Nahka

**Nahka** on materiaali, jota saadaan nyljettyjen eläinten vuotia parkitsemalla. Sitä käytetään muun muassa huonekalujen, kenkien, laukkujen ja asusteiden valmistuksessa. Nahan lähteenä ovat yleensä teuras- tai turkiseläimet. 

Isompien eläinten vuota on liian paksu käytettäväksi, se halkaistaan kahteen osaan pintanahaksi ja haljakseksi. Ohuempaa, kuten lampaiden ja vuohen nahkaa, voidaan käyttää sellaisenaan. Mokkanahka on nahkaa, joka on hiottu sisäpinnalta samettimaisen nukkaiseksi. Mokka on tyypillisesti arka likaantumaan. Nupukki on nahkatyyppi, jonka tiivistä pintaa eli martiopuolta on hiottu mokkanahan tavoin. Muita nahkatyyppejä ovat cordobannahka ja marokiini. Nahan laatu riippuu paljolti parkitsemistavasta. Kromiparkitut nahat, jotka ovat eräänlaisia mineraaliparkittuja nahkoja, ovat monipuolisemmin käsiteltävissä kuin kasviparkitut nahat. Kromiparkitut nahat voidaan värjätä vapaasti, niitä voidaan kiillottaa tai himmentää tärkillä tai niitä voidaan rypistää pintaa supistavilla aineilla. Kasviparkitun nahan värjäysmahdollisuudet määräytyvät nahan alkuperäisen värin mukaan. Ne tuntuvat kimmoisilta ja pehmeiltä. Yleensä nahkaa voidaan painaa, ja sen pintaan voidaan tehdä esimerkiksi kohokuvioita.  

Nahka tyypillisesti värjätään. Tämä voidaan tehdä läpivärjäyksenä läpikuultavilla aniliiniväreillä, jolloin puhutaan aniliininahasta. Nahka voidaan myös peitevärjätä ja lakata, mikä parantaa kuluvuuskestävyyttä. Nahkaan voidaan myös tehdä pintakuviointi, narvi. Narveiksi nimitettyjä pintamuotoja ovat muun muassa sagriini, box, lama, boa ja krokotiili.

## Historiaa
Vanhimmat löydetyt nahkaesineet ovat peräisin kahdeksannalta vuosituhannelta eaa. Egyptistä, Kiinasta ja Mesopotamiasta. Ihmiset olivat kuitenkin jo ennen parkitsemistaidon oppimista käyttäneet eläinten vuotia vaatteina ja esimerkiksi asumusten suojina paleoliittiselta ajalta lähtien. Muinaisessa Egyptissä nahkaa käsiteltiin hyvin monenlaisilla eri parkkiaineilla, kuten seesamiöljyllä, ja materiaalina sitä käytettiin muun muassa vaatteisiin, lattioihin, satuloihin, soittimiin, sotilasvarusteisiin ja ruoansäilytyslaatikoihin. Myös haarniskat valmistettiin usein nahasta, sillä taisteluissa tarpeeksi paksu nahka suojasi sekä nuolilta että teriltä. Nahasta valmistettu pergamentti yleistyi kirjoitusmateriaalina keskiajalla, ja pian sen jälkeen yleistyi koristellun nahan käyttö erityisesti varakkaan väen seinäkoristeissa ja huonekaluissa. Niin pienemmät kansat kuin suuret sivilisaatiot oppivat valmistamaan nahkaa, ja se sai eri kulttuureissa erilaisia merkityksiä; esimerkiksi Pohjois-Afrikassa nahka nähtiin uudelleensyntymisen symbolina.

Ensin nahkurit ja myöhemmin nahkatehtaat asettuivat tavallisesti vesistöjen varsille, koska vesi oli nahanvalmistuksessa välttämätöntä. Nahkurin ammatti saattoi olla hyvinkin tuottoisa. Nahkurinverstaita nimitettiin nahkimoiksi, ja työntekijöitä niissä oli vähemmän kuin myöhemmissä nahkatehtaissa.

Sittemmin kansainvälinen nahkateollisuus on kasvanut kymmenien miljardien dollareiden arvoiseksi liiketoiminnaksi. Nahkaa käytetään paljon esimerkiksi pukeutumisessa sekä autojen ja sohvien verhoilussa. Sen rinnalle on kuitenkin ilmestynyt myös tekonahkaiset tuotteet, jotka ovat vähentäneet nahan kysyntää. Esimerkiksi kengissä tekonahka yleistyi huomattavasti 1990-luvulla. Tekonahkatuotteiden tuotelapuissa on salmiakkikuvioinen muut tekstiilit -merkintä, kun taas aidosta nahasta valmistetuissa tuotteissa käytetään vuodan symbolia.

## Katso myös
* Iho
* Nahkatakki
* Suomen nahkateollisuus

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla