open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juhani Aaltonen

**Juhani Antero ”Junnu” Aaltonen** (s. 12. joulukuuta 1935 Kouvola) on suomalainen jazzmuusikko. Hän on suomalaisen jazzmusiikin yksi merkittävimmistä tenorisaksofonisteista ja huilisteista.

Aaltonen on UMO Jazz Orchestran ja Tasavallan Presidentti -yhtyeen perustajajäseniä. Aaltonen on 1960-luvulta alkaen soittanut useissa yhtyeissä muun muassa Edward Vesalan ja Heikki Sarmannon kanssa. Hän on työskennellyt myös ulkomaisten muusikoiden, kuten Arild Andersenin, Reggie Workmanin ja Andrew Cyrillen kanssa.

Aaltonen sijoittui Gramexin studiomuusikkojen listalle sijalle 13.

## Tuotantoa
*
* *[[Nana (albumi)|Nana]]* (1970, Edward Vesalan kanssa)
* *[[Etiquette]]* (1974)
* *Strings* (1976, Otto Donnerin kanssa)
* *[[Shimri]]* (1979, Arild Andersenin kanssa)
* *[[Springbird]]* (1979)
* *[[Prana (albumi)|Prana]]* (1981)
* *Suomi* (1983, Sarmannon ja Helsingin filharmonisen orkesterin kanssa)
* Déja Vu (2000)
* *[[Mother Tongue]]* (2003, Juhani Aaltonen trio)
* *[[Illusions of a Ballad]]* (2006, Juhani Aaltonen trio)
* *[[Conclusions]]* (2009, Juhani Aaltonen Quartet)

## Palkinnot
Juhani Aaltonen on saanut musiikillisista ansioistaan lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia: 
* Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto (1968)
* Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha (1986)
* Vantaan kulttuuripalkinto (1987)
* Jazz-Emma (2004)
* Säveltaiteen valtionpalkinto (2009)
* Golden Gospel (2012)
* Kirkon kulttuuripalkinto (2018) 
* Jazz-Emma PLOPP-orkesterin kanssa (2022) 
* Etiquette (1974), Strings (1976) ja Mother Tongue (2003) valittiin kaikki vuoden jazzlevyksi Suomessa.
* Lisäksi tasavallan presidentti on myöntänyt Juhani Aaltoselle Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkin 6.12.2005.

## Lähteet
* 
* Discogs: Juhani Aaltonen

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* 
* 

## Aiheesta muualla
* 
* Ylen Elävä arkisto: Junnu Aaltonen puhuu (1971)
Tulikoe

**Tulikoe** (, ) oli eräs ”Jumalan tuomion” tapa, jolla oikeustapaus voitiin ratkaista varhaiskeskiajalla Euroopassa. Sitä käytettiin, jos todistajia tai riittävän selviä todisteita ei ollut, ja tapaus oli vakava ja muuten ajautumassa umpikujaan. Tulikokeessa kannettiin muutamia askelia kuumaa rautaesinettä, mistä saadut palovammat sidottiin ja niiden paranemista tutkittiin. Jos vammat paranivat normaalisti, katsottiin Jumalan osoittaneen syytetyn viattomaksi. Jos taas vammat tulehtuivat, se tulkittiin merkiksi syyllisyydestä. Syytetty itse saattoi pyytää Jumalan tuomiota todistaakseen syyttömyytensä.

Kirkko kielsi Jumalan tuomiot, tulikokeen ja samankaltaisen vesikokeen, jo vuonna 1215, koska kokeilla ei ollut pohjaa sen enempää kanonisessa kuin roomalaisessa oikeudessa. Niitä ei myöskään mainittu Raamatussa. Samoin kuuluisa noituustutkijan opaskirja *Malleus Malificarum* eli *[[Noitavasara]]* vuodelta 1487 tuomitsi vesi- ja tulikokeiden käytön. Paikallisesti tuli- ja vesikokeita voitiin kuitenkin käyttää edelleen ja muutamia mainintoja niistä on säilynyt 1400-luvulta etupäässä Reininmaalta.

Nykyisin sanaa ”tulikoe” käytetään ainoastaan kuvaannollisesti merkityksessä ’vaikea kelpoisuus-, pystyvyyskoe’. Esimerkiksi *[[Putous]]*-ohjelmassa nimitystä käytetään improvisaatiotehtävästä, ja *[[Top Chef Suomi|Top Chef]]* -ohjelmassa nopeasta ruoanlaittotehtävästä.

## Lähteet
*Tahkokallio, Jaakko: *Pimeä aika. Kymmenen myyttiä keskiajasta*. Gaudeamus 2019.

### Viitteet
Guadalajara

**Guadalajara** voi tarkoittaa seuraavia:

*Guadalajara, maakunta Espanjassa
*Guadalajara, Guadalajaran maakunnan pääkaupunki Espanjassa
*Guadalajara, kaupunki Meksikossa.
Kaija Aarikka

**Kaija Helena Aarikka-Ruokonen** (3. helmikuuta 1929 Somero – 14. elokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja yrittäjä. Hän perusti vuonna 1954 miehensä Erkki Ruokosen kanssa Aarikka Oy:n ja toimi sen taiteellisena johtajana. Aarikka yhdisti suunnittelemissaan koruissa, leluissa ja kodin käyttö- ja koriste-esineissä leikkimielen ja vahvan muodontajun puun taitavaan ja monipuoliseen käyttöön.

## Ura
Aarikka vietti lapsuutensa Somerolla yhdeksänlapsisen perheen kuopuksena. Keskikoulun käytyään hän hakeutui  Hämeenlinnaan Ester Perheentuvan kutomakouluun, jonka tämä oli perustanut lähdettyään opettajan virasta Wetterhoffilta.

Aarikka jatkoi opintoja Ateneumin eli Taideteollisen oppilaitoksen tekstiililinjalla Helsingissä vuodesta 1951 alkaen. Viimeisenä opiskeluvuonna hän tarvitsi napit ompelemaansa luonnonväriseen villapukuun. Kun sopivia ei löytynyt, hän päätti tehdä ne itse, Ruoholahden lautatarhasta löytämästään jakarandan palasesta.

Valmistumisvuonnaan Aarikka avioitui kotipitäjästään kotoisin olevan Erkki Ruokosen kanssa, joka opiskeli Ateneumin iltalinjalla metallitöitä. Ruokonen ehdotti Aarikalle yrityksen perustamista suosiota saaneiden nappien valmistamiseksi. Näin sai alkunsa nappien, puukorujen ja muiden pienten puuesineiden ympärille rakentunut Aarikka Oy, jonka valmistusmenetelmien kehittämisessä Ruokosella oli merkittävä rooli. Päävastuu Aarikka Oy:stä on sittemmin siirtynyt heidän tyttärilleen: Pauliina Aarikka toimii suunnittelujohtajana ja Sarianna Partanen toimitusjohtajana.

Kaija Aarikka oli oman yrityksensä pääsuunnittelija, mutta hän suunnitteli freelancerina myös muille yrityksille kuten Tampellalle, Humppilan lasitehtaalle ja A. Ahlströmille. Humppilalle Aarikka suunnitteli muun muassa Heiniä kainalossa -sarjan lautasia ja Lappi-lasisarjan.

## Luottamustehtäviä
Aarikka oli muun muassa
*Zonta-klubin puheenjohtaja 1970–1971
*Esplanadi ry:n varapuheenjohtaja 1979–1981
*Yrittäjäin-Fennian hallintoneuvoston jäsen 1984–1998
*Ida Aalberg -säätiön hallintoneuvostossa
*Satupuu Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1989–1991, minkä jälkeen johtoryhmän jäsen

## Tunnustuksia
*Aarikka sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1994. 
*Kauppaneuvoksen arvon hän sai vuonna 1999.
*Espan Friidu vuonna 1900

Taidehallissa oli Kaija Aarikka -näyttely 9.9.2023-7.1.2024. Näyttelyn pääosassa oli valtavan iso Pässi, mutta myös esineitä ja koruja useilta vuosikymmeniltä.

