open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Smenkara

**Smenkara** (vaihtoehtoisia kirjoitustapoja **Smenkhare**, **Smenkhkare**) oli Uuden valtakunnan aikana hyvin lyhyen aikaa hallinnut faarao. Hän aloitti sijaishallitsijana Akhenatenin hallituskaudella ja jatkoi sitä kuolemaansa asti 1336 eaa. Todellisuudessa hänen itsenäinen hallitusaikansa jäi todennäköisesti vain muutamaan kuukauteen.

Smenkaran tarkkaa henkilöllisyyttä ei vielä nykypäivänäkään tunneta. Pääasiassa hänen epäillään olleen jokin näistä kolmesta henkilöstä:

# Akhenatenin ensimmäinen päävaimo Nefertiti, joka ei eräiden spekulaatioiden mukaan kuollutkaan vaan muutti nimensä Smenkaraksi ja hallitsi Akhenatenin kuoleman jälkeen.
# Akhenatenin tuntematon veli tai velipuoli. Hän oli mahdollisesti Amenhotep III:n nimeämätön poika.
# Akhenatenin miespuolinen rakastaja. Eräiden teorioiden mukaan Akhenaten oli homoseksuaali.

Mitään näistä teorioista ei voida kuitenkaan vahvistaa. Smenkara yhdistettiin hyvin läheisesti Akhenateniin ja hän lieneekin ollut Atonin palvelija. Faarao Horemheb tuhosi kaikki todisteet Smenkaran olemassaolosta perusteellisesti 18. dynastian lopussa.
Mineralogia

**Mineralogia** on geologiaan kuuluva tieteenala, joka tutkii mineraalien kiderakennetta sekä kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia. Tämän lisäksi mineralogian piiriin kuuluvat mineraalien alkuperän ja muodostumisen tutkiminen sekä niiden luokittelu. Mineralogia tutkii myös mineraalien esiintymistä ja maantieteellistä jakautumista sekä niiden hyödyntämistä. 

## Mineralogian historiaa
Mineralogian isänä pidetään Georgius Agricolaa (1494–1555), joka syntyi Saksissa nimellä **Georg Bauer**, mutta muutti opintojensa myötä nimensä latinankieliseen muotoon ( → ). Hänen tärkein julkaisunsa on mineraalien louhimista ja käsittelyä käsittelevä merkkiteos De re metallica.

Vuonna 1556 julkaistu *De re metallica libri xii.* on yksityiskohtainen ja systemaattinen tutkielma kaivostoiminnasta ja metallurgiasta ja se oli kuvitettu havainnollisin puupiirroksin jotka käsittelivät kaikkia tuolloin tiedettyjä ja tunnettuja malmien ja metallien louhinta ja jalostus tapoja. Kirja onkin aikansa ensimmäinen täydellinen opas kaivostoimintaan.

## Fysikaalinen mineralogia
Fysikaalinen mineralogia tutkii mineraalien fysikaalisia ominaisuuksia. Fysikaalisten ominaisuuksien kuvailu on helpoin ja yksinkertaisin tapa tunnistaa ja luokitella mineraaleja. Fysikaalisia ominaisuuksia ovat:
* Kiderakenne
* Asu
* Kaksostus
* Lohkeavuus
* Murros
* Kiilto
* Väri
* Viiru
* Kovuus
* Tiheys

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla

*
Luettelo pyhimyksistä

Tämä on (osittainen) **luettelo pyhimyksistä**. Katolisella kirkolla on virallisen roomalaisen pyhimysluettelon (Martyrologium Romanum) mukaan noin 7&nbsp;000 autuaaksi tai pyhäksi julistettua pyhimystä. Ortodoksisella kirkolla lukumäärä saattaa olla suurempi. 

## Joitakin pyhimyksiä
*Pääartikkeli: [[Pyhimys]]*

Seuraavassa on luettelo joistakin pyhimyksistä. Katolisten pyhimysten aiheenmukainen luettelo auttaa löytämään suuren joukon muita virallisia pyhimyksiä.
* Pyhä Andreas, apostoli ja Skotlannin suojeluspyhimys
* Ansgar, Tanskan suojelupyhimys, "Pohjolan apostoli"
* Alfred Suuri, Englannin kuningas (anglikaanit ja ortodoksit)
* Pyhä Ambrosius, kirkkoisä
* Pyhä Antonius, kristillisen luostarijärjestelmän perustaja
* Pyhä Augustinus, kirkkoisä
* Pyhä Barbara
* Pyhä Basileios Suuri
* Pyhä Benedictus
* Pyhä Bernard Clairvauxilainen
* Pyhä Birgitta, Ruotsin, Euroopan ja leskien suojeluspyhä
* Kunnianarvoisa Beda
* Pyhä Cyprianus, kirkkoisä
* Pyhä Dominicus, astronomien suojeluspyhä
* Edith Stein
* Eerik Pyhä, Ruotsin kuningas
* Elisabet Schönaulainen
* Pyhä Florianus, palomiesten suojeluspyhimys
* Pyhä Francisco Xavier
* Pyhä Franciscus Assisilainen, Italian suojeluspyhimys
* Pyhä Gellért, Unkarin suojeluspyhimys
* Pyhä Gregorius Suuri
* Pyhä Helena, arkeologien ja vaikeiden avioliittojen suojeluspyhimys
* Piispa Henrik, Suomen suojelupyhimys
* Hildegard Bingeniläinen
* Pyhä Ignatios Antiokialainen, piispa ja marttyyri, Antiokian patriarkka, Välimeren alueen itäisten osien sekä Pohjois-Afrikan suojelija
* Pyhä Jaakob, apostoli ja Espanjan suojeluspyhimys
* Jeanne d'Arc, Orleansin neitsyt sekä Ranskan, vangittujen ja marttyyrien suojeluspyhä
* Johannes Damaskoslainen
* Pyhä Johannes Khrysostomos
* Pyhä Joosef
* Pyhä Joosef Anchietan
* Katariina Aleksandrialainen
* Pyhä Katariina Sienalainen, neitsyt, kirkon opettaja ja Euroopan suojelija
* Pyhä Kasimir, Puolan ja Liettuan suojelija
* Knud Lavard 
* Pyhä Kristoforos
* Kyrillos ja Methodios, "slaavien apostolit"
* Pyhä Lucia
* Pyhä Luukas, evankelista
* Margareeta Antiokialainen, ortodoksisen kirkon Suurmarttyyri Marina
* Unkarin Pyhä Margareta
* Neitsyt Maria
* Pyhä Martinus, Ranskan suojelija
* Maximilian Kolbe
* Nikolai II, Venäjän keisari ja muu tsaariperhe (ortodokseilla)
* Pyhä Nikolaus
* Olavi Pyhä, Norjan kuningas
* Pyhä Paavali
* Pyhä Patrik, Irlannin suojelupyhimys
* Pyhä Pietari
* Pyhä Pietarin Béthencourt
* Pyhä Pius V
* Pyhä Stefanos
* Bernadette Soubirous
* Pyhä Tapani, Unkarin kuningas ja suojeluspyhimys
* Pyhä Ávilan Teresa
* Pyhä Jeesus-lapsen Teresa
* Pyhä Teresa Kalkuttalainen
* Tuomas Akvinolainen
* Pyhä Yrjänä, partiolaisten, sotilaiden ja Englannin suojeluspyhimys

## Katso myös
* Pyhimyskalenteri
* Pyhimykset ortodoksisessa kirkossa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pyhän Marian seurakunnan pyhimyskalenteri
Ääninen

**Ääninen** tai **Äänisjärvi** ( tai Оне́го, *Onego*;  tai *Oniegu-järve*;  tai *Änižjärv*) on Euroopan toiseksi suurin järvi. Se sijaitsee Luoteis-Venäjällä pääasiassa Karjalan tasavallan alueella. Järven lounaisosa kuuluu kuitenkin Leningradin alueeseen ja kaakkoisosa Vologdan alueesen. 

