinen 1&nbsp;500 metrin juoksija, joka voitti pronssia vuoden 1984 kesäolympialaisissa. Vuonna 1986 hän juoksi ennätysaikansa 3.31,13. Vuoden 1987 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailussa hän saavutti hopeaa.

Abascal voitti Espanjan mestaruuden 1&nbsp;500 metrillä vuosina 1978, 1981, 1982, 1984 ja 1985.

## Lähteet
Friisia

**Friisinmaa**, myös **Friisia** tai **Friislanti** (, ) on historiallinen maakunta Luoteis-Saksassa ja Alankomaiden koillisosassa rannikkoalueella Pohjanmeren kaakkoisosassa. Friisinmaa on friisien perinteistä asuma-aluetta. Friisinmaa ulottuu nykyisen Hollannin luoteisosasta Tanskan rajalle saakka.

Friisinmaa jaetaan yleensä kolmeen alueeseen:
*Länsi-Friisinmaa () Hollannissa
*Itä-Friisinmaa () Ala-Saksin rannikolla
*Pohjois-Friisinmaa () Schleswig-Holsteinissa.

Friisinmaan edustalla sijaitsevat pitkänä saariketjuna Friiseinsaaret.

## Historia
Friisit rupesivat asuttamaan Friisinmaata noin 200 eaa. 600–700-luvuilta on ensimmäiset maininnat Friisinmaan kuningaskunnasta. Friisinmaan keskus oli tuolloin Utrechtissä Hollannissa. Alueen länsiosat liitettiin Hollannin maakuntaan 1100-luvulla. Lukuisat tulvat loivat alueelle Zuiderzeen. 1400-luvulla Bremen, Hampuri ja Tanska valloittivat suurimman osan itsenäisestä Friisinmaasta. Pier Gerlofs Donian johtama itsenäisyystaistelu epäonnistui. Hollannin Friesland oli itsenäinen 1581–1795.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ljubljanan yliopisto

**Ljubljanan yliopisto** () on yliopisto Ljubljanassa, Sloveniassa. Yliopisto on maansa vanhin ja suurin. Vuonna 2020 siellä opiskeli noin 41&nbsp;000 henkilöä. Yliopistossa on 23 tiedekuntaa ja niiden lisäksi kolme taideakatemiaa. 

Ljubljanan yliopisto perustettiin vuonna 1919, ja ensimmäisenä toimintavuotenaan yliopistossa oli 942 opiskelijaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut
Felipe VI

**Felipe VI**, koko nimi **Felipe Juan Pablo Alfonso de Todos los Santos de Borbón y Grecia** (s. 30. tammikuuta 1968 Madrid, Espanja) on ollut Espanjan kuningas vuodesta 2014. Hän on edellisen kuninkaan Juan Carlos I:n ja kuningatar Sofían kolmas lapsi. Felipe on nimetty Espanjan ensimmäisen Bourbon-sukuisen kuninkaan Filip V:n mukaan. Hänellä on kaksi sisarta, Elena ja Cristina. Felipe VI edustaa Bourbon-sukua, joka puolestaan polveutuu kapetingien hallitsijasuvusta.

Felipe kihlautui espanjalaisen uutistoimittaja Letizia Ortiz Rocasolanon kanssa 1. marraskuuta 2003, ja pari meni naimisiin 22. toukokuuta 2004. Heillä on kaksi lasta, Leonor (s. 31. lokakuuta 2005) ja Sofía (s. 29. huhtikuuta 2007).

Felipe kilpaili vuonna 1992 Barcelonan kesäolympialaisten purjehduskilpailujen Soling-luokassa ja sijoittui kuudenneksi.

## Kuninkaana
Espanjan pääministeri Mariano Rajoy kertoi kesäkuussa 2014 kuningas Juan Carlosin päätöksestä luopua kruunustaan Felipen hyväksi. Vallanvaihdon toteutuminen vaati kuitenkin lakimuutoksen, sillä Espanjan perustuslaki ei tuntenut kruunusta luopumista. Espanjan hallitus valmisteli lakimuutoksen pikavauhtia ja parlamentti hyväksyi lain 11. kesäkuuta.

Felipen valtaanastumisseremonia järjestettiin 19. kesäkuuta 2014. Kuninkaana hänestä tuli **Felipe VI**. Edellisistä samannimisistä kuninkaista on suomen kielessä käytetty nimeä Filip, mutta nykykäytännön mukaan uusien hallitsijoiden nimiä ei suomalaisteta. 

Katalonian itsenäisyysäänestyksen jälkeen lokakuussa 2017 pitämässään puheessa Felipe tuomitsi voimakkaasti Katalonian aluehallinnon ajaman äänestyksen, jota hän kuvaili laittomaksi ja epädemokraattiseksi. Felipe sanoi olevansa sitoutunut Espanjan yhtenäisyyteen ja perustuslakiin. Valtion tuli hänen mukaansa varmistaa Kataloniassa perustuslain mukainen järjestys. Felipen katsottiin puheessaan puolustavan Mariano Rajoyn hallituksen toimia. Kuninkaan jouluaattona 2017 pitämän joulupuheen sävy oli sovittelevampi hänen kehottaessaan katalonialaisia poliitikkoja välttämään vastakkainasettelua ja vasta valittua alueparlamenttia ottamaan huomioon kaikki Katalonian asukkaat.