## Yksityiselämä
Aarikan vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Aarikka ja Alma Kares. Hänen puolisonsa oli Erkki Ruokonen, jonka kanssa hänellä oli kolme tytärtä.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
* Aarikka Oy
* 
*
Leo Aario

**Leo Eino Aario** (vuoteen 1928 *Engman*, 26. marraskuuta 1906 Pori – 8. kesäkuuta 1998 Espoo) oli suomalainen maantieteilijä ja geologi. Hän oli maantieteen professori Turun yliopistossa vuosina 1945–1953 ja Helsingin yliopistossa 1953–1970 eläkkeelle jäämiseensä asti. Aario tutki muun muassa Suomen kasvipeitteen ja vesistöjen historiaa, maatalousmaantiedettä ja kvartäärigeologiaa, sekä loi perustan suomalaiselle kaupunkimaantieteen tutkimukselle.

Aario valmistui ylioppilaaksi vuonna 1925 Viipurin suomalaisesta lukiosta. Opinnoissaan hän keskittyi kasvitieteeseen, paleografiaan ja luonnonmaantieteeseen valmistuen filosofian kandidaatiksi vuonna 1931 ja maisteriksi vuonna 1932. Hän valmistui samana vuonna myös lisensiaatiksi ja väitteli tohtoriksi saksankielisellä väitöskirjalla *PfIanzentopographische und paleogeographische Mooruntersuchungen in N-Satakunta*. Vuonna 1934 hänestä tuli Helsingin yliopiston dosentti. Hän teki vuonna 1942 Alexander von Humboldt -säätiön ja Suomen opetusministeriön tuella opintomatkan Saksaan, missä hän kiinnostui Alppien itäosan jäätiköiden laajuusvaihteluista ja Rein-joen keskijuoksun talousmaantieteestä.

Vuodesta 1954 Aario oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)
### Viitteet
Aku Ahjolinna

**Aku Antero Ahjolinna** (s. 8. elokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja koreografi.

Ahjolinna pääsi Kansallisoopperan balettikouluun vuonna 1959. 17-vuotiaana vuonna 1963 hän sai kiinnityksen tanssijaksi Suomen Kansallisbalettiin ja eteni solistitanssijaksi vuonna 1969. Ahjolinna on opiskellut myös Leningradissa Vaganovan balettiakatemiassa, Englannissa, Ranskassa, Unkarissa ja Yhdysvalloissa ja tehnyt lukuisia kiertuita Suomessa ja ulkomailla. Koreografina Ahjolinna aloitti vuonna 1984 Paavo Heinisen *[[Silkkirumpu]]*-oopperassa. Hän jäi baletista eläkkeelle vuonna 1993.

Ahjolinnan rooleja olivat muun muassa kaani Girei *[[Bahtsisarain suihkulähde|Bahtsisarain suihkulähteessä]]*, Crassus *[[Spartacus (baletti)|Spartacuksessa]]*, Jago *[[Othello|Othellossa]]* ja äiti baletissa *[[Bernarda Alban talo]]*.

Ahjolinnan puoliso on balettitanssija ja -pedagogi Saga Eriksson. Ahjolinna on vakaumukseltaan ortodoksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ylen Aamu-tv: Vanhan oopperatalon muistoja Yle Areena.
Fynin amt

**Fynin amt** () oli hallintoalue, joka sijaitsi Tanskan keskiosassa. Siihen kuuluivat Fynin, Langelandin, Tåsingen ja Ærøn saaret sekä noin 90 muuta saarta, joista 25 on asuttuja. Amtin pinta-ala oli 3&nbsp;486 km² ja asukasluku 476&nbsp;880 vuonna 2005. Amtin pääkaupunkina toimi Odense. Tanskan kuntauudistuksessa vuoden 2007 alussa amtit lakkautettiin, ja Fynin amtista tuli osa Etelä-Tanskan aluetta. 

## Kunnat
Lakkauttamishetkellä amtissa oli seuraavat 32 kuntaa:

*Assensin kunta
*Bogensen kunta
*Brobyn kunta
*Egebjergin kunta
*Ejbyn kunta
*Faaborgin kunta
*Glamsbjergin kunta
*Gudmen kunta
*Haarbyn kunta
*Kerteminden kunta
*Langeskovin kunta
*Marstalin kunta
*Middelfartin kunta
*Munkebon kunta
*Nyborgin kunta
*Nørre Aabyn kunta
*Odensen kunta
*Otterupin kunta
*Ringen kunta
*Rudkøbingin kunta
*Ryslingen kunta
*Svendborgin kunta
*Sydlangelandin kunta
*Søndersøn kunta
*Tommerupin kunta
*Tranekærin kunta
*Ullerslevin kunta
*Vissenbjergin kunta 
*Ærøskøbingin kunta
*Ørbækin kunta
*Årslevin kunta
*Aarupin kunta

## Pormestarit
Amtin pormestari on valittu vuodesta 1970 lähtien. Seuraavat henkilöt toimivat Fynin amtin pormestareina vuosina 1970–2006:
* 1970–1974: Edvard Rasmussen
* 1974–1993: Jens Peter Fisker
* 1993–2001: Karen Nøhr
* 2001–2005: Jan Boye
* 2006: Poul Weber

## Lähteet
Pekka Ahmavaara

**Pekka Ahmavaara** (vuoteen 1906 *Aulin*, 28. lokakuuta 1862 Ylitornio – 26. joulukuuta 1929 Oulu) oli suomalainen poliitikko, valtiopäivämies ja kunnallisneuvos (1919).

## Henkilöhistoria
Pääosan elämästään Ahmavaara asui Iissä, mutta vuonna 1918 hän siirtyi Ouluun Suomen Maatalous-Osake-Pankin Oulun konttorin johtajaksi. 

Nuorsuomalaisiin ja myöhemmin Kokoomukseen lukeutuva Ahmavaara osallistui talonpoikaissäädyssä Kemin tuomiokunnan edustajana valtiopäiville 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Vuosina 1905–1906 hän toimi säätynsä puhemiehenä. 

Ensimmäisen sortokauden aikaan Bobrikovin hallinto karkotti hänet maasta. Hän oleskeli elokuusta 1903 lähtien Ruotsissa aina syksyyn 1905, jolloin maastakarkotetut saivat tulla takaisin. Ahmavaara oli eduskunnan jäsen useimmilla valtiopäivillä vuoteen 1919. Vuosina 1924–1925 Ahmavaara toimi Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös Oulun läänin Talousseuran (Pro Agria Oulun Maaseutukeskus ry:n edeltäjän) puheenjohtaja.

## Postimerkkejä
Punaisen Ristin postimerkkisarjassa julkaistiin Pekka Ahmavaarasta postimerkki 26. marraskuuta 1956. Sen arvo oli 5 markkaa, jonka lisäksi siitä maksettiin yksi markka lisää (5 markkaa + 1 markka) 

## Lähteet
Pekka Arvi Ahmavaara

**Pekka Arvi Ahmavaara** (s. 1944) on suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja filosofian kandidaatti. Vasemmistoliittoon kuuluva Ahmavaara toimi SAK:n sihteerinä vuosina 1985&ndash;1991, hallinto- ja kehittämisosaston päällikkönä 1991&ndash;1992 ja hallituksen varapuheenjohtajana 1996–2004. Vuosina 1995&ndash;1996 hän toimi ammattiyhdistysliikkeen edustajana Brysselissä.

Ahmavaara oli Vasemmistoliiton ykkösmies SAK:ssa. Hän jäi eläkkeelle SAK:n hallituksen varapuheenjohtajan paikalta vappuna 2004.

Pekka Arvi Ahmavaaran vanhemmat olivat kauppalanjohtaja ja suomentaja Eero Ahmavaara sekä päätoimittaja Anna-Liisa Rekola. Hänen isovanhempiaan olivat poliitikko Arvi Ahmavaara, metsänhoitaja Jarl Sundqvist ja kirjailija Annikki Setälä.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet
Käsikiria Castesta

**Käsikiria Castesta ia Muista Christikunnan Menoista** oli Mikael Agricolan kirjoittama kirkkokäsikirja, joka julkaistiin vuonna 1549. Siihen oli koottu ohjeita kirkollisia toimituksia, kuten kastetta ja vihkimistä varten. Ohjeiden lisäksi siihen sisältyi erilaisia rukouksia. Käsikirja perustui vastaavantapaisiin ruotsin- ja saksankielisiin kirkkokäsikirjoihin, joita olivat kirjoittaneet muun muassa Olaus Petri ja Martti Luther.

## Aiheesta muualla

* Käsikiria Castesta
Hannu Aho

**Hannu Ilmari Aho** (23. helmikuuta 1948 Nokia − 20. lokakuuta 2012 Tampere) oli suomalainen kirjailija. Aho kuvaa haltioituneen paisuttelevassa proosassaan usein sopeutumattomia tai epäonnistuneita ihmisiä.

## Palkinnot ja tunnustukset

* 1976: WSOY:n nuortenkirjakilpailun voitto, romaanilla *Kaukana vihreä meri*
* 1978: Kalevi Jäntin palkinto
* 1993: Alex Matson -palkinto
* 1997: Runeberg-palkinto (kirjasta *Kello 4.17*)
* 5 × Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto

## Tuotanto

* *Kello 4.17* (1996, romaani)  
* *Visto* (1993, romaani) 
* *Elokuun yössä* (1991, kuunnelma)
* *Taju taivaitten takana* (1991, runo)
* *Taivaan valuuttaa* (1990, novelleja)
* *Haaveet* (1987, kuunnelma)
* *Sininen talo* (1985, romaani)
* *Tuulikki* (1985, kuunnelma)
* *Miehen monologi* (1982, kuunnelma)
* *Pelistä pois* (1982, romaani)
* *Taivaan mitalla* (1979, romaani)
* *Saara* (1977, romaani)
* *Kaukana vihreä meri* (1976, nuortenkirja)

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Hannu Ahon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Illicium floridanum

**Illicium floridanum** on tähtianisten (*Illicium*) sukuun kuuluva kasvilaji.

## Ulkonäkö
*Illicium floridanum* on ainavihanta pensas tai pieni puu. Se kasvaa tyypillisesti noin metriä korkeaksi.  Sen lehdet ovat nahkeat, pehmeät ja kiiltäväpintaiset. Lehtilapa on 5–15 cm pitkä ja 2–6 cm leveä. Murskatut lehdet tuoksuvat anikselta. Kukka on punainen ja noin 5 cm leveä.

## Levinneisyys
*Illicium floridanum* kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa Floridasta Louisianaan.  Se suosii kosteita rotkoja ja jyrkänteitä. Floridassa kasvi on uhanalainen ja sen vuoksi rauhoitettu.

## Käyttö
*Illicium floridanumia* voidaan viljellä koristekasvina USDA-vyöhykkeillä 7–10. Se viihtyy niin varjossa kuin täydessä auringossakin ja on vaatimaton kasvualustan suhteen. Kuivina kausina se vaatii kuitenkin lisäkastelua. Kasvi on myrkyllinen eikä sen hedelmiä siten voi käyttää ruoanlaitossa kuten samaan sukuun kuuluvan rusotähtianiksen (*Illicium verum*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ITIS
Matti Ahola

**Matti Tapani Ahola** (s. 30. syyskuuta 1943 Asikkala) on suomalainen upseeri ja vakinaisesta palveluksesta eronnut kenraaliluutnantti.

Ahola valmistui Kadettikoulun ilmasotalinjalta vuonna 1966. Hän on palvellut muun muassa Satakunnan lennostossa sekä Hämeen lennostossa lentueen päällikkönä.

Ahola toimi 1984–1985 silloisen Ilmavoimien Viestikoulun komentajana, toimialapäällikkönä pääesikunnassa, Karjalan lennoston komentajana 1987–1991, ilmavoimien esikuntapäällikkönä 1991–1995 ja komentajana 1995–1998. Palvelusuransa lopulla, vuosina 2001–2005, hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä. Ennen puolustusministeriössä palvelemistaan hän osallistui hankkeeseen helikoptereiden siirtämiseksi maavoimien alaisuuteen.

Tällä hetkellä Ahola on eläkkeellä.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet
Tuntematon sotilas (käsite)

**Tuntematon sotilas** on vertauskuvallinen edustaja sodissa kaatuneille oman maan sotilaille ja erityisesti niille, joiden kalmo on kadonnut taistelukentälle tai jäänyt tunnistamatta

Ajatus tuntemattomasta sotilaasta syntyi ensimmäisen maailmansodan aikana. Tuntemattoman sotilaan käsite on oleellisessa yhteydessä tuntemattoman sotilaan hautamuistomerkkeihin, joista ensimmäinen pystytettiin Lontoon Westminster Abbeyyn vuonna 1920. Hautaan laskettiin 11. marraskuuta 1920 ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla Arras’n luona kaatunut brittisotilas, jota ei kyetty tunnistamaan. Westminster Abbeyyn haudattu tuntematon sotilas sijoittui 76. sijalle Britanniassa vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä.

Tunnetuin tuntemattoman sotilaan hauta sijaitsee Pariisissa Riemukaaren alla. Tuntemattoman sotilaan ruumis valittiin kahdeksasta Ranskan eri taistelukentiltä kaatuneen ranskalaiseen sotilaspukuun puetun sotilaan ruumiista, jotka oli koottu Verdunin linnakkeeseen. Sijoitus Riemukaaren saliin tapahtui 11. marraskuuta 1920 ja hautaus 28. tammikuuta 1921. Sodassa kadonneiden omaiset voivat käydä muistamassa perheensä vainajaa esimerkiksi viemällä jouluna kynttilöitä tuntemattoman sotilaan haudalle.

## Tuntemattoman sotilaan hautoja
 
 
 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Miten amerikkalaisen tuntemattoman sotilaan valinta tapahtui. Neljä arkkua, joista yhdelle kukkakimppu, Ilta-Sanomat, 20.11.1933, nro 268, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Martti Hetemäki

**Martti Sakari Hetemäki** (s. 14. syyskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen virkamies, joka nimitettiin valtiovarainministeriön kansliapäälliköksi seitsemän vuoden määräajaksi maaliskuusta 2013 lähtien. Hän jäi virastaan eläkkeelle vuonna 2020. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen tohtori.

## Ura
Hetemäki on työskennellyt eri tehtävissä valtiovarainministeriössä, muun muassa finanssineuvoksena 1994–1995, kansantalousosaston osastopäällikkönä (ylijohtaja) 1995–2003 ja vuodesta 2003 alivaltiosihteerinä. Hän oli sosiaaliturvan kokonaisuudistusta vuosina 2007–2009 valmistelleen Sata-komitean varapuheenjohtaja ja valtiovarainministeriön verotuksen kehittämistyöryhmän puheenjohtaja 2008–2010.

Hetemäki on Suomen itsenäisyyden juhlarahaston hallituksen puheenjohtaja.

Vuonna 2010 Hetemäen johtama verotuksen kehittämistyöryhmä esitti ansiotuloverotuksen rajaveroasteiden alentamista kautta linjan ja 50 prosentin kattoa ylimmälle rajaveroasteelle. Vuonna 2013 yhteisöveroa oltiin laskemassa 4,5 prosenttiyksiköllä 20 prosenttiin. Hetemäki laski veronalennuksen dynaamiset vaikutukset yläkanttiin, ja valtiovarainministeriö joutui pienentämään odotuksia dynaamisista vaikutuksista.

