Frans II (Sisilia)

**Frans II** (16. tammikuuta 1836 Napoli – 27. joulukuuta 1894 Arco, Tiroli) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan viimeinen kuningas vuosina 1859–1860. Hänet syrjäytettiin Italian yhdistymisen yhteydessä.

Joulukuussa 2020 Napolin arkkipiispa Crescenzio Sepe teki aloitteen Frans II:n kanonaatioprosessin aloittamiseksi, ja paavi Franciscus julisti edesmenneen kuninkaan Jumalan palvelijaksi.

## Tausta ja perhe-elämä
Bourbonin hallitsijasukuun kuulunut Frans oli kuningas Ferdinand II:n ja tämän ensimmäisen puolison Savoijin prinsessa Maria Kristiinan ainoa poika. Fransin äiti kuoli synnytyksen jälkeisiin kompikaatioihin jo 21. tammikuuta. Nuorta Fransia kutsuttiin lempinimellä "Lasa", koska hänen lempiruokaansa oli lasagne.

Fransin isä meni uusiin naimisiin Maria Teresian kanssa. Perhe ja hovin jesuiitat pitivät huolen siitä, että Frans sai katolilaisen kasvatuksen. Hänen koulutuksensa ei kuitenkaan ollut yhtä tasokas kuin hänen isällään: Frans ei esimerkiksi koskaan saanut minkäänlaista sotilaan koulutusta. Isä piti kuitenkin huolen siitä, että Frans oppi velvollisuudentuntoiseksi ja jumalaapelkääväksi. Frans oli harras katolilainen, minkä vuoksi häntä kustuttiin toisinaan nimellä "Pyhimysten poika".

Frans II:n puoliso oli vuodesta 1859 Baijerin prinsessa Maria Sofia Amalia. Parille syntyi yksi tytär, joka kuoli alle vuoden ikäisenä.

## Kuninkaana
Hallitsijana hän osoittautui helposti ohjailtavaksi. Frans oli varsin kokematon tullessaan 23-vuotiaana kuninkaaksi 22. toukokuuta 1859, ja todellista valtaa käyttikin kuningataräidin johtama ryhmä hovissa. Frans kieltäytyi ulkomaisten hallitusten suosituksista huolimatta muuttamasta kuningaskuntansa itsevaltaista hallintotapaa.

Huolimatta siitä, että Frans kuului äitinsä puolelta Savoijin kuningasperheeseen, Viktor Emanuel II halusi yhdistää Italian. Hän tarjosi Fransille yhdistyneen Italian kruunua, mutta Frans kieltäytyi, koska tämä olisi tarkoittanut Kirkkovaltion alueiden liittämistä Italiaan. Viktor Emanuel oli tarjonnut vastaavaa järjestelyä myös Fransin edeltäjälle, joka oli myös kieltäytynyt.

Frans kieltäytyi myös Sardinian kuningaskunnan pääministeri Camillo Cavourin ehdotuksesta liittyä Sardinian sotaan Itävaltaa vastaan. Kyseisen sodan Pohjois-Italiassa aiheuttamien mullistusten rohkaisemina Sisilian saaren asukkaat nousivat huhtikuussa 1860 kapinaan. Kuukautta myöhemmin Giuseppe Garibaldin johtamat vapaaehtoiset tekivät maihinnousun Marsalaan ja valtasivat nopeasti koko saaren.

Kun tilanne alkoi kehittyä Fransin kannalta uhkaavaksi, hän päätti tehdä myönnytyksiä liberaaleille. Hän julisti 25. kesäkuuta 1860 vuoden 1848 perustuslain palautetuksi voimaan, erotti vihatut ministerinsä ja lupasi lehdistönvapauden, pikaiset vaalit sekä armahduksen kapinallisille. Oli kuitenkin jo liian myöhäistä. Kun Garibaldin joukot nousivat maihin myös mantereella ja alkoivat edetä kohti kuningaskunnan pääkaupunkia Napolia, Fransin armeija ja laivasto hajaantuivat. Garibaldi marssi Napoliin 7. syyskuuta ja kuninkaan joukot kärsivät tappion Volturnon taistelussa 1.–2. lokakuuta. Frans pakeni Gaetan linnoitukseen, joka kesti sardinialaisten piiritystä kolme kuukautta. Sillä välin 21.–22. lokakuuta pidetyssä kansanäänestyksessä koko kuningaskunta päätettiin lakkauttaa. Gaetan antauduttua 13. helmikuuta 1861 Frans pakeni Roomaan paavi Pius IX:n turviin. Kun Roomakin liitettiin yhdistyneeseen Italiaan vuonna 1870, hän siirtyi Pariisiin.

## Kunnianosoituksia

*  Leopoldin ritarikunan suurristi (Belgia, 1855)
*  Kultaisen taljan ritarikunnan ritari (Espanja, 1844)
*  Pyhän Tapanin ritarikunnan suurristi (Itävalta-Unkari, 1849)
*  Maria Teresian sotilasritarikunnan ritari (Itävalta-Unkari, 1861)
*  Mustan kotkan ritarikunnan ritari (Preussi, 1853)
*  Pour le Mériten ritari (Preussi, 1861)
*  Pyhän Hubertuksen ritarikunnan ritari (Baijeri, 1857)
*  Tuoksuruutakruunun ritarikunnan ritari (Saksi, 1860)
*  Pyhän Joosefin ritarikunnan suurristi (Toscana)
*  Württembergin kruunun ritarikunnan suurristi (Württemberg, 1864)

## Lähteet

## Aiheesta muualla