Äänisen pinta-ala on 9&nbsp;800&nbsp;km² ja sen syvin kohta 127 metriä. Keskisyvyys on noin 30 metriä. Järven pituus on 248&nbsp;km ja leveys 90&nbsp;km. Ääninen on maailman seitsemänneksitoista suurin järvi. Altaan pohjoisosa on syvempi kuin eteläosa. Länsiosan keskipaikkeilla Sokšun ja Soutjärven pohjoispuolella on yli 30&nbsp;km pitkä ja yli 100 metriä syvä hauta. Syvin kohta on Tšorganlahdella. Ääninen laskee Syvärin kautta Euroopan suurimpaan järveen Laatokkaan. 

Ääniseen laskevista joista tärkeimpiä ovat Vytegra, Suunujoki, Vodlajoki, Suoju, Lohijoki ja Merga. Ääninen on kanavien kautta yhteydessä Vienanmereen, Itämereen ja Volgan kautta Kaspianmereen.

Äänisen rannikkokaupungit ovat Karjalan tasavallan pääkaupunki Petroskoi, Kontupohjanlahden perukassa sijaitseva Kontupohja ja järven pohjoispäässä Poventsanlahden perukassa sijaitseva Karhumäki. Äänisen rannalla sijaitsee myös entinen Poventsan kaupunki, joka on nykyään kaupunkimainen taajama.

Äänisen suurin saari on Suuri Kliimonsaari (149&nbsp;km²), joka sijaitsee Äänisniemen eteläpuolella. Muita saaria ovat Suuren Kliimonsaaren länsipuolella sijaitseva Lelikovski, rakennushistoriallisen museon takia suosittu matkailukohde ja Unescon maailmanperintökohde Kiži sekä Kontupohjanlahden suulla sijaitseva Suojunsaari eli Suisaari.

Kaloja järvessä on yli 30 lajia. Eniten on kalastettu muikkua, kuoretta, siikaa, lohta ja nieriää. Harvinaisuuksia ovat sampi, sterletti ja järvilohi.

Ääninen on Fennoskandian ja Itä-Euroopan sedimenttien välistä rajavyöhykettä. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nasdaq

**Nasdaq**  (engl. *National Association of Securities Dealers Automated Quotations Stock Market*) *(Nasdaq-pörssi* tai *Nasdaq-US*) on vuonna 1971 perustettu, New Yorkissa Yhdysvalloissa toimiva, Nasdaq, Inc. -holdingyhtiön omistama ja erityisesti teknologiayritysten osakkeita listaava ja niillä kauppaa käyvä arvopaperipörssi. Emoyhtiö Nasdaq Inc:iin kuuluu Nasdaq-US:n lisäksi myös esimerkiksi Nasdaq Nordic, Nasdaq Baltic, Nasdaq OMX Armenia ja kasvuyritysten First North -markkinat monine paikallisine pörsseineen. 

Yhdysvaltain Nasdaq-pörssillä ei ole fyysistä pörssisalia. Nasdaq poikkeaakin New Yorkin pörssistä (NYSE) keskeisesti siinä, että missä Nasdaq on kaupankäyjien sähköisesti esittämien osto- ja myyntitarjousten käsittelyyn luotu tietokoneverkosto, on NYSE selkeämmin fyysinen huutokauppapaikka, jossa myyvää ja ostavaa tahoa edustavat osakevälittäjät neuvottelevat osakekaupoista pörssisalissa huutokauppatyyppisissä tarjouskilpailuissa. 

Tunnettuja Nasdaq-pörssiin listautuneita suuryrityksiä ovat esimerkiksi Apple, eBay, Meta, Google, Intel, Microsoft, Netflix, Starbucks ja Yahoo.

Nasdaq-US -pörssissä oli tammikuussa 2016 listattuna yhteensä 2&nbsp;843 yritystä. Niiden markkina-arvo oli yhteensä 6&nbsp;733,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria (USD). Markkina-arvon perusteella Nasdaq-US oli tammikuussa 2016 maailman toiseksi suurin arvopaperipörssi New Yorkin pörssin jälkeen. Nasdaqissa listattujen yhtiöiden osakkeilla käydyn kaupan yhteismäärä tammikuussa 2016 oli 11&nbsp;708 miljardia USD.  Kaupankäynnin määrässä Nasdaq-US:n edellä olivat NYSE ja BATS Global Markets. Kiinan vuoden 2015 kevään ja kesän suurimman pörssihuuman aikana sekä Shanghain pörssi että Shenzhenin pörssi ohittivat kaupankäynnin kuukausiarvossa amerikkalaiset kilpailijansa ohimenevästi.

Nasdaqin osakkeita kuvaavista osakeindekseistä tunnetuimpiin lukeutuu Nasdaq 100-indeksi. Se kuvastaa sadan keskeisen, Nasdaqin pörssissä noteeratun yrityksen osakkeiden keskimääräisiä kaupankäyntihintaa ja täten yhtiöiden markkina-arvoa.

## Historia

Kun Nasdaq, joka oli alkujaan lyhenne sanoista *National Association of Securities Dealers Automated Quotations* (NASDAQ), aloitti osakekaupan 8. helmikuuta 1971, se oli maailman ensimmäinen elektroninen pörssi. Se oli alkujaan suunnattu teknologiayhtiöille, jotka eivät olleet listattuna New Yorkin pörssissä.

Nasdaqin keskeisten yritysten Nasdaq 100 -indeksi nousi nopeasti huippulukuun vuonna 2000, joka viestitti IT-kuplan kehittymisestä. Vastaava kehitys oli Nasdaq Composite -indeksillä, jonka indeksiluku ylitti 5&nbsp;000 pistettä IT-kuplan aikaan, ja seuraavan kerran maaliskuussa 2015.

## Lähteet
Atlantis (avaruussukkula)

**Atlantis** (Nasan avaruussukkuloiden (*orbital vehicle*) luokituksessa **OV-104**) on yhdysvaltalainen avaruussukkula.

Atlantis-avaruussukkulan ensilento tapahtui 3.&nbsp;lokakuuta 1985 (lento STS-51-J) eli neljäntenä Nasan sukkuloista. Vuonna 1989 sen lastiruumasta lähetettiin kaksi avaruusluotainta, Magellan ja Galileo. Atlantis kävi monta kertaa neuvostoliittolaisen avaruusasema Mirin luona, esimerkiksi 22.&nbsp;marraskuuta 1995 se kuljetti avaruusasemalle lisämoduulin.
Mirin käytöstä poistumisen jälkeen Atlantis aloitti käynnit kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS).

8. heinäkuuta 2011 Atlantis lähti viimeiselle lennolleen (STS-135) kansainväliselle avaruusasemalle, mikä on samalla koko sukkulaohjelman viimeinen lento. Atlantis laskeutui viimeiseltä lennoltaan 21.&nbsp;heinäkuuta 2011 kello&nbsp;9.57 (UTC) Kennedyn avaruuskeskukseen Floridaan. Viimeisen lennon jälkeen Atlantis sijoitettiin Kennedy Space Center Visitor Complexiin. Yleisölle sukkula-näyttely avattiin 29. kesäkuuta 2013.

## Tilastotietoja
Lähde:

Atlantiksen
* massa (kolmen sukkulan päämoottorin kanssa): 176&nbsp;413&nbsp;paunaa (80&nbsp;tonnia)
* pituus: 122,17&nbsp;jalkaa (37,2&nbsp;metriä)
* korkeus: 56,58&nbsp;jalkaa (17,2&nbsp;metriä)
* siipien kärkiväli: 78,06&nbsp;jalkaa (23,7&nbsp;metriä)
* rakentamiseen kului vain hieman yli puolet siitä ajasta mikä kului *[[Columbia (avaruussukkula)|Columbia]]n* rakentamiseen

Ennen viimeistä lentoa (STS-135):
* kuljettu matka yhteensä: 120&nbsp;650&nbsp;907&nbsp;mailia (194&nbsp;168&nbsp;813&nbsp;km)
* päiviä kiertoradalla: 293 
* kierroksia Maan ympäri: 4&nbsp;648 
* Mir-avaruusasemaan telakoitumisia: 7 
* Kansainväliseen avaruusasemaan telakoitumisia: 11 
* satelliittilaukaisuja sukkulasta: 14

## Lennot

Avaruussukkula *Atlantiksella* lennettiin 33&nbsp;lentoa.