Vuonna 2016 Hetemäki toimi työllisyysryhmän puheenjohtajana. Hän on ollut vetovastuussa aktiivimallia valmistelleessa työryhmässä ja puolusti kritiikkiä osakseen saanutta aktiivimallia valtiovarainministeriön kolumnissa 10. tammikuuta 2018.

Hetemäki aloitti työelämäprofessorina Helsinki Graduate School of Economicsissa heinäkuun alussa 2020. Professuuri on puoliksi Helsingin yliopistossa ja puoliksi Aalto-yliopistossa.

## Näkemyksiä
Hetemäen mukaan ilman euroa ei olisi eurokriisiä, ja euromaat ovat euron ja Euroopan keskuspankin virheiden armoilla. Hetemäki on kirjoittanut kirjoituksen *Eurokriisin syyt ja euroalueen tulevaisuus*.

Hetemäen mielestä suomalaisten pitäisi hyväksyä palkkaerojen kasvu, jotta työllisyysaste nousisi. Hetemäen mukaan Suomen työllisyysaste on eteläeurooppalainen.

Hetemäki piti loppuvuodesta 2017 sote-uudistusta välttämättömänä palvelujen turvaamiseksi.

Toukokuussa 2018 Hetemäki kannatti sote-uudistusta.

## Yksityiselämä
Martti Hetemäki on Päiviö Hetemäen poika. Hetemäellä on kolme lasta.

## Julkaisuja
* 
* 

## Lähteet

### Kirjallisuus
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet
Risto Hilpinen

**Ilkka Risto Juhani Hilpinen** (s. 9. maaliskuuta 1943 Lahti) on suomalainen filosofi. Hilpinen on toiminut Jyväskylän yliopiston filosofian professorina 1970-1971 ja Turun yliopiston filosofian professorina vuodesta 1972 vuoteen 1999. Nykyään (kirjoitettu 2012) Hilpinen työskentelee professorina University of Miamin filosofian laitoksella. Hän on tutkinut muun muassa induktiivisen tiedon teoriaa, ja hänen tutkimuksensa episteemisten ja deonttisten käsitteiden logiikan alalla ovat kansainvälisesti arvostettuja.

Hilpinen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1973.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta*. WSOY, 2002.

### Viitteet
Olavi Honka

**Olavi Uno Viktor Honka** (vuoteen 1905 **Bremer**; 7. huhtikuuta 1894 Kuusisto – 29. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen juristi. Honka oli oikeuskansleri vuosina 1956–1961.

## Virkaura
Honka pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911, suoritti oikeustutkinnon 1915 ja sai varatuomarin arvon 1917. Virkaura alkoi Turun hovioikeudessa, minkä ohella hän oli sivutoiminen asianajaja. Pula-aikana 1930–1934 hän toimi pelkästään asianajajana, mutta palasi hovioikeuteen ja yleni lopulta asessoriksi. Vuonna 1937 Hongasta tuli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.

Honka esiintyi syyttäjänä useissa poliittisissa oikeudenkäynneissä 1920- ja 1930-luvuilla. Hänet nimitettiin 1941 Päämajan sotilashallintokomentajan lainopilliseksi avustajaksi, ja vuosina 1942–1945 hän toimi palkkasäännöstelyn toiminnanjohtajana. Presidentti J. K. Paasikivi nimitti Hongan oikeuskansleriksi tammikuussa 1956; kyseessä oli yksi viimeisistä Paasikiven suorittamista virkanimityksistä.

Silloinen oikeusministeriön hallitussihteeri Kai Korte on pitänyt Hongan nimitystä oikeuskansleriksi esimerkkinä J. K. Paasikiven vallankäytöstä virkanimityksissä. Edellisen oikeuskanslerin Carl Gustaf Möllerin jäädessä eläkkeelle virkaan olivat ilmoittautuneet Honka ja apulaisoikeuskansleri, lakitieteen tohtori Antti Hannikainen. Paasikivi katsoi ikävuodet oppiarvoa painavammaksi nimitysperusteeksi ja nimitti uudeksi oikeuskansleriksi 45-vuotiaan Hannikaisen asemesta 61-vuotiaan Hongan.

### Presidentinvaalit 1962

Olavi Honka asetettiin niin kutsutun Honka-liiton toimesta presidentinvaaliehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaaliin istuvaa presidenttiä Urho Kekkosta vastaan.

Suurelle yleisölle melko tuntematon ja poliittisesti kokematon Honka oli Pientalonpoikien Puolueen puheenjohtajan Veikko Vennamon löytö hajanaisen rintaman yhteiseksi ehdokkaaksi. Ensimmäisenä Honkaa olivat pyytäneet ehdokkaakseen SDP:n edustajat 22. helmikuuta 1961 puheenjohtaja Väinö Tannerin johdolla.

Honka luopui ehdokkuudesta ennen valitsijamiesten vaalia noottikriisin yhteydessä.

Muistelmissaan Olavi Honka on kuvannut myös Honka-liiton eräänlaisen jälkinäytöksen. Honka ilmoittautui vuonna 1962 avoimeksi tulleeseen oikeusministeriön lainvalmistelukunnan vanhemman jäsenen virkaan, mutta häntä ei valittu tähän tehtävään. Hongan käsityksen mukaan silloinen pääministeri Ahti Karjalainen esti hänen valitsemisensa.

## Lähteet
* 
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)
* *Olavi Honka: Muistelmia ja mielipiteitä* (WSOY, 1972)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Uniikki (artisti)

**Dan Ahti Tolppanen** (s. 11. kesäkuuta 1981), taiteilijanimeltään **Uniikki**, on suomalainen rap-artisti, joka tuli tunnetuksi Kapasiteettiyksikkö-yhtyeen jäsenenä. Hän on yksi Rähinä Recordsin perustajajäsenistä ja omistajista. 

Uniikki julkaisi ensimmäisen soololevynsä *[[Aika ei venaa ketään]]* loppuvuodesta 2005. Hän on lisäksi julkaissut Kapasiteettiyksikön kanssa albumit *[[Päivästtoiseen]]* (2001), ''Klassikko'' (2002), *[[Itsenäisyyspäivä (albumi)|Itsenäisyyspäivä]]* (2003), *[[Usko parempaan]]* (2004), *[[Susijengi]]* (2006) ja *[[I ♥ KY]]* (2008). Uniikki jatkoi soolouraansa julkaisemalla *[[Nuor Tolppanen vol. 1]]* -mixtapen loppuvuodesta 2008. Kyseinen mixtape oli esimakua hänen toisesta studioalbumista, *[[Juokse poika juokse (albumi)|Juokse poika juokse]]*, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2009. Uniikin kolmas studioalbumi *[[Suurempaa]]* julkaistiin 6. huhtikuuta 2011. Uniikin seuraava julkaisu oli hänen ja MG:n 5. joulukuuta 2011 julkaistu *[[8190]]*-mixtape. Levyltä julkaistiin YouTubessa näytekappaleet ”Totta mooses” ja ”Lisää”. Uniikki on kertonut julkaisevansa *Nuor Tolppanen vol. 2* -mixtapen, joka on jatko-osa *Nuor Tolppanen vol. 1* -mixtapelle. Tälle levylle hän aikoo pyytää rap-vierailijoita myös Rähinä Recordsin ulkopuolelta.

Uniikin hittikappaleisiin kuuluu muun muassa ”Paita pois”. Uniikki oli myös osa tunnettua, vuonna 1997 perustettua Illmatic Cru -breakdance-ryhmää, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Savage Feetiksi. Ryhmään kuului Uniikin lisäksi myös Elastinen sekä b-boyt Hypnotic, D'Maestre, Lil'P ja Twister.

## Elämä ja ura
Uniikki syntyi vuonna 1981 suomenjuutalaiselle äidille ja suomalaiselle isälle. Hän on kansanedustaja Ben Zyskowiczin siskonpoika. Uniikki varttui Malminkartanon asuinalueella Helsingissä. Hän kävi Helsingin Juutalaisen Yhteiskoulun, jonka jälkeen hän opiskeli Etu-Töölön lukiossa. Uniikki on Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen.

