open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aapeli Saarisalon Uuden testamentin suomennos

**Uusi testamentti** ilmestyi Aapeli Saarisalon suomentamana Uuden testamentin versiona ensin kahdessa osassa 1968 ja 1969 ja myöhemmin yhtenä niteenä useana korjattuna painoksena. Saarisalo on pyrkinyt tekemään käännöksestä sanatarkemman kuin viralliset suomenkieliset raamatunkäännökset. Siinä jakeet on erotettu vinoviivoin. Teksti on jaettu kappaleiksi. Joka viidennen jakeen järjestysluku on painettu tekstin sivuun. Kohdat, jotka Uusi testamentti esittää suoraan Jeesuksen puheena, on lihavoitu, mutta kohtia, joissa joku toinen lainaa Jeesuksen puhetta, ei ole lihavoitu. Sanat, joille ei ole sanatarkasti vastinetta alkutekstissä, on kursivoitu. Väliotsikoita eikä lukujen otsikkotiivistelmiä ei ole. Tekstin alaviitteinä olevissa suppeahkoissa selityksissä on tuotu tekstin ymmärtämiseen välttämättömiä, itämaista taustaa kuvaavia asioita. Sanan *evankeliumi* asemesta käytetään sanaa *evankelio*. Osa henkilönnimistä on voimakkaammin suomalaistetussa asussa kuin evankelis-luterilaisen kirkon kolmessa virallisessa kansankirkkoraamatussa (1776, 1933/1938 ja 1992), mm. apostoli Andreaan nimi on muodossa Antero ja apostoli Jaakobin nimi muodossa Jaako.

## Versioita
Alun perin teos ilmestyi kahtena niteenä: "Neljä evankeliota: (Matteus, Markus, Luukas, Johannes)" (1968) ja "Apostolien tekoja ja kirjeitä" (1969) Viimeksi mainittuna vuonna käännös ilmestyi myös yhtenä laitoksena ja kolmas, uusittu painos 1978. Neljäs uusittu ja korjattu painos ilmestyi 1991. Suomennoksen eri painokset on julkaissut Vapaa evankeliumisäätiö.

## Lähteet
Aapo Korkeaoja

**Aapo Kustaa Korkeaoja** (s. 1978 Kokemäki) on suomalainen performanssitaiteilija, kuraattori, opettaja ja maanviljelijä. Hän on valmistunut maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja aikaisemmin opiskellut Turun taideakatemiassa. Korkeaoja on toiminut vuodesta 2010 alkaen esitystaiteen vastaavana opettajana Kankaanpään taidekoulussa, Satakunnan Ammattikorkeakoulussa.

Korkeaoja on perustanut vuonna 2003 performanssitaiteeseen keskittyneen Fluxee- klubin, joka toimi vuoteen 2013 asti. Turun Manillassa sijaitsevassa Tehdas teatterissa toimineessa Fluxeessa vieraili 40 klubin aikana yli 200 taiteilijaa ja taiteilijaryhmää. Fluxeesta on julkaistu Fluxee performance decade -kirja, jossa käsitellään 2000-luvun taideilmiötä Suomessa. Korkeaoja on kuratoinut kokeellista taidetta 2001 ja 2002 järjestetyille Koneisto-festivaaleilla ja kesällä 2014 Aapo Korkeaojan kotitilan pelloilla Kokemäen Korkeaojalla järjestettiin ympäristö- ja tilataidenäyttely Käsitekesä .sekä Immaterial-performanssifestivaali.

Korkeaoja on Presentaatio performanssi- ja esitystaiteen tiedotuskeskus ry:n ja Esitystaiteen keskus ry:n  perustajajäsen ja toiminut lisäksi Muu ry:n   hallituksessa. Presentaatio on vaikuttanut suomalaisen performanssi- ja esitystaiteen asemaan monipuolisesti, mm. julkaisemalla adressin oman toimikunnan saamiseksi Taiteen keskustoimikuntaan. Korkeaoja on toiminut alansa edustajana mm. esittävän taiteen vapaan kentän tilaa kartoittaneessa opetus- ja Kulttuuriministeriön työryhmässä, joka julkaisi mietintönsä  2011.

Aapo Korkeaojalle on myönnetty vuonna 2011 Satakunnan taidetoimikunnan Luomunan kuoret- taidepalkinto  ja vuonna 2006 Kokemäen  kaupungin kulttuuripalkinto. Korkeaojan kuratoima Käsitekesä voitti TAIKE Lounais-Suomen myöntämän kulttuuripalkinnon  2014.

Vuonna 2008 Korkeaoja oli julkisuudessa performanssillaan *Uusi itsenäisyysjulistus*, jonka hän esitti Helsingissä Mannerheimin ratsastajapatsaalla. Korkeaoja sai myöhemmin sakot luvattoman esityksen järjestämisestä julkisella paikalla. Kyseessä oli tiettävästi ensimmäinen kerta, kun joku kiipesi 11,7 metriä korkealle patsaalle.

Aapo Korkeaojan isä on entinen kansanedustaja ja ministeri Juha Korkeaoja.

## Lähteet
Lapsista raportointi

**Lapsista raportointi** on journalismiin liittyvä erityisseikka, jota koskettavat erilliset eettiset ohjeet. Alle 18-vuotiailla on suurempi yksityisyyden suoja kuin aikuisilla. Suomen Journalistiliiton laatimien journalistin ohjeiden (JO) lisäksi viestimien tulisi lapsista raportoidessa huomioida YK:n lapsen oikeuksien sopimuksessa määritellyt oikeudet. Ainakin joillain lehtitaloilla, kuten Yleisradiolla, on lisäksi omat eettiset ohjeistukset lapsista raportoimiseen. Lapsen oikeuksien sopimuksen ja journalistien eettisten ohjeiden mukaan viestimillä on vastuu arvioida haastattelun, kuvaamisen tai materiaalien julkaisun vaikutukset lapseen ja tarvittaessa suojella lasta riippumatta siitä, missä päin maailmaa lapsi elää.

Journalistin ohjeet ohjeistaa aina noudattamaan erityistä varovaisuutta, kun käsitellään alaikäisiä koskevia asioita (JO 30). Kun on olemassa riski lapsen joutumisesta rangaistuksi tai vahingoitetuksi, lapsen henkilöllisyys on peitettävä sekä kuvasta että tekstistä (JO 31, 32, 33, 34).

Lapsen oikeuksien sopimuksen mukaan lapsilla on oikeus ilmaista mielipiteensä ja osallistua ikänsä ja kehitystasonsa mukaisesti itseään koskevien asioiden käsittelyyn. Samalla sopimus takaa lapsille oikeuden yksityisyyteen ja luottamuksellisuuteen. Lisäksi sopimus takaa lapselle oikeuden tulla suojelluksi leimautumiselta, vahingolta ja rangaistukselta sekä mahdollisuudelta joutua vahingoitetuksi tai rangaistuksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lastensuojelun keskusliiton opas lasten haastattelijoille ja kuvaajille
Lohjan Teatteri

**Lohjan teatteri** on Lohjan keskustassa sijaitseva, 100-vuotias puoliammatillinen harrastajateatteri, jossa on neljä palkattua työntekijää. Lohjan teatteri tuottaa vuodessa 3-4 uutta ensi-iltaa. Lohjan teatterissa on vuodesta 2004 lähtien ollut johtaja-ohjaajana Sari Niinikoski. Lavastajana vuodesta 2014 lähtien on toiminut Jyrki Kakko. Puvustajana toimii Annukka Matilainen. Lohjan teatterin sihteeri on Sofia Lintula.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lohjan Teatteri
Walesin kansallisooppera

**Walesin kansallisooppera** () on Cardiffissa, Walesissa toimiva oopperayhtiö, joka perustettiin 1940-luvulla. Ensimmäinen sen pitämä esitys oli *[[Pajatso (ooppera)|Pajatson]]* ja *[[Cavalleria rusticana]]n* kaksoisnäytös huhtikuussa 1946. Alusta asti Walesin kansallisooppera on houkutellut maailman suurimpia oopperalaulajia, ja moni nuori laulaja on myös aloittanut kansainvälisen uransa sieltä. Oopperan taiteelliseksi johtajaksi tuli vuonna 2011 David Pountney. Oopperan yhteydessä toimivat 40-ääninen kuoro ja 55-henkinen orkesteri. Yhtiö pitää esityksiä yli 120&nbsp;000:lle ihmiselle vuosittain Walesin ja Englannin kaupungeissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Van Schootenin lause

Euklidisessa geometriassa **van Schootenin lause** on tasasivuista kolmiota ja sen ympäri piirrettyä ympyrää koskeva lause. Lause kuuluu seuraavasti: Olkoon ABC tasasivuinen kolmio ja D sen ympäri piirretty ympyrä. Tällöin mielivaltaiselle D:n kehän pisteelle E pätee, että janoista AE, BE ja CE kahden lyhyemmän janan pituuden summa on pisimmän janan pituuden summa. Lauseen todistus on annettu MAOL ry:n lukion matematiikkakilpailun vuoden 2014 mallivastauksissa. Bui Quang Tuan on yleistänyt lausetta seuraavasti: Olkoon ABC kolmio ja P sen ympäri piirretyn ympyrän kehän piste. Olkoot a, b ja c kolmion ABC sivut sekä da, db ja dc etäisyydet P:stä sivuille a = BC, b = CA ja c = AB. Tällöin osamääristä \frac{a}{da}, \frac{b}{db} ja \frac{c}{dc} yksi on kahden muun summa. 

## Lähteet
LFO

**LFO** oli brittiläinen elektronisen musiikin yhtye, joka tunnetaan yhtenä brittiläisen teknomusiikin uranuurtajista. Yhtye tunnetaan ehkä parhaiten sen nimikappaleesta vuodelta 1990, joka nousi parhaimmillaan Britannian singlelistalla sijalle 12.

LFO:n perustivat Mark Bell ja Gez Varley. Varley jätti LFO:n vuonna 1996, minkä jälkeen LFO on muodostunut pelkästään Bellista.

Mark Bell menehtyi lokakuussa 2014, minkä seurauksena LFO:n toiminta päättyi.

## Diskografia
### Studioalbumit
* *[[Frequencies]]* (1991)
* *[[Advance (albumi)|Advance]]* (1996)
* *[[Sheath]]* (2003)
### Singlet
* *LFO* (1990)
* *We Are Back* (1991)
* *What is House?* (1992)
* *Tied Up* (1994)
* *Freak* (2003)

## Lähteet
Manilan sinfoniaorkesteri

**Manilan sinfoniaorkesteri** (Manila Symphony Orchestra) on Manilassa, Filippiineillä vuodesta 1926 toiminut sinfoniaorkesteri. Se on yksi Aasian vanhimmista orkestereista ja Filippiinien tämän hetken aktiivisin orkesteri. Vuodesta 2019 orkesteria on johtanut Marlon Chen. Sen kanssa esiintyneisiin kansainvälisiin vierailijoihin ovat kuuluneet kapellimestarit Christoph Poppen, Robert Ryker, Yaron Gottfried, Thanos Adamopoulos ja Aleksandr Vikulov sekä sopraano Claire Primrose, huilisti David Johnson, trumpetisti Manu Mellaerts ja pianisti Lydia Artymiw. Suomalaisista kapellimestareista Manilan sinfoniaorkesteria ovat johtaneet Sasha Mäkilä ja Tarmo Peltokoski.

Manilan sinfoniaorkesteri on muun muassa levyttänyt Carl Orffin *[[Carmina Burana (Orff)|Carmina Buranan]]*. Se on esittänyt monien balettien ja oopperoiden tuotantoja, kuten *[[Coppélia]]*, *[[Pähkinänsärkijä]]*, *Ballet Manila* (Lisa Macuja-Elizalde), *[[Carmen]]* ja *[[Così fan tutte]]*.

## Lähteet
Beppe Wolgers

**John Bertil "Beppe" Wolgers** (10. marraskuuta 1928 Tukholma – 6. elokuuta 1986 Östersund) oli ruotsalainen kirjailija, kääntäjä, sanoittaja, näyttelijä ja viihdyttäjä.

Wolgersin ensimmäiset teokset kirjailijana olivat leikkimielisiä, jopa naiiveja runokokoelmia: *Jag sjunger i skon* (1953) ja *Bilden av vattnet* (1954). Myöhemmin hän kirjoitti vakavasävyisiä runokokoelma, jotka saivat herätteen Jämtlannin luonnosta ja ihmisistä. Hän kirjoitti myös satukokokoelmia.

Wolgers sanoitti noin tuhat laulua ja erikoistui sanoittamaan ruotsiksi ulkomaisia sävelmiä, kuten "Walkin' My Baby Back Home", "Waltz for Debby", "Dat Here", "Take Five", ja "Bachianas brasileiras" nro 5. Hän teki myös useita kirjoja ja elokuvia lapsille ja kuuluisan sarjan, jossa esitti vuosina 1968–1974 Ruotsin televisiossa hassuttelevaa iltasadun kertojaa lapsille. Hän esitti Peppi Pitkätossun isää vuonna 1969 esitetyssä televisiosarjassa. Hän kuoli Östersundissa mahahaavaan.

## Suomennetut teokset
* *Tuulihattu* (*Dunderklumpen!*), suom. Kaija Pakkanen. Helsinki: Weilin + Göös 1975  (kuvakirja)
* *Kirja numeroista* (*1, 2, 3 -bok eller En loppbiten struts är en 9*), suom. Laila Niukkanen, Östersundom: Kirjalito 1985  (satukokoelma)

## Lähteet
Afrikansirohaukka

**Afrikansirohaukka** (*Chelictinia riocourii*) on haukkojen heimon *[[Chelictinia]]*-sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Benin, Burkina Faso, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Norsunluurannikko, Djibouti, Etiopia, Gambia, Ghana, Kenia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Senegal, Somalia, Etelä-Sudan, Sudan, Togo, Uganda. Vaeltavana sitä tavataan myös Eritreassa, Liberiassa ja Jemenissä.

Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen kannan epäillään laskevan elinympäristöjen vähenemisen seurauksena. Lajin kannaksi arvioidaan 46&nbsp;000–100&nbsp;000 yksilöä.

## Elinympäristö

Laji on levinnyt tropiikin alueelle kapeana kaistaleena leveyspiirien 15°N ja 8°N väliin. Satunnaisesti sitä tavataan Länsi-Afrikassa leveyspiirillä 19°N ja Keniassa leveyspiirillä 1°S. Se pesii Sahelin vyöhykkeellä, ja Pohjois-Keniassa ja Ugandassa on pieni pysyvä populaatio. Se on muuttolintu, joskin pysyttelee pohjoisella pallonpuoliskolla. Se siirtyy etelämmäksi marraskuussa pesimäajan jälkeen kuivan kauden alkaessa ja palaa pohjoiseen sadekauden alkaessa helmikuussa.

Laji elää kuivalla savannilla ja puoliaavikossa merenpinnan tasosta noin 500 metrin korkeuteen. Sen pääasiallista ravintoa ovat matelijat, esimerkiksi liskot ja käärmeet, hyönteiset ja hämähäkit ja satunnaisesti pienet jyrsijät. Se on laumaeläin ja kerääntyy ruohikkopalojen reunalle saalistamaan heinäsirkkoja ja karjan lähelle saalistamaan hyönteisiä.