## Fiktiossa

Avaruussukkula Atlantis esiintyy vuoden 1998 katastrofielokuvassa *[[Armageddon (elokuva)|Armageddon]]*, jossa se tuhoutuu meteoriittiparven iskeydyttyä siihen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Atlantis (OV-104)  
* Lennon STS-135 virallinen verkkosivu 
* Atlantis Fact Sheet  (300 kt pdf) 
* Atlantiksen multimedia-galleria
Astronautti

**Astronautti** on yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan ihminen, joka on käynyt yli 50 mailin (n. 80 km) korkeudessa. Astronautti on joko Yhdysvaltain liittovaltion (nykyisin NASAn) hallinnoimalla avaruuslennolla tai saanut avaruuslentoihin koulutuksen NASAssa tai ESAn avaruuslentäjä. Venäläiset avaruuslentäjät ovat kosmonautteja ja kiinalaiset avaruuslentäjät taikonautteja. 

NASAlla on vuonna 2010 kaikkiaan 64 lentokelpuutuksen omaavaa astronauttia ja yhdeksän yhdysvaltalaista on astronauttikoulutuksessa. Sukkulalentojen päätyttyä vuoden 2011 aikana puolet näistä ei tule muutamaan vuoteen lentämään Sojuzin matkustajina ISS-avaruusasemalle. Eläkkeelle jääminen tasoittaa astronauttien lukumäärän.

## Yleistermi länsimaissa
Termiä käytetään länsimaissa kuvaamaan yleisemminkin avaruuslentäjiä, mutta viimeistään Kiinan kansantasavallan tulo miehitettyihin avaruuslentoihin 2000-luvulla muutti terminologian: yleensä venäläisen kosmonautin ja yleensä Yhdysvalloissa koulutetun astronautin lisäksi termeihin kuuluu taikonautti. Termien erojen takana on eroja avaruuslentäjien koulutuksessa ja lennonaikaisissa tehtävissä.

## Avaruusalus ja koulutus määrittelevät
Yleensä astronautti on lentänyt Mercury-, Gemini-, Apollo-avaruuskapselilla tai avaruussukkulalla, mutta myös Yhdysvaltain ilmavoimien ja NASAn X-15-rakettilentokoneen ja yksityisen SpaceShipOne-aluksen koelentäjät ovat saaneet astronautin statuksen lentämällä rakettilentokonetta tarpeeksi korkealla, ts. avaruudessa. Ilmeisesti pieni osa NASAn nykyisistä - ja vuosien 2011-2015 aikana lentävistä - yhdysvaltalaisista astronauteista on lentänyt vain venäläisen Sojuz-avaruusaluksen kyydissä. 

## Katso myös
* Luettelo astronauteista
* Kaatunut astronautti

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Amenhotep III

**Amenhotep III**, lisänimeltään heqa-waset (Theban hallitsija), oli yksi Uuden valtakunnan suurista rakentaja-faaraoista. Tunnetuimpia hänen rakennuttamiaan monumentteja ovat Memnonin kolossit. Hän hallitsi Egyptin 18. dynastian aikana vuosina 1390–1352 eaa.  Ensimmäiset hallitusvuotensa hän toimi äitinsä kanssahallitsijana.

Amenhotepin isä oli hänen edeltäjänsä Thutmosis IV ja kuningatar Mutemuiya oli hänen äitinsä. Vaimoja hänellä oli lukuisia, joista suurin osa oli diplomaattisten avioliittojen kautta. Amenhotepin päävaimo oli ei-kuninkaallinen Tiy, joka oli Yuja-nimisen aatelisen ja hänen vaimonsa Tujan tytär. Amenhotepilla ja Tiylla oli ainakin kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Vanhempi pojista kuoli ennen Amenhotepin hallituskauden loppua ja nuoremmasta tuli hänen seuraajansa Amenhotep IV, joka myöhemmin muutti nimensä Akhenateniksi. Amenhotep otti kaksi tytärtään, Isiksen ja Sitamunin vaimoikseen.

Amenhotepillä oli hyvät suhteet kaikkiin lähellä sijainneisiin suurvaltoihin, kuten Mitanniin, Babyloniaan, Assyriaan ja heettien valtakuntaan, mikä oli poikkeuksellista. Egypti vaurastui pitkän rauhankauden aikana. Egyptin rajat ulottuivat pohjoisessa Eufrat-virralle ja etelässä Nubiaan.

Amenhotepin uskotaan olleen Egyptissä alkaneen uskonnon mullistuksen alullepanija. Hän julistautui heb sed-juhlansa aikana jumalaksi. Normaali käytäntö oli, että faaraosta tuli jumala vasta hänen kuoltuaan. Julistettuaan itsensä jumalaksi Amenhotep siirsi osan hallitustehtävistä pojalleen Akhenatenille, jonka hän oli ottanut sijaishallitsijakseen. Amenhotep nosti hallitusaikanaan Atonin entistä tärkeämpään asemaan, mutta ei kuitenkaan kieltänyt entisiä jumalia kuten hänen seuraajansa. Hänen ei kuitenkaan katsottu kuuluneen kerettiläisfaaraoihin, eikä hänen nimeään poistettu hallitsijaluettelosta.

Amenhotep rakennutti Theban länsipuolelle Medinet Habun pohjoispuolelle suuren kaupungin. Hänen seuraajansa Akhenaten hylkäsi kaupungin, joka kuitenkin palasi jälleen käyttöön myöhempien hallitsijoiden aikana.

Amenhotepin hauta on Kuninkaiden laakson länsi-osassa, erillään muista kuninkaallisista haudoista (KV22).  Hauta ryöstettiin jo muinaisina aikoina, eikä Amenhotepin hautakalustoa ole juuri löydetty. Hautakammiosta löytyi kuitenkin kivisen sarkofagin paloja. Amenhotepin muumio löydettiin 1898 erillään sijaitsevasta kuninkaallisten muumioiden kätköstä.

Vuonna 2010 löytyi osia patsaasta, jonka esittävät Amenhotep III:a. Niistä on koottu kaksi jättimäistä patsasta, jotka paljastettiin maaliskuussa 2014.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Thutmosis IV

**Thutmosis IV** hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaan vuosina 1400–1390 eaa.

Thutmosiksen isä oli hänen edeltäjänsä Amenhotep II, ja hänen äitinsä oli kuningatar Tia. Vaikka hän oli pyhää sukua, hänen oli tehtävä vallankaappaus isäänsä vastaan saadakseen vallan käsiinsä. Mahdollisesti kyse oli myös erimielisyydestä sotien jatkamisen suhteen. Uuden hallitsijan päävaimo oli kuningatar Mutemwiyan, jonka kanssa hänellä oli ainakin yksi poika, Amenhotep III, josta tuli hänen seuraajansa. Lisäksi hänellä oli lukuisia sivuvaimoja, joiden nimet eivät ole tiedossa.

Thutmosiksen kymmenvuotisesta hallitusajasta on säilyt hyvin vähän tietoa. Hänellä oli papiston kanssa erimielisyyksiä uskontoasioissa. Hänen tiedetään kuitenkin kukistaneen kapinan Nubiassa noin vuonna 1392 eaa. Lisäksi hän kunnosti Gizan sfinksin ja rakensi loppuun Thutmosis III:n aloittaman obeliskin rakentamisen. Tarun mukaan Thutmosis IV oli metsästysmatkalla lähellä sfinksiä, joka oli hautautunut hiekkaan kaulaansa myöten. Kun hän meni nukkumaan sfinksin pään luokse, sfinksi näyttäytyi hänelle unessa. Se lupasi tehdä Thutmosiksesta faaraon, jos hän raivaisi hiekan sfinksin ympäriltä. Thutmosis teki kuten sfinksi oli pyytänyt ja nousi kuninkaaksi.