Uniikki oli yksi Nelosella syksyllä 2012 esitetyn *[[AnkkaRäp]]*-ohjelman valmentajista. Hänet nähtiin myös keväällä 2013 *[[Diili]]*-televisiosarjan 5. tuotantokauden jaksoissa.

Uniikki oli mukana myös Fitnesspäiväkirjat-ohjelmassa, jossa yksi päähenkilöistä oli hänen silloinen kihlattunsa Eevi Teittinen, josta Uniikki kuitenkin erosi kesäkuussa 2016.

Uniikista ilmestyi tammikuussa 2021 Otavan kustantama, kirjailija Miikka Anttosen kirjoittama  elämäkertakirja "Uniikki elämä". .

## Diskografia

### Albumit
* 
* 
* 
* 
* 
*  (kokoelma)
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* Uniikin haastattelu Lihamukissa 
* Stara.fi Podcast 4 - Uniikki, Brandon, Saara Ylitalo
* Kapasiteettiyksikkö jättää jäähyväiset
* Uniikki Räppilapsuus -sarjassa
Illicium parviflorum

**Illicium parviflorum** on tähtianisten (*Illicium*) sukuun kuuluva kasvi.

## Ulkonäkö
*Illicium parviflorum* on ainavihanta pensas tai pieni puu. Se kasvaa jopa 6 metriä korkeaksi. Lehdet ovat soikeat, 9–13 cm pitkät ja 2,5–5 cm leveät. Murskattuina ne tuoksuvat voimakkaasti. Kukka on keltainen ja 1–2 cm leveä. Hedelmä on tähdenmuotoinen ja halkaisijaltaan 1–2 cm.

Kasvin lehdet ja versot tuoksuvat mausteiselta lakritsilta.

## Levinneisyys
*Illicium parviflorum* kasvaa luontaisena Floridan keskiosissa. Se suosii purojen varsia ja muita kosteita kasvupaikkoja. Kasvi viihtyy parhaiten hiekkapitoisessa ja happamassa maassa. Se on uhanalaisuusluokituksen mukaan vaarantunut.

## Käyttö
*Illicium parviflorumia* voidaan viljellä koristekasvina USDA-vyöhykkeillä 7–10. Se viihtyy niin varjossa kuin täydessä auringossakin, mutta vaatii kuivilla paikoilla säännöllistä kastelua pysyäkseen rehevänä. Se soveltuu sekä aitakasviksi että yksittäispensaaksi ja -puuksi. Kasvi on myrkyllinen eikä sen hedelmiä siten voi käyttää ruoanlaitossa kuten samaan sukuun kuuluvan rusotähtianiksen (*Illicium verum*).

## Lähteet
Juhani Pallasmaa

**Juhani Uolevi Pallasmaa** (s. 14. syyskuuta 1936 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professorina 1992–1997 toiminut Pallasmaa on julkaissut lukuisia arkkitehtuuria ja arkkitehtuurin teoriaa käsitteleviä kirjoituksia ja toiminut näyttelyarkkitehtina. Hänen töistään tunnetuimmat ovat Rovaniemen taidemuseo ja Suomen Ranskan-instituutin muutostyöt (1990, yhdessä Rolan Schweitzerin kanssa). Pallasmaa oli taiteilijaprofessorina vuosina 1983–1988. Hän teki vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyssä  Suomen paviljongin näyttelysuunnitelman ja taiteilijavalinnat. Pallasmaa on ollut Pritzker-palkinnon juryssa vuodesta 2009.

## Palkinnot ja tunnustukset
* valtionpalkinto käsikirjoituksesta ohjelmaan *Ihmisen mittaista arkkitehtuuria* sarjassa Tiede ja tutkimus
* Taiteen Suomi-palkinto 2000
* American Academy of Arts and Letters, Arnold W. Brunnerin muistopalkinto 2009

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet
Robot Wars

**Robot Wars** on brittiläinen viihdesarja, jossa ihmisten rakentamat robotit taistelevat toisiaan vastaan. Tavoitteena on työntää vastustaja ”kaivoksi” kutsuttuun automaattiseen kuoppaan, kipata se yli laidan, halvaannuttaa se tai saada tuomareilta enemmän pisteitä. Robottien aseena on esimerkiksi kippejä, piikkejä, hakkuja, pihtejä, leukoja, sirkkeleitä ja pyöriviä levyjä. Jos molemmat robotit ovat voimissaan ajan loputtua, tuomarit ratkaisevat voittajan. Tuomio perustuu tyyliin, ohjaukseen, tuhoihin ja hyökkäävyyteen. Ohjelman vakiohenkilöitä ovat Craig Charles, Philippa Forrester ja Jonathan Pierce.

Taistelun hankaloittamiseksi areenalla vaanii viisi kotirobottia: Pihdeillä ja liekinheittimellä varustettu Kersantti Bash, vauhtipyörän ja torahampaat omistava Matilda, hakullinen ja kauhallinen Shunt, sirkkelillä ja pihdeillä aseistautunut Dead Metal ja Sir Killalot, jolla on pihdit ja peitsi.

Robot Wars on ollut erittäin suosittu tv-sarja maailmalla. Oli olemassa myös Robot Wars Club, johon Robot Wars -fanit voivat liittyä. Suomessa sarjaa on näytetty Subtv:llä.

Robot Wars turnausten mestareita ovat RoadBlock, Panic Attack, Chaos 2 (kaksi kertaa), Razer, Tornado ja Typhoon 2. Tämän lisäksi Razer on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti.

## Mitalitaulukko

## Lähteet
Pertti Tolla

**Pertti Jussi Tolla** (s. 30. syyskuuta 1936 Jääski) on suomalainen sotilas ja kenraaliluutnantti evp. Tolla ylennettiin kenraaliluutnantin arvoon vuonna 1989.

## Ura
Tolla valmistui Kadettikoulusta vuonna 1959. Hän on toiminut muun muassa:

* lentoupseerina Karjalan Lennostossa 1959-
* lennonopettajana silloisessa Ilmasotakoulussa 1961 - 1962
* koelentäjänä
* Koelentueen päällikön sijaisena (kapt.) vuoteen 1969
* Hävittäjälentolaivue 31:n komentajana 1971 - 1974
* Karjalan Lennoston komentajana (everstinä) 1980 - 1983
* ilmavoimien esikuntapäällikkönä 1984 - 1986
* Pääesikunnan päämajoitusmestarina 1986 - 1989
* Pääesikunnan yleisesikuntapäällikkönä
* Puolustusneuvoston pääsihteerinä 1989-1992 
* erityistehtävissä 1993-1996

Pertti Tolla  kävi ilmasotalinjan Sotakorkeakoulussa 1969. Tolla jäi reserviin vuonna 1992 ja on sen jälkeen toiminut muun muassa Helsingin Suomalaisen Klubin ilmailukerhon vetäjänä vuodesta 2004 lähtien.

Myös Pertti Tollan poika Petri Tolla (s. 1962) palveli ilmavoimissa, yleten prikaatikenraaliksi ja siirtyen reserviin vuonna 2017 ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikön tehtävästä.

## Muuta
Pertti Tolla oli vuonna 1962 lento-onnettomuudessa kun hänen ohjaamansa ilmavoimien DHC-2 Beaver-kone joutui moottorihäiriön vuoksi pakkolaskuun lähestyessään Tampereen lentokenttää. Kone törmäsi maassa yksityishenkilön ulkorakennukseen ja Tolla loukkaantui tilanteessa. Lento oli alkanut Kuorevedellä. Tolla oli tapahtumahetkellä luutnantti ja koneessa yksin.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet
Matti Honka

**Matti Johaninpoika Honka** tai **Matts Johansson Honka** (joissain lähteissä *Matts Hånga* ja *Lillhånga*; 28. joulukuuta 1713 Kokkola &ndash; 18. toukokuuta 1777 Kokkola) oli suomalainen kirkonrakentaja.  