Laji rakentaa pieniä, halkaisijaltaan 30–40 cm:n kokoisia pesiä puihin usein lähelle suurempien petolintujen, kuten sihteerilinnun, pesiä ja toisinaan myös ihmisasutuksen lähelle. Pesintäaikaa on toukokuusta syyskuuhun mutta Senegalissa se pesii joulukuusta helmikuuhun ja Keniassa maaliskuusta heinäkuuhun sekä jälleen elokuusta eteenpäin.

## Lähteet
Emy Storm

**Emy Storm** (synt. **Emmy Karolina Storm**, 20. toukokuuta 1925 Alfta, Hälsingland, Ruotsi – 24. marraskuuta 2014 Malmö) oli ruotsalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti roolistaan Vaahteramäen Eemeli -elokuvien Alma-äitinä.

## Tausta
Emmy Karolina Storm varttui metsätyöläisperheessä ja muutti Tukholmaan viisitoistavuotiaana. Hän työskenteli aluksi kotiapulaisena ja tarjoilijana. NK:n johtaja Ragnar Sachs löysi näyttelemisestä jo pitkään kiinnostuneen Stormin illanvietosta, jossa tämä oli viihdyttämässä illallisyleisöä.

## Ura
Sachs auttoi Stormin ensimmäiseen työpaikkaansa Gösta Terserusin studiolla Munkbronissa. Hän sai vuonna 1950 pienen roolin Ingmar Bergmanin *[[Tolvskillingsoperan]]issa* Intima Teaternissa. Tätä ennen hän oli jo esiintynyt pikkurooleissa muun muassa elokuvissa *[[Juhlapäivälliset]]* (1948) ja *[[Anderssonskans Kalle (vuoden 1950 elokuva)|Anderssonskans Kalle]]* (1950). Storm jatkoi vuosina  1951-1953 teatteriopintoja Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa, josta hänet kiinnitettiin Riksteaterniin ja myöhemmin vuonna 1956 Norrköpingin-Linköpingin kaupunginteatteriin. Esiinnyttyään jonkin aikaa Dramatenilla hän siirtyi vuonna 1962 Malmön kaupunginteatteriin, jossa hän pysyi aina vuoteen 1983 saakka.

Stormia on kutsuttu ruotsalaisen teatterin *mesta morsaksi* ("useimmin mutsi"), koska hän sai omien sanojensakin mukaan heti esitettäväkseen kypsiä naishahmoja.  Tärkeimpinä rooleinaan hän on itse pitänyt Federico García Lorcan näytelmiä. Elokuva- ja televisioyleisö tuntee hänet puolestaan parhailleen äitirooleistaan elokuvissa *[[Korppikortteli]]* (1963), Vaahteramäen Eemeli -elokuvasarjassa 1970-luvulla sekä *[[Hedebyborna]]*-televisiosarjassa vuosina 1978, 1980 ja 1982. Storm toimi sittemmin myös yhdistyselämässä Kulturarbetarnas Socialdemokratiska föreningenissä. Hänet palkittiin vuonna 1979 Kvällspostenin Thalia-palkinnolla ja vuonna 1997 Teaterförbundetin Gösta Ekman -stipendillä.

## Yksityiselämä
Storm oli avioliitossa näyttelijä Göte Fyhringin kanssa vuodesta 1951 aina kuolemaansa saakka. Hän kuoli 89-vuotiaana aivoverenvuotoon hoivakodissa Malmössä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Luettelo Emy Stormin elokuvarooleista Svensk Filmdatabasin sivustolla
De Broglie -veljesten obeliski

**De Broglie -veljesten obeliski** on Viipurissa Monrepos’n puistossa sijaitseva muistomerkki, joka on pystytetty vuonna 1827 Napoleonin sodissa kaatuneiden veljesten Auguste-César (1783–1805) ja Charles-François (1788–1813) de Broglien muistoksi. Obeliskin on suunnitellut englantilainen arkkitehti Charles Heathcote Tatham ja sen pystytti Monrepos’n kartanon omistaja paroni Paul Nicolay, jonka puoliso Alexandra Simplicia oli veljesten sisar. Kaikki kolme kuuluivat ranskalaiseen De Broglien aatelissukuun. 

## Muistomerkki
Obeliski on tehty marmorista ja valmistettu Tukholmassa kuvanveistäjä Erik Gustaf Göthen ateljeessa. Jalustan neljällä sivulla oli alun perin marmorilaatat, joihin oli kaiverrettu omistuskirjoitukset veljeksille sekä Paul Nicolaylle ja keisari Aleksanteri I:lle. Ne ovat kuitenkin hävinneet, kuten myös jalustassa olleet kohokuvioiset kypärät. Kallio, jolle muistomerkki on pystytetty, tunnetaan Leukasin saaren mukaan nimellä Leukaksen kallio. Nimen antoi antiikin Kreikan runouden innoittamana kartanon edellinen omistaja Ludwig Heinrich von Nicolay, joka vuosina 1805–1806 pystytti paikalle Amorin temppelinä tunnetun rakennelman. Se purettiin huonokuntoisena pois obeliskin tieltä.

## De Broglien veljekset
De Broglien veljekset olivat Venäjän keisarillisen armeijaan kuuluneiden Preobrazenskin ja Semjonovskin kaartien rykmenttien palveluksessa osallistuen 1800-luvun alussa Napoléonia vastaan käytyihin sotiin. Auguste-César de Broglie kaatui Austerlitzin taistelussa 2. joulukuuta 1805 ja hänen nuorempi veljensä Charles-François de Broglie puolestaan 29. elokuuta 1813 Kulmin taistelussa. Molemmat olivat sotilasarvoltaan luutnantteja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Johanna Tolonen

**Johanna Tolonen** on kauppatieteiden maisteri ja työskennellyt vuodesta 2012 Finlandia-talon toimitusjohtaja. Tätä ennen hän on työskennellyt muun muassa Metsähallituksen erä- ja luontomatkailun liiketoiminnasta vastaavan Villin Pohjolan toimitusjohtajana, sekä Artikum-palvelu Oy:n toimitusjohtajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
Erityisherkkyys

__NOTOC__
**Erityisherkkyydellä** tarkoitetaan synnynnäistä, hermostollista ominaisuutta. Erityisherkkä ihminen reagoi tavallista herkemmin ulkoisiin ja sisäisiin ärsykkeisiin, sillä hermosto käsittelee aistien välittämää tietoa laajemmin ja syvällisemmin. Erityisherkkyys ei ole sairaus tai diagnoosi. Erityisherkkien ihmisten kokemukset omasta herkkyydestään vaihtelevat. Herkkyydestä voi olla sekä hyötyä että haittaa. Erityisen herkät ihmiset ovat usein luovia, intuitiivisia, pohdiskelevia ja tunnollisia. Toisaalta he kuormittuvat muita helpommin esimerkiksi kiireestä, melusta ja negatiivisesta ilmapiiristä. 

Käsitteen "erityisherkkä" (highly sensitive person, HSP) on kehittänyt psykologian tohtori, psykoterapeutti Elaine Aron, joka on tutkinut erityisherkkyyttä 1990-luvulta alkaen. Ilmiötä voidaan kuvata myös termillä tunne- ja aistiherkkyys. Aronin mukaan noin 15–20 % ihmisistä on hermostoltaan erityisen herkkiä. Herkkyys ilmenee niin aikuisissa, kuin lapsissakin kaikissa kulttuureissa. Ainakin sadalla eläinlajilla on havaittu samankaltaista herkkyyttä.

Suomessa erityisherkkyys on vielä melko tuntematon käsite, laajemmin siitä on alettu puhua vasta vuosien 2013–2014 aikana. HSP – Suomen Erityisherkät ry -yhdistys perustettiin marraskuussa 2013. Sen tarkoituksena on erityisherkkyyttä koskevan tiedon ja ymmärryksen lisääminen Suomessa sekä verkostojen luominen erityisherkille ihmisille.

## Katso myös
* Aistiyliherkkyys
*Autismi
* Neurodiversiteetti
* Neurologinen poikkeavuus
* Positiivinen disintegraatio

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* Elaine N. Aron: *The Highly Sensitive Child: Helping Our Children Thrive When The World Overwhelms Them* 
* Elaine N. Aron: *The Highly Sensitive Person in Love: Understanding and Managing Relationships When the World Overwhelms You* 
* Elaine N. Aron: *Erityisherkän ihmisen tehtäväkirja* (The Highly Sensitive Person's Workbook) 
* 
* Heli Heiskanen: *Herkkyyden voima : opas omannäköiseen elämään.* Origonova, 2016. 

## Aiheesta muualla

* HSP - Suomen Erityisherkät ry:n kotisivut
* Erityisherkkyys ei ole heikkoutta − Työterveyslaitos 11.12.2014
* Mitä erityisherkkyys on?  − Yle Puhe 2.12.2014
* Mitä on erityisherkkyys? − Miten erityisherkkä kokee maailman? Psykologi Heli Heiskanen HelsinkiRealin vieraana. 14.10.2014
* Oletko erityisherkkä  − Savon Sanomat 9.9.2014
* Herkkä saatetaan leimata häiriköksi – testaa herkkyytesi HS:n testissä  − Helsingin Sanomat 29.5.2014
* Erityisherkän elämää -kotisivut
* Elaine Aronin kotisivut
* Sensitivityresearch.com, tutkijoiden ylläpitämä verkkosivusto.
Redoutable-luokka (1931)

**Redoutable-luokka** oli Ranskan merivoimien 31 sukellusveneen () muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Luokkaa kutsutaan myös 1500-tonnin sukellusveneiksi, jolloin ne jaetaan kahteen tai kolmeen alaluokkaan. Luokka osoittautui onnistuneeksi ollen luotettava ja merikelpoinen. Sillä oli myös riittävä toimintasäde ja aseistus. Se oli Ranskan laivaston suurin yksittäinen sukellusveneluokka muodostaen kolmanneksen laivaston sotaan osallistuneista sukellusveneistä. Aluksista kaksi tuhoutui jo ennen toisen maailmansodan alkamista.

## Suunnittelu
Luokka suunniteltiin toimimaan Atlantilla tiedustelu ja kaupanhäirintätehtävissä sekä siirtomaissa. Niiden suunnittelussa otettiin huomioon vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimuksen ja vuoden 1930 Lontoon sopimuksen rajoitukset alusten kokoon ja määrään. Ensimmäiset kaksi alusta tilattiin 1924 ja seuraavana vuonna seitsemän. Vuosina 1926 ja 1927 tilattiin vielä kumpanakin viisi alusta. Vuosina 1929 ja 1930 tehtiin kumpanakin vielä tilaus kuudesta parannetusta aluksesta, joissa oli muun muassa voimakkaammat moottorit.

Alukset olivat kaksoisrunkoisia 92 metriä pitkiä, ja niiden suunnittelussa oli otettu huomioon sukellusnopeus ja toimintasäde. Niiden uppouma oli pinta-ajossa hieman alle 1&nbsp;500 tonnia, mikä oli laivastosopimusten asettama yläraja. Niiden sukellussyvyydeksi oli asetettu 80 metriä, mutta jopa 120 metrin toimintasyvyyksiä on todettu. Sukellusnopeus oli 30-40 sekuntia. Toimintamatka oli sukelluksissa viiden solmun nopeudella 100 merimailia ja pinta-ajossa kymmenen solmun nopeudella 10&nbsp;000 merimailia. Aluksen maksiminopeus oli pinta-ajossa 19-20 solmua ja sukelluksissa kymmenen solmua.

Aseistuksena oli yksitoista torpedoputkea, joista neljä keulassa, kolme keskilaivassa ja 3-4 perässä. Aluksella oli kolmetoista torpedoa. Perässä oli sekä 400 mm että 550 mm putket. Lisäksi aluksilla oli 100 millimetrin kansitykki ja yksi tai kaksi 13,2 millimetrin konekivääriä.

Eri valmistustelakoista johtuvien erojen lisäksi merkittävämpää oli dieselmoottoreiden kehitys tilausten välillä. Vuosina 1928-1929 tilatuissa aluksissa dieselmoottorit tuottivat 6&nbsp;000-7&nbsp;200 hevosvoimaa ja vuoden 1930 tilausten jopa 8&nbsp;600 hevosvoimaa. Sen seurauksena nopeus kasvoi 17 solmusta 20 solmuun.

## Alukset

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Jarno Aaltonen

**Jarno Aaltonen** (s. 1. maaliskuuta 1977) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Aaltonen pelasi urallaan Suomen kolmella korkeimmalla sarjatasolla edustaen Tampereen Pallo-Veikkoja (1994–1995, 2000), Toijalan Pallo-49:ää (1996), Tampereen Kisatovereita (1999), AC Täysosumaa (1999), AC Vantaata (2000) ja Tampereen Peli-Pojat-70:ää (2001–2002). Yhteensä hän pelasi Veikkausliigassa yhden ottelun ja Ykkösessä 12 ottelua. Aaltosen ainoa pääsarjaottelu oli 28. elokuuta 1994 pelattu Myllykosken Pallo -47–TPV, joka päättyi 1–0, ja jossa hän tuli vaihdosta kentälle.

Aaltonen pelasi Suomen futsalmaajoukkueessa 17 ottelua.

## Lähteet
Timo Aaltonen (jalkapalloilija)

**Timo Aaltonen** (s. 20. lokakuuta 1963 Turku) on suomalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.

Aaltonen pelasi urallaan 18 Veikkausliigan ottelua FF Jarossa kaudella 1992. Kaikissa näissä otteluissa hän oli aloituskokoonpanossa. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Aaltonen teki 26. huhtikuuta 1992, kun Jaro voitti vieraissa FC Hakan maalein 2–0. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä hän pelasi yhteensä 18 ottelua vuosina 1988–1989 edustaen Turun Tovereita.

## Lähteet
Resedakasvit

**Resedakasvit** (Resedaceae) on pieni kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa, jonka tunnetuin heimo on ristikukkaiskasvit (Brassicaceae).

## Tuntomerkit
Resedakasvit ovat ruohoja, jotka joskus muodostavat pensasmaisia kasvustoja. Niiden lehdet ovat ehytlaitaisia tai pariosaisia, tavallisesti korvakkeellisia. Kukinnot ovat varsipäätteisiä eli terminaalisia ja terttumaisia. Kukat ovat vastakohtaisia (monosymmetrisiä), ja niiden pohjus on toisinaan lyhyelti maljamainen hypanthium. Sen reunalla on tavallisesti kuusi, harvoin 4–8 verholehteä ja tavallisesti kuusi tai harvemmin 4–8 terälehteä, jotka ovat keskenään erikokoisia. Terälehdet ovat kynnellisiä, ja kynnen yläosassa on kieleke. Joskus terälehden leveä yläosa on ripsuinen. Kukassa on myös kapean kiekkomainen tai melkein terämäinen mesiäinen hetiön ulkopuolella. Heteitä on vähintään kolme, ja ne ovat toisinaan kasvaneet tyveltään yhteen. Sikiäin, joka koostuu tavallisesti 3–6 yhteen kasvaneesta emilehdestä, sijaitsee yleensä gynoforin eli varren päässä. Harvoin emilehdet voivat olla myös enemmän tai vähemmän erillisiä. Hedelmässä on kärkiaukko vartaloiden jäänteiden keskellä tai harvemmin hedelmä on tuppilo tai marja. Vartaloiden lisäksi myös verhiö on hedelmässä jäljellä. Siemenet ovat usein vaipallisia. Kromosomiluku on n = 5–15.