Felipeä oli pyydetty ottamaan etäisyyttä korruptioepäilyissä ryvettyneeseen isäänsä Juan Carlosiin. Juan Carlos ilmoitti elokuun alussa 2020 lähtevänsä vapaaehtoiseen maanpakoon. Hänen toimiaan on tarkoitus alkaa tutkia, sillä hallitsijan syytesuoja ei enää koske häntä. Espanjan lehdistö arvelee hänen lähteneen Karibialle, kahden televisiokanavan mukaan hän olisi Portugalissa Lissabonin lähellä sijaitsevassa Cascaisin rantakohteessa.

## Katso myös
* Asturian ruhtinas
* Asturian ruhtinaan palkinto
* Felipe VI:n kunnianosoitukset

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Felipe VI Espanjan kuningasperheen sivustolla
Varjohallitus

**Varjohallitus** () on enemmistöparlamentarismiin kuuluva opposition muodostama ryhmä kansanedustajia, jotka jakavat keskenään hallituksen valvontaan liittyviä tehtäviä hallituksen ministereitä vastaavin tehtäväjaoin. Näin oppositiopolitiikka kattaa mahdollisimman hyvin hallituspolitiikan, ja opposition voitettua vaalit varjohallituksen ministeristä voi tulla valvomansa ministerin seuraaja.

Järjestelmä sopii hyvin kaksipuoluejärjestelmään, jossa seuraavan hallituksen kokoonpano on paljolti pääoppositiopuolueen määriteltävissä ja näin ollen hallituksenvaihdoksen jälkeinen ministeri on tiedossa. Britanniassa varjohallitus on vakiintunutta poliittista käytäntöä.

## Katso myös
*Pakolaishallitus

## Lähteet
Arte povera

**Arte povera** () on italialaisen taidekriitikon Germano Celantin vuonna 1967 lanseeraama nimitys tuon ajan italialaisen nuoren taiteen uudelle taidesuunnnalle.

Arte poveran voimakkain esiintymisaika oli 1960- ja 1970-luvuilla. Taidesuunnalle oli tyypillistä ei-traditionaalinen ja poliittisesti latautunut taide. Arte poveran taiteilijat tekivät usein lyhytaikaista taidetta, performansseja, installaatioita ja assemblaaseja, joista tuli myöhemmin taiteen yleisiä ilmaisuvälineitä. 

Muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa samanhenkisistä teoksista puhutaan usein minimalismina. Siihen verrattuna arte povera -teokset ovat useammin installaatioita ja lähenevät joskus käsitetaidetta. Tyypillisiä arte poverassa käytettäviä materiaaleja ovat lasi, valo, hiekka, puu ja heinä. Arte povera on usein suurikokoista. Mario Merz igluineen on 1960-luvulta alkaen ollut arte poveran tunnetuin tekijä. Ryhmän taiteilijat asuivat Torinossa, Milanossa, Genovassa ja Roomassa. 

## Arte poveran taiteilijoita

* Giovanni Anselmo
* Alighiero e Boetti
* Joseph Beuys
* Pier Paolo Calzolari
* Christo
* Rossella Cosentino
* Luciano Fabro
* Giánnis Kounéllis
* Piero Manzoni
* Mario Merz
* Marisa Merz
* Giulio Paolini
* Pino Pascali
* Giuseppe Penone
* Michelangelo Pistoletto
* Richard Serra
* Gilberto Zorio

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Arte Povera Artcyclopediassa 
* Arte Povera MoMA:n Art Terms -palvelussa
Timo ja Tuomo Suomalainen

**Arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalainen** oli veljesten Timo ja Tuomo Suomalainen omistama arkkitehtitoimisto, joka toimi Tuomo Suomalaisen kuolemaan vuoteen 1988 saakka. Toimiston nimissä he suunnittelivat Helsingin Temppeliaukion kirkon lisäksi muun muassa Keuruun varuskunnan, Haagan ammattikoulun, Espoon kaupunginkirjaston, Espoonlahden kirkon, Haminan poliisi- ja oikeustalon, Hotelli Mesikämmenen Ähtärissä sekä Espoon kauppakoulun laajennuksen.

Suomalaiset suunnittelivat yhdessä 150 kohdetta, joista maineikkain on Temppeliaukion kirkko. Sen suunnittelutyön he saivat voitettuaan suunnittelukilpailun 1960. Alkuinnostuksen jälkeen kollegat vastustivat suunnitelmaa. Se edusti uutta vapaamuotoisempaa arkkitehtuuria, joka poikkesi silloin vallalla olleesta rationaalisesta arkkitehtuurista. Erityisesti Rakennustaiteen museo ja sen johtaja Aarno Ruusuvuori olivat sitä vastaan. Myös yleinen mielipide kääntyi kirkkoa vastaan osin sen kalleuden vuoksi. Niihin aikoihin suunnitelmaa vastustavat kristilliset opiskelijat maalasivat perustuksiin useaan paikkaan sanan Biafra!, joista yksi on edelleen huoltokäytävässä. Ongelmana olivat myös plagiointisyytteet, joissa viitattiin Pauli Blomstedtin 1930-luvulla tekemään suunnitelmaan. Timo Suomalainen kuitenkin sanoo, ettei Blomstedtin suunnitelma ollut heille tuttu.

Samoihin aikoihin Temppeliaukion kirkon kanssa Suomalaiset saivat kilpailuvoiton perusteella toimeksiannoksi Jyväskylän hallinto- ja kulttuurikeskuksen suunnittelun. Työn sai kuitenkin Alvar Aalto, sillä Jyväskylän kaupunki halusi kaupungista Aalto-kaupungin. Tieto tuli Suomalaisille lehdistön välityksellä, ja he järkyttyivät siitä, että Aalto oli ottanut suunnitelman tehtäväkseen.

## Lähteet