Kokkolan Vitsarin kylästä kotoisin oleva Honka  ja oikealta nimeltään *Matts Johansson Lillhonga*. Hänen vanhempansa olivat talollinen Johan Lillhonga ja Brita Antintytär.

Useimmat Hongan Pohjanmaalle rakentamista puukirkoista olivat ruotsalaisiin esikuviin perustuvia kulmistaan viistettyjä ristikirkkoja. Hongan rakentamien kirkkojen tyylipiirteitä ovat lisäksi jyrkkäharjainen katto ja niistokulmaisuus, joko 12- tai jopa 20-nurkkaisuus. Niissä oli myös usein matalahko kaksijakoinen torni. Osan kirkoista Honka suunnitteli ja rakensi veljensä Juhanin kanssa.

Hongan puoliso oli Magdalena Riippa (eli vielä 1785).

## Hongan suunnittelemat kirkot
* Alavetelin kirkko (1752–1754)
* Oulaisten kirkko (1753)
* Paavolan kirkko (1756)
* Kiimingin kirkko (1760)
* Kannuksen kirkko (1761)
* Haukiputaan kirkko (1762)
* Ilmajoen kirkko (1766) ja tapuli (1804)
* Lappajärven kirkko (1765)
* Lohtajan kirkko (1768)
* Ähtävän kirkko (1770)
* Teerijärven kirkko (1774)
* Viitasaaren kolmas kirkko (1775). Purettu nykyisen Viitasaaren kirkon tieltä (1878).

### Hongan suunnittelemat erilliset kellotapulit

* Närpiön kirkontorni
* Isonkyrön kirkontorni

## Lähteet

## Aiheesta muualla

__NOTOC__
Heikki Tuominen (ministeri)

**Heikki Aukusti Tuominen** (5. joulukuuta 1920 Perniö – 21. heinäkuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, pankinjohtaja ja ministeri. Tuominen oli valtiovarainministeriön palveluksessa 1954–1968 ja Postipankin pääjohtajana 1968–1988. Hän oli toisena valtiovarainministerinä 1963–1964, sisäasiainministerinä 1971–1972 ja 1972–1975 sekä valtiovarainministerinä 1975. Tuominen toimi lukuisten rahalaitosten ja teollisuusyritysten johtoelimissä.

## Elämäkerta
Tuominen syntyi Perniössä 1920. Hänen lakiopintonsa keskeytyivät talvisodan ja asepalveluksen johdosta. Reserviupseerikoulun jälkeen hän siirtyi konekiväärijoukkueen johtajaksi Rukajärven suuntaan. Asemasodan aikana hän suoritti ilmavoimien tähystäjäkurssin ja palveli sodan loppuajan Lentolaivue 6:ssa sukellusvenetorjunnassa ja tiedustelulentäjänä. Moskovan välirauhan aikana Tuominen toimi ilmavoimien esikunnassa ja hoiti yhteyksiä valvontakomissioon.

Tuominen aloitti virkamiesuransa Maatalousministeriön asutusasiainosastolla, jossa hän palveli vuoteen 1955 saakka. Sieltä hän siirtyi valtiovarainministeriöön hallitussihteeriksi. Vuosina 1962–1965 Tuominen toimi eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa ja perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Tuominen ehti toimia samalla myös 2. valtiovarainministerinä Reino R. Lehdon virkamieshallituksessa vuonna 1963. Vuonna 1965 hän palasi valtiovarainministeriöön budjettipäälliköksi.

Tuominen toimi sisäasiainministerinä ensin Teuvo Auran virkamieshallituksessa vuonna 1971–1972 ja myöhemmin Kalevi Sorsan hallituksessa vuosina 1972–1975. Lisäksi hän oli vielä valtiovarainministerinä Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa vuonna 1975.

Tuominen nimitettiin Postipankin pääjohtajaksi vuonna 1968. Pääjohtajakaudellaan hän johti Postipankkia liikepankiksi sekä kehitti sen ulkomaantoimintoja. Tuominen osallistui myös monien valtionyhtiöden liiketoimintaan, joita olivat Finnair, Neste, Pohjolan Liikenne, Sponsor, Teollisuusrahasto, Vientiluotto ja Mortage Bank of Finland. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.

## Arvonimet ja palkinnot
Tuomiselle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 1988. Kaksi vuotta myöhemmin Japanin keisari myönsi hänelle pyhän aarteen ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin. Jälkimmäinen liittyi hänen uraansa Postipankin pääjohtajakaudella. Samaten Tuomiselle on myönnetty muun muassa 4:nnen luokan Vapaudenristi, Suomen lentomerkki (honoris causa) ja Suomen Leijonan suurristi.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta*. WSOY, 2002.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Goottilainen aakkosto

**Goottilaisen aakkoston**, jota käytettiin kirjoittamaan nyttemmin kuollutta goottien puhumaa itägermaanista kieltä, kehitti visigoottien uskonnollinen johtaja piispa Wulfila (311–383) 300-luvun puolivälin tienoilla. Piispa Wulfila halusi tarjota kansansa käyttöön kirjoitetun kielen ja mahdollisuuden lukea hänen käännöstään Raamatusta.

## Kirjaimet
Jokaisella kirjaimella on oma numeroarvonsa. Kirjaimilla 90 ja 900 ei ole ääntämyksellistä arvoa.
Suurin osa kirjaimista on lainattu kreikkalaisesta aakkostosta, 3 kpl latinalaisesta aakkostosta (sininen) ja 5 kpl germaanisista riimuista (violetti).

 

**Transliter.** transliteraatio latinalaisiin aakkosiin

**Etimol.** Kirjaimen etymologia, ts. alkuperäinen muoto

## Aiheesta muualla
*Omniglot.com, "Gothic alphabet"
Esko Töyri

**Esko Emil Töyri** (vuoteen 1935 **Törnroos**, 6. syyskuuta 1915 Helsinki – 4. marraskuuta 1992 Kerava) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja elokuvaaja. Töyri kuvasi vivahteikkaasti muun muassa elokuvat *[[Pikajuna pohjoiseen]]*, *[[Hornankoski]]*, *[[Vain kaksi tuntia]]*, *[[Rosvo Roope]]*, *[[Katupeilin takana]]*, *[[Hallin Janne (elokuva)|Hallin Janne]]*, *[[Ratavartijan kaunis Inkeri]]*, *[[Noita palaa elämään (elokuva)|Noita palaa elämään]]*, *[[Putkinotko (elokuva)|Putkinotko]]*, *[[Ryysyrannan Jooseppi (elokuva)|Ryysyrannan Jooseppi]]*, *[[Tähdet kertovat, komisario Palmu]]* ja *[[Kultainen vasikka (elokuva)|Kultainen vasikka]]*. Yhteensä hän oli tekijänä 59:ssä kokoillan elokuvassa työskennellen 23 eri elokuvaohjaajan kanssa. Hän on kirjoittanut myös kaksi elokuvatyöläishistoriikkiä. Hän voitti kolmesti elokuva-alan Jussi-palkinnon.

Töyri toimi sodan aikaan TK-kuvaajana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.

## Palkinnot
* Parhaan kuvauksen Jussi: *[[Vain kaksi tuntia]]*, *[[Hornankoski]]*, 1949
* Parhaan kuvauksen Jussi: *[[Katupeilin takana]]*, *[[Rosvo-Roope]]*, *[[Hallin Janne (elokuva)|Hallin Janne]]*, 1950
* Parhaan kuvauksen Jussi: *[[Noita palaa elämään (elokuva)|Noita palaa elämään]]*, 1953

## Teokset
*Me mainiot löträäjät, suomalaisen elokuvan raamikehitysvuodet 1920–1940, Suomen elokuvasäätiö, 1978
*Vanhat kameramiehet, suomalaisen elokuvan kameramiehiä 1930–1950, Suomen elokuvasäätiö, 1983

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet

## Kirjallisuutta
*von Bagh, Peter: ”Klassikkokirjailijoita ja sotilasfarsseja”, Esko Töyrin haastattelu, *Filmihullu* 4/1992.

## Aiheesta muualla
* 
*
Tommi Santala

**Tommi Santala** (s. 27. kesäkuuta 1979 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka lopetti uransa vuonna 2019. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa Jokereissa kaudella 1998–1999. SM-liigassa hän pelasi Jokereissa, HPK:ssa ja HIFK:ssa 363 runkosarjaottelua ja voitti SM-hopean ja kolme SM-pronssia. Sveitsin pääsarjan EHC Klotenia Santala edusti kymmenen kauden ajan. Lisäksi hän pelasi kolme kautta Pohjois-Amerikassa ja puolikkaan kauden KHL-sarjassa. Maajoukkueessa Santala oli voittamassa yhtä MM-pronssia.

## Ura
Santala aloitti ammattilaisuransa Jokereissa kaudella 1998–1999. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi HPK:hon, jossa hän sai enemmän vastuuta ja teki läpimurtonsa. Santala voitti myös SM-liigan syöttöpörssin kaudella 2002–2003 (38 syöttöä). Vuonna 1999 Atlanta Thrashers varasi hänet NHL:ään viimeisellä, eli yhdeksännellä kierroksella. 

Santala oli siirtymässä HIFK:hon kaudeksi 2003–2004, mutta siirtyikin NHL:ään. Hän teki Thrashersissä tehot 1+2=3  33 ottelussa. Santala oli palaamassa HIFK:hon kaudeksi 2004–2005, mutta päättikin pysyä Pohjois-Amerikassa ja pelata NHL:n työsulun ajan AHL:ssä. Santalan oli määrä pelata Atlanta Thrashersissa kausi 2005–2006, mutta koska peliaikaa ei tullut, hän palasi Jokereihin, jossa oli joukkueensa paras pistemies. 

Kaudeksi 2006–2007 Santala siirtyi takaisin NHL:ään, Vancouver Canucksin joukkueeseen. Hän pelasi siellä 30 ottelua tehoin 1+5=6. Kaudeksi 2007–2008 Santala palasi taas Jokereihin ja kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Kloteniin.

Kesken kauden 2016–2017 Santala siirtyi EHC Kloten loppukauden kattavalla sopimuksella KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskiin. Hän pelasi KHL:ssä 14 runkosarja- ja 18 pudotuspeliottelua. Magnitogorsk eteni KHL:n finaaleihin saakka, mutta ne se hävisi SKA Pietarille otteluvoitoin 4–1. Magnitogorskista Santala palasi vuoden sopimuksella Kloteniin. Santalan edustama Kloten putosi kauden 2017–2018 päätteeksi Sveitsin pääsarjasta, eikä Santala jatkanut seurassa.

Santala palasi kaudeksi 2018–2019 Suomeen, kun hän teki vuoden sopimuksen HIFK:n kanssa. Kausi jäi Santalan uran viimeiseksi. HIFK ylsi sen aikana Liigan pronssiotteluun. Pitkän uransa aikana Santala pelasi SM-liigassa 363 runkosarjaottelua ja Sveitsin pääsarjassa 427 runkosarjaottelua.

### Maajoukkue

Santala on pelannut kolmet jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, vuonna 2003, 2006 ja 2009. Vuonna 2003 hän pelasi seitsemän ottelua, ja saalisti yhden syöttöpisteen, mutta vuonna 2006 hän pääsi kokoonpanoon vain kertaalleen, mutta voitti pronssia joukkueen mukana. Santala pelasi kaikki seitsemän ottelua vuonna 2009.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet
Esa Kotilainen

**Esa Antero Kotilainen** (4. huhtikuuta 1946 Kuusankoski – 6. marraskuuta 2023 Kuusankoski) oli suomalainen kosketinsoittaja. Hän soitti 1970-luvulla lyhyen aikaa Wigwam- ja Tasavallan Presidentti -yhtyeissä, sekä julkaisi oman sooloalbumin *[[Ajatuslapsi]]* vuonna 1977. Kotilaiselle myönnettiin rytmimuusikoilla harvinainen director musices -arvonimi vuonna 2000..

## Ura
Kuusankoskella varttunut ja siellä jälleen vuodesta 1991 asunut Kotilainen työskenteli armeijan jälkeen Karjalan lennostossa ja aloitti Kuopiossa lentokonemekaanikon opinnot, mutta musiikki vei pian mukaansa. Hän oli aloittanut muusikon uransa soittamalla harmonikalla valsseja ja tangoja. Pianohaitarista hän siirtyi Hammond-urkuihin ja muihin kosketinsoittimiin ja liittyi 1960-luvun lopulla Tamara Lundin kiertueyhtyeeseen. Vuonna 1970 hän esiintyi Dannyn kesäshow-kiertueella ja sen jälkeen Kisun ja Kirkan yhtyeissä. Tämän jälkeen Kotilainen siirtyi soittamaan erityisesti progressiivisen rockin yhtyeissä kuten Piirpauke, Tasavallan Presidentti ja Wigwam. Hän oli myös mukana Hectorin ja Jukka Tolosen albumeilla. Hän hankki Suomen ensimmäisen Minimoog-syntetisoijan vuonna 1973, ja tuli erityisesti tunnetuksi sen soittajana. Hän käytti sitä moniin tyylilajeihin, iskelmään, diskoon, rockiin, jazziin, mainoksiin ja elokuviin. Hänellä oli myös yksi Suomen harvoista Mellotron -kosketinsoittimista. Muita Kotilaisen yhtyeitä olivat 1970-luvulla Neum, ja Dimensio sekä 1980-luvun taitteessa uudelleen koottu Karelia. 

1980- ja 1990-luvuilla kosketinsoittaja Kotilainen soitti muun muassa Remu Aaltosen, Ballsin, J. Karjalaisen, Neumannin ja Pelle Miljoonan albumeilla. Hän oli mukana yhden albumin 1986 julkaisseessa Halleyn planeetta -kokoonpanossa.

Samaten hän soitti Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. Lillehammerin talviolympialaisten avajaisissa vuonna 1994 hän esiintyi yhdessä Nils-Aslak Valkeapään ja Paroni Paakkunaisen kanssa. Vuonna 2007 Kotilainen soitti Mellotronia eräällä Hectorin jäähyväiskiertueista nimeltään ”Näkemiin – kuulemiin”.

Soololevyillään Kotilainen soitti myös hanuria. Albumi *[[Turpeisen baari]]* (2003) sisältää musiikkia televisiosarjoihin *Vain muutaman huijarin tähden*, *Peräkamaripojat* ja *Mooseksen perintö*.

Vuosina 2001–2006 ja 2018 Kotilainen soitti koskettimia uudelleen aktivoituneessa Wigwamissa. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2011.

## Diskografia

### Sooloalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Flu-Bandin kanssa
* 

### Nils-Aslak Valkeapään kanssa
* 
* 
* 

### Nils-Aslak Valkeapää, Johan Anders Baer, Seppo Paakkunainen & Esa Kotilainen
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Esa Kotilaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Tauno Äikää

**Tauno Äikää** (9. joulukuuta 1917 Kurkijoki – 24. kesäkuuta 2008 Espoo) oli suomalainen urkuri ja pianisti.

## Elämäkerta
Äikää opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa Ernst Lingon ja urkujensoittoa Elis Mårtensonin johdolla ja suoritti urkudiplomin vuonna 1950 sekä pianodiplomin vuonna 1951. Lisäksi hän teki opintomatkoja Saksaan ja Ranskaan. Äikää työskenteli urkurina Kuopion maaseurakunnassa vuosina 1942–1951 ja Lahdessa vuosina 1951–1958. Sittemmin Äikää toimi Johanneksen seurakunnassa Johanneksenkirkon urkurina 1958–1982 ja Sibelius-Akatemian opettajana vuosina 1958–2008 sekä lehtorina 1966–1983. Hän vieraili lukuisten kansainvälisten urkutapahtumien esiintyjänä ja konsertoi laajalti Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Äikään asiantuntemusta on usein hyödynnetty urkujen suunnittelussa. Hän toimi aikanaan Viipurin Lauluveikot -mieskuoron 1. Adventtisunnuntaiden urkurina Johanneksenkirkossa Helsingissä.

Sulo Saaritsin laulama ja Äikään säestämä "Taas kaikki kauniit muistot" on vuodesta 1955 perinteisesti soitettu Yleisradiossa joulurauhan julistuksen radioinnin jälkeen.

Äikäälle myönnettiin director musices -arvonimi vuonna 1952, professorin arvonimi vuonna 1974 sekä Pro Finlandia -mitali 1972. Hän sai elämäntyöstään Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon 1984, säveltaiteilijain valtionpalkinnon 1979, kirkon musiikkipalkinnon vuonna 1984 ja taiteilijaeläkkeen vuonna 1985. Äikää kuoli 90-vuotiaana Espoossa kesällä vuonna 2008.

Jatkosodan aikana, vuonna 1943 Äikää toimi pianistina Iskevät Kiilat -ryhmässä, joka teki syksyllä viihdytyskiertueen Keski-Suomessa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
RPG

**RPG** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

*RPG, ohjelmointikieli
*RPG Life Sciences, intialainen lääkealan yritys
*roolipeli, RPG, englannin sanoista *role-playing game*, esimerkiksi
** tietokoneroolipeli, RPG tai CRPG, tietokonepeli, jonka oleellisia piirteitä ovat muun muassa tarina ja pelaajahahmon kehittyminen

*rakettitoiminen sinko, RPG, venäjän kielen sanoista  (translitteroituna "Rutšnoi Protivotankovyi Granatomet", suom. *kannettava panssarintorjuntakranaatinlaukaisin*), esimerkiksi:
**RPG-2
**RPG-7
**PG-7VR
**RPG-16
**RPG-18
**RPG-22
**RPG-26
**RPG-27
**RPG-29.
Hannele Yki-Järvinen

**Hannele Yki-Järvinen** (s. 25. helmikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen lääkäri. Lääketieteen ja kirurgian tohtori Yki-Järvinen on ollut Helsingin yliopiston sisätautiopin professori vuodesta 1997 ja HYKSin Diabetesklinikan ylilääkäri vuodesta 2000. Hän oli Suomen Akatemian akatemiaprofessorina 1995–2000 ja 2000–2005, Texasin yliopiston apulaisprofessorina 1994–1997 ja Karoliinisen instituutin professorina vuodesta 2002. Hän on kansainvälisesti arvostettu diabeteksen, tarkemmin insuliiniresistenssin, tutkija. Yki-Järvinen havaitsi kroonisen hyperglykemian aiheuttavan insuliiniresistenssiä. Hän sai 1995 nuoren tutkijan Anders Jahren palkinnon. Vuonna 2025 hän sai Matti Äyräpään palkinnon.

## Lähteet
* *Suomi-Fakta* (WSOY, 2002)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Dia­betes And Non-Al­co­holic Fatty Liver Dis­ease
Atso Almila

**Atso Aksel Almila** (s. 13. kesäkuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja pasunisti. Hän toimi Sibelius-Akatemian kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professorina vuosina 2013–2019 eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Almila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1972. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Sibelius-Akatemiassa Jorma Panulan sekä kuoronjohtoa Harald Andersénin johdolla ja suoritti kapellimestaridiplomin vuonna 1979. Vuonna 1981 hän sai jaetun ensimmäisen sijan yhdessä Jukka-Pekka Sarasteen kanssa pohjoismaisissa kapellimestarikilpailuissa Norrköpingissä.

Almila johti Polyteknikkojen Orkesteria vuosina 1975–1979, Suomen Kansallisteatterin orkesteria 1982–1987 sekä 1989–1995 ja Tampereen kaupunginorkesteria vuodet 1987–1989. Vuosina 1993–2000 hän oli Joensuun kaupunginorkesterin taiteellinen johtaja. Kuopion kaupunginorkesterin kapellimestarina hän toimi vuodet 1995–1999. Syksystä 2007 hän on toiminut orkesterin toisena kapellimestarina. Vuodesta 2000 hän on ollut päävierailija Seinäjoen kaupunginorkesterissa, jota hän on myös johtanut Tangomarkkinoilla. Vuonna 2013 hänet nimitettiin Joensuun kaupunginorkesterin kunniakapellimestariksi.

Almila on toiminut Sibelius-Akatemiassa orkesterinjohdon yliassistenttina vuodesta 1991 lähtien sekä orkesterinjohdon lehtorina vuosina 2002–2010. Hän hoiti määräaikaista orkesterinjohdon professuuria elokuusta 2013 alkaen Leif Segerstamin jäätyä eläkkeelle. Joulukuussa 2013 hänet nimettiin viisivuotiseen kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professuuriin elokuusta 2014 alkaen.

Almila on tuottelias säveltäjä. Hän on säveltänyt muun muassa oopperat *Kolmekymmentä hopearahaa* (1987), *Ameriikka* (1991), *Isontaloon Antti* (2000), *Pohjanmaan kautta* (2002), *Auringonkukat* (2009) ja *Salapoliisiooppera* (2014). Tuotantoon kuuluu myös viisi sinfoniaa (1988, 2003, 2008, 2012 ja 2017), konserttoja, kamarimusiikkia sekä teatteri- ja elokuvamusiikkia. Televisioon hän sävelsi musiikin Jouko Turkan *[[Seitsemän veljestä (televisiosarja)|Seitsemään veljekseen]]* (1989). Hän on työskennellyt myös *Muusikko*-lehden, *[[Ilkka (sanomalehti)|Ilkan]]* ja *[[Savon Sanomat|Savon Sanomien]]* kolumnistina. Vuosina 1993–1997 Almila oli valtion säveltaidetoimikunnan jäsen.

Almilan isä oli toimittaja ja dekkarikirjailija Matti Almila alias *Kai de Puu*. Almilan ensimmäinen puoliso oli kirjailija Tuulia Aho (1977–1985). Hän on ollut toisen puolisonsa kanssa naimisissa vuodesta 1997. Almilalla on viisi lasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Sami Lehtinen

**Sami ”Parta-Sami” Lehtinen** on suomalainen basisti ja kitaristi, joka on toiminut Apulannan basistina. Hän on kotoisin Tammelasta ja koulutukseltaan soitinrakentaja. Nykyään hän asuu Helsingissä.

Lehtisestä tuli Apulannan virallinen jäsen vuoden 2005 alussa Tuukka Temosen lähdettyä yhtyeestä. Ennen Temosen lähtöä Lehtinen oli toiminut vuodesta 2001 lähtien yhtyeen keikkakitaristina. Hän soitti lisäkitaroita albumille *[[Hiekka (Apulanta)|Hiekka]]* ja EP:lle *[[Pudota]]*. Ennen Apulantaan liittymistään Lehtinen työskenteli rakennustyömaalla.

Lehtinen lopetti Apulannan basistina toukokuussa 2014.

## Lähteet
Migé Amour

**Migé Amour** (oik. **Mikko Paananen**; s. 19. joulukuuta 1974 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on HIM-yhtyeen basisti ja perustajajäsen. Hän on soittanut myös yhtyekaverinsa, kitaristi Mikko Lindströmin Daniel Lioneye -yhtyeessä.

Vuonna 2013 Amour voitti YleX:n Suomen paras basisti -äänestyksen.

## Yksityiselämä
Amourilla on kaksi veljeä ja sisko. Isä Sven-Erik Paananen soittaa Helsingin kaupunginorkesterissa oboeta ja äiti Riitta Elstelä on näyttelijä.

## Lähteet