open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
William Timothy Gowers

**William Timothy Gowers** (s. 20. marraskuuta 1963 Wiltshire, Englanti) on brittiläinen matemaatikko. Hän työskentelee Cambridgen yliopistossa professorina ja on Trinity Collegen jäsen. Hän sai vuonna 1998 Fieldsin mitalin kombinatoriikasta ja funktionaalianalyysistä.

## Koulutus
Gowers kävi ensiksi Eton Collegea, missä hän oli King's Scholar. Hän kirjoitti Cambridgen yliopistossa väitöskirjan 'Symmetric Structures in Banach Spaces' vuonna 1990. Ohjaajana hänellä oli Béla Bollobás.

## Ura
Vuosina 1991–1995 Gowers oli Lontoon University Collegessa matematiikan laitoksella. Vuonna 1996 hän sai eurooppalaisen matemaattisen yhdistyksen palkinnon ja vuonna 1998 Fieldsin mitalin. Hän todisti kombinatoristen menetelmien avulla Banachin alulle panemia otaksumia Banachin avaruuksista ja konstruoi hyvin epäsymmetrisen Banachin avaruuden. Vuonna 1992 hän ja Marey ratkaisivat epäehdollisen kantaongelman ja osoittivat, että jokainen ääretönulotteinen Banachin avaruus sisältää ääretönulotteisen avaruuden, jolla on epäehdollinen Schrauderin kanta. Vuonna 1999 Gowers äänestettiin Royal Societyn jäseneksi. Hän on osallistunut myös matematiikan yleistajuistamiseen kirjoittamalla modernia matematiikkaa käsittelevän teoksen 'The Princeton Companion to Mathematics' vuonna 2008, josta hänet palkittiin Eulerin kirjapalkinnolla vuonna 2011. 
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2015. Gowers nimitettiin Collège de Francen matematiikkaa ja luonnontieteitä yleistajuistavan laitoksen professoriksi toukokuussa 2020. 

## Lähteet
Retkikunta 21

**Retkikunta 21** () oli Kansainvälisen avaruusaseman 21. miehistö. Retkikunta alkoi 30. syyskuuta 2009.

Frank De Winne oli ensimmäinen Euroopan avaruusjärjestön astronautti, joka johti avaruustehtävää ("space mission"). 

Sojuz TMA-16 toi Retkikunta 21:n viimeiset miehistön jäsenet ISS:lle yhdessä avaruusturisti Guy Lalibertén kanssa. Laliberté palasi Maahan lennolla Sojuz TMA-14 kahden Retkikunta 20:n miehistön jäsenen kanssa.

Retkikunta 20:n ja 21:n välinen miehistönvaihto vaati kolmea yhtä aikaa Kansainväliselle avaruusasemalle telakoitunutta Sojuz-avaruusalusta, mikä on ainutkertainen tapahtuma. Nicole P. Stott on viimeinen ISS:n miehistön jäsen, joka lensi avaruussukkulalla ISS:ltä paluun myötä avaruussukkulalennolla STS-129 (laskeutui Maahan 27. marraskuuta 2009).

## Miehistö

;Lähde: NASA

## Varamiehistö

*Chris Hadfield, komentaja
*Dmitri Kondratjev 
*André Kuipers
*Shannon Walker
*Aleksandr Skvortsov
*Catherine Coleman

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*NASAn Expedition 21 Main Page  
*Retkikuntien 21-22 lehdistöpaketti  (pdf) 
*Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu
Both Sides

**Both Sides** on Phil Collinsin viides studioalbumi. Se julkaistiin 8. marraskuuta 1993. Collins soittaa levyllä kaikki instrumentit itse. 

## Kappaleet
Säv. ja san. Phil Collins

# "Both Sides of the Story" – 6:43
# "Can't Turn Back the Years" – 4:40
# "Everyday" – 5:43
# "I've Forgotten Everything" – 5:15
# "We're Sons of Our Fathers" – 6:24
# "Can't Find My Way" – 5:08
# "Survivors" – 6:05
# "We Fly So Close" – 7:33
# "There's a Place for Us" – 6:53
# "We Wait and We Wonder" – 7:01
# "Please Come Out Tonight" – 5:47

## Lähteet
Conrad Böcker

**Conrad Helmut Fritz Böcker** (24. elokuuta 1870 Leipzig – 8. huhtikuuta 1936 Frankfurt am Main) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuista. Böcker oli mukana myös nojapuiden, rekin, hypyn, hevosen sekä renkaiden kilpailuissa, mutta jäi niissä kaikissa mitaleitta.

## Lähteet
No Jacket Required

**No Jacket Required** on Phil Collinsin kolmas ja maailmanlaajuisesti eniten myyty studioalbumi. Sitä on myyty yli 33 miljoonaa kappaletta, ja se voitti Grammy-palkinnon vuoden parhaasta levystä. Albumi julkaistiin 25. tammikuuta 1985. Artisti teki myös samannimisen maailmankiertueen.

## Kappaleet
# "Sussudio" – 4:23
# "Only You Know and I Know" (Lyrics: Collins/ Music: Daryl Stuermer) – 4:21
# "Long Long Way to Go" – 4:22
# "I Don't Wanna Know" (Lyrics: Collins/ Music: Stuermer) – 4:14
# "One More Night" – 4:48
# "Don't Lose My Number" – 4:48
# "Who Said I Would?" – 4:01
# "Doesn't Anybody Stay Together Anymore?" (Lyrics: Collins/ Music: Stuermer) – 4:18
# "Inside Out" – 5:15
# "Take Me Home" – 5:52

## Kokoonpano
* Phil Collins - laulu, rummut, löymäsoittimet, koskettimet ym.
* David Frank - koskettimet
* Nick Glennie-Smith - koskettimet
* Daryl Stuermer - kitarat
* Leland Sklar - basso
* Gary Barnacle - saxofoni
* Don Myrick - saxofoni
* Arif Mardin
* Sting - taustalaulu
* Peter Gabriel - taustalaulu
Guinea-Bissaun aluejako

Guinea-Bissau on jaettu kahdeksaan alueeseen ja pääkaupungin Bissaun autonomiseen sektoriin. Alueet on jaettu edelleen sektoreihin, joita on 37.

## Lähteet
Emmi Kaislakari

**Emmi Kaislakari** (s. 1984 Taivassalo) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.  

## Ura
Emmi Kaislakari valmistui näyttelijäksi (TeM) Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta Nätyltä keväällä 2011. 

Alun perin turkulainen Kaislakari on näytellyt muun muassa Turun Nuoren Teatterin, Åbo Svenska Teaterin, Tampereen Työväen Teatterin sekä Turun Kesäteatterin produktioissa. Näytteli Maria Vassia Turun Nuoren Teatterin Kulttuuripääkaupunki 2011 -hankkeessa 1827 – Infernal Musical. 

Työskennellyt kiinnitettynä näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa vuodesta 2011 muun muassa näytelmissä Vuonna 85, Next to Normal, Evita, Ihmisellinen mies sekä Kerjäläinen ja jänis. 

Solmi vuonna 2004 levytyssopimuksen Poko Rekordsin kanssa ja perusti pop-duo MayBeen yhdessä Susanna Volannon kanssa. MayBee teki kaksi levyä. Vuonna 2009 Kaislakari lauloi Sami Hintsasen aisaparina Hintsanen Party Projectissa. 

Kaislakari on näytellyt myös muun muassa Kummeli V-elokuvassa.

