open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kiilopää

**Kiilopää** on 546&nbsp;metrin korkuinen, muodoltaan kiilamainen tunturi Urho Kekkosen kansallispuistossa, Saariselällä Raututunturien alueella. Kiilopää on Inarin ja Sodankylän rajalla ja kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaara-Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen.

Kiilopään kalkkipitoinen kallioperä ja lukuisat lähteiset purot sekä  monipuolinen pienilmasto ovat vaikuttaneet siihen, että Kiilopään alueella on monipuolinen ja erityislaatuinen kasvisto. Laajan paljakka-alueen huipuilla tavataan normaalia arktista lajistoa, kuten riekonmarjaa, sielikköä ja uuvanaa. Hieman alempana esiintyvät esimerkiksi lapinkuusio, kurjenkanerva ja sammalvarpio. Muinaisen jääjärven purkausuomien pohjilla ja rinteillä kasvaa vaivaispajua ja muita lumenviipymien lajistoa.

## Suomen Latu Kiilopää
Saariselän alueelle suuntautuvat vaellukset aloitetaan usein Kiilopäältä. Kiilopään juurella sijaitsee Suomen Latu Kiilopää, joka on Suomen Ladun omistama hotelli ja retkeilykeskus. Aikaisemmin kohde on tunnettu nimellä Tunturikeskus Kiilopää, Kiilopään Eräkeskus ja Kiilopään Koulutuskeskus. Se tarjoaa majoitus- ja ravintolapalvelujen lisäksi liikunta- ja retkeilypalveluita. Hotellin pihasta alkaa kolme eripituista luontopolkua, joilla on mahdollista tutustua tunturiluontoon. 

Ajoreitti Kiilopäälle erkanee nelostieltä Sodankylän Kakslauttasen kohdalla. Ensimmäinen tie rakennettiin tähän jo vuonna 1963. Parkkipaikalta on kahden kilometrin kävely huipulle.

## Katso myös
* Luettelo Suomen korkeimmista kohdista
* Luettelo Suomen suurimmista prominensseista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Suomen Latu Kiilopää. Suomen Latu.
Annika Sörenstam

**Annika Sörenstam**  (s. 9. lokakuuta 1970 Tukholma) on ruotsalainen ammattilaisgolfaaja. Hän pelasi ammattilaisena vuosina 1992–2008. Häntä pidetään yhtenä maailman menestyksekkäimmistä naisgolfaajista.

Sörenstam voitti urallaan 72 LPGA-turnausta, joista 10 major-turnauksen voittoa. Hän ansaitsi uransa aikana palkintorahaa yli 22 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Vuonna 2003 Sörenstam valittiin World Golf Hall of Fameen.

Sörenstam lopetti uransa kauden 2008 jälkeen. Vuonna 2021 hän aloitti kansainvälisen golfliiton puheenjohtajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kent Weeks

**Kent R. Weeks** (s. 1941) on yhdysvaltalainen arkeologi ja egyptologi. Kuuluisaksi hän tuli kaivauksistaan Kuninkaiden laakson haudassa KV5. Weeks on yksi nykyajan arvostetuimmista egyptologeista.

## Lapsuus ja opiskelu

Kent Weeks syntyi Everettissä, Washingtonissa. Hän päätti jo kahdeksanvuotiaana ryhtyä egyptologiksi. Weeks opiskeli antropologiaa Washingtonin yliopistossa Seattlessa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon. Ensimmäistä kertaa Weeks vieraili Egyptissä vuonna 1963, jolloin hän työskenteli kaivauksilla Nubiassa. Egyptin matkansa aikana hän tapasi ja meni naimisiin Susan Howen kanssa. Weeks sai tohtorinarvon Yalen yliopistosta vuonna 1970.

## Työura

Vuonna 1978 Weeks aloitti Theban Mapping Project -nimisen projektin, jonka tarkoituksena oli mitoittaa ja kuvata kaikki Theban nekropolin haudat ja monumentit. Projektin päämääränä oli luoda tietokanta, jota voidaan käyttää hyväksi tulevissa kaivauksissa ja näin välttää turhaa työtä. Tietokannasta on saatavilla myös yleisölle tarkoitettu Macromedia Flashillä toteutettu versio.

Vuonna 1987 Weeks alkoi tutkia tarkemmin Ramses IX:n haudan koillispuolta, josta hän löysi pitkään tuntemattomana olleen haudan (KV5). Haudassa oli käynyt aikaisemmin muun muassa James Burton 1800-luvulla, mutta se oli sittemmin unohtunut ja sisäänkäynti hautautunut. Weeksin johtama ryhmä aloitti haudassa kaivaukset ja pian he huomasivatkin haudan olevan suurin Kuninkaiden laakson haudoista. Haudan löydyttyä Theban Mapping Project keskittyi suurimmaksi osaksi sen tutkimiseen, mutta sen alkuperäinen tavoite pysyi yhä voimassa. Kent Weeks on kirjoittanut haudan kaivauksista päiväkirjaa, joka on myöhemmin myös julkaistu.

Weeks on ollut egyptologian professorina Kairon amerikkalaisessa yliopistossa vuodesta 1988 lähtien.

## Teoksia
**KV5: A Preliminary Report on the Excavation of the Tomb of the Sons of Ramesses II in the Valley of the Kings (2001)* 
**The Valley of the Kings: The Tombs and the Funerary of Thebes West (2001)* 
**Atlas of the Valley of the Kings (2000)* 
**The Lost Tomb (1999)* 

## Aiheesta muualla
*Theban Mapping Project
Alatornio

**Alatornio** () on entinen Suomen kunta Lapin maakunnassa. Kunta liitettiin Tornioon vuonna 1973.

Alatornion naapurikunnat olivat Karunki, Kemin maalaiskunta, Rovaniemen maalaiskunta, Tervola, Tornio ja Ylitornio sekä Ruotsin puolella Haaparanta ja Övertorneå.

## Historia

Alun perin Alatornio on ollut osa laajaa Pohjanlahdelta Jäämerelle ulottunutta pirkkalaisten nautinta-aluetta. 1600-luvulle tultaessa alueella toteutettiin seurakunnallinen jako niin, että alinen Tornionjokilaakso muodosti oman Alatornion seurakunnan. Alatorniosta erotettiin Tornion kaupunki vuonna 1621. Karunki erotettiin Alatorniosta 1745. Vuoden 1809 Haminan rauhan jälkeen kolmasosa silloisesta Alatornion seurakunnasta jäi Ruotsin puolelle. Tätäkin osaa kutsuttiin Alatornioksi (Nedertorneå) ja myöhemmin 1900-luvulla Haaparannaksi pääkylän mukaan. 

Vuonna 1925 Tornioon liitettiin osia Alatornion kunnan Putaan kylästä. Sen jälkeen Alatorniosta irrotettiin lisää alueita Tornion kaupunkiin ennen lopullista kunnan yhdistämistä Tornion kaupunkiin. Putaan kylän rautatiealue liitettiin 1944 Tornioon. Vuonna 1957 Tornioon liitettiin vielä loput Putaan kylästä, Röyttän kylä satama-alueineen, osa Pirkkiöstä, pieni osa Kivirannan ja Yliraumon kyliä. Lopulta koko Alatornion kunta laajoine maaseutuineen yhdessä Karungin kunnan kanssa liitettiin 1973 Tornion kaupunkiin. 

Alatornion seurakunta perusti yhdessä Karungin ja Tornion seurakuntien, sekä Tornion seurakuntayhtymän kanssa uuden Tornion seurakunnan vuoden 2007 alusta.

## Nähtävyyksiä
Alatornion kirkko, kivikirkko Tornion joen suistossa Haaparantaa vastapäätä on tunnettu historiallinen Ruotsin vallan loppuvaiheen rakennus, (alkujaan 1400-luvulta, laajennettu 1797 Jacob Rijf).