Thutmosis haudattiin Kuninkaiden laakson itäiseen haaraan Thutmosis I:n ja Hatšepsutin haudan viereen (KV43). Haudasta löytyi Thutmosiksen kivinen sarkofagi, joka on yhä hautakammiossa. Thutmosiksen muumio löydettiin 1881 löytyneestä muumiokätköstä, ja se on nykyään Kairon museossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Amenhotep II

**Amenhotep II** (nimi esiintyy myös muodossa **Amenofis II** ja **Amenofis II Aaheperura**) hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana vuosina 1427–1401 eaa.

Amenhotepin isä oli hänen edeltäjänsä Thutmosis III, ja hänen äitinsä oli yksi Thutmosiksen sivuvaimoista, Hatsepsut-Merytra (jota ei pidä sekoittaa faaraokuningatar Hatšepsutiin). Vaimoina hänellä oli sisarensa Merytamon ja Tia. Tian kanssa Amenhotep sai ainakin yhden pojan, josta tuli hänen seuraajansa Thutmosis IV. Muiden kuningatarten nimet ovat jääneet hämärän peittoon, koska Amenhotep ei listannut kuningatarten nimiä mihinkään. Joidenkin teorioiden mukaan hän koki naisten saaneen liikaa valtaa Egyptissä ja yritti rajoittaa sitä. Tätä teoriaa puoltaa se, että hän osallistui isänsä kanssa kuningatar Hatsepsutin kuvien tuhoamiseen.

Amenhotepin hallituskausi oli pääosin rauhallinen, eikä mistään suuremmista sotilasoperaatiosta ole tietoa. Sen sijaan hän rakennutti muiden Amenhotepien ja Thutmosisten tavoin temppeleitä ja monumentteja muun muassa Horemakhetin temppelin Gizaan lähelle sfinksiä ja Karnakin temppelin laajennukset. Lisäksi hän oli taitava diplomaatti ja paransi Egyptin suhteita muun muassa babylonialaisiin ja heettiläisiin.

Amenhotep on muiden Uuden valtakunnan faaraoiden tapaan haudattu Kuninkaiden laaksoon (KV35). Hänen muumionsa on Tutankhamonin lisäksi ainoa Kuninkaiden laaksosta koskemattomana haudasta löydetty. Amenhotepin sarkofagi on edelleen haudassa paikallaan, mutta hänen 183 cm pitkä muumionsa on siirretty Kairon museoon, koska se jouduttiin vuonna 1895  pelastamaan ryöstäjien käsistä. Egyptiläiset papit käyttivät Amenhotepin hautaa muumiokätkönä, johon kuninkaallisten muumiot piilotettiin turvaan haudanryöstäjiltä muun muassa Saastaisten sodan aikana. Hauta löytyi vuonna 1898.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Joachim Zachris Duncker

**Joachim Zachris Duncker** (12. marraskuuta 1774 Ristiina – 6. heinäkuuta 1809) oli Ruotsin armeijan everstiluutnantti.

Duncker Syntyi Ristiinassa Kosoniemen tilalla enonsa Georg Cygnaeuksen ollessa tilan isäntä. Hänestä itsestään tuli syntymäkotinsa isäntä vuonna 1805 hänen mentyään naimisiin Maria Tuderuksen kanssa. Hänet oli jo viisivuotiaana kirjattu Savon jääkärirykmentin aliupseeriksi. Hän osallistui aktiivisesti komppania- ja rykmenttikokouksiin ja vuonna 1789 Dunckerista tuli Savon rykmentin vänrikki. Hän taisteli vuonna 1790 Kustaa III:n sodassa Venäjää vastaan Pirttimäen taistelussa 19. toukokuuta. Vuonna 1804 Duncker ylennettiin kapteeniksi. Suomen sodan hän aloitti Sulkavan komppanian päällikkönä.

Duncker komensi armeijan jälkijoukkoa Suomen sodan aikana 1808–1809 Johan Adam Cronstedtin armeijan perääntyessä Mikkelistä Leppävirran kautta Iisalmeen ja Ouluun maaliskuussa 1808. Pulkkilan taistelun aikana 2. toukokuuta Duncker osoitti sellaista urheutta, että Johan August Sandels antoi hänelle kunniatehtäväksi viedä uutisen voitosta Ruotsin kuninkaalle. Pian tämän jälkeen hänen ylennettiin majuriksi. Kesäkuussa 1808 Dunckerin joukko kaappasi venäläisten suuren huoltokuljetuksen. Koljonvirran taistelussa 27. lokakuuta Dunckerin joukot auttoivat eversti Fahlanderin ja majuri Carl Wilhelm Malmin kanssa Sandelsin alaisuudessa torjumaan ylivoimaisen vihollisen.

Sodan jatkuessa 1809 Länsipohjassa Duncker oli ylennetty everstiluutnantiksi. Hörneforsin taistelussa 5. heinäkuuta 1809 Duncker komensi jälkeen jälkijoukkoa, mutta haavoittui vakavasti ja kuoli seuraavana päivänä venäläisten leirissä. Duncker haudattiin Uumajan kirkon viereen kaikin asiaan kuuluvin kunnianosoituksin. Hänen viereensä haudattiin venäläinen kasakkaeversti Aerekov, joka kaatui samassa taistelussa..

J. L. Runebergin *[[Vänrikki Stoolin tarinat|Vänrikki Stoolin tarinoiden]]* runo "Heinäkuun viides päivä" kertoo Dunckerista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Veli-Matti Syrjö: Duncker, Joachim Zachris (1774–1809) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Maksullinen)
Michael Collins (astronautti)

**Michael Collins** (31. lokakuuta 1930 Rooma, Italia – 28. huhtikuuta 2021 Naples, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen astronautti, joka osallistui Gemini 10- ja Apollo 11 -avaruuslennoille. Jälkimmäisellä lennolla ihminen laskeutui ensimmäisen kerran Kuuhun.

Collins syntyi Roomassa isänsä palvellessa siellä Yhdysvaltain armeijan sotilasasiamiehenä vuosina 1928–1932. Collins opiskeli West Pointin sotilasakatemiassa New Yorkissa. Hän suoritti teknisen tutkinnon ja valmistui vuonna 1952. Samana vuonna Collins liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin ja suoritti lentokoulutuksen Columbuksessa, Mississipissä. Collins työskenteli Nellisin lentotukikohdassa ja lensi F-86 Sabre -koneita. Myöhemmin hän työskenteli Georgen lentotukikohdassa ja koelentäjänä Edwardsin lentotukikohdassa.

Avaruusohjelmaan Collins valittiin vuonna 1963. Vuonna 1966 Collins osallistui Gemini 10 -avaruuslennolle, jossa hän ja John Young tekivät uuden korkeusennätyksen lentämällä 764 kilometriä Maan yläpuolella. Collins myös suoritti avaruuskävelyn tällä lennolla. Vuonna 1969 Collins oli mukana Apollo 11 -lennolla, joka oli ensimmäinen Kuuhun laskeutunut avaruuslento. Lennolla Collins ohjasi komentomoduuli Columbiaa, joka kiersi Kuuta Neil Armstrongin ja Buzz Aldrinin laskeutuessa Kuuhun. Presidentti Richard Nixon myönsi kaikille astronauteille Presidential Medal of Freedomin.

Vuonna 1970 Collins jätti Nasan ja siirtyi vuotta myöhemmin työskentelemään Smithsonian-instituutissa. Collins oli instituutin avaruusmuseon ensimmäinen toiminnanjohtaja, jonka vastuulla oli museon suunnittelu ja kehittäminen. Vuonna 1980 hän ryhtyi työskentelemään konsulttina avaruusasioissa.

Collins kirjoitti kokemuksistaan astronauttina kirjan *Carrying the Fire*. Kirjasta ilmestyi aikoinaan lyhennetty versio suomeksi Valittujen Palojen kuukauden kirjana nimellä *Kahdesti avaruudessa – astronautin tarina*. Collinsin mukaan on nimetty pieni kraatteri Kuussa lähellä Apollo 11:n laskeutumispaikkaa. Hänellä on myös tähti Hollywood Walk of Fame -jalkakäytävällä.