## Lähteet
Gustav Flatow

**Gustav Felix Flatow** (7. tammikuuta 1875 Kościerzyna, Preussi &ndash; 29. tammikuuta 1945 Theresienstadt) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Flatow oli henkilökohtaisista kilpailuista mukana kaikissa paitsi köysikiipeilyssä, mutta ei voittanut mitaleita. Hän sai kuitenkin menestystä ollessaan mukana Saksan voittajajoukkueessa sekä rekin että nojapuiden joukkuekilpailuissa. Flatow osallistui myös Pariisin olympialaisiin, mutta jäi mitaleitta. Näiden kisojen jälkeen hän lopetti voimistelemisen johtaakseen vuonna 1899 perustamaansa tekstiiliyritystä. 

Myös Gustavin serkku Alfred Flatow oli voimistelija. Holokaustin alettua he pakenivat Alankomaihin, sillä he olivat juutalaisia. Flatow kuitenkin vangittiin, ja tammikuussa 1945 hän nääntyi nälkään. Vuonna 1986 toimittajat löysivät hänen uurnansa, joka ollaan nyt haudattu Terezíniin lähelle keskitysleiriä. Berliinissä sijaitsee sekä Flatowien mukaan nimetty katu että urheiluhalli. Vuonna 1996 Deutsche Post julkaisi neljän merkin sarjan postimerkkejä nykyaikaisten olympialaisten 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Yhdessä merkissä on kuva Flatoweista.

## Aiheesta muualla
* Gustav Flatow - Yad Vashem
Yasuhiro Naitō

**Yasuhiro Naitō** (, s. 8. huhtikuuta 1967 Jokohama) on japanilainen mangaka ja pelintekijä. Hän on tunnettu *[[Trigun]]* mangasta ja animesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Testify (Phil Collinsin albumi)

**Testify** on Phil Collinsin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 12. marraskuuta 2002.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Phil Collins
* Daryl Stuermer – kitara
* Tim Pierce – kitara
* Paul Bushnell – basso
* Jamie Muhoberac – koskettimet
* Eric Rigley
* James Sangar 

## Arviot
* Metacritic: 34/100
* Allmusic: 

## Aiheesta muualla
* Testify discogs.com -sivustolla

## Lähteet
Dance Into The Light

**Dance Into The Light** on Phil Collinsin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 22. lokakuuta 1996.
## Kappaleet
Suluissa tekijät, ellei Phil Collins

# "Dance into the Light" – 4:23
# "That's What You Said" – 4:22
# "Lorenzo" (Collins, Michaela Odone) – 5:52
# "Just Another Story" – 6:24
# "Love Police" – 4:08
# "Wear My Hat" – 4:33
# "It's in Your Eyes" – 3:01
# "Oughta Know By Now" – 5:27
# "Take Me Down" – 3:21
# "The Same Moon" – 4:13
# "River So Wide" – 4:55
# "No Matter Who" – 4:47
# "The Times They Are A-Changin'" – 5:07
Adobe Premiere Elements

**Adobe Premiere Elements** on Adobe Systemsin ohjelma epälineaariseen videoeditointiin. Se on Adobe Premiere Pron kevennetty versio, josta on jätetty pois muutamia kuluttajan harvemmin tarvitsemia Pro-version ominaisuuksia. Muun muassa monitoreita on kahden sijasta yksi, DVD:n enkoodausasetukset on supistettu minimiin jne. Tällä on tavoiteltu yksinkertaisuutta ja helppokäyttöisyyttä. Toisin kuin monilla kilpailijoillaan, Elementsiin voi tuoda rajoittamattoman määrän audio- ja videoraitoja muokattavaksi yhdeksi videoksi. Lisäksi sillä on myös melko vakaa ydin.

## Versiot
* Adobe Premiere Elements 1.0 – julkaistu syyskuussa 2004. Kehitetty ensisijaisesti miniDV-kameroiden omistajille, jotka halusivat tehdä videoistaan DVD:itä. On kritisoitu aikoinaan videotehosteiden- ja siirtymien suuresta määrästä, ja vastaavasti vähäisistä DVD-valikoista

* Adobe Premiere Elements 2.0 – julkaistu syyskuussa 2005. Adobe lisäsi DV-videokameroiden lisäksi tuen videoa kuvaaville still-kameroille (MJPEG, MPEG4, jne.), DVD-videokameroille (.vob-tiedostot), kamerapuhelimille (.3GP, .3G2, .MP4) ja hybridivideokameroille kuten JVC Everio and Everio G (.MOD-tiedostot). Adobe myös paranteli DVD:n luontityökalua. 2.0-versio ei välttämättä toimi AMD-suorittimilla varustetuissa tietokoneissa, ja Intel-surittimilta vaaditaan SSE2-tuki.

* Adobe Premiere Elements 3.0 – julkaistu syyskuussa 2006. Uusina ominaisuuksina HDV-tuki, videon toisto koko ruudulla sekä videon kaappaus muun muassa webkameroilta, ja videokaappauskorteilta. Ohjelmaan pystyi tuomaan videota nyt myös iPodeista ja PSP:ltä. 3.0:ssa on korjattu edeltävän version ongelma, jossa aikajanalle asetetut DVD-kappalemerkit eivät toimi automaattisesti käynnistyvillä valikottomilla DVD-levyillä. Päivitetty 3.0.2-versio tuki 32-bittistä Windows Vistaa.

* Adobe Premiere Elements 4.0 – julkaistu syyskuussa 2007. Adobe lisäsi Sharing Center-ominaisuuden, kuvanvakautusefektin, ja mahdollisuuden ladata valmis video suoraan YouTubeen. Myös videoefektien sekä siirtymien määrää on lisätty, ohjelman käytön helpottamiseksi käyttöliittymää on yksinkertaistettu, lisätty mahdollisuus Blu-Ray DVD-levyjen polttoon, kuten myös audiomikseri.

* Adobe Premiere Elements 7.0 – julkaistu lokakuussa 2008. Lisätty tuki AVCHD-videolle, automaattinen elokuvantekoavustaja, SmartSound-musiikkityökalu, parannettu chroma-key teknologia ja muita ominaisuuksia.

* Adobe Premiere Elements 8.0 – julkaistu lokakuussa 2009. Tähän versioon kuuluu muun muassa media manager -ominaisuus, videon virheiden ja ongelmien korjaus (kuten esimerkiksi kameran tärinä), ja tuki Windows 7:lle ja Windows Touch:lle.

* Adobe Premiere Elements 9.0 – julkaistu 21. syyskuuta, 2010. Tukee 24p aikajanaa.

* Adobe Premiere Elements 10.0 – julkaistu 19. syyskuuta, 2011. 64-bittisyys ja jakamisen Facebook.com ja YouTube.com sivustoihin lisätty.
* Adobe Premiere Elements 11.0 – julkaistu 25. syyskuuta 2012. Uusi ja parannettu käyttölittymä.
The Ultimate Collection (The Kinksin albumi)

**The Ultimate Collection** on The Kinksin toukokuussa 2002 julkaistu kahden CD:n kokoelma-albumi. Ensimmäinen CD sisältää singlehittejä, toinen puolestaan fanien suosikkeja.