## Levinneisyys
Resedakasvien levinneisyys on osittain hajanainen. Niitä esiintyy maapallon lämpimillä ja subtrooppisilla alueilla kuivilla kasvupaikoilla. Heimo on runsaimmillaan Etelä-Euroopan, Lähi-idän ja Koillis-Afrikan alueella. Erillisiä levinneisyysalueita on Etelä-Afrikassa, Pohjois-Amerikan lounaisosissa ja Lounais-Kiinassa.

## Luokittelu
Nykyään resedakasveihin sisällytetään kolme sukua ja niiden 75 lajia. Peräti 68 lajia on yksistään resedojen (*Reseda*) suvussa. Ennen omina sukuinaan pidetyt keräkit (*Oligomeris*) (Lounais-Kiinassa) ja *[[Ochradenus]]* sisältyvät heimon evoluutiopuussa resedojen sukuun. Muut suvut ovat *[[Caylusea]]* ja tähtitertut eli tähtiresedat (*Sesamoides*).

## Lähteet
* Stevens, P. F. 2001 –: Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Resedaceae
FS Achéron (M613)

**Achéron** (runkonumero M613) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus ().

## Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgista Constructions Mécaniques de Normandielta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1986. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 19. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 21. huhtikuuta 1987.

## Palvelus
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna koulu- ja koealukseksi Touloniin.

## Lähteet

*

### Viitteet
FS Pluton (M622)

**Pluton** (runkonumero M622) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus ().

## Valmistus

Alus tilattiin Lorientista La Perrièreltä, missä köli laskettiin 25. syyskuuta 1985. Se laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1986 ja otettiin palvelukseen saman vuoden lopulla 12. joulukuuta.

## Palvelus
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Touloniin.

## Lähteet

*

### Viitteet
Maciste, il gladiatore più forte del mondo

**Maciste, il gladiatore più forte del mondo** (”Maciste, maailman vahvin gladiaattori”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Michele Lupo. Sen sankaria Macistea esittää yhdysvaltalainen Lou Degni alias Mark Forest.

## Juoni
Prinssi Oniris palkkaa joukon roomalaisia gladiaattoreita tekemään vallankaappauksen pienessä Mersabadin kuningaskunnassa. Maciste saa vihin juonesta, kukistaa vallananastajat ja palauttaa prinsessa Taliman valtaistuimelle. Alkutekstien mukaan kyseessä on ”historiallisesti todenmukainen” tarina Macistesta, jolla ei ole vielä yliluonnollisia voimia toisin kuin sankarin useimmissa muissa elokuvissa.

## Näyttelijät

## Tuotanto
*Maciste, il gladiatore più forte del mondo* on kuvattu Eastmancolor-väreissä Totalscope-laajakangastekniikalla Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran luonnonsuojelualueen maisemissa. Se on Michele Lupon ensimmäinen ohjaustyö ja eräänlainen jatko-osa vuonna 1961 menestyneelle ''Maciste ja manalan valtiattarelle'' (it. *Maciste, l’uomo più forte del mondo*). Seuraavana vuonna Lupo teki Mark Forestin kanssa vielä kolmannenkin lähes samannimisen elokuvan *Maciste, l’eroe più grande del mondo* (”Maciste, maailman suurin sankari”).

Elokuva on lapsellisen suoraviivainen toimintaseikkailu, jonka juoni on geneerinen, huumori alkeellista ja henkilöhahmot täysin yksiulotteisia. Ohjaajalle ominaisen tarkan rytmityksen ja näyttävien tappelukohtausten ansiosta se toimii silti kohtalaisen hyvin omassa tyylilajissaan. Toimintajaksojen tähdeksi kohoaa ensimmäisessä peplumroolissaan esiintyvä Dan Vadis.

*Maciste, il gladiatore più forte del mondo* menestyi kaupallisesti melko hyvin tuottaen Italiassa lähes 450 miljoonan liiran pääsylipputulot. Se on saatavilla hyvälaatuisena italialaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää vain italiankielisen ääniraidan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Osmo Kivinen

**Osmo Kivinen** (s. 20. helmikuuta 1951 on suomalainen sosiologi ja yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan koulutussosiologian professorina vuodesta 1995. Kivinen on toiminut myös Koulutussosiologian tutkimuskeskuksen (RUSE) ja sen yhteydessä toimivan Strategisen toiminnan tutkimuslaboratorion (RoSA) johtajana. Kivinen on toiminut Turun yliopistossa myös assistenttina,  yliassistenttina, erikoistutkijana ja sosiologian ja koulutussosiologian dosenttina. Kivinen toimi Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina 1. helmikuuta 2004 – 31. tammikuuta 2007 sekä Turun yliopiston hallituksen jäsenenä 2004–2007. Kivinen on 1.3.2019 lähtien Turun yliopiston koulutussosiologian emeritusprofessori.  

## Koulutus ja tieteellinen toiminta
  
Kivinen valmistui Turun yliopistosta luokanopettajaksi 1975, kasvatustieteiden maisteriksi 1977 ja valtiotieteen maisteriksi (sosiologia) 1979. Sosiologian lisensiaatintutkinnon hän suoritti vuonna 1983 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1988; hänen väitöskirjatutkimuksensa aiheena oli Koulutuksen järjestelmäkehitys: Peruskoulutus ja valtiollinen kouludoktriini Suomessa 1800- ja 1900-luvuilla.

Kivinen johti Suomen Akatemian ja opetusministeriön rahoittamaa Instituutioiden ja sosiaalisten mekanismien tutkijakoulua (IASM) 2006–2009 ja Korkeakoulutuksen ja tieteen instituutioiden vertailevan tutkimuksen tutkijakoulua (COREHES) 2010–2013. Kivisen ohjauksessa on valmistunut 25 tohtorinväitöskirjatyötä.

Hänen erikoisalaansa ovat koulutusjärjestelmät, koulutuksen ja työn väliset suhteet, koulutuspolitiikka ja erityisesti korkeakoulutus. Koulutuksen periytyvyys ja koulutusmahdollisuuksien tasa-arvo ovat olleet Kivisen keskeisiä empiirisen tilastollisen tutkimuksen teemoja kautta koko tutkijan uran. Uudempia kiinnostuksen kohteita ovat tutkimuksen ja koulutuksen tuloksellisuusanalyysit sekä digitaaliset oppimisympäristöt. 

Filosofinen ja metodologinen tutkimustyö on kohdistunut esimerkiksi Pierre Bourdieun kenttä ja habitus -ajatteluun. Keskeinen tutkimuksen kohde on klassinen amerikkalainen pragmatismi, erityisesti John Deweyn toiminnanteoria habit-käsitteineen. Bourdieun ja pragmatismin pohjalta Kivinen on kehitellyt metodologista relationalismia.

Kivisen julkaisuluettelo sisältää satoja julkaisuja. Hän on toiminut useissa kansainvälisissä tieteellisissä julkaisuissa refereenä ja tieteellisten lehtien toimituskuntien eri tehtävissä.