Collins kuoli syöpään 90-vuotiaana 28. huhtikuuta 2021.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Apollon

**Apollon** (, roomalaisten Apollo) on jumala kreikkalaisessa ja roomalaisessa mytologiassa. Apollon on Zeuksen ja Leton poika ja Artemiin (metsästyksen jumalatar) kaksoisveli. Apollon oli alun perin luonteeltaan šamaaninen: hänen alaansa oli parannustaito, jousiammunta, ennustus ja runollinen innostus. Myöhemmin hän kehittyi erityisesti valon ja auringon jumalaksi, ennustustaidon jumalana herätti runollista innostusta ja suosi laulua ja soittoa. Tärkein ennustustaidon ilmentymä oli vanhan ajan tunnetuin oraakkeli, Apollonin oraakkeli Delfoissa. Parannustaito eriytyi myöhemmin jumala Asklepiokseen ja runollinen innostus muusiin.

Myöhempinä aikoina hän sekoittui osittain auringonjumala Helioksen ja tämän sisaren, kuunjumala Selenen kanssa. Etruskien mytologiassa hänet tunnetaan nimellä Aplu. 

Apollon syntyi Deloksen saarella, joka säilyi hänelle pyhitettynä. Ollessaan vielä poikanen Apollon matkusti Delfoihin, jossa hän surmasi valtavan Python-käärmeen ja otti valvontaansa Pythian oraakkelin. Hän ilmestyi delfiininä kreetalaisille merimiehille ja vei heidät Delfoihin määräten heidät vartioimaan oraakkeliaan ja rakentamaan temppeliä Apollon Delfiniokselle. 

Apollonin kunniaksi vietettiin Delfoin Python kisoja. Roomassa Apollon sai huomattavan aseman keisarin suojelusjumalana, varsinkin Augustuksen aikana. Hänen pääpalvontapaikkojaan olivat Delfoi ja Delos. Apollon on helppo tunnistaa antiikin taiteessa tunnusmerkeistään, laakeriseppeleestä ja lyyrasta, joista on tullut mm. Suomessa yliopistosivistyksen tunnuksia. Lisäksi hänet kuvataan yleensä alastomana ja pitkäkutrisena; hänen symboleinaan ovat lyyran ja laakeriseppeleen lisäksi jousi, jolla hän saattaa ampua sekä vahingoittavia että parantavia nuolia, sekä kithara.

## Katso myös

* Foibos
* Hyakinthos

## Lähteet
Michael Collins

**Michael Collins** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* Michael Collins (1890–1922), irlantilainen vapaustaistelija
** *[[Michael Collins (elokuva)|Michael Collins]]*, henkilöä käsittelevä elokuva vuodelta 1996
* Michael Collins (1930–2021), yhdysvaltalainen astronautti
* Michael Collins, klarinetisti
* Michael Collins (1922&ndash;1979), brittiläinen näyttelijä
Apollo 7

**Apollo 7** oli Apollo-avaruusohjelman ensimmäinen miehitetty lento. Se oli seitsenpäiväinen Maata kiertävä lento ja ensimmäinen Saturn IB:llä toteutettu laukaisu. Apollo 7 oli myös ensimmäinen kolmimiehinen amerikkalainen avaruuslento. Miehet riitelivät lennolla, mutta siitä huolimatta miehistö teki tehtävänsä lennolla.

Laukaisu tapahtui Cape Kennedyn avaruuskeskuksesta 11. lokakuuta 1968 kello 15.02.45 UTC ja laskeutuminen 22. lokakuuta 1968 kello 11.11.48 UTC. Kesto oli 10 päivää, 20 tuntia, 9 minuuttia ja 3 sekuntia. Apollo 7 kiersi Maan 163 kertaa.

Apollo 7 lento teki seitsemän televisiolähetystä, jotka olivat ensimmäiset suorat lähetykset avaruusaluksesta. 

## Miehistö
* Walter Schirra, komentaja
* Donn Eisele, komentomoduulin pilotti
* Walter Cunningham, kuumoduulin pilotti

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Eino Leino (painija)

**Eino Aukusti Leino** (alk. **Kakkinen**, 7. huhtikuuta 1891 Kuopio – 30. marraskuuta 1986 Tampere) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja. Hän on eräs menestyneimmistä olympiapainijoista kautta aikojen. Leino voitti kultaa vapaapainin sarjassa 75 kg Antwerpenin olympiakisoissa 1920, hopeaa sarjassa 72 kg Pariisin kisoissa 1924, pronssia sarjassa 66 kg Amsterdamin kisoissa 1928 ja vielä pronssia sarjassa 72 kg Los Angelesissa 1932.

Leino asui aktiiviuransa aikana Yhdysvalloissa. Hän voitti vuonna 1920 Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden koukkupainissa ja 1924 vapaapainissa. Ainoan kerran hän osallistui SM-kisoihin 1936, jolloin jäi hopealle. Ennen Amerikan-vuosiaan hän pelasi Kuopion Riennon jalkapallojoukkueen maalivahtina 1912–1914. Lisäksi hän harrasti uimahyppyjä Kuopion Uimaseuran riveissä.

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
Teo Snellman

**Teo Kaarlo Snellman** (28. huhtikuuta 1894 Tampere – 14. lokakuuta  1977 Helsinki) oli suomalainen lähetystöneuvos, kääntäjä, kasvissyönnin edistäjä ja poliitikko. Vuosina 1940–1944 Snellman johti Suomen Kansallissosialistista Työjärjestöä.

## Sukutausta
Teo Snellman oli J. V. Snellmanin pojanpoika. Teo pitikin isoisäänsä Johan Vilhelmiä sekä Eino Leinoa, Väinämöistä ja Mikael Agricolaa Suomen ensimmäisinä kansallissosialisteina.

Teo Snellmanin isä oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylijohtaja Karl Snellman. Teo Snellman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1919.

Snellman oli naimisissa taidemaalari Elsa Snellmanin kanssa. Myös hänen poikansa Klaus Snellman oli diplomaatti, Liman-, Manilan- ja Sofian-suurlähettiläs. Teo Snellman oli mallitoimiston johtaja Laila Snellmanin isoisä.

## Ura
1920- ja 1930-luvulla Teo Snellman loi uraa diplomaattina Argentiinassa, Virossa ja Ruotsissa. 

Vuosina 1933–1934 tapahtuneen niin sanottu Tukholman-selkkauksen jälkeen Snellman joutui eroamaan tehtävistään. Hän kieltäytyi lähtemästä Tukholmasta ministeriön määräämässä ajassa. Suurlähettiläs Rafael Erich syytti alaistaan osallistumisesta Margit Millénin toimittamaan ja suurlähettilästä herjaavaan kirjoitukseen kahdessa eteläruotsalaisessa pikkulehdessä. Selkkaus herätti huomiota molemmissa maissa, ja asiaa puitiin myös eduskunnassa. Snellman piti itseään syyttömänä, syytti kohtalostaan juutalaisia ja alkoi kirjoitella Suomen äärioikeiston lehtiin. Hän tutustui kansallissosialismiin ja teki yhteistyötä muun muassa Suomalaissosialistisen Työväenpuolueen kanssa. Jatkosodan päätyttyä hän joutui natsiyhteyksien vuoksi eräiden muiden kanssa sisäministeri Kaarlo Hillilän määräyksestä maansisäiseen karkotukseen maaseudulle.

Teo Snellman oli terveellisten ruokatapojen ja vegetarismin eli kasvissyönnin uranuurtajia Suomessa, Panu Rajalan arvelun mukaan ”ehkä esikuvansa Hitlerin vaikutuksesta”. Hän kannatti erityisesti Are Waerlandin luomaa Waerland-ravitsemusoppia. Snellman kirjoitti useita kirjoja politiikasta, juutalaisvastaisuudesta ja terveellisistä elämäntavoista sekä holokaustia koskevista epäilyksistä. 

## Teokset
* *Ulkokansalaistoiminta ja siirtolaisten huolto I–II*, Suomi-seura, 1929
* *Erich, Maydel ja Tukholman selkkaus*, 1936
* *Ahvenanmaan kysymys ja Suomi–Ruotsi-ongelma*, 1939
* *Suomalainen ihanneravinto: Laktovegetaarinen keittokirja* (4. uud. p.), 1977
* *Paastoamalla terveeksi*, 1979
* *Parantava paasto: Paasto parannuskeinojen kuningas*, 1988

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Anton Denikin

**Anton Ivanovitš Denikin** (, 16. joulukuuta (J: 4. joulukuuta) 1872 Wloclawek, Varsovan kuvernementti, Venäjä – 8. elokuuta 1947 Ann Arbor, Yhdysvallat) oli venäläinen kenraali, Venäjän sisällissodassa toimineen sadan tuhannen miehen Etelä-Venäjän valkoisen armeijan komentaja vuosina 1918–1919 ja lyhytikäisen Etelä-Venäjän johtaja.

Denikin opiskeli Kiovan sotakoulussa ja yleisesikunta-akatemiassa. Hän osallistui Venäjän-Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäiseen maailmansotaan hän lähti kenraalimajurina ja toimi sodan alussa prikaatinkomentajana Karpaateilla ja Galitsiassa.

Vuonna 1916 hänet nimitettiin VII armeijakunnan komentajaksi. Vuoden 1917 syyskuussa hän osallistui kenraali Lavr Kornilovin epäonnistuneeseen vallankaappaushankkeeseen Aleksandr Kerenskiä vastaan, joka oli elokuusta 1917 toiminut diktatorisena hallitsijana Venäjän väliaikaisen hallituksen antamin valtuuksin. Denikin pidätettiin yhdessä Kornilovin kanssa. Marraskuussa 1917 tapahtuneen kansankomissaarien lokakuun vallankumouksen jälkeen Denikin ja Kornilov onnistuivat pakenemaan Etelä-Venäjälle, jossa liittyivät kenraali Mihail Aleksejevin vastavallankumouksellisiin.

Etelä-Venäjän armeijan komentajana Denikin onnistui karkottamaan bolševikit Ukrainasta ja lähti sitten etenemään pohjoiseen kohti Moskovaa. Hyökkäys lähti hyvin liikkeelle, mutta puna-armeija onnistui kuitenkin pysäyttämään Denikinin Orjolissa ja lyömään hänen joukkonsa, koska valkoinen armeija joutui keskittämään voimiaan etelään Nestor Mahnoa vastaan.

## Sisällissodan jälkeen

Vuonna 1920 Denikin erosi valkoisesta armeijasta, luovutti komentajuuden Pjotr Wrangelille ja pakeni Krimiltä laivalla Mustanmeren yli Istanbuliin. Denikin sai turvapaikan Englannista, jossa hän asui kaksi kuukautta. Myöhemmin hän asettui asumaan Belgiaan, sitten Unkariin, vuodesta 1926 hän asui Ranskassa ja vuodesta 1945 New Yorkissa Yhdysvalloissa. 

Denikin kuoli sydänkohtaukseen 8. elokuuta 1947 lomamatkalla Ann Arborissa Michiganissa.

Denikin haudattiin sotilaallisin menoihin Detroitissa. Hänen jäännöksensä siirrettiin Pyhän Vladimirin hautausmaalle Jacksoniin, New Jerseyiin. Denikinin puoliso Ksenia haudattiin (1892-1973) Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle lähelle Pariisia.

Denikinin tytär Marina Denikina sai Venäjän kansalaisuutensa takaisin vuonna 2005. Hän pyysi presidentti Putinilta, että hänen isänsä ruumis haudattaisiin uudelleen Venäjälle Donskoin luostariin Moskovaan, mikä tapahtuikin 3. lokakuuta 2005.

## Kirjallisuutta
* Anton I. Denikin: *The Career of a Tsarist Officer. Memoirs 1872–1916*.
* Anton I. Denikin: *The Russian Turmoil 1922*.

## Aiheesta muualla
* Denikin - varjojen armeijan salainen päällikkö. Yrittää koota kaikkiin maanosiin hajautuneista venäläisistä pakolaisista uuden armeijan, jolla aikoo auttaa Venäjän "vapautusta", Ilta-Sanomat, 11.02.1935, nro 35, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kasvattitytön tarina

**Kasvattitytön tarina** (*Mansfield Park*) on Jane Austenin romaani vuodelta 1814 (suomentanut A. R. Koskimies 1954). Siitä on tehty kuusiosainen televisiosarja BBC:lle 1983, ohjaus David Giles, elokuva *Mansfield Park* 1999, jonka on ohjannut Patricia Rozema ja televisioelokuva *[[Mansfield Park – kasvattitytön tarina]]* 2007, jonka ohjaajana toimi Iain B. MacDonald.

## Tarina

Kasvattitytön tarina kertoo Jane Austenille tyypillisen 1800-luvun englantilaisen yläluokan elämään sijoittuvan rakkaustarinan.

Kolmesta sisaresta yksi nai kartanonherran, toinen papin ja kolmannen aviomiestä ei kannata edes mainita. Pappilan emäntänä hääräävä rouva Norris pitää kristillisenä velvollisuutenaan auttaa huonoon avioliittoon ajautunutta sisartaan, jolla on runsaasti lapsia. Hän esittää kartanon väelle, että nämä ottaisivat yhden lapsiraukoista suojatikseen.

Köyhä kymmenvuotias Fanny Price muuttaa asumaan tätinsä aviomiehen Sir Thomaksen kartanoon Mansfield Parkiin ja ystävystyy Thomaksen nuoremman pojan Edmundin kanssa. Aika kuluu ja lapset kasvavat rauhassa, kunnes pappilaan saapuu vieraita. Viehko ja sanavalmis nuori nainen varsinaisen naistenmiesveljensä kanssa viipyvät pidemmän aikaa sekoittaen kartanonväen elämän täydellisesti. Lopputuloksena on solmuja rakkaudessa, kun yksi rakastaa toista, joka on iskenyt silmänsä johonkuhun toiseen ja kolmas haaveilee ensimmäisestä.

## Kirjallisuutta

* 

## Aiheesta muualla

*''Mansfield Park'' Gutenberg-projektissa 
*''Mansfield Park'' äänikirjana LibriVoxissa 
*''Mansfield Park'' Kokoteksti äänikirjana ja erikielisinä käännöksinä. 
*''Mansfield Park'' PDF, PDB ja LIT tallennusmuodoissa
Neuvostoliiton marsalkka

**Neuvostoliiton marsalkka** () oli Neuvostoliiton korkein sotilasarvo vuosina 1935–1991. Poikkeuksena oli Josif Stalinille vuonna 1945 myönnetty generalissimuksen arvo. Laivastossa Neuvostoliiton marsalkkaa vastaava sotilasarvo oli Neuvostoliiton laivastoamiraali. Neuvostoliiton marsalkan alempi arvo on 1. luokan armeijankomentaja.