## Kappaleet
*Kaikki kappaleet kirjoittanut Ray Davies, ellei toisin mainita.
### CD 1
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

### CD 2
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Lähteet
Show and Tell (Live in Hamburg)

**Show and Tell** on kanadalaisen The Birthday Massacre -yhtyeen ensimmäinen livelevy. Se äänitettiin Hampurissa, Saksassa syksyllä 2007, ja levy julkaistiin keväällä 2009. Yhtyeen konsertti julkaistiin myös samannimisenä DVD:nä myöhemmin vuonna 2009.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Chibi – laulu
* Rainbow – kitara, laulu
* Michael Falcore – kitara
* Owen – kosketinsoitin
* O.E. – basso, laulu
* Rhim – rummut
Ville Herrala

**Ville Herrala** (s. 1979) on suomalainen basisti, joka on opiskellut Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla vuodesta 2000 opettajinaan mm. Ape Anttila, Christian Spering, Scott Colley, Palle Danielsson ja Matt Penman. Hän opiskeli 2002–2003 Göteborgissa Anders Jorminin johdolla. Herrala valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2010.

Herrala alkoi soittaa pianoa 7-vuotiaana. Hän vaihtoi kaksi vuotta myöhemmin klassiseen kitaraan, jota opiskeli Turun konservatoriossa opettajanaan Marianne Gardberg. 13-vuotiaana Herrala aloitti bassokitaraopinnot Jan Engblomin johdolla. Klassinen kitara vaihtui 16-vuotiaana kontrabassoon, jota hänelle opetti Olli Lehtinen. Kontrabassosta tuli sittemmin Herralan pääsoitin.

Herrala soittaa/on soittanut useissa suomalaisissa yhtyeissä, mm. PLOP, Innanen 10+, Jukka Eskola Soul Trio +1, Jukka Perko Jazztet, Attacus, Lightboxer, Valtteri Pöyhönen Nonet, Sami Pitkämön Orkesteri, Jukka Eskola Orquesta Bossa, Teemu Viinikainen Trio, Esa Pietilä Trio, Tokka, Mikko Hassinen Muuntaja, Ahava, Joonatan Rautio Trio, Aleksi Ahoniemi Quartet, Reactor-5, Teemu Mattsson Quintet, Korma, Piirpauke, Jukka Perkon Viisikko ja U-Street All Stars. Hän on esiintynyt mm. Benny Golsonin, John Tchicain, Joshua Redmanin, Jerry Bergonzin, Uri Cainen, Jim Blackin, Ben Monderin, Phil Markowitzin ja Cuong Vu:n kanssa.
Robert Jenkins (merimies)

**Robert Jenkins** oli 1700-luvulla elänyt merenkulkija. Hänet muistetaan erityisesti miehenä, joka antoi nimen brittien Espanjaa vastaan käymälle sodalle Jenkinsin korvasta. 

9. huhtikuuta 1731 Robert Jenkinsin priki *Rebecca* oli matkalla Jamaikasta Lontooseen, kun Espanjan rannikkovartioston alus *San Antonio* (alias *Isabela*) nousi *Rebeccaan* lähellä Havannaa. Jenkinsin mukaan espanjalainen kapteeni Juan de León Fandiño ryösti hänen lastinsa, syytti Jenkinsiä salakuljetuksesta, Britannian ja Espanjan välisen kauppaoikeussopimuksen rikkomisesta ja merirosvouksesta ja leikkasi hänen toisen korvansa irti. Jenkins ei antanut tätä koskaan anteeksi, vaan kanniskeli korvaa mukanaan kertoen tarinaansa, kampanjoiden Espanjaa vastaan ja vedoten jokaiseen mahdolliseen korkeampaan tahoon. Myöhemmin esitellessään korvaansa parlamentin alahuoneelle Jenkins kertoi Fandiñon loukanneen sanallisesti myös kuningasta. Brittilehdistö asettui voimakkaasti Jenkinsin puolelle ja vaati sotaa tästä ja muista vastaavista tapahtumista. Poliittisena syynä sodalle oli orjien ja tavaroiden kauppaoikeussopimus *[[asiento]]*, jonka perusteella britit saivat luvan kuljettaa Amerikkaan rajattoman määrän orjia sekä sovitun määrän kauppatavaraa. Britit eivät olleet enää tyytyväisiä sopimuksen asettamiin rajoihin ja Espanjan harrastamaan merivalvontaan. Britannia julisti sodan Espanjalle lokakuussa 1739. Jenkinsistä ei tiedetä mitään muuta. 

"Korvan vuoksi käydyssä sodassa" menestynyt englantilainen kaappari Thomas Frankland kaappasi Fandiñon komentaman saattueen 15. kesäkuuta 1742, ottaen vangiksi miehen, jota tuolloin pidettiin syypäänä sotaan. Myöhemmin sodan jälkeen Jenkinsin kertomaa tarinaa tai osia siitä on ruvettu pitämään myyttinä. 

## Lähteet
Robert Jenkins

**Robert Jenkins** voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

* Robert Jenkins, amerikkalaisen jalkapallon NFL-pelaaja.
* Robert Jenkins, brittiläinen merenkulkija, joka antoi nimen sodalle Jenkinsin korvasta.
Algernon Blackwood

**Algernon Henry Blackwood** (14. maaliskuuta 1869 – 10. joulukuuta 1951) oli englantilainen erityisesti kauhutarinoistaan tunnettu kirjailija. Hän kirjoitti kymmenen novellikokoelmaa, 14 romaania sekä lastenkirjoja ja näytelmiä.

Ennen kirjailijaksi ryhtymistään hän oli hotellin johtajana ja maanviljeljiänä Kanadassa, sekä lehtityössä *Canadian Methodist Magazine* -lehdessä Torontossa, Ontariossa ja *Evening Sun* -lehdessä New Yorkissa. Myöhemmällä iällä hän luki tarinoitaan BBC:n radio- ja televisiolähetyksissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Systembolaget

**Systembolaget** (sanatarkasti ) on Ruotsin valtion omistama yritys, jolla on lakisääteinen monopoli yli 3,5&nbsp;% alkoholia sisältävien juomien vähittäiskauppaan Ruotsissa ja joka on siten Suomen Alkoa vastaava yritys.

## Historia
Nimi "Systembolaget" tulee yhtiön mukaan siitä,  kun jotkut kunnat alkoivat 1850-luvulla ottamaan baareja haltuunsa kontrolloidakseen väkijuomien myyntiä. Kun kunnat sitten yhtiöittivät () tätä toimintaa, niiden katsottiin ottavan se osaksi omaa systeemiään, mikä antoi nimensä nykyiselle yhtiölle.

Viinanmyynti on ollut Ruotsissa valtion hallinnassa vuodesta 1905. Nykymuotoinen Systembolaget perustettiin vuonna 1955.

## Liiketoiminta
Vuonna 2022 yhtiöllä oli oman ilmoituksensa mukaan 5&nbsp;968 työntekijää. Myymälöitä oli 450. Liikevaihtoa sillä oli 37,182 miljardia kruunua. Systembolagetin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Kesällä 2021 yrityksen uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Ann Carlsson, joka on aikaisemmin toiminut Apoteketin toimitusjohtajana.

Systembolagetit ovat auki pisimmillään maanantaista perjantaihin klo 10–20 ja lauantaisin 10–15. Sunnuntaisin ja pyhäpäivisin myymälät ovat kiinni. Yli 3,5-prosenttisten alkoholijuomien ostoikäraja on 20 vuotta (tätä miedompien 18 vuotta) ja niiden vähittäismyynti on Systembolagetin yksinoikeus. 

Ruotsinsuomessa yrityksestä käytetään useimmiten nimitystä *Systeemi*, samoin kuin Suomen Alkoon viitataan *Suomen systeeminä*.

Vuonna 2022 julkaistun kyselytutkimuksen 73 prosenttia ruotsalaisista kannattaa Systembolagetin monopoliasemaa.

## Katso myös

* Vinmonopolet (Norja)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mirabel

**Mirabel** on kaupunki Kanadassa, Quebecin provinssissa. kaupunki kuuluu Montrealin suur-kaupunkialueeseen. Kaupunkia ympäröivää kuntaa kutsutaan myös samalla Mirabelin nimellä. Kaupungin väkiluku oli vuonna 2006 suoritetussa väestönlaskennassa 34&nbsp;626. Vuodesta 2001 kaupungin väkiluku kasvoi 26,8 prosenttia ja oli näin ollen Kanadan nopeimmin kasvava kaupunki. Kaupungin alueella sijaitsee Montréal-Mirabelin kansainvälinen lentoasema.

Mirabelin ystävyyskaupunki on Ranskassa sijaitseva Châlons-en-Champagnen kaupunki.

## Historia
Mirabel luotiin yhdistämällä useita maalaiskuntia. Yhdistetyt maalaiskunnat ja niiden perustamisvuodet: Saint-Augustin (1855), Saint-Benoît (1855), Saint-Hermas (1855), Saint-Janvier-de-Blainville (1855), Sainte-Scholastique (1855), Saint-Canut (1857), Sainte-Monique (1872) ja Saint-Janvier-de-la-Croix (1959). Uutta aluetta kutsuttiin aluksi nimellä *Ville de Sainte-Scholastique*, mutta nimi muutettiin Mirabeliksi vuonna 1973. Kaupungin suunnitelmissa oli rakentaa maailman suurin lentoasema ja ilmailuteollisuuden keskittymä. Mirabelin lentoasema avattiin käyttöön vuonna 1975, mutta 1970-luvun öljykriisin ja matkustajaliikenteen vähentyessä suunnitelmat eivät koskaan toteutuneet. Lopulta vuonna 2004 lentoasema suljettiin matkustajaliikenteeltä ja on nykyään ainoastaan rahtiliikenteen käytössä.


Tiedosto:Mirabel-St-Scholastique 2.JPG|St-Scholastique
Tiedosto:Mirabel-St-Monique.JPG|Ste-Monique


## Lähteet
Québec City Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema

**Québec City Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema** (, tunnetaan myös nimellä: *Québec/Jean Lesage International Airport*; ) sijaitsee noin 11 kilometriä lounaaseen Québecin kaupungista Québecin provinssissa, Kanadassa.

Lentoaseman kautta kulki 1&nbsp;022&nbsp;862 matkustajaa vuonna 2008. Matkustajamäärä oli 17 % suurempi kuin edellisenä vuonna.

## Historia
Kaksi vuotta Charles Lindberghin välilaskuttoman lennon Atlantin ylitse vuonna 1927 Québeciin rakennettiin ensimmäiset lentokonehangaarit. Lentokenttää käytettiin pääasiassa talvisaikaan postin kuljettamiseen. Vuonna 1943 lentoaseman kiitoteille ja rullausteille asennettiin valaistus. Candian Pacific Airlines oli ensimmäinen kaupallinen yhtiö, jolla oli reittiliikennettä Montréalin, Québecin, Mont-Jolin ja Sept-Îlesin välillä. 1950-luvun puolessa välissä Trans-Canada Air Lines ja Quebecair aloittivat reittiliikenteen asemalle. 17. joulukuuta 1954 lentoaseman ensimmäinen matkustajaterminaali avattiin käyttöön. Ensimmäiset suihkukoneet aloittivat liikennöinnin asemalle 1964. Vuonna 1973 asemalle valmistui uusi terminaalirakennus. Vuosina 1981, 1982 ja 1984 asemalla suoritettiin useita perusparannuksia ja rakennettiin uusia yhdysteita sekä lentokoneramppeja. Vuonna lentoaseman uudeksi nimeksi valittiin "Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema" ja muutettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 2008.

## Lentoyhtiöt ja kohteet
### Matkustajaliikenne

### Rahtilentoyhtiöt

## Lähteet
HMS Virago (R75)

**HMS Virago** (viirinumerot R75 ja F76) oli Britannian kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen alus muutettiin tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi viirinumerolla F76.

## Valmistus

Alus tilattiin Wallesndistä Swan Hunter and Wigham Richardsonilta, missä köli laskettiin 16. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 4. helmikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 5. marraskuuta.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon V-luokan hävittäjistä muodostettuun 26. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.

Laivueensa mukana alus siirrettiin vuoden 1944 lopulla Itä-Intian laivastoon, missä se osallistui iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 ''HMS Saumarezin'', ''HMS Verulamin'', ''HMS Venuksen'' ja ''HMS Vigilantin'' kanssa Malakansalmen taisteluun, jossa upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä *[[Haguro (1928)|Haguro]]*.

Vuosien 1952-1953 vaihteessa alus muutettiin Chathamin telakalla tyypin 15 -fregatiksi, jolloin sen viirinumero vaihtui F75:ksi. Alus oli 1960-luvun alussa 17. fregattilaivueessa.

Alus myytiin romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen, jonne se hinattiin 4. kesäkuuta 1965.

## Lähteet
*
*
*
*
*
*

### Viitteet
HMS Verulam

**HMS Verulam** (viirinumerot R28 ja F29) oli Britannian kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen se muutettiin tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi viirinumerolla F29.

## Valmistus

Alus tilattiin Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 10. joulukuuta.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon V-luokan hävittäjistä muodostettuun 26. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.

Laivueen mukana alus siirrettiin vuoden 1944 lopulla Itä-Intian laivastoon, jossa se osallistui iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 ''HMS Saumarezin'', ''HMS Venuksen'', ''HMS Virago'' ja ''HMS Vigilantin'' kanssa Malakansalmen taisteluun, jossa upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä *[[Haguro (1928)|Haguro]]*. Laivue ei siirtynyt Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi sodan päätyttyä Britteinsaarille.

Alus muutettiin 1952 Portsmouthin telakalla tyypin 15 fregatiksi, jolloin viirinumero vaihtui F29:ksi.

Alus romutettiin 1972 J. Cashmorella Newportissa.

## Lähteet

*
*
*
*
*
*
*

### Viitteet
Murisijalehtisammakko

**Murisijalehtisammakko** (*Litoria raniformis*) on Australiassa esiintyvä lehtisammakkolaji.

## Koko ja ulkonäkö
Murisijalehtisammakko on suuri lehtisammakko, se voi kasvaa jopa 10 senttiä pitkäksi nenänpäästä peräaukkoon mitattuna. Lajin ihon pohjaväri on vaaleanvihreä, sen päällä on mustia ja pronssinvärisiä lykyitä viivoja ja täpliä. Kyljissä on viivat molempaa väriä. Vatsa ja kurkku ovat vaaleita. Nuijapäät ovat myös isoja, häntä mukaan laskettuna jopa 9,5 senttiä.

## Levinneisyys
Murisijalehtisammakkoa tavataan vain Australiassa. Sen levinneisyysalue mantereella ulottuu Uuden Etelä-Walesin, Victorian ja Etelä-Australian alueille. Lisäksi sitä tavataan Tasmaniassa ja joillakin Bassinsalmen saarilla.

Vieraslajina murisijalehtisammakkoa tavataan myös Uudessa-Seelannissa, jonne se tuotiin 1860-luvulla Tasmaniasta. Nykyisin se on maan laajimmalle levinnyt sammakkolaji.

Murisijalehtisammakon mieluisinta elinympäristöä ovat suot, lammet ja järvet (erityisesti ne, joilla kasvaa ruokoa) metsässä ja rannikkoalueilla. Murisijalehtisammakko on ketterä kiipeilijä, mutta se viettää suurimman osan ajastaan tiheässä ruohikossa tai rämeisillä niityillä. 