## Kunnianosoitukset

Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n ritari (SVR R I) 2010

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kivisen julkaisuluettelo
* Kivisen Google Scholar -profiili
FS Styx (M614)

**Styx** (runkonumero M614) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus ().

## Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgista Constructions Mécaniques de Normandielta, missä köli laskettiin 16. huhtikuuta 1986. Se laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1987 ja otettiin palvelukseen samana vuonna 22. heinäkuuta.

## Palvelus
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.

## Lähteet
*

### Viitteet
Kiraalinen apuaine

**Kiraalinen apuaine** on optisesti aktiivinen kiraalinen yhdiste, jota käytetään asymmetrisissä synteseissä kontrolloimaan muodostuvien tuotteiden stereokemiaa. Käytettäessä kiraalisia apuaineita kemiallisissa reaktiossa muodostuu prokiraalisesta lähtöaineesta tuotteena lähinnä yhtä tiettyä stereoisomeeria. Kun haluttu tuote on saatu muodostumaan hajotetaan kiraalisen apuaineen ja tuotteen välinen sidos. Kiraalisia apuaineita käytetään monien luonnonaineiden sekä lääkeaineiden kuten antibiootteja, tuumorinekroositekijän inhibiittoreita, mielialalääkkeitä, veren hyytymistä estäviä lääkkeitä ja migreenilääkkeitä.

## Kiraalisten apuaineiden käyttö orgaanisessa synteesissä
Kiraaliset apuaineet reagoivat prokiraalisten lähtöaineiden kanssa muodostaen puhtaan enantiomeerin tai diastereomeerin. Muodostuva välituote on usein steerisesti estynyt siten, että seuraavassa vaiheessa tapahtuva reaktio voi tapahtua vain tietystä suunnasta ja tuotteena muodostuu selektiivisesti tietyn stereokemian muodostuva kiraalinen tuote. Muodostuvan tuotteen stereokemia riippuu tällöin vain kiraalisen apuaineen stereokemiasta. Mikäli kiraalinen apuaine sisältää funktionaalisia ryhmiä, jotka eivät ole osa haluttua lopputuotetta, voidaan apuaineen ja tuotteen välinen sidos hajottaa hydrolyyttisesti. Tämä kuitenkin vaatii sitä, että muodostuva tuote ei reagoi käytetyissä hydrolyysiolosuhteissa. Hajotuksen jälkeen voidaan kiraalinen apuaine erottaa ja käyttää uudelleen. Kiraalisten apuaineiden käytön etuna on muun muassa kromatografisten erotusmenetelmien tarpeen väheneminen. Apuaineet ovat kuitenkin usein kalliita, eikä apuaineesta välttämättä ole helposti saataville kuin yksi stereoisomeeri.

Yksiä ensimmäisenä käytettyjä kiraalisia apuaineita ovat D- ja L-mentolit, joita käytetään muun muassa optisesti aktiivisten mantelihappojen valmistuksessa. Nykyään hyvin usein käytettyjä kiraalisia apuaineita ovat David Evansin kehittelemät oksatsolidonirakenteiset kiraaliset apuaineet, joita voidaan syntetisoida aminohapoista kuten fenyylialaniinista. Näitä yhdisteitä nimitetään Evansin apuaineiksi. Evansin apuaineita käytetään muun muassa asymmetrisissä aldoliadditioissa, alkyloinneissa ja Diels–Alder-reaktioissa.

## Lähteet
Altai Urjanhai

**Altai Urjanhai** on mongolien etninen alaryhmä Mongolian länsiosissa ja Kiinan Xinjiangissa. Urianhai on useiden eri mongolien alaryhmien huonosti määritelty termi, ja Altai Urianhai on taas yksi urianhaiden ryhmistä. Myös tuvaanit on tunnettu nimityksellä Urianhai. Vuonna 1989 heitä oli Mongoliassa 21&nbsp;300 ja Kiinassa vuonna 1999 arviolta 5&nbsp;000. Altai Urianhait puhuvat oiraatin kieltä.

## Historia
1200-luvulla Il-kaanien valtakunnassa asunut Rashid'ud-Din kuvaili urianhaita eristäytyneeksi metsissä Siperiassa asuneeksi kansaksi, joka harjoitti metsästystä. Urianhai nimitys on sama kuin aikanaan kuuluisalla mongoliheimolla, mutta Rashid'ud-Din teki omissa kirjoituksissaan selväksi, että kyse oli kahdesta selvästi erillisestä ryhmästä. 1600-luvulta lähtien urianhai-nimitystä käytettiin Mongoliasta luoteeseen asuneiden heimojen yleisnimityksenä, olivatpa he sitten samojedejä, turkkilaisukuisia tai mongoleja. Dsungaarit alistivat urianhait, ja heidän joutuessaan puolestaan Qing-dynastian vallan alle Kiinan luoteisosiin perustettiin useita Urianhai-nimen saaneita hallintoalueita. Altai Urjanhain keskus oli Hovdin kaupungissa.

Xinjiangissa tapahtuneen kapinan jälkeen vuosina 1864–1877 Altain Urianhain alueelle alkoi muuttaa kazakkeja. Vuonna 1913 alue jakautui Kiinan ja vastaitsenäistyneen Mongolian hallitsemiin osiin. Vuonna 1940 osasta Altai Urianhaiden ja kazakkien alueita muodostettiin Mongolian puolella Bajan-Ölgiin provinssi. Uuden provinssin elämää hallitsivat kazakit ja Altai Urianhaiden suhteellinen osuus laski alueella 2,5 kertaisesti vuosien 1940 ja 1989 välillä. Tähän on vaikuttanut muun muassa muutto muille alueille. Nykyisin Altain Urianhait ovat yksi Mongolian huonoimmin koulutetuista etnisistä ryhmistä.

## Lähteet
Ville Wikstedt

**Ville Wikstedt** (ent Parviainen, s. 1974) on suomalainen valokuvaaja.

Wikstedt opiskeli Visuaaliviestinnän instituutissa ja Creative Business Managementia Aaltoyliopistossa 2009-2013.
Wikstedt toimi mainosvalokuvaajana vuoteen 2009 saakka, jonka jälkeen hän on tehnyt valokuvataidetta. Vuosina 2001–2004 Wikstedt valokuvauksen opettajana Keski-Suomen Käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa. 
Vuonna 2012 Wikstedt avasi liiketilan Tampereelle Hämeenpuistoon. Kesällä 2013 Wikstedtin töitä oli esillä Lapualla, kulttuurikeskus Vanha Paukku.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ville Wikstedtin verkkosivut
Sulley Abdallah

**Sulley Abdallah** (s. 25. syyskuuta 1977 Accra, Ghana) on ghanalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Abdallah pelasi kaudella 1997–1998 Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste divisiessä viisi ottelua ja teki kaksi maalia edustaen SC Telstaria. Vuonna 1999 hän pelasi Tampere Unitedissa yhden ottelun Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä. Abdallah pelasi kauden 1999 aikana myös yhden Veikkausliigan ottelun Tampereen Pallo-Veikoissa. Hän oli avauskokoonpanossa, kun TPV voitti 12. heinäkuuta 1999 kotonaan Kotkan TP:n maalein 2–0.

## Lähteet
Pauli Siljander

**Pauli Siljander** (s. 11. marraskuuta 1948, Pyhäjärvi Ol) on kasvatustieteen emeritusprofessori. Hän on suorittanut filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa pääaineinaan kasvatustiede, psykologia ja teoreettinen filosofia. Kasvatustieteiden tohtorin tutkinnon hän on suorittanut Oulun yliopistossa vuonna 1982 ja nimetty kasvatustieteen professorin virkaan vuonna 1996. Hän on työskennellyt tutkijana Heidelbergin yliopistossa (Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg) ja Göttingenin yliopistossa (Georg-August - Universität Göttingen). Siljander on ollut Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan dekaani ja yliopiston hallituksen jäsen vuosina 2003-2009. 

Siljanderin tutkimustyön keskeisiä alueita ovat kasvatusfilosofia, kasvatustieteen historia ja teoriatraditiot sekä erityisesti mannereuroopplainen kasvatusfilosofinen ajatteluperinne. Hänen teoksistaan lienee tunnetuin Systemaattinen johdatus kasvatustieteeseen, jonka ensimmäinen painos on julkaistu 2002. Siljanderin oululainen tutkimusryhmä on tullut tunnetuksi erityisesti kasvatus- ja sivistysteoriaa käsittelevistä tutkimushankkeista.

## Työura
*1996  lähtien kasvatustieteen professori Oulun yliopistossa
*1996-1997 Vieraileva tutkija Göttingenin yliopistossa Saksassa
*1990-1996 Vt. kasvatustieteen professori Oulun yliopistossa
*1988-1990 Kasvatustieteen dosentti Oulun yliopistossa
*1986-1987 Vieraileva tutkija Heidelbergin yliopistossa Saksassa
*1983-1988 Kasvatustieteen lehtori Oulun yliopistossa

## Teokset
* 1987 *Johdatusta henkitieteelliseen pedagogiikkaan : Wilhelm Dilthey, Herman Nohl, Theodor Litt = Introduction to hermeneutic pedagogy*
* 1988 *Hermeneuttisen pedagogiikan pääsuuntaukset = Main orientations in hermeneutic pedagogics *
* 1991 *Empiirisen kasvatustieteen perusteita*
* 1996* Syrjäytymisestä selviytymiseen vaikeuksien kautta elämänhallintaan *(Siljander Pauli; Ulvinen Veli-Matti)
* 2000* Kasvatus ja sivistys*
* 2002 *Systemaattinen johdatus kasvatustieteeseen* 
* 2008* Kasvatustieteen tila ja tutkimuskäytännöt - Paradigmat katosivat, mitä jäljellä? *(Siljander Pauli; Kivelä Ari) 
* 2012* Theories of bildung and growth - Connections and controversies between continental educational thinking and American pragmatism *(Siljander Pauli; Kivelä Ari; Sutinen Ari) 
* 2014 *Systemaattinen johdatus kasvatustieteeseen: peruskäsitteet ja pääsuuntaukset *(Uudistettu painos) 
* 2017 *Schools in Transition: Linking Past, Present, and Future in Educational Practice* (Siljander; Kontio; Pikkarainen) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*http://cc.oulu.fi/~pjsiljan/
Mário Adamčík

**Mário Adamčík** (s. 9. syyskuuta 1973) on entinen slovakialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Adamčík pelasi Slovakian pääsarjassa Corgoň Ligassa 108 ottelua ja teki 18 maalia edustaen Spartak Trnavaa, MFK Ružomberokia, MŠK Rimavská Sobotaa ja MŠK Žilinaa. Lisäksi hän pelasi kaudella 2001 Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa 24 ottelua ja teki viisi maalia edustaen Kuopion Palloseuraa. Sittemmin Adamčík on pelannut Itävallan alasarjoissa.

## Lähteet
Radisson Blu Sky

**Radisson Blu Sky** oli kansainväliseen Radisson Hotels & Resorts -ketjuun kuuluva neljän tähden hotelli Tallinnassa. Hotellissa on 25 kerrosta, ja se on 104,8 metrin korkuinen. Hotelli rakennettiin vuosina 1999–2001 arkkitehtien Vilen Künnapun, Ain Padrikin and Kari Mökkälän piirustusten mukaan. Radisson Blu Sky hotelli lopetti toimintansa marraskuussa 2020 ja sen tilalle avattiin 1.5.2022 Radisson Collection Hotel Tallinn.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Radisson Blu Skyn viralliset sivut
Andrei Sapožnikov

**Andrei Sapožnikov** (s. 15. kesäkuuta 1971) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti Venäjän maajoukkueessa maailmanmestaruuden ainoassa MM-turnauksessaan 1993.

Sapožnikov edusti Neuvostoliiton ja Venäjän pääsarjassa Traktor Tšeljabinskia, Metallurg Magnitogorskia, Lada Toljattia, Severstal Tšerepovetsia, Himik Voskresenskia, Avangard Omskia ja Vitjaz Tšehovia. Hän pelasi kaudella 1994–1995 Pohjois-Amerikassa AHL-joukkue Providence Bruinsissa. Kahdella seuraavalla kaudella hän pelasi Italiassa HC Fassan ja Saksassa Wedemark Scorpionsin joukkueessa.

Sapožnikov valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1993.

## Lähteet
Eduard Totleben

**Frans Eduard Ivanovitš Totleben** (myös muodossa *Todleben*, ; 20. toukokuuta 1818 Jelgava, Kuurinmaa – 1. heinäkuuta 1884 Bad Soden, Saksan keisarikunta) oli baltiansaksalainen sotilasinsinööri ja Venäjän keisarillisen armeijan kenraali. Hänet tunnetaan lukuisista eri puolille Venäjän keisarikuntaa rakennetuista linnoituksista, joita Totleben suunnitteli ja joiden toteuttamista hän oli valvomassa. 

## Ura
Totleben valmistui insinööriupseeriksi 1836. Hän osallistui Kaukasian sotaan 1848–1850 ja Krimin sodan alussa vuonna 1853 hän johti Silistran kaupungin piiritystä Tonavan suulla. Parhaiten hänet muistetaan Sevastopolin kaupungin nerokkaasta ja pääosin improvisoidusta linnoittamisesta kaupungin ollessa piiritettynä Krimin sodassa. Totleben johti Sevastopolin linnoitusöitä piirityksen aikana syyskuusta 1854 kesäkuuhun 1855, jolloin hän haavoittui. Hän keksi muun muassa upottaa laivoja kaupungin edustalle sataman tukkimiseksi viholliselta ja siirsi laivojen tykit mantereen puolelle kiireellä rakennettuihin linnoituslaitteisiin. Haavoittumisen vuoksi hän ei ollut läsnä Sevastopolin kukistuessa. Totleben yleni Sevastopolin piirityksen aikana everstiluutnantista kenraalimajuriksi. Myöhemmin hän toimi armeijan insinöörikunnan esikuntapäällikkönä ja ylitarkastajana, ja sai 1860 ylennyksen kenraaliluutnatiksi sekä 1869 insinöörikenraaliksi. Turkin sodassa vuosina 1877–1878 Totleben johti Plevnan piiritykseen liittyneiden saartotoimenpiteiden suunnittelua. Hänet kutsuttiin apuun syyskuussa 1877, kun kolme peräkkäistä yritystä Plevnan valtaamiseksi olivat epäonnistuneet. Totlebenin suunnittelema saarto johti kaupungin kukistumiseen joulukuuhun mennessä. Vuonna 1878 hänet nimitettiin koko Venäjän kenttäarmeijan komentajaksi sodan loppuvaiheessa. Totleben nimitettiin 1879 Odessan ja 1880 Vilnan kuvernementin kenraalikuvernööriksi. Hän sai 1879 kreivin arvon.

Suomen suuriruhtinaskunnassa Totleben osallistui Viipurin Patterinmäen linnoituksen rakentamiseen Krimin sodan jälkeisinä vuosina 1864–1877.

Totleben julkaisi 1864–1872 viisiosaisen kuvauksen Sevastopolin piirityksestä, ja se käännettiin useille kielille. Hänellä on nykyään oma muistomerkki Sevastopolissa.

## Lähteet
*Encyclopædia Britannica (1911)   Online Encyclopedia
*Nordisk familjebok (1919), s. 493  Runeberg.org

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Hugo Morales

**Hugo Alberto Morales** (s. 30. heinäkuuta 1974 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Morales edusti pääsarjatasolla argentiinalaisia Huracánia, Lanúsia ja Independienteä, espanjalaista Tenerifeä, kolumbialaisia Atlético Nacionalia ja Millonariosia sekä chileläistä Universidad Católicaa.

Argentiinan A-maajoukkueessa Morales pelasi yhdeksän ottelua ja teki kaksi maalia vuosina 1996–1997. Hän oli myös saavuttamassa olympiahopeaa Atlantassa 1996.

## Lähteet
Matkakertomus

**Matkakertomus** on kirjallinen tuotos, joka kertoo kirjailijan tekemästä matkasta ja sen aikana tehdyistä havainnoista, syntyneistä ajatuksista ja vaikutelmista. Matkakertomus sijoittuu kaunokirjallisuuden ja tietokirjallisuuden, faktan ja fiktion välimaastoon. Peter Stadius on luonnehtinut matkakertomuksia "äpärägenreksi, joka ei ole kunnolla kirjallisuutta eikä kunnolla tiedettä".

Matkakertomuksia on kirjoitettu yhtä kauan kuin kirjallisuutta ylipäätään. Ne ovat palvelleet lukevan yleisön kiinnostusta vieraisiin ja kiinnostaviin paikkoihin. Matkakertomukselle on vuosisatojen saatossa muodostunut oma tunnistettava kirjallinen tyylinsä.

Muodollisesti matkakertomus on narraatio matkasta, jonka oheen sijoitetaan tutkielmia matkan varrella tavatuista ihmisistä, nähdyistä luonnonihmeistä tai taideteoksista. Matkakertomus voi olla myös kirjeen tai päiväkirjan muotoon tehty. Suosittuja muotoja ovat myös lokikirjat, esseet ja saarnat. Myös kuvitteelliset matkakertomukset voidaan laskea matkakertomukseksi, jos ne noudattavat näitä muodollisia vaatimuksia.

Matkakuvaukset muodostavat lähes poikkeuksetta eroja kahden yhteiskunnan välille. Matkakohteesta muodostuva kuva on usein jopa suora peilikuva kirjoittajan käsityksestä omasta yhteiskunnastaan. On esitetty, että tämä peilikuvamaisuus pitää paikkansa erityisesti kuvitteellisissa matkakertomuksissa.

Länsimaisen kulttuurin kehittymisen kannalta tärkeitä matkakertomuksia ovat olleet esimerkiksi *[[Marco Polon matkat]]* ja Charles Darwinin *[[Beaglen matka]]*.

Tyylilajia on hyödynnetty kirjallisuudessa paljon. Sitä on myös parodioitu. Tästä ovat esimerkkeinä Jonathan Swiftin 1700-luvulla kirjoittama *[[Gulliverin retket]]* sekä kreivi Xavier de Maistren matkakirjat *Matka huoneeni ympäri* ja *Öinen tutkimusmatka huoneessani*.

Joustavuutensa ansiosta matkakirjallisuus on säilyttänyt suosionsa. Suomalaisista viime vuosien matkakertomuksista voidaan mainita esimerkkeinä Markku Henrikssonin *Kanada – Vaahteranlehden maa* (Gaudeamus 2006) ja Mikko Lahtisen *Kirjastojen maa* (Vastapaino 2010).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Peter Stadius. Kulttuurien kohtaaminen matkakertomuksissa. HY 2011.
Anni Walden

**Anni Hellin Walden**, o.s. *Konkola*, (16. kesäkuuta 1885 Jämsä – 10. elokuuta 1962) oli kenraalitar ja sotakummivaliokunnan puheenjohtaja.  

Waldenin vanhemmat olivat ratsutilallinen, liikemies ja valtiopäivämies Severus Konkola ja Hilma Olivia Hinkkala. Waldenin puoliso oli vuodesta 1906 teollisuusjohtaja, kenraali, ministeri Rudolf Walden (1878–1946). Vuorineuvos, teollisuusjohtaja Juuso Walden (1907-1972) oli heidän poikansa. Waldenit asuivat Venäjällä vuoteen 1916 asti. sisällissodan jälkeen he asettuivat Jämsään ja Valkeakoskelle. Kun Mannerheimin lastensuojeluliitto suunnitteli talvisodan jälkeen sotaorpojen huoltoa, Arvo Ylpön ja marsalkka Mannerheimin aloitteesta syntyi sotakummitoimikunta ja sen hallinnointia varten perustettiin sotakummivaliokunta. Viimeksi mainitun sotaorpokortistossa oli yli 53&nbsp;000 nimeä. Walden kutsuttiin valiokunnan johtajaksi 1940. Hän työskenteli ja esiintyi sotakummiuden puolesta, saaden muun muassa Ruotsiin joulukuussa 1941 tekemällään matkalla paljon huomiota. Ruotsin lisäksi  sotakummisuhteet solmittiin kuuteen muuhun maahan, kuten Yhdysvaltoihin ja Tanskaan. Ruotsissa yhteistyökumppanina toimi *Rädda Barnen* -järjestö. Sotakummivaliokunta purettiin vasta 1959. Yhteensä valiokunta avusti sotaorpoja 2,2 miljoonalla markalla, samoin annettiin vaate- ja asumistukea. Esimerkiksi Domus Academican asuntolassa Helsingissä oli sotaorvoille varattuja paikkoja vielä vuoteen 1967 saakka. Walden erosi sotakummivaliokunnan puheenjohtajan tehtävästä syksyllä 1945 miehensä terveyteen vedoten ja eli tämän kuoltua seuraavana vuonna leskenä yksityisyydessä. 

## Lähteet
Real Analysis

**Real Analysis** on H.L. Roydenin kirjoittama kirja, joka käsittelee analyysia reaaliluvuilla. Kirja on jaettu kolmeen eri osaan, joista ensimmäinen käsittelee funktioteoriaa reaalilukumuuttujilla, toinen osa abstrakteja avaruuksia ja kolmas osa yleistä mitta- ja integroimisteoriaa. Kirjan on kustantanut Macmillan Publishing Company ja se on painettu Yhdysvalloissa. 

## Lähteet
Pako (videopeli)

**Pako – Car Chase Simulator** on suomalaisen Tree Men Gamesin kehittämä autoaiheinen videopeli. Pako julkaistiin ensimmäisenä Windows Phonelle toukokuussa 2014 ja myöhemmin samana vuonna myös iOSille ja Androidille. 

Pelin tarkoituksena on väistellä ja paeta poliiseja tietyllä suljetulla alueella mahdollisimman kauan. Mikäli pelaaja törmää johonkin esteeseen, hänen autonsa räjähtää ja pelin joutuu aloittamaan alusta. Pelissä on viisi erilaista suljettua aluetta, joille jokaiselle on oma erilainen autonsa. Pelin autoa pystyy kääntämään vasemmalle painamalla näytön vasenta reunaa ja oikealla painamalla oikeata reunaa. Peli on saatavilla Windows Phonelle, iOSille, Androidille, tvOS :lle, Amazon FireTV :lle sekä PC/MAC -versiona Steamista.

## Lähteet
* https://www.windowsphone.com/fi-fi/store/app/pako/c35daa9b-e996-4a70-8515-1b36442cd9ea
* https://play.google.com/store/apps/details?id=com.treemengames.pako&hl=fi
* https://itunes.apple.com/fi/app/pako-car-chase-simulator/id903183877?mt=8
* http://www.metacritic.com/game/ios/pako---car-chase-simulator