## Neuvostoliiton marsalkat

* Kliment Vorošilov (1881–1969), marraskuu 1935
* Mihail Tuhatševski (1893–1937, teloitettu), marraskuu 1935
* Aleksandr Jegorov (1883–1939, teloitettu), marraskuu 1935
* Semjon Budjonnyi (1883–1973), marraskuu 1935
* Vasili Blücher (1890–1938, teloitettu), marraskuu 1935
* Semjon Timošenko (1895–1970), toukokuu 1940
* Grigori Kulik (1890–1950, teloitettu), toukokuu 1940
* Boris Šapošnikov (1882–1945), toukokuu 1940
* Georgi Žukov (1896–1974), tammikuu 1943
* Aleksandr Vasilevski (1895–1977), helmikuu 1943
* Josif Stalin (1879–1953), maaliskuu 1943
* Ivan Konev (1897–1973), helmikuu 1944
* Leonid Govorov (1897–1955), kesäkuu 1944
* Konstantin Rokossovski (1896–1968), kesäkuu 1944, myös Puolan marsalkka vuodesta 1949
* Rodion Malinovski (1898–1967), syyskuu 1944
* Fjodor Tolbuhin (1894–1949), syyskuu 1944
* Kirill Meretskov (1897–1968), lokakuu 1944
* Lavrenti Berija (1899–1953, teloitettu), heinäkuu 1945
* Vasili Sokolovski (1897–1968), heinäkuu 1946
* Nikolai Bulganin (1895–1975), marraskuu 1947
* Ivan Bagramian (1897–1982), maaliskuu 1955

* Sergei Birjuzov (1904–1964), maaliskuu 1955
* Andrei Gretško (1903–1976), maaliskuu 1955
* Andrei Jerjomenko (1892–1970), maaliskuu 1955 
* Kirill Moskalenko (1902–1985), maaliskuu 1955
* Vasili Tšuikov (1900–1982), maaliskuu 1955
* Matvei Zaharov (1898–1972), toukokuu 1959
* Filipp Golikov (1900–1980), toukokuu 1961 
* Nikolai Krylov (1903–1972), toukokuu 1962
* Ivan Jakubovski (1912–1976), huhtikuu 1967 
* Pavel Batitski (1910–1984), huhtikuu 1968
* Petr Koševoi (1904–1976), huhtikuu 1968 
* Leonid Brežnev (1906–1982), toukokuu 1976 
* Dmitri Ustinov (1908–1984), heinäkuu 1976 
* Viktor Kulikov (1921–2013), tammikuu 1977
* Nikolai Ogarkov (1917–1994), tammikuu 1977 
* Sergei Sokolov (1911–2012), helmikuu 1978
* Sergei Ahromejev (1923–1991), maaliskuu 1983 
* Semjon Kurkotkin (1917–1990), maaliskuu 1983
* Vasili Petrov (1917–2014), maaliskuu 1983
* Dmitri Jazov (1924–2020), huhtikuu 1990

## Venäjän federaation marsalkka

Venäjän korkein sotilasarvo on Venäjän federaation marsalkka (vuodesta 1991).

* Igor Sergejev (1938–2006)
Generalissimus

**Generalissimus** (, , ) on eräissä maissa sotamarsalkkaa korkeampi sotilasarvo, jonka haltija on sotavoimien ylipäällikkö tai poikkeuksellisin valtuuksin varustettu kenraali. Arvo myönnettiin ensimmäisenä Albrecht von Wallensteinille vuonna 1630. Arvoa vastaava merivoimien arvo on *admiralissimus*.

Sotilasarvon nimi on johdettu italian sanasta *generale* romaanisten kielten superlatiivin päätteellä.

## Generalissimuksia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Melodia

**Melodia** eli **sävelmä** on useista sävelistä muodostuva sävelkulku ja niiden muodostama jatkumo, toisin kuin yksittäinen kerran soitettava sävel.  Melodialla on tyypillisesti rakenne, jonka liikesuunnat useimmiten perustuvat jonkin sävellajin eli tonaalisen keskuksen käyttöön. Sävellaji saattaa myös vaihtua sävellyksen kuluessa.

Populaarimusiikin kappaleissa on usein kaksi-kolme melodiaa, säkeessä ja kertosäkeessä. Vaihtelua tuovat fraseeraus ja sanoitus, joka yleensä kirjoitetaan kulkemaan melodian mukaisesti siten, että yksi tavu vastaa yhtä nuottia.

Taidemusiikissa säveltäjä usein esittää läpi koko teoksen kantavan melodiateeman, jota sitten varioidaan eli muunnellaan, kuten myös jazzissa ja progressiivisessa musiikissa. 

Melodiaa on myös usein tukemassa samalla tai kokonaan eri soittimella soitettu säestys.

## Katso myös
* Cantus

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Thutmosis III

**Thutmosis III** (nimi myös muodossa *Menheperra Tuthmosis III*) oli muinaisen Egyptin Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana vuosina 1479–1425 eaa. hallinnut faarao. Häntä pidetään Egyptin imperiumin perustajana.

## Perhe

Thutmosiksen  isä oli faarao Thutmosis II ja äiti oli tämän jalkavaimo Isis. 

### Vaimot
Thutmosiksella oli useita vaimoja:
* Neferure (Mahdollisesti): Thutmosiksen isän ja äitipuolen, faaraokuningatar Hatsepsutin tytär. Mahdollisesti Thutmosiksen ensimmäisen pojan Amenemhatin äiti. Avioliitosta ei löydetty pitäviä todisteita.
* Satiah: Hänen päävaimonsa. Mahdollisesti Thutmosiksen ensimmäisen pojan Amenemhatin äiti.
* Hatsepsut-Merytra: Päävaimo, Satiahin kuoltua. Thutmosiksen perillisen, Amenhotep II:n äiti. Faaraokuningatar Hatšepsutin tai papitar Huin tytär. Thutmosiksella ei 22 vuoden ajan ollutkaan juurikaan valtaa, vaan Hatšepsut johti valtiota. Noin vuoden 1458 eaa. tienoilla Hatšepsut kuitenkin katosi jäljettömiin ja Thutmosis sai täyden vallan. Joidenkin teorioiden mukaan Thutmosis jopa järjesti Hatšepsutin kuoleman, mutta on todennäköisempää että hän kuoli muista syistä. Hatšepsutin kuoleman jälkeen Thutmosis tuhosi tämän nimen kaikista muistomerkeistä poikansa Amenhotep II:n kanssa.

Saatuaan täyden vallan Thutmosis alkoi laajentaa valtakuntaa useilla eri sotilaallisilla operaatioilla. Hänen sanotaan vallanneen satoja eri kaupunkeja. Thutmosiksen hallintokaudella lähes koko Lähi-itä liitettiin Egyptin valtioon. Hän oli myös ensimmäinen faarao joka laajensi valtakuntaa Eufrat-joen länsipuolelle. Hän kukisti syyrialaisten valtioiden liiton vuonna 1490 eaa. Thutmosis teki yhteensä 17 sotaretkeä Nubiaan, Syyriaan ja Palestiinaan. Aktiivisen sotilastoimintansa ja lyhyytensä takia häntä nimitetään joskus Egyptin Napoleoniksi.

Thutmosis on haudattu kuninkaiden laaksoon hautaan KV34. Hänen kivinen sarkofaginsa on edelleen hautakammiossa, mutta vuonna 1881 muumiokätköstä löydetty puinen hauta-arkku ja muumio ovat nyt Kairon museossa.

## Nedjem
*Nedjem* oli Thutmosis II:n hovissa elänyt kissa. Kissan nimi tarkoitti makeaa, miellyttävää tai onnellisuutta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bruno Streckenbach

**Bruno Heinrich Streckenbach** (7. helmikuuta 1902 Hampuri – 28. lokakuuta 1977) oli saksalainen SS-Brigadeführer/Standartenführer ja natsi-Saksan RSHA:n osasto I:n (*Amt I*) päällikkö alkuvuoteen 1943. Osaston vastuulla oli henkilöstöön liittyvät asiat. 

Streckenbach liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen noin vuonna 1930 ja oli Gestapon Hampurin päällikkönä 1933–1939. Tämän jälkeen hän oli Einsatzgruppenissa Puolassa ennen nimitystään *Amt I*:n johtoon.

RSHA:n jälkeen Streckenbach toimi Waffen-SS-osaston *[[8. SS-ratsuväkidivisioona Florian Geyer|8. SS-Kavallerie-Division Florian Geyer]]* komentajana vuosina 1943–1944 ja tämän jälkeen Latviassa sijainneen 19. SS-divisioonan viimeisenä komentajana 19. toukokuuta 1944 – 8. toukokuuta 1945.
RSHA

**RSHA** eli **Reichssicherheitshauptamt** (”Valtakunnan pääturvallisuusvirasto”) oli natsi-Saksassa SS:n alainen organisaatio, jonka Heinrich Himmler perusti 22. syyskuuta 1939 yhdistämällä Sicherheitsdienstin (SD), Gestapon ja Kriminalpolizein.