Lajin uskotaan olevan harvinaistumassa suuressa osassa sen esiintymisaluetta. Joiltakin alueilta se on kadonnut kokonaan, mutta osissa Pohjois-Victoriaa ja Etelä-Australian Riverlandissa se on paikoin yhä runsas.

## Lähteet
* Litoria raniformis AmphibiaWeb 

### Viitteet
HMS Bulldog (H91)

**HMS Bulldog** (viirinumero H91) oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus romutettiin pian sodan jälkeen.

## Valmistus

Alus tilattiin Wallsend-on-Tynestä Swan Hunter and Wigham Richardson Limitediltä, missä köli laskettiin 10. elokuuta 1929. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 8. huhtikuuta 1931.

## Palvelus
*Bulldog* lähetettiin 9. toukokuuta 1940 Scapa Flowsta ''HMS Furyn'', ''HMS Foresightin'', ''HMS Mohawkin'' ja ''HMS Gallantin'' kanssa täydennyksenä Norjan rannikolle. Osaston tuli matkalla tuhota tiedustelutietojen ilmoittama kuuden Saksan laivaston E-veneen osasto. *Bulldog* jäi osastosta ja se liittyi risteilijä ''HMS Birminghamin'' ja hävittäjien ''HMS Janus'', ''HMS Hyperion'', *[[HMS Hereward]]* ja ''HMS Havock'' muodostamaan osastoon, jolla oli vastaava tuhoamistehtävä. Osastoon liittyivät hieman myöhemmin vielä hävittäjät *[[HMS Kelly]]* ja *[[HMS Kandahar]]*. Osasto kohtasi E-veneet, mutta ei saanut niitä upotettua. *Kellyyn* osui torpedo sillan alle keskilaivaan ja *Bulldog* määrättiin hinaamaan vaurioitunut alus Tyneen.

Alus oli Kotilaivaston 3. saattajalaivueessa. Se oli suojaamassa saattuetta OB318 Liverpoolista Atlantille, kun se joutui 9. toukokuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen ''U-110'' hyökkäyksen kohteeksi. Taistelussa *Bulldog* valtasi ensimmäisenä täydellisen Enigma-laitteen.

Toukokuussa 1942 alus suojasi saattuetta QP11 Kuolan niemimaalle ja joutui matkalla taisteluun Saksan laivaston hävittäjiä vastaan yhdessä ''HMS Beaglen'' kanssa.

Vuoden 1944 lopulla alus osallistui lentotukialusten suojaamiseen Norjan rannikolle tehtyjen rynnäköiden aikana, kunnes alus siirrettiin Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.

Kanaalisaarten saksalaiset miehitysjoukot antautuivat 9. toukokuuta 1945 *Bulldogin* kannella. Alus myytiin 15. tammikuuta 1946 Metal Industries Inc.:lle romutettavaksi.

## Lähteet

*
*
*
*
*

### Viitteet
HMS Vigilant (R93)

**HMS Vigilant** (viirinumerot R93 ja F93) oli Britannian kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen alus muutettiin tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi viirinumerolla F93.

## Valmistus

Alus tilattiin Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 22. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 10. syyskuuta 1943.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon V-luokan hävittäjistä muodostettuun 26. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.

Laivueen mukana alus siirrettiin vuoden 1944 lopulla Itä-Intian laivastoon, jossa se osallistui iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 ''HMS Saumarezin'', ''HMS Verulamin'', ''HMS Viragon'' ja ''HMS Venuksen'' kanssa Malakansalmen taisteluun, jossa upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä *[[Haguro (1928)|Haguro]]*. Sodan päätyttyä laivuetta ei liitetty Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi Britteinsaarille.

Alus muutettiin 1952 J. J. Thornycroftin telakalla tyypin 15 -fregatiksi viirinumerolla F93.

Alus muutettiin 1955 edelleen koululaivaksi, minkä jälkeen se liitettiin osaksi Dartmouthin koululaivuetta (). Laivueen tehtävänä oli tarjota merikadeteille mahdollisuus merenkulun käytännön opetteluun. Muutostyön aikana  alukselta poistettiin kaksiputkinen 40 millimetrin tykkitorni sekä siltarakennetta laajennettiin ja rakenteita avattiin. Lisäksi alukselle rakennettiin majoitustiloja poistetun tykinpaikalle.

Alus myytiin romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen, jonne se saapui 4. kesäkuuta 1965.

## Lähteet
*
*
*
*
*
*
*

### Viitteet
Saskatoon John G. Diefenbakerin kansainvälinen lentoasema

**Saskatoon John G. Diefenbakerin kansainvälinen lentoasema** (, tunnetaan myös nimellä *Saskatoon International Airport*)  on lentoasema Kanadan Saskatchewanin provinssissa, noin 5,6 km Saskatoonin kaupungista luoteeseen. Kenttää ylläpitää *Saskatoon Airport Authority*. Kenttä on nimetty Kanadan 13. pääministerin John Diefenbakerin kunniaksi.

## Historia
Saskatoonin lentoaseman juuret juontavat vuoteen 1913, jolloin kaupunki määritteli pienen alueen kaupungin ulkopuolelta ilmasatamaksi (tuohon aikaan lentokenttiä kutsuttiin Kanadassa ilmasatamiksi). Vuonna 1922 kaupungin alueella oli jo kaksi kaupallista ilmasatamaa. Kanadan valtion ja Saskatoonin yhteistyössä 1. heinäkuuta 1929 ensimmäinen virallinen ilmasatama avavattiin nykyisen lentoaseman paikalla. Seuraavan vuoden kesäkuussa lentoasemalle asennettiin valaistus. Samana vuonna Western Canada Airways aloitti postiliikenteen läntiseen Kanadaan. Liikenne tosin lopetettiin 31. maaliskuuta 1932 taloudellisen taantuman vuoksi. Vuosina 1938 ja 1939 lentoasemaa laajennettiin, kolme uutta kiitotetä valmistuivat valtion ja kaupungin yhteisrahoituksella. Toisen maailmansodan aikana lentoasema oli Kanadan ilmavoimien käytössä, lähinnä koulutuskäytössä.

Vuonna 1946 lentoasema palautettiin siviililiikenteen käyttöön ja 1948 kiitoteille 08 ja 32 asennettiin mittarilähestymisjärjestelmä. Vuoden 1947 heinäkuussa Trans-Canada Air Lines aloitti reittilennot asemalta Vancouveriin ja Torontoon Douglas DC-3 -koneilla. Vuonna 1950 koneet vaihtuivat uudempiin DC-4 North Star -koneisiin. Lokakuussa 1950 Kanadan ilmavoimat perustivat asemalle lentokoulutuskeskuksen. Syyskuussa 1954 lentoasema sai kansainvälisen statuksen ja passintarkastuspisteen. Uusi terminaali valmistui vuonna 1955. Vuonna 1967 ensimmäiset suihkukoneet aloittivat liikennöinnin asemalle, Trans-Canada Air Lines lensi kentälle käyttäen Douglas DC-9 koneita. 29. marraskuuta 1975 lentoasemalle valmistui jälleen uusi terminaali ja vanha terminaali peruskorjattiin toimistoiksi hallinnollisiin tehtäviin. 23 heinäkuuta 1993 Saskatoonin lentoasema nimettiin uudelleen Kanadan 13. pääministerin kunniaksi *Saskatoon John G. Diefenbakerin kansainvälinen lentoasema*ksi.

## Lentoyhtiöt ja kohteet

## Lähteet
Dainora Alšauskaitė

**Dainora Alšauskaitė** (s. 22. lokakuuta 1977 Zarasai) on liettualainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Södertälje Nykvarn Orienteringia. Aikaisemmin hän edusti OK Ravinenia.

Roskilden EM-kilpailuissa 2004 Alšauskaitė voitti keskimatkalta hopeaa. Sprintissä hän sijoittui yhdeksänneksi, viestissä kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 17:nneksi. Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 hän sijoittui viestissä 12:nneksi ja sprintissä 13:nneksi. Keskimatkalla hän karsiutui finaalista.

## Lähteet
Georgi Šonin

**Georgi Šonin** (Гео́ргій Степа́нович Шо́нін) 3. elokuuta 1935 Rovenki, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto – 7. huhtikuuta 1997) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 6 -avaruusaluksella. Hänet valittiin kosmonautiksi vuonna 1960. Hän menetti kosmonauttistatuksen vuonna 1979 terveyssyistä.

Šonin toimi sen jälkeen puolustustutkimuslaitoksen johtajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1997.
Vitali Sevastjanov

**Vitali Sevastjanov**, (; 8. heinäkuuta 1935 Krasnouralsk, Sverdlovskin alue, Neuvostoliitto – 5. huhtikuuta 2010 Moskova, Venäjä) oli venäläinen poliitikko ja neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 9 ja Sojuz 18 -avaruusaluksilla ja työskenteli Saljut-avaruusasemalla. 

Sevastjanov valmistui 1959 insinööriksi Moskovan ilmailuinstituutista ja pääsi valmistuttuaan Sergei Koroljovin suunnittelutoimistoon, jossa toimi muun muassa Vostok-avaruusaluksen suunnittelussa. Hän toimi kosmonauttien koulutuskeskuksessa luennoitsijana. Vuonna 1967 hän pääsi kosmonauttikoulutukseen.

Toisella lennollaan Sevastjanov työskenteli kaksi kuukautta Saljut 4 -avaruusasemalla. Vuonna 1976 hän vetäytyi avaruuslennoista, mutta jatkoi Saljut 6-avaruusaluksen lennonjohdossa. Tämän jälkeen hän palasi avaruusalusten suunnitteluun ja osallistui 1980-luvulla muun muassa Buran-sukkulan suunnitteluun Hän ehti viettää avaruudessa kaikkiaan 80 vuorokautta 16 tuntia 19 minuuttia.

Sevastjanov lopetti avaruusalan toiminnan 1993, ja hänet valittiin Venäjän parlamenttiin duumaan kommunistisen puolueen edustajana ensimmäiselle kaudelle vuoden 1993 vaaleissa. Viimeksi hänet valittiin uudelleen vuonna 2003 nelivuotiskaudelle 2004–2007.

Hän toimi 1977–1986 ja 1988–1989 Neuvostoliiton shakkiliiton puheenjohtajana. 1980-luvulla hän juonsi avaruustoimintaa popularisoivan televisiosarjan *Ihminen, maa, maailmankaikkeus*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Saksalaisen sivuston lyhyt historiikki
* Lennon Sojuz 9 painottomuuden vaikutuksista
Vasili Lazarev

**Vasili Grigorjevitš Lazarev** (; 23. helmikuuta 1928 – 31. joulukuuta 1990) oli neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 12 -avaruusaluksella ja oli Sojuz 18-1 -avaruusaluksen, jonka laukaisu epäonnistui, miehistössä.

Lazarev oli lääketieteen tohtori ja eversti Neuvostoliiton ilmavoimissa.

Sojuz 12 -lennolla alus palasi maan ilmakehään liian jyrkällä radalla, jonka aiheuttamat kiihtyvyydet rasittivat Lazarevin selkärankaa.

Lazarev jatkoi avaruusohjelmassa vuoteen 1981, jolloin hän menetti lentostatuksen lääketieteellisistä syistä.
HMS Juno (F46)

**HMS Juno** (viirinumerot F46 ja ?.5.1940 alkaen G46) oli Britannian kuninkaallisen laivaston J-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Aluksen alkuperäisenä nimenä piti olla *HMS Jamaica*

## Valmistus

Alus tilattiin 25. maaliskuuta 1937 osana vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa nimellä *HMS Jamaica* Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Glasgow’sta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 5. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 8. joulukuuta nimellä *HMS Juno*, jotta alkuperäinen nimi voitiin antaa valmisteilla olevalle Colony-luokan risteilijälle. Alus valmistui 25. elokuuta 1939.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin J-luokasta muodostettuun 7. hävittäjälaivueeseen (14. hävittäjäviirikkö), jonka kotisatamana oli Immingham. *Juno*, ''HMS Jackal'' ja ''HMS Janus'' suojasivat 7. syyskuuta Britannian lähetystöhenkilökuntaa Berliinistä kotimaahan kuljettavaa *Batavia IV*:ää. Suojueena olleet alukset sijoitettiin Plymouthiin, jossa niiden tehtävänä oli suojata Kanaalin saattueita yhdessä Puolan laivaston hävittäjän ''ORP Gromin'' kanssa.

Alus joutui 7. joulukuuta 1939 partioidessaan Cromerin edustalla yhdessä ''HMS Jerseyn'' kanssa Saksan laivaston hävittäjien *[[Z10 Hans Lody]]* ja *[[Z12 Erich Giese]]* yllättämäksi, jolloin *Jerseyihin* osui torpedo vaurioittaen alusta pahoin.

Huhtikuussa 1940 alus osallistui laivueen mukana Norjan tapahtumiin ennen kuin laivue siirrettiin Plymouthiin Englannin kanaalin valvontatehtäviin.

Italian hallituksen 10. kesäkuuta 1940 antaman sodanjulistuksen jälkeen oli tarpeen vahvistaa Välimeren laivastoa, jolloin *Juno* siirrettiin yhdessä sisaralustena *[[HMS Jervis]]in* ja *Januksen* kanssa Välimerelle. Alus osallistui heinäkuussa 1940 Calabrian taisteluun ja maaliskuussa 1941 Matapanin taisteluun.

*Juno* joutui Italian ilmavoimien CANT Z.1007 -pommikoneen hyökkäyksen kohteeksi ollessaan matkalla Välimeren laivaston mukana torjumaan Saksan joukkojen maihinnousua Kreetalle. Alus upposi 20. toukokuuta 1941 Kreetasta kaakkoon.

### Aluksen päälliköt
*W. E. Wilson 18. elokuuta 1939 – 31. lokakuuta 1940
*St. John R. J. Tyrwhitt 31. lokakuuta 1940 – 21. toukokuuta 1941

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet
Ben (albumi)

**Ben** on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin toinen studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 1972. Levyltä julkaistiin yksi single, sen nimikkokappale ”Ben”.

## Kappaleet

## Arvostelut
* AllMusic: 
* Rolling Stone: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Konstantin Feoktistov

**Konstantin Petrovitš Feoktistov** (; 7. helmikuuta 1926 Voronež, Neuvostoliitto – 21. marraskuuta 2009 Moskova) oli venäläinen avaruusalan insinööri ja entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.

## Elämäkerta

Feoktistov taisteli toisessa maailmansodassa puna-armeijassa Saksan joukkoja vastaan. Hänen jäätyään vangiksi saksalaiset yrittivät teloittaa hänet muiden neuvostoliittolaisten sotavankiensa joukossa, mutta hän sai vain naarmun kaulaansa ja nousi joukkohaudasta.

Feoktistov valmistui insinööriksi Bauman-instituutista ja väitteli fysiikasta tohtoriksi. Hän liittyi Mihail Tihonravovin suunnittelutoimistoon. Vuonna 1955 hän oli yksi niistä insinööreistä, jotka Sergei Koroljovin johtamina suunnittelivat Sputnikin, Vostokin, Voshodin ja Sojuz-avaruusaluksen. Hän tutki 1960-luvun alussa ionipropulsiolla lentävää miehitettyä Mars-alusta.

Vuonna 1964 Feoktistov valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi Voshod 1 -avaruusaluksella kerran, mutta lääketieteellisistä syistä häntä ei valittu muille avaruuslennoille. Hän vietti 12. lokakuuta 1964 laukaistulla Voshod 1 -lennolla 24 tuntia 17 minuuttia avaruudessa. Voshod 1 -lento oli ensimmäinen kerta, jolloin kosmonautit lähtivät avaruuslennolle ilman painepukua, sillä alukseen ei mahtunut kolmea henkilöä painepuvun kanssa. Painepuvun puuttuminen lisäsi riskiä, mutta riski ei koskaan realisoitunut.

Feoktistov jatkoi insinöörinä ja nousi Saljut- ja Mir-avaruusasemat suunnitelleen toimiston johtajaksi. Vuodesta 1990 alkaen hän toimi Moskovan teknillisen yliopiston professorina. Vuonna 2003 hän toimi Baikonurin avaruuskeskuksen lennonjohdon varajohtajana. 

Feoktistov on ainoa neuvostoliittolainen kosmonautti, joka ei ollut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen avaruuslennostaan. Hän oli maailman ensimmäinen ei-sotilas eli siviilihenkilö avaruudessa. Eräs Kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri on nimetty hänen mukaansa ([Feoktistov-kraatteri Kuun kartalla](http://stable.toolserver.org/geohack/geohack.php?pagename=Feoktistov_(crater)&params=30.9_N_140.7_E_globe:Moon_type:landmark)).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Spacefacts.de: Konstantin Feoktistov 
* Astronautix.com: Konstantin Feoktistov 
* The Voice of Russia: Konstantin Feoktistov  
* http://www.astronaut.ru/as_rusia/energia/text/feoktistov.htm
Terminal Choice

**Terminal Choice** on vuonna 1993 perustettu saksalainen industrial metal -yhtye. Yhtye esittää musiikkinsa englanniksi ja saksaksi.

## Jäsenet
### Nykyiset

* Chris Pohl
* Jens Gärtner 
* Gordon Mocznay 
* Louis Manke

### Entiset

* Manuel Selling

## Julkaisut
### Demot

*1993: *Terminal Choice*
*1994: *Desiderius*
*1994: *Facets of Pain*
*1994: *Desiderius*
*1995: *Degernerated Inclinations*

### Listaamattomat

*1994: *In Equal Shares / Split Tape*
*1994: *Demonstrate The Power / titled as demo II*

### Albumit

*1996: *In the Shadow of Death*
*1998: *Navigator*
*1999: *Black Past* (harvinainen, vain 1000 levyä)
*2000: *Ominous Future*
*2003: *Buried a-Live* (Live-albumi)
*2003: *Menschenbrecher*
*2003: *Reloadead* ("Best of"-albumi)
*2006: *New Born Enemies*
*2010: *Übermacht*
*2011: *Black Journey 1*
*2011: *Black Journey 2*
*2011: *Black Journey 3*

### EP-albumit

*1997: *Khaosgott*
*1999: *Venus*
*2002: *Collective Suicide*
*2009: *Keine Macht MCD*

### Singlet

*1995: *[[Totes Fleisch]]*
*1998: *[[Totes Fleisch]] Remixes*
*2000: *No Chance*
*2000: *Fading*
*2000: *Animal*
*2003: *Injustice*
*2006: *[[Don't Go (Yazoo song)|Don't Go]]*

## Katso myös

* Blutengel

## Aiheesta muualla

* Yhtyeen kotisivut
Mutavaris

**Mutavaris** (*Corcorax melanorhamphos*) on Australian itäosissa elävä mutavariksiin kuuluva varpuslintu. Sillä ei ole läheisiä sukulaislajeja. Cornwallissa elävät alppivarispopulaatiot ovat mahdollisesti mutavariksen lähimmät sukulaiset .

## Koko ja ulkonäkö
Mutavaris on kookas varpuslintu. Se on kooltaan 43&ndash;47&nbsp;cm. Mutavaris on lähes kokonaan musta lintu. Ainoastaan punaiset silmät ja lennossa näkyvä valkoinen siipilaikku ovat eri väriset. Musta nokka on hieman alaspäin kaareva. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Nuoret linnut ovat väritykseltään aikuisia mutavariksia vaaleampia ja silmän väri on ruskea ja muuttuu oranssin kautta punaiseksi.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Mutavariksia tavataan Australiassa. Lajin levinneisyys ulottuu lähes koko Kaakkois- ja Itä-Australian alueella rannikolta sisämaahan lukuun ottamatta Queenslandin osavaltion pohjoisosia. Mutavariksen elinympäristöä ovat avoimet metsät ja muut metsämaat. Ne elävät erityisesti kosteilla alueilla, joissa on paljon maatuvaa lehtiainesta ravinnonetsintään ja mutaa pesänrakennusta varten.

## Ravinto
Mutavarikset ruokailevat yleensä ryhmissä, joihin kuuluu suurimmillaan kymmenen lintua. Laji syö hyönteisiä ja siemeniä lehtiaineksen ja ruohikon joukosta. Mutavariksilla on laajat, jopa tuhannen hehtaarin kokoiset, ruuanhankintareviirit.

## Pesiminen
Mutavaris tulee sukukypsäksi neljän vuoden iässä. Mutavarikset pesivät löyhissä ryhmissä, joissa on yleensä vain yksi pesivä pari. Muut ryhmän jäsenet ovat yleensä parin aikaisempia jälkeläisiä, jotka eivät vielä ole sukukypsiä. Pesä on suuri ja kuppimainen ja rakennetaan mudasta tai karjan tai emun lannasta. Kuivina aikoina pesän rakentamiseen voi mennä parikin kuukautta. Naaras munii yleensä kolmesta viiteen suurta, kermanvalkeaa ja ruskea pilkullista munaa, mutta jopa kymmenen munan pesiä on löydetty. Munia haudotaan noin kolme viikkoa ja poikaset poistuvat pesästään lentokyvyttöminä noin kuukauden kuluttua kuoriutumisestaan. Nuoret linnut auttavat pesän ja rakentamisessa poikasten ruokkimisessa. Kuitenkin nuoret linnut voivat syödä itse poikasille tuomansa hyönteiset, jos paikalla ei ole muita aikuisia lintuja.

## Lähteet
Riitta Kalliorinne

**Riitta Kalliorinne** (s. 29. elokuuta 1959 Vihti) on suomalainen lastentarhanopettaja, radiotoimittaja ja Jouluradion brändin rakentaja. Hän perusti Jouluradiota vuonna 2003 ja toimi kanavan toimituspäällikkönä vuoteen 2022 saakka. Kalliorinne tunnetaan myös Jouluradion muorina. *[[Kotimaa (sanomalehti)|Kotimaa]]* nimesi Kalliorinteen 100 merkittävimmän itsenäisyyden ajan kirkollisen vaikuttajan joukkoon Suomessa vuonna 2017.

## Ura
Kalliorinne on valmistunut lastentarhanopettajaksi Oulun yliopiston Kajaanin yliopistokeskuksen sittemmin lakkautetulta opettajankoulutuslaitokselta vuonna 1981. 21-vuotiaana, heti valmistuttuaan, hän toimi Shell-yhtiön henkilökunnan lapsille tarkoitetun yksityisen päiväkodin johtajana Helsingin Vuosaaressa. 

Radiouransa Kalliorinne aloitti Yleisradiossa Helsingin alueradiossa, Ylen aikaisessa, vuonna 1987. Yleisradion toimittaja Pekka Ruohoranta huomasi Kalliorinteessä potentiaalia muutaman viikon kestäneellä Kansan Sivistystyön liiton järjestämällä radiokurssilla ja esitteli tämän Ylen Uudenmaan aluetoimitukselle. 

1990-luvun alussa Kalliorinne työskenteli toimittajana espoolaisessa Radio Westissä puoli vuotta, kunnes radiokanava meni konkurssiin lama-ajan seurauksena. Samoin kävi Kalliorinteen seuraavalle työpaikalle, Radio Ykköselle.

1990-luvulla Kalliorinne teki keikkaa sekä Ylellä että päiväkodeissa. 

Vuonna 1998 Kalliorinne sai vakituisen työpaikan Espoon, Vantaan ja Helsingin luterilaisten seurakuntien radiotoimittajana. 

Keväällä 2019 Kalliorinne sai valmiiksi tuotekehityksen erikoisammattitutkinnon Stadin ammattiopistosta. Kyseisen koulutuksen tiimoilta Kalliorinne oli myös opiskelijavaihdossa Espanjan Fuengirolassa syksyllä 2018. Aurinkorannikolla hän työskenteli ulkosuomalaisessa FinnRadio.FM:ssä, joka on Suomessa ja Espanjassa toimiva suomalainen radiokanava.

RadioMedia myönsi Kalliorinteelle keväällä 2025 Elämäntyöpalkinnon.

## Yksityiselämä
Kalliorinne asuu Helsingin Kalasatamassa yhdessä puolisonsa kanssa. Hänellä on aikuinen lapsi aikaisemmasta liitosta ja viisi lasta kutsuu häntä mummukseen. 

Vihdistä kotoisin oleva Kalliorinne mökkeilee synnyinpaikkakunnallaan ja kutsuu itseään "vanha- ja kesävihtiläiseksi."

Kalliorinne on kiinnostunut mediasta, markkinoinnista ja vaikuttamisesta. Hän oli Feministisen puolueen hallituksen varajäsen vuonna 2020.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jouluradion verkkosivut
* 
* 
* 
* 
*
Pikkumerimetso

**Pikkumerimetso** (*Microcarbo pygmaeus*) on pieni merimetsolaji, joka saalistaa pieniä kaloja sukeltamalla.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 45–55 senttimetriä ja siivenkärkien väli 80–90 senttiä. Se on muita merimetsoja huomattavasti pienikokoisempi. Sen pyrstö on pitkä, nokka paksu ja lyhyt. Sen kaula on lyhyt ja paksu, mutta uidessa se voi olla venytettynä pitkäksi. Linnun väritys on mustahko, tummanvihreän- ja ruskeankiiltoinen.  

Vanhalla linnulla on pesimäpuvussaan valkoisia täpliä päässä, kaulassa ja alapuolella, kun vanhalta pesimättömältä linnulta ne puuttuvat ja tilalla on vaalea kurkku, vaaleampi rinta ja ruskeansävyisempi yleisväritys.  

Nuoren linnun höyhenpuku on kiillottomampi ja himmeämpi, sekä rinnassa ja päässä on heikkoa juovitusta.
### Äänet
Pikkumerimetsoyhdyskunnasta kuuluu kurnuttavia ja röhkiviä ääniä. Muuten se on hiljainen.

## Levinneisyys
Lajin pesimäalueesta 75–94 % sijaitsee Euroopassa ja sen populaation kooksi on arvioitu 28&nbsp;000–39&nbsp;000 paria. Sen tärkeimmät populaatiot ovat Euroopassa Romanian 11&nbsp;500–14&nbsp;000 paria ja Aasiassa Azerbaidžanin 8&nbsp;000–12&nbsp;000 paria. Kyseisten populaatioiden koot ovat pysyneet vakaina tai nousseet.

Pikkumerimetso pesii Kaakkois-Euroopassa, Azerbaidžanissa, Venäjällä, Iranissa, Kazakstanissa, Tadžikistanissa, Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Talvet se viettää lähinnä Balkanilla, Turkissa, Kyproksella, Irakissa, Iranissa, Azerbaidžanissa, Israelissa, Romaniassa ja Syyriassa. Laji on hävinnyt Algeriasta ja Jordaniasta.

Pikkumerimetso on havaittu Suomessa hyväksytysti vuoden 2024 loppuun mennessä kahdesti. Heinäkuussa 2022 nähtiin Suomen ensimmäinen yksilö Siilinjärvellä. Lokakuussa samana vuonna nähtiin toinen yksilö ainakin Espoossa, Helsingissä ja Kotkassa.

## Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Pikkumerimetso pesii huhti–heinäkuussa yhdyskunnissa suistoalueilla ja rehevillä järvillä. Se rakentaa pesänsä oksista ja heinistä matalalle puuhun tai ruovikkoon, joskus myös haikarakoloniaan. Se jättää pesimäalueensa elokuussa ja palaa sinne maalis-huhtikuussa. Laji liikkuu vain vähän sen esiintymisalueilta. Se ruokailee yksin tai pienissä ryhmissä ympäri vuoden. Vedessä olon jälkeen kuivattelee siipiään auki levitettyinä.

## Elinympäristö
Pikkumerimetso asuu alavilla mailla makeanveden alueilla, joissa on paljon kalaa ravinnoksi ja rehevää rantaa, jossa kasvaa pensaita, puita ja tiheää ruovikkoa, kuten esimerkiksi juoluailla, suistoissa, järvissä, tulvaniityillä ja luhdilla. Pikkumerimetsoa esiintyy talvisin myös murto- ja suolavesikosteikoilla.
 
## Uhat ja suojelu
Suojelutoimenpiteet Kaakkois-Euroopassa ovat parantaneet linnun asemaa, joskin sen talvehtimisalueita tuhoutuu ja sitä vainotaan siellä. Sen uhkia ovat: elinympäristöjen muutos; kosteikkojen kuivatus maataloudenkäyttöön ja ihmisen toiminnasta johtuvat hydrologiset muutokset; vesiviljelyteollisuuden aiheuttama vainoaminen; vapaa-ajan metsästäminen ja metsästäminen kaupallisiin tarkoituksiin, kuten myyminen ruoaksi Iranissa.

## Lähteet
Simonas Krėpšta

**Simonas Krėpšta** (s. 17. tammikuuta 1984 Kaunas) on liettualainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa ruotsalaista IFK Moras OK:ta.

Nuorten MM-kilpailuissa Gdańskissa 2004 Krėpšta voitti pronssia pitkältä matkalta ja keskimatkalta. Aikuisten MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 2003–2008. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on keskimatkan seitsemäs sija, jonka hän on saavuttanut Aichin MM-kilpailuissa 2005 ja Århusin MM-kilpailuissa 2006. Viestissä hän sijoittui kuudenneksi Västeråsissa 2004 ja Aichissa 2005.

Krėpšta voitti O-Ringenin rastiviikon Mohedissa vuonna 2006.

## Lähteet