## Kylät ja kulmakunnat
Alatorniossa on 21 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):

* Alaraumo
* Alavojakkala
* Arpela
* Kaakamo
* Kantojärvi
* Kiviranta
* Könölä

* Laivajärvi
* Laivaniemi
* Liakka
* Pirkkiö
* Ruottala
* Yliraumo
* Ylivojakkala

Kulmakuntia ovat lisäksi Kuusiluoto, Luotomäki ja Pudas.

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Alatornion taajamat olivat Alavojakkala (528 asukasta), Arpela (439 asukasta), Kaakamo (615 asukasta), Kiviranta (901 asukasta), Kyläjoki (344 asukasta), Pirkkiö (367 asukasta), Pudas (28 asukasta), Ruottala (229 asukasta), Tornion keskustaajama (3 asukasta) ja Yliraumo-Alaraumo (790 asukasta). Näistä Pirkkiö, Pudas, Tornion keskustaajama ja Yliraumo-Alaraumo sijaitsivat osin myös Tornion puolella sekä Ruottala Kemin maalaiskunnan puolella. Niiden kohdalla on mainittu pelkästään Alatornion puolella asunut asukasmäärä. Vuonna 1960 määritellyistä taajamista Ylivojakkala kasvoi vuonna 1970 Alavojakkalan kanssa yhteen.

## Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Alatornion väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

Vuonna 1957 Alatorniosta liitettiin Tornioon alue, jossa oli 1&nbsp;140 asukasta.

## Alatornio nykypäivänä
Nykyään Alatornio näkyy nimenä tunnetussa torniolaisessa urheiluseurassa Alatornion Pirkat.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Heikki Rantatupa: Alatornion historia, Tornio: Tornion kaupunki, .

## Aiheesta muualla
* Alatornion seurakunta
* Alatornio, sukututkimussivu
Teräsmieheni

**Teräsmieheni** (*Lois and Clark: The New Adventures of Superman*) on Teräsmies-sarjakuviin perustuva televisiosarja, jota tehtiin neljä tuotantokautta vuosina 1993–1997. Sarjassa keskityttiin erityisesti Teräsmiehen ja Lois Lanen väliseen suhteeseen Metropolisissa. Juuri päänäyttelijöiden välistä henkilökemiaa ja hienovaraisen itseironista otetta pidetään sarjan vahvuuksina verrattuna muihin aikaisempiin Teräsmies -televisiointeihin.

## Päähenkilöt

## Palkinnot
### Ehdokkuudet
*Primetime Emmy
**1994: Erinomainen yksilösuoritus draamasarjan ohjauksessa
**1994: Erinomainen yksilösuoritus päätunnusmusiikissa
**1995: Erinomainen yksilösuoritus televisiosarjan pukusuunnittelussa
**1995: Erinomainen yksilösuoritus draamasarjan äänimiksauksessa
**1996: Erinomainen draamasarjan äänimiksaus

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Lois & Clark: The New Adventures of Superman
Freedom Call

**Freedom Call** on saksalainen vuonna 1998 perustettu power metal -yhtye. 

## Historia
Kaverukset Chris Bay ja Daniel Zimmermann perustivat Freedom Callin vuonna 1998 Zimmermanin toisen yhtyeen, Gamma Rayn ollessa tauolla. Hieman myöhemmin kokoonpano täydentyi, kun Ilker Ersin ja Sascha Gerstner liittyivät yhtyeeseen.

Yhtyeen ensimmäinen albumi *[[Stairway to Fairyland]]* julkaistiin vuoden 1999 alussa, ja yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa livenä Angran ja Edguyn Ranskan kiertueella lämmittelijänä. Saman vuoden elokuussa Freedom Call aloitti *[[Taragon]]* EP:n äänityksen, ja seuraavan levyn *[[Crystal Empire]]n* äänitykset alkoivat vuoden loppupuolella.

Sascha Gerstner lähti yhtyeestä vuoden 2001 maaliskuussa, sanoen että haluaa muodostaa oman yhtyeen, eikä halua soittaa enää metallimusiikkia (hän kuitenkin myöhemmin liittyi Helloweeniin). Gerstnerin tilalle tuli sveitsiläinen Cédric Dupont, joka on myös Symphorce -yhtyeen kitaristi.

Vuoden 2002 tammikuussa uudistunut kokoonpano aloitti seuraavan albumin *[[Eternity (Freedom Callin albumi)|Eternity]]n* äänitykset. Myöhemmin samana vuonna yhtye teki kiertueen Blind Guardianin kanssa, jonka aikana äänitettiin *[[Live Invasion]]* livealbumi. Tällä kiertueella oli myös mukana yhtyeen tuleva kosketinsoittaja, Nils Neumann, joka liittyi yhtyeeseen pysyvästi kiertueen jälkeen.

Maaliskuussa 2005 julkaistiin yhtyeen seuraava albumi *[[The Circle of Life]]*, jonka jälkeen Dupont ja Ersin lähtivät yhtyeestä. Heidät korvasivat Lars Rettkowitz ja Armin Donderer.

Toiseksi uusin albumi *[[Dimensions (Freedom Call)|Dimensions]]* julkaistiin Euroopassa 23. huhtikuuta 2007, ja se kuulostaa Zimmermannin mukaan enemmän *Eternity*:ltä kuin kokeellisempi edellinen albumi *The Circle of Life*.

29. tammikuuta 2010 julkaistiin albumi Legend of the Shadowking ja vuonna 2012 Land of the Crimson Dawn. Bändi julkaisi uusitulla kokoonpanollaan 2014 levyn Beyond. Uusin levy Master of Light ilmestyi 2016.

## Jäsenet
* Chris Bay – laulu, kitara (1998-)
* Lars Rettkowitz- Kitara (2005-) 
* Ilker Ersin- Basso (1998–2005) (2012–)
* Ramy Ali- Rummut (2013-)

### Entiset jäsenet

* Dan Zimmermann – Rummut (1998–2010)
* Sascha Gerstner – Kitara (1998–2001)
* Cédric "Cede" Dupont – Kitara (2001–2005)
* Nils Neumann – Kosketinsoittimet (2003–2006)
* Armin Donderer – Basso (2005–2009)
* Eero Kaukomies – Livenä kosketinsoittimet (2006)
* Dirk Schlächter – Livenä kosketinsoittimet (1999–2000)
* Samy Saemann – Basso (2009–2013)
* Klaus Sperling – Rummut (2010–2013)

## Diskografia
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Silver Romance (2024)

### Livealbumit
* 
* 
* 

### EP:t
* 

### Singlet
* 

## Katso myös
* Gamma Ray
* Helloween

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Freedom Callin kotisivut
Anjala (Suomen entinen kunta)

**Anjala** on entinen Suomen kunta Kymenlaaksossa Kymijoen länsipuolella. Nykyisin kunnan alue kuuluu Kouvolan kaupunkiin. Kunnan keskusta oli Anjalan kirkonkylä.

Anjalan naapurikunnat olivat Elimäki, Kouvola, Kymi, Ruotsinpyhtää ja Sippola.

## Historia

Anjalan rukoushuonekunta on perustettu Elimäelle vuonna 1692. Kappeliseurakunnaksi se muodostui vuonna 1789 ja itsenäistyi 1863.  Itäuusmaalainen Anjalan kunta kuului Uudenmaan lääniin, mutta 1949 se yhdistettiin pääasiassa Viipurin läänin länsiosasta 1945 perustettuun Kymen lääniin.  Sen väkiluku 1944 oli 3&nbsp;974 henkilöä.

Anjalan kunta yhdistettiin vuonna 1975 Sippolan kunnan kanssa Anjalankosken kauppalaksi, josta tuli 1977 kaupunki. Vuonna 2009 kunnan alueesta tuli muun Anjalankosken kanssa osa Kouvolaa.

Kymijoessa entisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalla on Ankkapurha (Anjalankoski), jonka pituus oli 850 metriä ja pudotus 8,1 metriä.

## Kylät ja kulmakunnat
Anjalassa on 4 rekisterikylää (tieto vuodelta 1967):
* Ahvio
* Anjalan kirkonkylä
* Muhniemi
* Ummeljoki

Kulmakuntia ovat lisäksi Junkkari, Kaukasuo, Korpi ja Takamaa.

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Anjalan taajamat olivat kirkonkylä (2 202 asukasta) ja Ummeljoki (1 414 asukasta). Lisäksi Sippolasta Inkeroinen ulottui 21 asukkaan ja Myllykoski 13 asukkaan verran Anjalan puolelle.

## Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Anjalan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

## Oppilaitokset
* Maatalousoppilaitos

## Liikunta ja urheilu
* Anjalan Liitto
* Anjalan jumppaseura
* Sihvakan maauimala
* Kentänvuoren pururata
* Sihvakan pururata
* Wredebyn lentokenttä Muhniemellä

## Kulttuuri
### Murre
Anjalan alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Anjalan murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Iitin ryhmään. 

### Nähtävyydet
* Anjalan kartano
* Anjalan kirkko (1756)
* Ankkapurha
* Wreden suvun hautausmaa Sihvakan lammen ja Kirkkovuoren välisessä notkelmassa
* Ranta-Pukin  kievarimuseo (Anjala-Seura ry)
* kuninkaankuoppa Kirkkovuoren Kymijoelle avautuvalla kallioseinämällä, pääsy hyvin kapean kielekkeen kautta. Seinämään hakattu kirjaimet "A.A.", perimätiedon mukaan joku Kustaa III:n henkivartijoista

## Katso myös
* Anjalan liitto
* Urheiluseura Anjalan Liitto

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Anjala-Seura ry
* Anjala Elää -yhdistys ry
* Anjalan VPK
Torinon papyrus

**Torinon papyrus** (myös **Torinon kaanon** tai **Torinon kuningasluettelo**) on hieraattisilla hieroglyfeillä kirjoitettu papyrus. Se laadittiin mahdollisesti Ramses II:n hallituskauden aikana. Papyrus on saanut nimensä Torinon egyptiläisestä museosta, jossa sitä säilytetään nykyään. Papyruksen hankki konsuli Bernardino Drovetti Theban nekropoliista noin vuonna 1820. Tuolloin papyrus oli ilmeisesti melko hyvässä kunnossa, mutta sen siirtyessä Torinon museon kokoelmiin se oli hajonnut jo yli 160 osaan. Nykyään se on 170 cm pitkä ja 41 cm leveä.

Torinon papyruksen merkitystä ei aiemmin ymmärretty, kunnes Jean-François Champollion aloitti sen tutkimisen. Vaikka hän sai kappaleet järjesteltyä, oli papyrus huonon kuntonsa takia hyvin puutteellinen. Papyruksesta on saatu kuitenkin luettua huomattavasti tietoa. Pääosa siitä on luetteloa ihmisten ja instituutioiden nimistä sekä näiden verotiedoista. Mielenkiintoisin osa papyruksesta on kuitenkin sen kääntöpuolella. Siellä on listattuna mm. jumalia, esi-isien henkiä sekä myyttisiä ja todellisia kuninkaita hallitusaikoineen. Papyruksen alku ja loppu on kuitenkin tuhoutunut, joten se kattaa vain osan kuninkaista. Papyruksessa on mahdollisesti ollut johdanto, joka on nykyisin kadonnut. Loppuosa on katkennut 17. dynastian ajalta, joten sen tarkkaa laatimisajankohtaa ei voida tietää. 

Koska kuningasluettelon alkuperästä ei ole tietoa, ei voida tietää, oliko luettelo sen kirjoittaman kirjurin itse laatima vai pelkkä kopio jo valmiista luettelosta. Luettelon kirjoittaminen veroraportin kääntöpuolelle on myös erikoista, sillä yleensä asiakirjat kirjoitettiin puhtaalle papyrukselle.

Torinon papyrus on merkittävä myös siksi, että se luettelee kaikki hallinneet kuninkaat. Monet faaraot (mm. Seti I ja Ramses II) laativat luetteloita "esi-isistään". Näillä luetteloilla oli kuitenkin enemmänkin poliittinen merkitys, sillä niihin valittiin vain vahvat ja kuuluisat kuninkaat ja vähemmän merkittävät tai muuten "epämieluisat" jätettiin kokonaan pois (mm. Akhenaten ja Tutankhamon). Torinon papyruksessa on mainittu jopa hyksokuninkaat, joita yleisesti vihattiin muinaisessa Egyptissä. Papyrus eroaa muista luetteloista myös siten, että siinä kuninkaat on ryhmitelty ja heidän hallitusaikansa on mainittu. Ryhmittely perustuu kuninkaiden hallituskaupunkeihin, eivätkä ryhmät vastaa Manethon käyttämiä dynastioita. Hallitusajat on ajoittain mainittu jopa kuukausien ja päivien tarkkuudella. 1. ja 2. dynastian kuninkaille on tosin annettu niin pitkiä hallitusaikoja, että ne tuskin pitävät paikkaansa.

Torinon papyrus on huonosta kunnostaan huolimatta yksi tärkeimmistä lähteistä muinaisen Egyptin kronologiaa tutkittaessa.

## Lähteet
Kaari (rakennustekniikka)

**Kaari** on muurattu rakenneosa, jonka tarkoitus on kattaa aukko muurissa ja kannattaa paitsi itsensä myös yläpuolinen muuri. Toiminnallisesti kaari on pieni holvi, ja osien nimitykset ovat samat. Nykyrakennuksissa kaaren tilalla käytetään yleensä raudoitettua palkkia.

## Kaarien käyttötarkoitukset
*ikkuna- ja ovikaaret 
*muurikaaret, jotka kattavat suurempaa aukkoa 
*johtokaaret, joiden avulla siirretään kuormitusta sopivampaan kohtaan muurissa
*suoja- eli kevennyskaaret, joilla kevennetään heikolle rakenneosalle tulevaa kuormaa (esimerkiksi kevennyskaari suoran kaaren päällä)

## Kaarimuotoja
***Puoliympyriäinen** eli pyörökaari, korkeus puolet jännemitasta
***Madallettu kaari**, korkeus alle puolet jännemitasta
***Korotettu kaari**, korkeus yli puolet jännemitasta
***Suora kaari**, korkeus olematon
***Nouseva kaari**, kaaren kannat eri korkeuksilla

Madalletut kaaret jakautuvat *segmenttikaariin*, *elliptisiin kaariin* ja *sankakaariin*. Sankakaari on useammista ympyräkaaren segmenteistä yhdistetty.

Korotetut kaaret jakautuvat *suippokaariin* (huippukaariin), *paraabelikaariin*, **elliptisiin kaariin** ja *sankakaariin*. Suippokaaret voivat olla korotettuja, normaalisia tai madallettuja (madallettu suippokaari on korotettu kaari).

Korotettu kaari on vahvempi rakenne kuin matalampi kaari; täydellisin kaari on ylösalaisen ketjukäyrän (hyperbolinen kosini) muotoinen, sillä tässä rakenteessa esiintyy ainoastaan puristusjännityksiä. 

## Kuvia

Pont du Gard-PM 48601.jpg|Roomalaisia pyörökaaria Pont du Gardin sillassa Ranskassa.
OstianInsula.JPG|Madallettuja segmenttikaaria roomalaisessa *[[insula]]ssa* Ostiassa.
MA Salón de Abd al-Rahman III (Salón Rico).jpg|Maurilaisia hevosenkenkäkaaria Madinat al-Zahran vastaanottosalissa Espanjassa.
SamarkandBibiKhanym.jpg|Suippokaari Bibi Khanymin moskeijassa Samarkandissa.
Reims Cathedral west portals.JPG|Goottilaisia suippokaaria Reimsin katedraalin pääovella.
N2 layer marney3.jpg|Tudor-kaari (litistetty huippukaari) Layer Marney Towerissa Englannissa.
Pont George V -arche 9.JPG|Orleansissa sijaitsevan Pont George-V -sillan sankakaari.
Palau Güell, Barcelona 07.jpg|Palau Güellin paraabelikaaren muotoisia ikkunoita Barcelonassa.
Palau Dalmases.jpg|Epäsäännöllisiä nousevia kaaria Palau Dalmasesissa Barcelonassa.
Arch Reflection 1 (5263608871).jpg|Gateway Arch Saint Louisissa Missourissa on ylösalaisen ketjukäyrän muotoinen kaari.
Otto Schily

**Otto Georg Schily** (s. 20. heinäkuuta 1932 Bochum) on saksalainen lakimies, poliitikko ja Saksan liittotasavallan sisäasiainministeri 1998&ndash;2005.

Schily opiskeli oikeustiedettä ja valtio-oppia Münchenissä, Hampurissa ja Berliinissä ja valmistui 1962. Hän sai asianajajan oikeudet 1963.

Schily kiinnostui opiskeluaikoinaan politiikasta ja oli lähellä Saksan sosialistista opiskelijaliittoa (*Sozialistischer Deutscher Studentenbund*). Tuolloin hän ystävystyi Rudi Dutschken ja Horst Mahlerin kanssa. Samoin hän toimi asianajajana myös Benno Ohnesorg -oikeudenkäynnissä. Vuonna 1971 Schily toimi RAF:n lähipiirissä vaikuttaneen Mahlerin puolustusasianajajana ja 1975–1977 Gudrun Ensslinin puolustusasianajajana. Tuolloin Schily oli yksi merkittävimmistä henkilöistä, jotka kyseenalaistivat terroristien tehneen itsemurhan.

Schily oli vihreän puolueen (*Die Grünen*) perustajia 1980. Hänet valittiin Saksan liittopäiville 1983. Hän oli siten ensimmäisiä kansanedustajiksi nousseita vihreitä. Vihreiden sisällä hän edusti ”realisteja” (*Realo*) ja piti mahdollisena liittoutumista sosiaalidemokraattien kanssa.

Schily erosi vihreistä 1989 ja liittyi sosiaalidemokraatteihin. Vuodesta 1990 alkaen hänet on valittu Saksan liittopäiville sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenenä. Vuoden 1998 vaalien jälkeen Schily nousi sisäasiainministeriksi Gerhard Schröderin hallituksessa, johon myös vihreät (*Bündnis 90/Die Grünen*) osallistuivat.

Sisäministerinä toimineen Schilyn politiikka erottui selvästi hänen nuoruuden aikaisesta toiminnastaan. Vuoden 2001 terrori-iskujen jälkeen Schily on edustanut niin kutsuttua kovaa linjaa ja ajoi läpi muun muassa biometrisin tunnistein varustettujen passien käyttöönoton.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Työajan lyhennysvapaa

**Työajan lyhennysvapaalla** eli **pekkaspäivillä** tai **pekkasilla** tarkoitetaan eräisiin suomalaisiin työehtosopimuksiin sisältyvää menettelyä, jossa työntekijä ansaitsee palkallista vapaata perustuen työajan pituuteen. Palkallista vapaata ansaitaan, mikäli työehtosopimuksen mukainen säännöllinen työaika on sama kuin työaikalain mukainen säännöllinen työaika, kahdeksan tuntia vuorokaudessa tai 40 tuntia viikossa.  Useissa työehtosopimuksissa säännöllinen työaika on kuitenkin tätä lyhyempi, esimerkiksi 7,5 tai 7,25 tuntia vuorokaudessa ja vastaavasti 37,5 tai 36,25 tuntia viikossa, eikä näiden sopimusten perusteella siten ansaita työajan lyhennysvapaata.

Työajan lyhennysvapaan tarkoituksena on tasata työaika keskimäärin 36,6 tuntiin viikossa eli 1&nbsp;732 tuntiin vuodessa (vuosi 2004). Päivittäisen 8 tunnin työajan lyhennys on nykyään 21 minuuttia ja sen saa tavanomaisesti kerryttää käytettäväksi myöhemmin, jolloin ne voi käyttää palkallisena vapaana, esimerkiksi noin yhden kokonaisen työpäivän kuukaudessa. Osa työnantajista sallii kertyneiden vapaiden liittämisen työntekijän vuosiloman jatkoksi. Lyhyissä määräaikaisissa työsuhteissa työajan lyhennysvapaa voidaan hyvittää työntekijälle palkan yhteydessä maksettavana työajan lyhennyskorvauksena.

Nimityksenä *pekkaspäivät* tai *pekkaset* juontaa vuoteen 1984, jolloin työajan lyhentämiseen tähtääviin päätöksiin osallistui ratkaisevasti valtioneuvoston kanslian tulopoliittinen selvitysmies Matti Pekkanen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* SAK:n artikkeli työaikalainsäädännöstä 
* Teollisuusliiton artikkeli työajantasaamisvapaista eli pekkaspäivistä
Varistaipaleen kanava

**Varistaipaleen kanava** sijaitsee Heinäveden kunnan Varistaipaleen kylässä. Se yhdistää Juojärven Varisveteen yhdessä Taivallahden kanavan kanssa. Kanava kuuluu Kallaveden reitin itäiseen haaraan Juojärven reittiin, joka yhdistyy Varisvedellä Heinäveden reittiin. Kanava on pudotuskorkeudeltaan Suomen suurin ja maan ainoa nelisulkuinen kanava. Kanavan neljän sulun putouskorkeus on 13,3–14,2 metriä. Vuosina 1911–1913 rakennettu kanava on pituudeltaan 1&nbsp;100 metriä. Sen läpi voivat kulkea alukset, joiden suurin pituus on enintään 31,2 metriä, leveys 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja mastonkorkeus 12,5 metriä. 

Sulkuportit ovat tyypiltään salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Ylä- ja alaportit ovat puuportteja kun taas kolmet keskiportit ovat puolestaan teräksisiä. Kanavan ylittää kääntösilta, jonka alikulkukorkeus on suljettuna 1,7 metriä. Sillan ja sulkuporttien koneistot ovat tekniikaltaan sähkömekaanisia.

Sulutus kanavassa kestää yhteensä lähes tunnin. Varistaipale on Heinäveden kanavista ainoa, jossa on yhä miehitys. Kanavalta on kaukokäyttöyhteys Taivallahden kanavalle sekä etävalvonta Heinäveden ja Tahkon reittien kanaville.

Kanavan vieressä on kanavamuseo, jossa museorakennuksena toimii 1910-luvun rakentamistyyliä edustava entinen renkitupa. Kesällä 2004 pidettiin perinneuittotapahtuma "Naiset nipunlaskussa". Vuosina 2007, 2014 ja 2017 järjestettiin uudet uittonäytökset.

Heinäveden ja Juojärven reittien kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.

## Kuvia

Tiedosto:I11 863 Drehbrücke.jpg|Varistaipaleen kanavan kääntösilta.
Tiedosto:Heinävesi-map canals 3.png|Varistaipaleen ja Taivallahden kanavat.
Tiedosto:Heinävesi-map Varistaipale.jpg|Varistaipaleen sijainti Heinäveden kartalla.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Yle Elävä arkisto: Naiset tukkinippuja kiskomassa Varistaipaleen kanavalla
* Suomen kanavat: Varistaipaleen kanava
Karvio

**Karvio** on kylä pohjoisella Heinävedellä, Valtatie 23:n ja Heinäveden reitin varrella. 

Karvio on Heinäveden kirkonkylän jälkeen Heinäveden toiseksi suurin taajama. Kylässä toimii luokka-asteiden 0-6 alakoulu, Karvion koulu. Valtatien vierellä on Neste-huoltoasema, päivittäistavarakauppa asiamiesposteineen, seurakuntakoti ja muutamia muita palveluja. Karvionkosken eteläpuoli on rakennettua aluetta sen pohjoispuolen ollessa rakentamatonta. Kosken länsipuolella sijaitsee Lomakeskus Karvio, jossa on mahdollista yöpyä mökeissä, caravan- tai camping-alueella sekä vierasvenesatamassa.

Kylä valittiin Mikkelin läänin vuoden kyläksi 1993. 

## Karvionkoski ja Karvion kanava
Heinäveden reitti laivaväylineen kulkee Karvion kohdalla Karvionkoskena, joka yhdistää Varisveden Kermajärveen. Koski kuuluu luokkaan 2 ja sen korkeus on 1,21 metriä. Se ja Kermankoski ovat Heinäveden reitin suosituimmat kalastuskosket. Karvionkoskeen istutetaan kalaa syksyisin ja se on oivallinen myös melontaan. Kosken yli kulkee 11 metriä korkea betonirakenteinen silta. Karvionkosken kiertää itäpuolelta vesiliikenteen mahdollistava Karvion kanava, joka on Heinäveden reitin vanhin kanava, rakennettu 1895&ndash;1896. Kanavassa on yksi sulku ja sitä ympäröi rakennusajan tyylin mukaisesti kaunis kanavapuisto. Kanavan äärellä on kanavanvartiotorni, joka ei kuitenkaan enää ole säännöllisessä käytössä. Kanava on automatisoitu ja on itsepalvelukäyttöinen.

## Kuvia

Kuva:Karvio Canal.jpg|Karvion kanava
kuva:Karvionkoski rapids.jpg|Karvionkoski
Kuva:Karvion koulu - Venevalkamantie 2, Karvionkanava - Heinävesi.jpg|Karvion koulu.
Kuva:Neste Karvionkanava.jpg|Neste Karvionkanava.


## Tunnettuja karviolaisia ja Karviossa vaikuttaneita
*Pekka Sivonen, Digian hallituksen puheenjohtaja
*Henrik Gustaf Kyander (1811–1867), maanviljelysneuvos, Karvion kartanon omistaja
*Olli Kymäläinen (1790–1855), kansanrunoilija

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* *Karvio–Lepikkomäki perinnettä : Karvion Hovista kasvaneet kylät.* Karvio–Lepikkomäki perinnepiiri, 1993. 330 sivua. .
* Sääennuste: Karvio, Heinävesi (ilmatieteenlaitos.fi)
* Kelikamera ja tiesääasema Karvio/ vt23 (liikennetilanne.fi)
* Karvion Hovilan kartano (eräs Etelä-Savon kartanoista)
Kuittua

**Kuittua** on yksi Pohjois-Karjalassa sijaitsevan Heinäveden kunnan kylistä. Kylä sijaitsee läntisellä Heinävedellä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Mononen, Reijo ym.: *Kuittuan perinnekirja. Perinnetietoa Kuittuan koulupiirin alueelta : Heinäveden kansalaisopiston kurssin ”Tunne kotikyläsi – tallenna tieto” ryhmätyö 1985.* Heinäveden kansalaisopisto, 1989. 189 sivua. .
Petruma

**Petruma** on kylä Pohjois-Karjalassa sijaitsevan Heinäveden kunnan itäosassa. Petruman kylä sijaitsee Kermajärven pohjoispuolella ja Karvion itäpuolella.

Petrumassa on muun muassa hevostalli ja maatiloja. Petruman kyläkoulu lakkautettiin vuosia sitten. Petruman kappeli on Heinäveden seurakunnan siunauskappeli Petruman hautausmaalla.

Petruma on myös kylässä sijaitseva keskikokoinen järvi, josta voi kalastaa rapuja, haukia ja ahvenia. Se on suosittu kalastus- ja retkeilyjärvi. 

## Lähteet
Rummukkala

**Rummukkala** on kylä Heinäveden kunnan länsiosassa Pohjois-Karjalassa. Rummukkalassa Iso-Rummukka -järven rannalla on paljon asutusta ja mökkejä.

## Lähteet
Sarvikumpu

**Sarvikumpu** on kylä Heinäveden kunnan itäosassa Pohjois-Karjalassa.

Sarvikummussa toimii muun muassa kyläkauppa ja kauppapuutarha myymälöineen. Kylällä on myös tanssilava, käsityöasema ja Hyrskeen urheilukenttä. Kylällä on oma kyläyhdistys. 

Sarvikummussa 1990-luvun alkupuolelle saakka toiminut, 1950-luvun alussa rakennettu kyläkoulu lakkautettiin liian pienien oppilasmäärien vuoksi. Sittemmin Petrumantien varrella sijaitsevaa alakoulun rakennusta käytettiin kyläläisten yhteistilana ja esimerkiksi vaalihuoneistona. Remonttikuntoinen rakennus on sittemmin laitettu myyntiin tai vuokralle.   

## Lähteet
Vihtari

**Vihtari** on kylä Heinävedellä, noin 20 kilometriä itään kuntakeskuksesta. Vihtarin rautatieasema sijaitsee noin kaksi kilometriä kylästä koilliseen.  Asema on rataosalla Pieksämäki–Joensuu, ja taajamajunat pysähtyvät siellä. 

Kylässä on ympärivuotista asutusta, mutta myös kesämökkejä. Kylän läheisyydessä sijaitsevat järvet Iso-Vihtari ja Pieni-Vihtari. Kylässä on entinen kyläkoulu, joka toimii kylän asukkaiden kokoontumispaikkana. Koululla on myös Vihtarin VPK:n paloasema.

Vihtarista pääsee seututietä 476 länteen Heinäveden kirkonkylälle ja edelleen valtatielle 23, itään Liperiin, sekä seututietä 474 etelään Savonrannan ja Kerimäen kautta Savonlinnaan. Vihtarin kylästä ja sen tapahtumista on useita vanhoja tarinoita joita kerrotaan Vihtarin kylän omassa historiikissä.

## Lähteet
Montserrat (vuori)

**Montserrat** on vuori Barcelonan maakunnassa, Kataloniassa. Vuori sijaitsee noin 40 kilometriä Barcelonan kaupungista luoteeseen.

Vuoren katalaaninkielinen nimi Montserrat tarkoittaa sahattua vuorta. Kallioinen vuori näyttääkin sahalaitaiselta.

Vuorella sijaitsee vuonna 1025 perustettu benediktiiniläisluostari (*[[Santa Maria de Montserrat]]*), joka on omistettu Katalonian hiippakunnan suojeluspyhimykselle, Montserratin neitsyelle (*La Verge de Montserrat*, tunnetaan myös nimellä *La Moreneta*). Luostari on edelleen toiminnassa ja se majoittaa noin 80 munkkia. 

Legendan mukaan vuonna 880 joukko paimenessa olleita lapsia näki vuorella valon ja kuuli enkelten laulua. Valo johdatti etsijät luolaan, josta löytyi Neitsyt Marian kuva.

Montserratin luostarissa on huone, jossa pyhiinvaeltajien neitsyelle tuomat lahjat ovat nähtävillä. Lahjat tuodaan yleensä kiitoksen osoitukseksi esimerkiksi sairaudesta toipumisesta, lapsen syntymästä tai muista merkkitapahtumista.
Kataloniassa on tapana pyytää Montserratin neitsyeltä apua sairauteen tai muuhun kriisiin, ja luvata tehdä pyhiinvaellusmatka Montserratin vuorelle, jos toive toteutuu. Moni myös toteuttaa lupauksensa. Montserrat onkin suosittu pyhiinvaelluskohde, jossa vierailee vuosittain yli miljoona turistia ja pyhiinvaeltajaa. Luostarin yhteyteen on pyhiinvaeltajia ajatellen perustettu myös hotelli.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Commodore 65

**Commodore 65**, toiselta nimeltään **C64DX**, oli Commodoren vuosina 1990–1991 kehittämä kotitietokone. Koneesta oli tarkoitus tulla C64:n paranneltu, taaksepäin yhteensopiva versio, joka sisältäisi monia uusia, lähes Amigan tasoisia ominaisuuksia. Laite jäi kuitenkin prototyyppiasteelle yhtiön toimitusjohtajan Irving Gouldin peruttua hankkeen.

Commodore Internationalin 1994 tapahtuneen konkurssin jälkeen joitakin C65:n prototyyppejä myytiin avoimilla markkinoilla, joten laitteita on käyttäjillä ja keräilijöillä. Arviot markkinoille tulleiden koneiden määrästä vaihtelevat 150 ja 2&nbsp;000 kappaleen välillä. Eräs Commodore 65 myytiin keväällä 2013 Saksan eBay verkkohuutokaupassa lähes 18 000 euron hintaan.

Projektin peruuntumisen myötä Commodoren viimeiseksi 8-bittiseksi laitteeksi jäi vuonna 1985 julkistettu Commodore 128.

## Ominaisuudet
*CPU nimeltä CSG* 4510 R3 (koodinimi Victor), perustui MOS 6502:een
*kaksi MOS 6526 CIA-piiriä (Complex Interface Adapter)
*uusi VIC-III -grafiikkapiiri nimeltään CSG 4567 R5 (koodinimi Bill), joka pystyi näyttämään 256 väriä 4096:n paletista
*kaksi CSG 8580R5 -äänipiiriä tuottamaan stereoääntä (C64:ssä oli vain yksi SID-äänipiiri)
*3.54&nbsp;MHz:n kellotaajuus (C64:n kellotaajuus oli 1&nbsp;MHz)
*128 kilotavun RAM-muisti, laajennettavissa 8 megatavuun
*huomattavasti paranneltu BASIC-kieli, Commodore BASIC 10.0 (C64 käytti verrattain alkeellista BASIC 2.0:aa)

:(* CSG = Commodore Semiconductor Group, aiemmalta nimeltään MOS Technology, Inc.)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*C65-sivu 'The Secret Weapons of Commodore' -sivustolla, kirjoittanut Cameron Kaiser ja The Commodore Knowledge Base
*[ftp://ftp.zimmers.net/pub/cbm/c65 C65:n FTP-hakemisto ftp.zimmers.net:ssä]
*Andre Kaesmacherin C64DX-kehityssivusto 
*C64DX:n tekniset tiedot
Gracchus

**Gracchukset** olivat merkittävä Rooman tasavallan aikainen suku.

*Tiberius Sempronius Gracchus vanhempi, vuoden 177 eaa. konsuli
*Tiberius Sempronius Gracchus nuorempi, tribuuni 133 eaa.
*Gaius Sempronius Gracchus, edellisen nuorempi veli, tribuuni 123 eaa.
Puuhamaa

**Puuhamaa** on vuonna 1984 avattu Janakkalan Tervakoskella sijaitseva lasten huvittelupaikka. Puuhamaassa ei juurikaan ole täysautomaattisia huvipuistolaitteita, vaan toiminta on painottunut enemmän oman  lihasvoiman ja aktiivisuuden käyttöön. Alueella on yli sata erilaista toimintoa, muun muassa vesiliukumäet, ratagolf, Formula-autoradat ja pomppulinnoja.

Puuhamaan omistaa Puuharyhmä, jonka espanjalainen Aspro Parks osti vuonna 2007.

Puuhamaan televisiomainoksien tunnusmusiikin on tehnyt Mikko Alatalo. Puuhamaan maskotti on Puuhanalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut
Swing

**Swing** on jazzmusiikin tyylilaji, joka oli suosituimmillaan noin vuodesta 1935 1940-luvun puoliväliin asti. Aikakautta kutsutaan joskus ”swing-ajaksi” (). Swingyhtyeissä on muihin jazzyhtyeisiin verrattuna enemmän jäseniä, usein 12:sta 16:een. Swing oli ensimmäinen jazzin tyylilaji, joka oli kaupallisesti menestyksellinen. Ennen swingiä jazz yhdistettiin usein New Orleansin bordelleihin ja Chicagon kieltolain aikaisiin laittomiin anniskeluravintoloihin.

Tullakseen kaupallisesti menestyväksi swingyhtyeen piti koostua valkoisista jäsenistä. Vaikka mustaihoisista koostuneet yhtyeet kuten muun muassa Count Basien, Duke Ellingtonin, Chick Webbin ja Jimmie Luncefordin yhtyeet tulivatkin suosituiksi, valkoihoisten yhtyeet kuten Benny Goodmanin, Harry Jamesin, Tommy ja Jimmy Dorseyn sekä Glenn Millerin yhtyeet menestyivät paremmin. Goodmania kutsuttiin ”swingin kuninkaaksi” ().

## Swing Suomessa
Suomessa swingin kulta-ajan perinteitä on vaalinut muun muassa Lahti Big Band. Orkesterilla on käytössään alkuperäisiä sovituksia 1930- ja 1940-luvuilta.

Vuonna 2005 perustettiin uusi swingmusiikkiin erikoistunut ammattimuusikoista koostuva big band nimeltään The Great Helsinki Swing Big Band.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Dafne

**Dafne** (, 'laakeri'; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa joko Peneioksen ja Kreusan, Ladonin ja Gaian tai Amyklaan tytär.

Ovidiuksen teoksessa *[[Muodonmuutoksia]]* tapahtumat saavat alkunsa Apollonin vähäteltyä Eroksen jousiammuntataitoja, jolloin tämä osoitti nuoliensa mahdin jumalalle saamalla tämän rakastumaan Dafneen ja ajamaan tätä takaa. Lopulta uupunut Dafne haluten pitää neitsyytensä rukoili joko Gaiaa tai Peneiosta auttamaan häntä, ja niin hän muuttui laakeripuuksi. Tämän jälkeen laakeripuusta tuli Apollonille pyhitetty puu.

Parthenioksen teoksessa *Erotika pathemata* Oinomaoksen poika Leukippos rakastui Dafneen ja pukeutui neidoksi voidakseen metsästää tämän kanssa. Mustasukkainen Apollon sai kuitenkin metsästäjättäret pysähtymään kylpemään alasti Ladon-joella. Kun Leukippos epäröi riisua vaatteensa, nymfit repivät vaatteet hänen päältään ja Leukippoksen salaisuuden paljastuttua surmasivat hänet keihäillään. Apollonin lähestyttyä tämän jälkeen Dafnea tämä pakeni ja muuttui puuksi huudettuaan Zeusta apuun.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Evan Hunter

**Evan Hunter** (alk. Salvatore Lombino, 15. lokakuuta 1926 – 6. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hunter tunnetaan erityisesti nimellä **Ed McBain** kirjoittamastaan yli 50-osaisesta poliisiromaanisarjasta *[[87. poliisipiiri]]*, joka on yksi poliisiromaanin perusteoksista. Käsikirjoittajana Hunterin tunnetuin elokuva on Alfred Hitchcockin *[[Linnut (elokuva)|Linnut]]* (1963), joka perustuu Daphne du Maurierin novelliin.

Hunterin alkuperäinen nimi oli Salvatore Lombino, mutta hän muutti nimensä Evan Hunteriksi vuonna 1952, koska epäili vierasmaalaisen nimen karkottavan ennakkoluuloisia kustantajia. Ed McBainin lisäksi hän käytti ainakin salanimiä John Abbott, Richard Marsten, Hunt Collins, Curt Cannon ja Ezra Hannon.

Hunter syntyi italialaistaustaisille vanhemmille New Yorkissa vuonna 1926 ja aloitti kirjoittamisen toisen maailmansodan aikana palvellessaan merivoimissa. Opiskeltuaan Hunter Collegessa hän työskenteli opettajana, mikä toimi pohjana hänen osittain omaelämäkerralliselle romaanilleen *The Blackboard Jungle* (1954). Se sovitettiin elokuvaksi *[[Älä käännä heille selkääsi]]* jo seuraavana vuonna. Ensimmäinen *87. poliisipiiri* -sarjan romaani oli vuonna 1956 julkaistu *Cop Hater* (suomennettu nimillä *Askeleet kadulla* ja *Kuolema kytälle*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Evan Hunterin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Pimeä aika

**Pimeä aika** on historian ajanjakso, jolta on käytettävissä hyvin vähän tai ei lainkaan dokumentteja. Nimitystä käytetään seuraavista aikakausista:

* Kreikan pimeät vuosisadat
* Pimeä keskiaika
* Digitaalinen pimeä aika, aika joka ei jätä pysyviä dokumentteja tulevaisuuden historioitsijoille koska kaikki tieto on digitoitu
Varistaipale

**Varistaipale** (myös Varistaival) on kylä ja kulttuurimaisema Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. 

Varistaipaleen kylä sijaitsee neljän kilometrin päässä Karviosta Kuopioon päin ja noin 60 kilometrin päässä lähimmästä kaupungista, Varkaudesta. Kylän eteläpuolelta kulkee valtatie 23 ja se sijaitsee Tuusniemelle kulkevan seututie 542:n varrella. Valamon ja Lintulan luostarit sijaitsevat lähellä kylää, molemmat noin kymmenen kilometrin päässä.

Historiallisissa asiakirjoissa on mainintana *Warisen Taiffwal* (1554), *waris taifuall* (1620-luku, nimi viittaa viljelykseen), *Waristaifwal* (1666, viittaa kylään). Varistaipale oli alkujaan veneen vetotaival, jota kuljettiin, kun siirryttiin Varisvedeltä Varislammelle ja edelleen Juojärvelle. Ilmeisesti ensin on käytetty nimeä Varisvesi ja Varislampi ja niiden mukaan nimetty Varistaipale. Sana taipale (taival) tarkoitti kahden veden välistä kangasta. Vari puolestaan viittaa siihen, että taival oli hikinen (vari=hiki). Varis-nimisen linnun kanssa nimellä ei ole tekemistä . 

Nyttemmin kylä tunnetaan Varistaipaleen kanavasta, joka on Suomen korkein ja on korkeuseronsa vuoksi nelisulkuinen kanava. Se rakennettiin vuosina 1911–1913 aiempaan puronuomaan. Yhdessä Taivallahden kanavan kanssa se yhdistää Varisveden Juojärveen. Kanavan pituus on 1&nbsp;100 metriä ja pudotuskorkeutta sen suluilla on 13-14,5 metriä veden korkeudesta riippuen. Varistaipaleen kanava on Suomen korkein ja ainoa nelisulkuinen kanava.  

Kanavan ylimmän sulun äärellä on kanavanvartiontorni, josta kanavaa ohjataan ja sen toisella puolella on Väyläviraston omistama kanavamuseo. Varistaipaleelta valvotaan myös alueen itsepalvelukanavia. Museorakennus on entinen kanavarenkien talo. Siinä asui kanavan käyttöaikana kaksi kanavarenkiä ja kesällä lisäksi yksi kesäapulainen. Kanavapuisto on muiden Heinäveden reitin kanavien tapaan hyvin hoidettu ja kaunis. Kesällä 2004 pidettiin Varistaipaleen kanavalla perinneuittotapahtuma ”Naiset nipunlaskussa”.  Tilaisuus oli yleisömenestys, nipunlaskua oli seuraamassa molemmin puolin kanavaa noin 2&nbsp;500 kesävierasta ja paikkakuntalaista. Tapahtuma televisioitiin ja sille saatiin sponsoreiksi 50 yritystä. Suomen Kylätoiminta ry. nimesi Varistaipaleen vuoden kyläksi 2004. 

## Viitteet

## Aiheesta muualla
* Varistaipale Pohjois-Savon opaskartassa
Kamasaksa

**Kamasaksa** on kansanomainen ja vanhahtava suomen sana, joka tarkoittaa saksalaista kulkukauppiasta. Kamasaksoista alettiin otaksuttavasti puhua hansaliiton aikana, jolloin saksalaiset pitkälti hallitsivat Itämeren alueen kaupankäyntiä. 

Laukkuryssä tarkoitti vastaavasti karjalaista, venäläistä tai muuta luterilaisen Suomen itäpuolelta tullutta kiertelevää kauppiasta.

## Lähteet
Ruotsit

**Ruotsit** on vanha kansallisuusnimitys. Suomessa sekä suomen läntisissä lähisukukielissä, kuten virossa ja vatjassa, *ruotsi*-sanalla viitataan ruotsalaisiin. Sen sijaan itäisissä lähisukukielissä, kuten karjalassa ja lyydissä, sanalla ja sen johdoksilla viitataan yleensä suomalaiseen tai luterilaiseen henkilöön, harvemmin ruotsalaiseen. Karjalassa ja lyydissä sanan arvellaan olevan suomalainen lainasana. 

## Nimityksen alkuperä
*Ruotsi*-sanan arvellaan olevan peräisin muinaisruotsin soutamista tarkoittavasta sanasta, jonka vastine nykyruotsissa on *ro*. Ruotsin paikannimi *[[Roslagen]]* on samaa juurta, ja se on alun perin tarkoittanut soutukuntaa. Suomeen ja sen lähisukukieliin sanan arvellaan levinneen niihin aikoihin, kun ruotsalaiset rusit purjehtivat Suomen etelärannikoa pitkin kohti Laatokkaa ja Luoteis-Venäjän keskuksia, kuten Novgorodia.. 

Itämerensuomalaisista kielistä sana omaksuttiin muihinkin kieliin. Kun ruotsalaisten asutukset Venäjällä venäläistyivät, *ruotsia* vastaavaa itämerensuomalaista lainasanaa alettiin käyttää venäläisistä muun muassa saamessa, komissa ja udmurtissa. Samaa juurta on myös venäjän kielen sana *ruś*. Sana lainautui venäjästä takaisin ruotsiin, jonka *ryss*-sanasta on peräisin suomen kielen venäläistä tarkoittava sana *ryssä*. 

## Katso myös
*Hurri
*Lappalaiset
*Ruokaruotsi

## Lähteet
Sprite-grafiikka

**Sprite-grafiikka** on etenkin vanhemmissa tietokonepeleissä käytetty tietokonegrafiikan menetelmä, joka perustuu pieniin bittikarttagrafiikkana toteutettuihin osittain läpinäkyviin kuvahahmoihin, *spriteihin*. Spriteillä on tyypillisesti toteutettu kaikenlaiset pelikentän liikkuvat hahmot, kun taas pelikenttä itse on toteutettu muilla menetelmillä.

Kokonaisen näytön päivittäminen on verrattain hidasta, josta johtuen laitteistotasolla tuettiin siirrettäviä lohkoja grafiikkaa, joka voitiin esittää taustan päällä ilman suorittimen kuormittamista. Pelit kuten *[[Pac-Man]]* soveltuvat hyvin sprite-grafiikan käyttöön.

*[[Computer Space]]* käytti bittikarttoja, jotka myöhemmin muodostuivat spriteiksi.
Ensimmäisenä pelinä, joka käytti spritejä, pidetään Taiton vuoden  peliä *[[Basketball (kolikkopeli)|Basketball]]*ia, joka on myös ensimmäinen urheilupeli, jossa pelaajat esitetään ihmishahmoina.

Monissa vanhoissa tietokoneissa, kuten Commodore 64:ssä ja Amigassa, oli laitteistotasolla toteutettu sprite-grafiikka. IBM PC:ssä ei ole sisäänrakennettua sprite-järjestelmää, joten näille julkaistuihin peleihin spritet oli ohjelmoitava peliin.

3D-grafiikkaa käyttävissä peleissä spriteiksi kutsutaan 3D-grafiikan sekaan lomitettuja litteitä 2D-hahmoja ja muita 2D-kuvia. Nämä hahmot tunnistaa spriteiksi varsinkin siitä, että lähelle mentäessä niiden pikselikoostumuksen erottaa selvästi.

Commodoren grafiikkapiirien teknisissä manuaaleissa spriteistä on käytetty myös lyhennettä *MOB* (*movable object block*, Commodore 64 ja 128), tai BOB (blitter object block, joskin myös "perinteisemmät" spritet olivat käytettävissä, Amiga) joskin Commodoren ohjelmointioppaat käyttävät useammin sprite-termiä. Atari on kutsunut omaa sprite-grafiikkaansa *player-missile-grafiikaksi*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nipsu

**Nipsu** () on Tove Janssonin luoma Muumi-tarinoiden hahmo. Ensimmäisen kerran hän esiintyy ensimmäisessä Muumi-kirjassa *[[Muumit ja suuri tuhotulva]]*. Hän esiintyy kirjojen lisäksi myös Muumi-sarjakuvissa ja -animaatioissa.

## Nipsu Muumi-teoksissa

Nipsun vanhemmat ovat Muumipapan nuoruudenystävät Hosuli ja Sosuli (). Nipsu on eräänlainen ottolapsi muumiperheessä, sillä Hosuli ja Sosuli hukkasivat hänet, kun hän oli vielä pieni.

Nipsu on ahne ja hieman pelkurimainen. Hän on arka, ja niinpä vapaus merkitsee hänelle pelkojen selättämistä. Alkuperäisissä kirjoissa Nipsu on pienikokoinen ja hänestä käytetäänkin usein nimitystä ”pikku otus Nipsu”. Puolestaan sarjakuvissa ja esimerkiksi televisiosarjassa *[[Muumilaakson tarinoita]]* Nipsu on pitkä ja suurikokoinen moniin muihin hahmoihin verrattuna. Hänet on animaatioissa kuvattu ruskeana tai harmaana, mutta Tove Janssonin tekemissä värillisissä kuvissa hän on aina valkoinen (tosin joskus pahoinvoinnin seurauksena hennon vihertävä).

Kirjoissa Nipsu on monesti Muumitalossa yökylässä, mutta hän asuu kiven koloon rakennetussa talossa metsän liepeillä. *Muumilaakson tarinoissa* sekä Tove ja Lars Janssonin sarjakuvissa Nipsulla on kuitenkin oma talo. Animaatiosarjassa vaikuttaa kuitenkin siltä, että hän asuu useammin Muumitalossa kuin omassaan. Sarjakuvissa Nipsu on rahanahneudessaan röyhkeämpi kuin kirjoissa ja punoo joskus jopa juonia konnamaisen Haisulin kanssa. *Muumilaakson tarinoissa* Nipsu on kiinnostunut kultakolikoista ja jalokivistä, mutta onnistuu harvoin niitä ansaitsemaan. Muumilaakso-sarjassa Nipsu yritti kevään tultua myydä lumipalloja, mutta ne sulivat ennen kuin kauppoja saatiin syntymään. Nipsu pitää paljon myöskin syömisestä ja Muumimamman pannukakut ovat hänen mieleensä.

*[[Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia]]* -kirjan tarinassa *Sedrik* Nipsulla on lelukoira nimeltä Sedrik.

*Muumilaakson tarinoita* -animaatiosarjassa Nipsu esiintyy aktiivisesti koko sarjan ajan, vaikka Tove Jansson käytti hahmoa vain harvoin ensimmäisten muumikirjojen jälkeen. Sarjassa Nipsu on lisätty moniin sellaisiin Janssonin tarinoihin, joissa hän ei alun perin ollut mukana.

Nipsu esiintyy useimmissa Muumilaakson tarinoita -sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat *Hattivattien salaisuudet, Taikasiemeniä valtamerestä, Viidakon kätköissä, Muumipeikko pelastaa tiikerit, Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu, Talven vieraita, Majakka syttyy, Keskitalven kokko, Muumipeikko rakentaa talon, Kuplia, Äidinrakkaus* ja *Taiteilijoita Muumilaaksossa*. Nipsu ei puhu lainkaan jaksoissa *Muumit ja taistelu merirosvoa vastaan* ja *Lampun henki*. Näissä jaksoissa hänet nähdään ensin mainitussa Niiskun vajan ulkopuolella väkijoukossa ja toiseksi mainitussa Muumitalon ulkopuolella jakson loppukohtauksessa, jossa Taikuri vie taikalampun pois. Jaksossa *Iso jysäys* hän esiintyy ainoastaan Muumipeikon unessa jakson alussa.

## Nipsun suomenkieliset ääninäyttelijät

## Lähteet
USS Nautilus (SSN-571)

**USS Nautilus** (runkonumero SSN-571) oli Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusvene, joka oli maailman ensimmäinen laivastopalvelukseen otettu.

## Valmistus
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman laski kölin 14. kesäkuuta 1952. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1954 kumminaan presidentti Dwight D. Eisenhowerin puoliso ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1954 ensimmäisenä päällikkönään Eugene P. Wilkinson.

## Palvelus

Alus saavutti 3. elokuuta 1958 ensimmäisenä sukellusveneenä maantieteellisen pohjoisnavan. Se suoritti samalla 96 tunnissa 2&nbsp;945&nbsp;km pitkän maailman ensimmäisen sukelluksen pohjoisnapajäätikön ali.

Alus lähti 9. huhtikuuta 1979 Grotonista viimeiselle matkalleen Guantanamonlahden ja Cartagenan kautta Panaman kanavalle ja edelleen Mare Islandin laivastontelakalle Kaliforniaan, jonne se saapui 26. toukokuuta. Telakalla aloitettiin valmistelut aluksen poistamiseksi käytöstä. Se poistettiin käytöstä 30. maaliskuuta 1980.

Tunnustuksena pioneerityöstään ydinvoiman käyttämisestä sukellusveneissä Yhdysvaltain sisäministeri nimesi 20. toukokuuta 1982 aluksen kansallisesti merkittäväksi historialliseksi kohteeksi (). Mare Islandin telakka museoi aluksen, jonka jälkeen se hinattiin Grotoniin. Alus saapui 6. heinäkuuta 1985 määränpäähänsä, jossa se avattiin yleisölle 11. huhtikuuta 1986.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*USS Nautilus SSN 571 virallinen kotisivu 
*Historic Naval Ships Association - USS Nautilus