RSHA:n ensimmäiseksi päälliköksi nimettiin Reinhard Heydrich, joka hoiti tehtävää aina toukokuussa 1942 tapahtuneeseen salamurhaansa asti. Sen jälkeen RSHA:n jokapäiväisiä johtotehtäviä hoiti Bruno Streckenbach, kunnes Himmler nimitti tammikuussa 1943 Ernst Kaltenbrunnerin organisaation johtoon. Tämä toimi tehtävässä aina sodan päättymiseen asti. 

RSHA:n muodostaminen ei varsinaisesti muuttanut mitään, sillä Heydrich johti jo ennen sen luomista sekä Gestapoa että Krimalpolizeita sekä puolueen turvallisuusvirastoa. RSHA:n ansiosta kaikki turvallisuuspalvelut kuitenkin sijoitettiin saman organisaation alaisuuteen. RSHA:n toiminnassa oli kolme tärkeää osa-aluetta. Se hoiti vakoilutehtäviä sekä koti- että ulkomailla, kansallissosialistien poliittisten vastustajien tukahduttamista sekä valtakunnan alueella että valloitetuilla alueilla ja rotuvihollisten tuhoamista. RSHA:n tehtäväksi määriteltiin taistelu ”kaikkia valtakunnan vihollisia vastaan” Saksan rajojen sisä- ja ulkopuolella. Näitä olivat muun muassa kommunistit, vapaamuurarit, juutalaiset, romanit ja muut ”rodullisesti ei-suosittavat”.

## Organisaatio
Einsatzgruppen oli suoraan RSHA:n alaisuudessa, muuten RSHA jaettiin seitsemään osastoon (*Amten*). Alkujaan osastoja oli kuusi. Vuonna 1944 RSHA:n alaisuudessa oli noin 50&nbsp;000 ihmistä.

* Amt I *Personal* (johtaja: *Standartenführer* Bruno Streckenbach)
* Amt II *Organisation, Verwaltung, Recht* (johtaja: SS-eversti *Dr. Nockemann*) 
* Amt III *SD Inland* (johtaja: SS-kenraali Otto Ohlendorf, osaston tehtävänä oli ulkosaksalaisten asiat)
* Amt IV *Gestapo* (johtaja: *SS-Gruppenführer* Heinrich Müller, alajaosto IV B 4:n johdossa oli Adolf Eichmann)
* Amt V *Kripo* (johtaja: *SS-Gruppenführer* Arthur Nebe, osasto oli Rikospoliisi, joka käsitteli ei-poliittisia rikoksia)
* Amt VI *SD Ausland* (johtaja: aluksi *SS-Brigadeführer* *Heinz Jost*, myöhemmin *SS-Brigadeführer* Walther Schellenberg, osasto huolehti tiedustelusta ulkomailla)
* Amt VII *Weltanschauung* (johtaja: professori *Standartenführer* *Franz Six*, huolehti ideologisista tehtävistä, kuten antisemitistisestä ja vapaamuurarien vastaisesta propagandasta)

## Lähteet
Tuonen joutsen

**Tuonen joutsen** tai **Tuonelan joutsen** on kalevalaisessa runoudessa esiintyvä joutsen, joka ui Tuonen mustassa joessa. Tuonen joutsen on yleensä käsitetty laulujoutseneksi. Tarinassa joutsenen ampujaa kohtaa kuolema. Kertomus joutsenen ampujan tuhosta liittyy itämerensuomalaisten muinaiseen maailmankuvaan, jossa joutsen on pyhä ja tabu. Uskottiin, että jos joutsenen ampuu, tuhoutuu itsekin.

Kertomus on myös ''Kalevalassa''. Lemminkäinen saa tehtäväkseen ampua Tuonen joutsenen. Lemminkäinen lähtee tappamaan lintua jousi ja nuolet mukanaan. Sokea ukko, märkähattu karjapaimen, kuitenkin vaanii Lemminkäistä ja syöksee tämän lävitse vesikyyn tai umpiputken, ja Lemminkäinen joutuu virtaan. Tuonen verinen poika iskee vielä Lemminkäisen miekallaan palasiksi ja käskee ivallisesti tätä ampumaan nyt joutsenen joelta. Myöhemmin Lemminkäisen äiti nostaa poikansa palat joesta ja elvyttää hänet. Kaikissa kansantarinoissa Lemminkäisen äiti ei Lemminkäistä elvytä.

## Tuonelan Joutsen myöhempien taiteilijoiden töissä

Tunnettu runoilija Eino Leino kirjoitti vuonna 1898 uusromanttisen runodraaman nimeltään *[[Tuonelan joutsen (näytelmä)|Tuonelan joutsen]]*. Siinä yhdistyvät symbolismi ja kansanrunous.

Akseli Gallen-Kallelan maalauksessa *[[Lemminkäisen äiti]]* näyttäytyy Kalevalaan perustuva kohtaus, jossa joutsenta uhannutta ja kuollutta Lemminkäistä elvytetään. Joutsen katsoo taustalla.

Jean Sibelius sävelsi Kalevalaan perustuvan *[[Lemminkäinen (Sibelius)|Lemminkäinen-sarjan]]* eli musiikkikappaleiden sarjan, jonka yksi osa on nimeltään *[[Tuonelan joutsen (Sibelius)|Tuonelan joutsen]]*. (Sarjan osat: 1. *Lemminkäinen ja saaren neidot*, 2. *Tuonelan joutsen*, 3. *Lemminkäinen Tuonelassa* ja 4. *Lemminkäisen kotiinpaluu*.)

## Katso myös
*Joutsenet kulttuurissa

## Lähteet
Thutmosis I

**Thutmosis I** (joskus myös **Tuthmosis**, **Thotmes** ja **Thutmose**)  hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana vuosina 1506–1493 eaa. (elinvuodet kiistanalaiset). Ennen tätä hän toimi faarao Amenhotep I:n kanssahallitsijana.

Thutmosis oli faarao Amenhotep I:n kenraali. Hänen päävaimonsa oli faarao Ahmosen ja kuningatar Ahmose-Nefertarin tytär Ahmose. Thutmosiksen ja Ahmosen kaksi poikaa, Wadjmose ja Amenmose, kuolivat ennen Thutmosiksen hallituskauden loppua, mutta heidän vanhimmasta tyttärestään tuli faaraokuningatar Hatšepsut. Thutmosiksen sivuvaimonsa Mutneferetin kanssa saaneesta pojasta tuli hänen seuraajansa faarao Thutmosis II.

Hallitusaikanaan Thutmosis johti useita sotilasoperaatiota. Merkittävimpänä niistä oli Hykso-valloittajien karkottaminen Ala-Egyptistä Eufratjoelle asti. Hän laajensi valtakuntaa myös etelään aina Niilin kolmannelle kataraktille, jossa hänen sanotaan tappaneen omin käsin nubialaisen kuninkaan, joka hänen kenraalinsa Ahmosen mukaan ripustettiin voitonmerkiksi faaraon laivan keulaan faaraon palatessa Thebaan.

Thutmosis rakensi muiden 18. dynastian faaraoiden tapaan temppeleitä ja monumentteja ympäri maata. Hän muun muassa laajennutti Luxorin temppeliä arkkitehtinsa Inenin avustuksella.

Thutmosiksen hauta oli ensimmäinen Kuninkaiden laaksoon kaivetuista haudoista (KV38), ja siitä alkoi yleinen käytäntö, joka jatkui Uuden valtakunnan loppuun asti. Haudasta löytynyt kivinen sarkofagi on nykyään Kairon museossa. Thutmosiksen puinen arkku löytyi Hatšepsutin haudasta (KV20), jonne Thutmosiksen muumio oli todennäköisesti siirretty. Muumiota ei ole kuitenkaan löydetty, mutta arkku on Kairon museossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla