open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hong Cha-ok

**Hong Cha-ok** (, s. 10. maaliskuuta 1970 Gunwi) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Hong kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Vuoden 1988 Soulin olympialaisissa Hong pelasi kaksinpelissä. Hän voitti alkulohkossaan neljä ottelua ja hävisi yhden. Hän voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella tšekkoslovakialaisen Renata Kasalován, mutta hävisi puolivälierissä kiinalaiselle Jiao Zhiminille 3–0. Tämän jälkeen hän pelasi kaksi sijoitusottelua: ensimmäisen hän hävisi Neuvostoliiton Valentina Popovalle ja toisen alankomaalaiselle Bettine Vriesekoopille. Täten hänen lopullinen sijoituksensa oli kahdeksas. Barcelonan olympialaisissa 1992 Hong pelasi nelinpelissä Hyun Jung-hwan parina. He voittivat kummatkin alkulohkonsa ottelut. Puolivälierissä he voittivat yhdistyneen joukkueen parin 3–0. Välierissä he kohtasivat kiinalaisparin Deng Yaping-Qiao Hong, joka oli eteläkorealaisia parempi erin 3–1. Näin Hong saavutti olympiapronssia Barcelonassa, kun tuolloin ei pelattu erillistä pronssiottelua.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Hong saavutti mestaruuden vuonna 1991 joukkuekilpailussa. Hänellä on myös MM-pronssia vuodelta 1993 samoin joukkuekilpailusta.

## Lähteet
Eeva Sarlin

**Eeva Sarlin** (s. 31. heinäkuuta 1991)  on suomalainen maantiepyöräilijä.

Sarlin saavutti maantiepyöräilyn maantieajon SM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2018.

## Lähteet
Giuliana Olmos

**Giuliana Olmos** (s. 4. maaliskuuta 1993 Schwarzach, Itävalta) on meksikolainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 343 maaliskuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 65 syyskuussa 2019. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.

Olmos on ensimmäinen meksikolainen WTA-turnauksen loppuottelussa pelannut, kun hän eteni finaaliin Monterreyn nelinpelissä vuonna 2018. Ensimmäisen nelinpelin turnausvoittonsa WTA-tasolla hän saavutti Nottinghamissa 2019. Toisen WTA-nelinpeliturnauksen hän voitti Acapulcossa 2020. Molemmat turnausvoitot hän otti Desirae Krawczykin kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Yhdystie 4531

**Yhdystie 4531** on yhdystie, joka kulkee Pieksämäellä Kontiopuiston kaupunginosan itäpuolella sijaitsevasta valtatien 23 risteyksestä Pieksämäen keskustaan. Tien pituus on noin 2 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Varkaudentie* valtatieltä 23 Partaharjuntien risteykseen, *Kaakinmäenkatu* ratapihan ylittävälle sillalle, ja *Keskuskatu* koko loppumatkan eli Kauppakadun ja Toikantien risteykseen.

## Lähteet
Tuulikki Närhinsalo

**Marja Tuulikki Närhinsalo** (o.s. **Kuusisto**, s. 16. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen intendentti, musiikkialan hallinnon vaikuttaja ja musiikkitoimittaja.

Närhinsalo valmistui Sibelius-Akatemiasta pianonsoiton opettajaksi vuonna 1975, ja hän on opettanut Helsingin konservatoriossa, Kotkan seudun musiikkiopistossa, Lapin musiikkiopistossa Rovaniemellä, Joutsenon musiikkikoulussa ja Lappeenrannan musiikkiopistossa. Vuonna 1985 hänet kutsuttiin Lappeenrannan laulukilpailun toiminnanjohtajaksi. Hän oli Lappeenrannan kaupunginorkesterin intendentti vuosina 1998–2005, jolloin hänet kutsuttiin Suomen Kansallisoopperan taiteelliseksi suunnittelupäälliköksi. Eläköidyttyään vuonna 2008 Närhinsalo on hoitanut viransijaisuuksia Radion sinfoniaorkesterin apulaisintendenttinä, Joensuun kaupunginorkesterin intendenttinä, Avanti!-kamariorkesterin toiminnanjohtajana ja  Taideyliopiston Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesterin  intendenttinä. Vuonna 2018 Närhinsalo kutsuttiin Lemin musiikkijuhlien taiteelliseksi johtajaksi vuoden kiinnityksellä Niina Keitelin seuraajana. Närhinsalo on toiminut vierailevana teatterikapellimestarina Helsingissä, Hämeenlinnassa, Rovaniemellä ja Lappeenrannassa ja johtanut satoja musikaali- ja operettiesityksiä (mm. Fantasticks, Viulunsoittaja katolla, Teatterilaiva, West Side Story). Hän on säveltänyt ja sovittanut mm.  kuorolauluja ja teatterimusiikkia. Hän on johtanut mm. Helsingin työväen sekakuoroa, Kansallis-Kuoroa, Seitakuoroa ja Lappeenrannan kamarikuoroa. Seitakuoron LP-levy "Ei unta vaan elämää" ilmestyi vuonna 1984. Nykyinen Seitakuoro on äänittänyt Alba Recordsin tuottamalle CD:lle  hänen kappaleensa "Lapin tytön laulu".

Närhinsalon isä oli säveltäjä Taneli Kuusisto. Hänen sisarensa oli professori Irmeli Niemi ja veljensä säveltäjä Ilkka Kuusisto. Närhinsalo oli naimisissa näyttelijä-ohjaaja Timo Närhinsalon kanssa miehensä kuolemaan asti 1968–2022.

## Lähteet
Ryō Kawasaki

**Ryō Kawasaki** (, 25. helmikuuta 1947–13. huhtikuuta 2020) oli japanilainen jazz-fuusiokitaristi, säveltäjä ja yhtyeen johtaja. Hänet tunnetaan parhaiten yhtenä ensimmäisistä muusikoista, jotka kehittivät ja popularisoivat fuusiogenreä ja auttoivat kehittämään kitarasyntetisaattoria yhteistyössä Roland Corporationin ja Korgin kanssa.

1960-luvulla Kawasaki soitti erilaisten japanilaisten jazz-ryhmien kanssa ja perusti myös omat yhtyeensä. 1970-luvun alkupuolella hän muutti New Yorkiin, missä hän asettui työskentelemään mm. Gil Evansin, Elvin Jonesin, Chico Hamiltonin, Ted Cursonin, Joanne Brackeenin kanssa. 1980-luvun puolivälissä Kawasaki luopui musiikin esittämisestä tietokoneiden musiikkiohjelmistojen kirjoittamisen puolesta. Hän tuotti myös useita techno-tanssisinkkejä, perusti oman levy-yhtiön nimeltä Satellites Records ja palasi myöhemmin jazz-fuusioon vuonna 1991.
Hän kuoli Tallinnassa huhtikuussa 2020 73-vuotiaana.

## Lähteet
Antonia Gröndahl

**Antonia Gröndahl** (s. 25. toukokuuta 1995 Parainen)  on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän on edustanut ammattilaisena Team Rupelcleaningia vuonna 2021, IBCT-joukkuetta 2022 ja Duolar-Chevalmeire Cycling Teamia vuodesta 2023 lähtien.

Gröndahl saavutti maantiepyöräilyn SM-aika-ajon hopeaa vuonna 2018 ja pronssia 2016.

Gröndahl voitti maantiepyöräilyn SM-kultaa vuonna 2021 naisten elite-sarjassa ja sai SM-pronssia 2022.

## Lähteet
Laivatoimikunta

**Laivatoimikunta** on ulkomaanliikenteessä olevalla suomalaisella aluksella oleva toimielin, joka tutkii ja käsittelee työsuhteiden katkaisemiseen liittyviä asioita. Laivatoimikunta on valittava alukselle, jossa työskentelee vähintään kahdeksan työntekijää. Tällaisen toimielimen valitseminen tuli pakolliseksi 1978.

Vuonna 1955 annetun merimieslain mukaan aluksella tuli olla kurinpitolautakunta, jonka puheenjohtajana toimi aluksen päällikkö ja jäseninä kaksi hänen valitsemaansa henkilöä. Vuoden 1978 merimieslakia säädettäessä haluttiin poistaa kurinpitolautakunnan määräämät kurinpitosakot, mutta katsottiin kuitenkin tarkoituksenmukaiseksi säilyttää aluksen työntekijäryhmiä edustava toimielin, joka nimettiin laivatoimikunnaksi.

Tarvittaessa kokoon kutsuttavan laivatoimikunnan puheenjohtajana toimii aluksen päällikkö tai hänen ollessa estynyt hänen määräämänsä henkilö. Toimikuntaan kuuluu puheenjohtajan lisäksi kolme henkilöstön keskuudestaan valitsemaa jäsentä. Käsiteltäessä miehistön jäsentä koskevaa asiaa toimikunnan jäsenistä yhden tulee kuulua päällystöön ja kahden muun miehistöön. Kun käsitellään päällystön toimintaa koskevaa asiaa, kahden jäsenen tulee edustaa päällystöä ja yhden miehistöä. Jos henkilöstö ei valitse edustajiaan toimikuntaan, puheenjohtaja valitsee heidät.

Vuoden 2011 merityösopimuslain mukaan laivatoimikunta käsittelee työntekijästä johtuvasta syystä alkaneet työsuhteen päättämiset ja työntekijän työpaikallaan tekemää rikosta koskevat epäilyt. Aiemman vuonna 1978 säädetyn merimieslain mukaan laivatoimikunta tutki ja käsitteli työntekijöiden velvollisuuksien laiminlyönnit ja heidän aiheuttamansa vakavat häiriöt. Toimikunnalla oli oikeus jättää asia sillensä, antaa huomautus tai tehdä asiasta ilmoitus kurinvalvontalautakunnalle. Jos työntekijä oli tehnyt tai hänen epäiltiin tehneen rikoksen, asian tutki suomalainen viranomainen, tai jos se ei ollut mahdollista, tutkimuksen teki laivatoimikunta. Toimikunta tutki myös tapaukset, joissa työntekijä ei saapunut alukselle ja sen oli lähdettävä satamasta ilman häntä.

Muissa asioissa laivatoimikunnalla ei ole päätösvaltaa, vaan se on tutkiva ja neuvoa antava toimielin. Työnantaja ei saa purkaa tai irtisanoa työsopimusta ennen kuin laivatoimikunta on tutkinut asian. Tällä vältetään hätiköiden tehdyt purkamis- ja irtisanomispäätökset.

## Lähteet
Lorenzo Senni

__NOTOC__
**Lorenzo Senni** on italialainen elektronisen musiikin tuottaja, joka tunnetaan parhaiten kokeellisesta elektro- ja trance-vaikutteisesta musiikista. Senni on perustanut uransa aikana Presto!? levy-yhtiön, joka julkaisee kokeellista elektronista musiikkia. Brittiläinen levy-yhtiö Warp Records ja Lorenzo Senni solmivat levytyssopimuksen vuonna 2016, jonka jälkeen Senni on tuottanut muutamia julkaisuja levy-yhtiölle. 

## Diskografia

### Albumit
* *Early Works* (2008, Presto!?)
* *Dunno* (2010, Presto!?)
* *Quantum Jelly* (2012, Editions Mego)
* *Superimpostitions* (2014, Boomkat)
* *Scacco Matto* (2020, Warp Records)

### EP -levyt
* *EVOLVER + Remixes* (2014, Alku)
* *Persona* (2016, Warp Records)
* *XAllegroX / The Shape of Trance to Come* (2017, Warp Records)
* *XAllegroX / The Shape of RemixXxes to Come* (2018, Warp Records)
* *The Challenge* (2018, Warp Records)

## Lähteet
Autohissi

**Autohissi** eli **ajoneuvohissi** on hissi, joka on tarkoitettu ajoneuvojen korkeussuuntaiseen kuljettamiseen. 

## Käyttö
Autohissejä käytetään ajoneuvojen korkeussuuntaiseen kuljettamiseen rakennusten sisällä. Niiden tarkoituksena on kasvattaa pysäköintitaloihin ja -halleihin mahtuvien ajoneuvojen määrää. Jos kiinteistökustannukset ovat korkeat, autohissit voivat vähentää kokonaiskuluja, sillä ilman ajoluiskia tarvitaan vähemmän tilaa saman automäärän pysäköintiin. Samalla periaatteella toimivia ajoneuvonostimia käytetään huoltamoilla ja autokorjaamoilla nostamaan autoja siten, että niiden pohjalle päästään suorittamaan huolto- ja korjaustöitä.

## Esimerkkejä
Autohissi sisältyi yhdysvaltalaisen poliitikon ja entisen presidenttiehdokkaan Mitt Romneyn vuoden 2008 rakennussuunnitelmaan, joka koski hänen San Diegon La Jollan rantatalonsa uudelleenrakentamista. Hissillä on tarkoitus kuljettaa autoja kerrosten välillä autotallissa, johon mahtuu neljä ajoneuvoa, joista osa on välitasanteella. Romney sai lopullisen hyväksynnän rakennushankkeelleen lokakuussa 2013, kun hanketta koskenut valitus hylättiin.

Sunny Isles Beachilla, Floridassa sijaitsevassa Porsche Design Tower -pilvenpiirtäjässä on 132 asuntoa ja kolme autohissiä. Rakennuksen suunnittelija käyttää hisseistä nimeä "Dezervators". Autohissit kuljettavat autot ylös kaikkien asuntojen yhteydessä oleville autopaikoille. Hissit ovat kiinni pyöreissä lasirakenteissa ja kääntyvät oikean pysäköintipaikan suuntaan, jolloin asukkaat pystyvät ajamaan suoraan asuntonsa yhteydessä olevalle paikalleen. Rakennus valmistui vuonna 2017.

Elon Muskin omistama The Boring Company rakensi ajoneuvohissin koekappaleen vuonna 2017. Vuonna 2018 yritys sai Kalifornian kaupunginvaltuuston Hawthorelta luvan rakentaa ajoneuvohissin, joka on suunniteltu yhdistämään maanpäällinen autohalli maanalaiseen koetunneliin nimeltään Boring Test Tunnel. Yhtiö aikoo käyttää koetunnelia ja hissiä tutkiakseen ja kehittääkseen maanalaista hyperloop-järjestelmää, jonka tarkoituksena on ratkaista Los Angelesin liikenteen ongelmat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Y. S. Koskimies

**Yrjö Samuel Koskimies** (4. maaliskuuta 1908 Seinäjoki – 21. tammikuuta 1996 Hämeenlinna) oli Hämeenlinnan maakunta-arkiston hoitaja ja historiaan perehtynyt tietokirjailija, joka sai professorin arvonimen ansioistaan historiantutkijana.

Koskimies kuului menestyneeseen pohjalaiseen Forsmannien ja Koskimiesten kulttuurisukuun. Hän syntyi kirkkoherra, rovasti Eevertti Kustaa Koskimiehen (ent. Forsman) ja Helmi Evelina Petterssonin perheeseen. Yrjö Koskimies kirjoitti ylioppilaaksi 1926 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1934. Yliopisto-opintojen jälkeen hän teki arkistotutkimuksia Ruotsissa.

Yrjö Koskimies osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Varsinaisen työuransa hän aloitti Valtionarkiston ylimääräisenä amanuenssina 1937–1946 ja jatkoi ensin nuorempana amanuenssina 1946–1949 ja sitten vanhempana amanuenssina 1949–1951. Vuonna 1951 Koskimies aloitti Hämeenlinnassa maakunta-arkistonhoitajana ja jatkoi tätä työtä vuoteen 1973 asti eli eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Päätyönsä ohessa Koskimies ehti toimia Suomen Sukututkimusseuran sihteerinä 1946–1950 ja seuran johtokunnan jäsenenä. Arkistoainesten supistamiskomitean sihteerinä hän oli 1949–1951 sekä useiden Hämeenlinnan kaupungin toimikuntien ja johtokuntien jäsenenä vuoden 1961 jälkeen. Sukututkimuksen ohella Koskimiehen erityinen harrastus oli matkailu Italiassa ja siihen liittyvä Hämeenlinnan Finlandia–Italia yhdistyksen puheenjohtajuus.

Maakunta-arkistonhoitajan työn oheen sopi luontevasti ura historiantutkijana. Koskimies kirjoitti jo 1940-luvun lopulla lyhyitä henkilöhistoriallisia ja paikallishistoriallisia tutkimuksia. Laajempia artikkeleita erityisesti hallintohistoriasta hän loi Hämeen maakuntahistoriaan ja hänet muistetaan myös teossarjan pitkäaikaisena toimitussihteerinä. Hämeenlinnan kaupungin historiasta Koskimies kirjoitti kaksi laajaa teosta, joissa käsiteltiin kokonaisen vuosisadan aikaisia tapahtumia. Melko laajoja paikallishistoriallisia artikkeleita hän laati Jämsän ja Someron pitäjänhistorioihin sekä Hauhon, Tuuloksen ja Luopioisten yhteiseen historiateokseen.

## Teoksia
**Jurvan seurakunnan historia*, 1954
**Hämeen historian* osa II:2, 1960
**Hämeen historian* osa III:1, 1966
**Hämeen historian* osa IV:2, 1973, yhdessä muiden kirjoittajien kanssa
**Hämeenlinnan kaupungin historia 1975–1944*, 1966
**Vanha ja uusi Hämeenlinna*, 1971
**Hämeenlinnan kaupunki 1945–1974*, 1977
*sekä noin 60 tutkielmaa erilaisissa sarjajulkaisuissa ja aikakauskirjoissa.

## Lähteet
Klassikkosuoja

**Klassikkosuoja** () tarkoittaa tiettyjen maiden tekijänoikeuslakiin sisältyvää säännöstä, joka kieltää käyttämästä taideteoksia loukkaavalla tavalla tekijän kuoleman jälkeen. Kielto on voimassa myös silloin kun tekijänoikeus on lakannut tai sitä ei ole ollut.

Suomen tekijänoikeuslaissa klassikkosuojasta säädetään 6 luvun 53 §:ssä. Jos kirjallisen tai taiteellisen teoksen suhteen tekijän kuoltua menetellään julkisesti sivistyksellisiä etuja loukkaavalla tavalla, on opetusministeriöllä valta kieltää sellainen menettely.

Kielto on Suomessa määrätty ainoastaan kerran niin kutsutussa Kynäbaari-jutussa vuonna 1962. Tuolloin opetusministeriön määräämästä kiellosta valitettiin, ja korkein oikeus päätti lopulta vuonna 1967 pysyttää kiellon voimassa. Sen jälkeenkin opetusministeriötä on pyydetty määräämään kielto muun muassa tapauksessa, joka koski Akseli Gallen-Kallelan maalausten käyttöä keräilylautasissa, mutta ministeriö ei kieltoa määrännyt.

Vastaava säännös sisältyy myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan sekä Italian tekijänoikeuslakiin. Norjassa kieltoja on määrätty useasti, Tanskassa kahdesti, ja Ruotsissa on yksi tapaus vireillä.

## Lähteet
Paul McCandless

**Paul McCandless** (s. 24. maaliskuuta 1947 Indiana, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti ja säveltäjä. Hänen soitinvalikoimaansa kuuluvat useat puupuhallinsoittimet: oboe, englannintorvi, bassoklarinetti, saksofonit (sopraano & sopranino) sekä kansanhuilujen kokoelma.

McCandless opiskeli Manhattan School of Musicissa. Hänellä on tausta sekä klassisessa musiikissa että jazzissa. Hänet tunnetaan etenkin työstään Paul Winter Consortissa ja Oregon-yhtyeessä. Hänen yhteistyökumppaniensa joukossa ovat olleet Eberhard Weber, Pat Metheny, Jaco Pastorius, Wynton Marsalis, Lyle Mays, Mark Isham, Steve Reich, Al Jarreau, Bruce Hornsby, Art Lande, Carla Bley, Tony Furtado, The String Cheese Incident, Nguyên Lê, Proteus 7, Fred Simon, Theo Jörgensmann, Barre Phillips, Leftover Salmon ja Sandip Burman. Vuonna 2015 McCandless esiintyi solistina Stuttgartissa järjestetyssä tribuuttitapahtumassa Eberhard Weberille. Klassisena muusikkona hän on esiintynyt solistina esimerkiksi Saint Paulin kamariorkesterin, Philadelphian orkesterin, Buffalon filharmonikkojen, Los Angelesin filharmonikkojen ja Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin kanssa.

McCandless on saanut Grammy-palkinnot työstään Béla Fleck and the Fleckstonesin kanssa (1996) ja Paul Winter Consortin kanssa (2007, 2011).

McCandlessin säveltämää musiikkia on käytetty useissa elokuvissa. Hän on myös julkaissut useita omien sävellystensä levytyksiä johtamiensa yhtyeiden kanssa. Hänen orkesterimusiikkiaan kuullaan levyllä *[[Oregon in Moscow]]*, jossa esiintyvät Oregon ja Moskovan Tšaikovski-sinfoniaorkesteri.

## Lähteet
Anu Vuorinen

**Anu Vuorinen** (s. 28. elokuuta 1957 Mäntsälä) on suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili 1970-luvulla aitajuoksuissa. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Mäntsälän Urheilijoita.

Vuorinen saavutti Kalevan kisoissa pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1975 ja sijoittui 200 metrin aitajuoksussa neljänneksi 1974 ja kuudenneksi 1973 sekä 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi 1974. Hän edusti Suomea maaottelussa Ruotsia vastaan 1974 ja kolmimaaottelussa Länsi-Saksaa ja Puolaa vastaan 1975; ensin mainitussa hänen lajinaan oli 100 metrin aitajuoksu ja jälkimmäisessä 400 metrin aitajuoksu.

Vuorisen ennätys 100 metrin aitajuoksussa on 15,3&nbsp;s vuodelta 1974, 200 metrin aitajuoksussa 28,9&nbsp;s vuodelta 1974 ja 400 metrin aitajuoksussa 63,09&nbsp;s vuodelta 1975.

## Lähteet
Gamagōri

**Gamagōri** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren Mikawanlahden rannikolla. Pohjoisessa sen alue nousee Hazuvuorille. Kaupunkiin kuuluu myös useita pieniä saaria, merkittävimpinä Mikawa-Ōshima ja Takeshima. Gamagōrissa on 80&nbsp;037 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 56,95 neliökilometriä.

Gamagōrin kyläasutus alkoi kasvaa 1880-luvun lopussa avatun Tōkaidō-rautatielinjan aseman vierelle. Tätä ennen seutu eli lähinnä maanviljelystä ja kalastuksesta. Nykyisin tärkeä elinkeino on tekstiiliteollisuus, etenkin köysien tuotanto. Sittemmin kaupunkiin on sijoittuut myös metalli-, kone- ja elintarviketeollisuutta. Gamagōrilla on hyvä luonnonsatama, ja kaupungin alueella toimiikin useita kalastussatamia, joista Miya kehittyi kalastussatamana ja riisin vientisatamana jo Edo-kaudella. Etelään viettävillä vuorenrinteillä viljellään *[[mikan]]*-mandariineja. Kaupunkioikeudet Gamagōri sai kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. 

Matkailijoita Gamagōriin houkuttelevat kauniit merimaisemat ja esimerkiksi Katahara-onsenin, Miya-onsenin ja Nishiura-onsenin kuumat lähteet. Muita nähtävyyksiä ovat Takeshiman saarelle rakennettu Yaotomi-jinjan šintolainen pyhäkkö ja Takeshiman akvaario. Mikawanlahden puolikansallispuisto sijaitsee suureksi osaksi kaupungin alueella. Gamagōria palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Nagoya-rautateiden Gamagōri-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Takeshima7.JPG|Yaotomi-jinja
Tiedosto:三谷まつり (愛知県蒲郡市三谷町) - panoramio (6).jpg|Miya-matsuri
Tiedosto:Ajisainosato1.jpg|Katahara-onsenin hortensiapuistoa
Tiedosto:Ragunatenbos1.JPG|Laguna Ten Bosch -lomakohde
Tiedosto:Gamagori Station (2018-05-19) 11.jpg|Gamagōrin rautatieasema


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Konstantin Renvald

**Konstantin Renvald** (25. elokuuta 1831 – 24. syyskuuta 1909) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Konstantin Renvaldin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Johan Gabriel Renvald ja Sofia Ivanovna Osinskaja ja puoliso vuodesta 1894 Ellen Elisabet Lithenius.  Renvald tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1845 ja määrättiin sieltä 1851 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Paavalin rykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1854 ja luutnantiksi 1855. Renvald osallistui Krimin sotaan 1854–1855. Alikapteeniksi 1861 ylennettynä hän oli 1863 mukana kukistamassa tammikuun kansannousua Puolassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1864 ja everstiksi 1867 ja määrättiin 1871 komentajaksi 94. Jenisein jalkaväkirykmenttiin. Kenraalimajuriksi Renvald yleni 1877, Turkin sodan aikana 1877–1878 hän palveli Venäjän armeijan ylipäällikön esikunnassa. Sodan jälkeen Renvald siirrettiin palvelukseen Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaostoon ja määrättiin Helsinkiin sijoitetun 23. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Hänestä tuli 1889 Suomen sotaväen päällikön apulainen, kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1891. Renvald sai eron sotapalveluksesta vuonna 1894.

Renvaldin veljenpoika oli eversti, Helsingin komendantti Adolf Renvald.

## Lähteet
Anneli Soila

**Anneli Raija Hilkka Soila** (s. 12. kesäkuuta 1958 Joensuu) on suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili 1970-luvulla pika- ja aitajuoksuissa. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Joensuun Katajaa.

Soila saavutti Kalevan kisoissa 400 metrin aitajuoksussa hopeaa vuonna 1976 ja pronssia vuonna 1977 sekä sijoittui neljänneksi vuonna 1975. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti Joensuun Katajan joukkueessa pronssia 4&nbsp;×&nbsp;400 metrillä vuonna 1977 sekä 3&nbsp;×&nbsp;800 metrillä vuosina 1977 ja 1978. Hän edusti Suomea vuonna 1977 maaottelussa Isoa-Britanniaa vastaan Oulussa ja Euroopan cupin välierässä Bukarestissa.

Soilan ennätys 400 metrin aitajuoksussa on 61,59&nbsp;s, minkä hän juoksi Tampereella heinäkuussa 1977.

## Lähteet
Yang Young-ja

**Yang Young-ja** (, s. 6. heinäkuuta 1964 Iksan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Yang osallistui urallaan olympialaisiin Soulissa vuonna 1988. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkonsa jokaisen ottelun 3–0. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella tšekkoslovakialainen Marie Hrachová voitti Yangin 3–1. Nelinpeliin Yang osallistui Hyun Jung-hwan parina. He voittivat alkulohkonsa kaikki seitsemän ottelua häviten yhteensä vain yhden erän. Puolivälierissä he voittivat alankomaalaisen parin 2–0. Välierissä Hyun ja Yang kohtasivat japanilaiset Kiyomi Ishidan ja Mika Hoshinon, jotka eteläkorealaiset voittivat 2–0. Loppuottelussa eteläkorealaispari kohtasi kiinalaisparin Chen Jing–Jiao Zhimin, jotka he voittivat erin 2–1.

Maailmanmestaruuskilpailuista Yang saavutti yhteensä kuusi mitalia. Ainoan maailmanmestaruutensa hän voitti vuonna 1987, kun hän voitti naisten nelinpelin. Samana vuonna hän saavutti hopeaa kaksinpelistä ja joukkuekilpailusta sekä pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös MM-hopeaa kaksinpelistä vuodelta 1983 ja MM-pronssia joukkuekilpailusta vuodelta 1985.

## Lähteet
Filip Fredrik Roediger

**Filip Fredrik Roediger** (1. toukokuuta 1802 Valkeala – 13. lokakuuta 1868 Viipuri) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti, jonka suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen.

Filip Fredrik Roedigerin vanhemmat olivat Saarbrückenissä syntynyt eversti Filip Henrik Roediger ja Anna Elisabet Lüdecke ja puoliso vuodesta 1842 Elisabet Charlotta von Schulmann. Heidän pojastaan Alexander Roedigerista tuli jalkaväenkenraali ja Venäjän sotaministeri ja Nikolai Gustav Roedigerista kenraaliluutnantti. Filip Fredrik Roediger tuli oppilaaksi Haapaniemen sotakouluun 1816. Hänet siirrettiin sieltä Haminan kadettikouluun, josta hän valmistui kurssinsa priimuksena. Roediger määrättiin valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen keisarin seurueen majoitusmestariosastoon 1821, mutta siirrettiin pian vastaperustettuun Venäjän armeijan yleisesikuntaan. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1825 ja luutnantiksi 1828. Roediger palveli 2. armeijakunnan joukoissa Venäjän–Turkin sodassa 1828–1829. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1831 ja määrättiin majoitusmestariksi 1. kevyeen ratsuväkidivisioonaan 1832, jolloin hän myös yleni kapteeniksi.

Everstiluutnantiksi 1836 ylennettynä Roediger komennettiin 1839 maanmittaustöiden johtajaksi Puolaan. Everstiksi hän yleni 1844, jolloin hänet määrättiin Venäjän armeijan krenatöörijoukkojen ylimajoitusmestariksi. Vuonna 1846 Roediger nimitettiin H.K.K. Hollannin Prinssi Frederikin krenatöörirykmentin komentajaksi ja vuonna 1852 Venäjän armeijan krenatöörijoukkojen esikuntapäälliköksi. Kenraalimajuriksi Roediger ylennettiin 1853, jolloin hän sai nimityksen kreivi Araktšejevin kadettikoulun johtajaksi Novgorodiin. Roediger aateloitiin 1854, suku merkittiin 1856 Suomen ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 218. Vuonna 1854 Roediger siirrettiin Aleksanterin kadettikoulun johtajaksi, ensin Brest-Litovskiin ja sitten Moskovaan. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraaliluutnanttina huhtikuussa 1861.

## Lähteet
Chen Zihe

**Chen Zihe** (, s. 29. helmikuuta 1968) on kiinalainen entinen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Chen osallistui urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Barcelonan olympialaisissa 1992. Kaksinpelissä Chen voitti kaikki kolme alkulohko-otteluaan, jokaisen 2–0. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella hän voitti japanilaisen Mika Hoshinon. Puolivälierissä Chen hävisi pohjoiskorealaiselle Ri Bun-huille 3–1. Nelinpelissä Chen pelasi Gao Junin parina. He voittivat kaikki kolme alkulohkonsa ottelua häviämättä erääkään. Puolivälierissä kiinalaispari voitti Hongkongia edustaneen parin Chan Tan Lui–Chai Po Wan 3–1. Välierissä he voittivat Pohjois-Korean parin Ri Bun-hui–Yu Sun-bok 3–1. Loppuottelussa Chen ja Gao hävisivät toiselle kiinalaisparille Deng Yaping–Qiao Hongille 3–1.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Chen saavutti kuusi mitalia. Hän voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa joukkuekilpailusta vuonna 1989. Muut kaksi MM-kultaa ovat vuosilta 1991 (naisten kaksinpeli) ja 1993 (joukkue). MM-hopeaa hän saavutti vuonna 1991 sekanelinpelissä ja joukkuekilpailusta. MM-pronssia hänellä on vuodelta 1993 nelinpelistä.

## Lähteet
Nikolai Gustav Roediger

**Nikolai Gustav Roediger** (11. heinäkuuta 1848 Novgorod – 1919 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti ja suomalainen aatelinen.

Roedigerin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Filip Fredrik Roediger ja Elisabet Charlotta von Schulmann ja puoliso vuodesta 1879 Nadeshda Ivanova. Roedigerin veli Alexander oli jalkaväenkenraali, joka toimi Venäjän sotaministerinä.  Nikolai Gustav Roediger tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1860, josta hänet siirrettiin 1866 Pietariin H.M. Keisarin paašikouluun. Sieltä 1867 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Roediger ylennettiin aliluutnantiksi 1870, luutnantiksi 1873 ja alikapteeniksi 1877. Hän osallistui rykmentissään Turkin sotaan 1877–1878. Kapteeniksi Roediger ylennettiin 1883 ja everstiksi 1889. Vuonna 1890 hänet määrättiin komentajaksi 41. jalkaväen reservipataljoonaan, josta hän muodosti 168. Ostrogozkin reservijalkaväkirykmentin. Sen komentajaksi hänet nimitettiin huhtikuussa 1891.

Vuonna 1892 Roediger siirrettiin komentajaksi 188. Baturinin reservijalkaväkirykmenttiin, mistä hänet siirrettiin vuonna 1898 ensin 175. Baturinin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja sitten 47. Ukrainan, H.K.K. suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Kenraalimajuriksi Roediger ylennettiin 1900 ja määrättiin 3. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Vuonna 1902 hänet nimitettiin pääesikunnan sotilaslääkintäkomitean johtajaksi, kenraaliluutnantiksi hän yleni 1906. Roediger sai eron sotapalveluksesta lokakuussa 1908.

## Lähteet
Rival Games

**Rival Games** oli suomalainen maaliskuussa 2013 perustettu pelitalo. Sen toimitilat olivat Turussa.

Yritys tunnettiin parhaiten sen kehittämästä ** -mobiilipelistä. Muita yrityksen julkaisemia pelejä olivat *[[The Detail]]* ja *[[Thief of Thieves]]*.

Yritys ei koskaan toimintansa aikana ollut taloudellisesti kannattava, ja sen suuri velkaisuus vaikeutti myös julkaisijoiden saamista peliprojekteille. Yritys lopetti toimintansa keväällä 2020 pitkään jatkuneiden talousongelmien ja koronaviruspandemian aiheuttamien taloudellisten lisävaikeuksien vuoksi.

## Lähteet
Riitta-Liisa Ketamo

**Riitta-Liisa Ketamo** (s. 8. toukokuuta 1951 Pertteli) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja lyhyissä aitajuoksuissa ja viisiottelussa. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Salon Viestiä.

Ketamo voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden vuonna 1972, saavutti SM-pronssia vuonna 1973 ja sijoittui SM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 1970 sekä kahdeksanneksi vuonna 1971. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa SM-hopeaa vuonna 1973 sekä sijoittui neljänneksi vuonna 1972, kuudenneksi vuonna 1969 ja seitsemänneksi vuonna 1970. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 60 metrin aitajuoksussa hopeaa vuosina 1970, 1973 ja 1974 sekä pronssia vuonna 1969 ja sijoittui neljänneksi 60 metrin juoksussa vuosina 1967 ja 1968 sekä pituushypyssä vuosina 1970 ja 1973. Hän edusti Suomea vuonna 1970 maaottelussa Ruotsia vastaan 100 metrin aitajuoksussa sekä vuonna 1974 hallimaaottelussa Ruotsia vastaan 400 metrin juoksussa ja 60 metrin aitajuoksussa.

## Lähteet
Yhdystie 4532

**Yhdystie 4532** on yhdystie joka kulkee Pieksämäellä Teollisuuskylän kaupunginosasta Kaakinmäen kaupunginosaan. Tien pituus on noin kilometri.

Tien osoitenimenä on *Joroistentie* koko matkan.

## Lähteet
Käämivuo

**Käämivuo** tarkoittaa käämin läpi virtaavaa kokonaismagneettivuota. Magneettivuo tietyn pinnan läpi voidaan määrittää graafisesti laskemalla niiden kenttäviivojen määrä, jotka läpäisevät pinnan. Käämissä samat kenttäviivat läpäisevät kaikki käämin silmukat ja ne lasketaan useaan kertaan. Jos magneettivuo käämin yksittäisen silmukan läpi on **&Phi;** ja käämissä on *N* silmukkaa, käämivuo on
:\Psi = N\Phi. 

Käämin induktanssi *L* voidaan tällöin määritellä käämivuoksi virtayksikköä kohti.

:L = \frac{\Psi}{I}.

## Lähteet
Heinsberg

**Heinsberg** on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.

## Maantiede
Heinsberg sijaitsee Rur-joen laaksossa osavaltionsa lounaisosassa ja se rajautuu luoteessa Alankomaihin. Heinsbergin etäisyys Aachenista on noin 30 kilometriä pohjoiseen ja Mönchengladbachista saman verran lounaaseen. Etäisyys Kölnistä on noin 60 kilometriä länteen.

## Historia
Varhaisin asiakirjamaininta Heinsbergistä on vuodelta 1255. Paikkakunnalla oli linnoitus, jonka perusteella on oletettu, että se oli saanut kaupunkioikeudet viimeistään 1255. Kaupunkia hallitsi Heinsburgin mahtisuku, Herren von Heinsberg, jonka mieslinja sammui 1448. Heinsbergin läänitykset päätyivät suvun naislinjan kautta osaksi Jülich-Bergin herttuakuntaa 1400-luvun lopulla. Vuonna 1543 keisarilliset joukot tuhosivat Heinsbergiä Gelren perimyssodan yhteydessä. Vuonna 1683 kaupunkia kohtasi tuhoisa tulipalo.

Ranskan vallankumouksen jälkeen Heinsberg oli ranskalaisten vallassa, mutta vapaussotien jälkeen 1816 siitä tuli osa Preussia. Rautatieyhteyden Heinsberg sai 1800-luvun lopussa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Heinsberg kuului Reininmaan miehitysalueeseen, toisen maailmansodan aikana kaupunki jäi Westwallin eli Länsivallin puolustuslinjalle ja koki laajamittaisia sotatuhoja. Liittoutuneet miehittivät Rurin kolmion tammikuussa 1945 suoritetun operaatio Blackcockin yhteydessä; kolmioon kuului myös Heinsberg. Vuonna 1972 Heinsbergiin liitettiin useita ympäristön maalaiskuntia.

## Talous ja liikenne
Heinsbergissä on muun muassa metalliteollisuutta, muoviteollisuutta, puunjalostusta ja elintarviketeollisuutta. Paikallinen sairaala, Städtisches Krankenhaus Heinsberg, on niin ikään merkittävä työllistäjä. Heinsberg on hallintokaupunki, joten erilaiset virastot työllistävät huomattavasti.

Heinsbergin rautatieasemalla lopetettiin henkilöliikenne vuonna 1980. Vuosikymmeniä myöhemmin rataosuus Lindern–Heinsberg sähköistettiin ja henkilöliikenne aloitettiin uudelleen 2013. Bundesautobahn 46 kulkee Heinsbergin halki länsi–itäsuuntaisesti ja risteää Bundesstraße 221:n kanssa keskustan eteläpuolella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Heinsberg, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Yhdystie 4504

**Yhdystie 4504** on yhdystie joka kulkee Pieksämäellä Pappilanmäen kaupunginosasta saman kaupungin alueella sijaitsevaan Anolaan. Tien pituus on noin kolme kilometriä.

Tien osoitenimenä on ensin *Huvilakatu* Nykäläntien risteyksestä Pappilanmäen asuinalueen pohjoisrajalle ja *Pohosjoentie* koko loppumatkan eli kantatien 72 risteykseen.

## Lähteet
Hückelhoven

**Hückelhoven** on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.

## Maantiede
Hückelhoven sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa lähellä Alankomaiden rajaa. Etäisyys Mönchengladbachista on noin 20 kilometriä lounaaseen. Reinin läntinen sivujoki Rur virtaa Hückelhovenin alueella. Kaupungin luoteisosassa Ratheimissa sijaitsee 31 hehtaarin laajuinen järvi Adolfosee. Hückelhoven koostuu yhdestätoista kaupunginosasta. Hückelhovenin naapurikaupunkeja ovat Erkelenz, Linnich, Geilenkirchen, Heinsberg ja Wassenberg.

## Historia
Hückelhoven on nuori kaupunki: se perustettiin 1972 liittämällä joukko maalaiskuntia Hückelhoven-Ratheimin kaupunkiin, joka oli perustettu 1935. Hückelhoven ilmaantuu asiakirjoihin 1200-luvulla, jolloin Reinhard von Huckilhoven otti alueen haltuunsa. Hänen sukunsa hallitsi paikkakuntaa aina 1500-luvun taitteeseen. Sen jälkeen Haus Hückelhoven oli Olmissenin suvun hallussa ja lopulta se päätyi katoliselle kirkolle. Vuosina 1794–1814 Hückelhoven oli ranskalaisten vallassa, minkä jälkeen siitä tuli osa Preussia. Hückelhovenista kehittyi hiilikaivoskaupunki, jonka elämänmenoa hallitsi 1900-luvulla Gewerkschaft Sophia-Jacoba. Kaivos suljettiin 1997, jolloin kaupunki menetti suoraan tai välillisesti tuhansia työpaikkoja. 2000-luvulla Hückelhoven on elpynyt ja sen elinkeinoelämä on monipuolistunut.

Hückelhoven historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Haus Blumenthal, josta on varhaisin maininta vuodelta 1452 ja ritarikartano Grittern. Baalin kaupunginosassa sijaitsee Gut Gansbroich, kartano jonka historia ulottuu 1300-luvulle. Baalista on ensimmäinen asiakirjamaininta vuodelta 893. Rurichin kaupunginosassa on veden ympäröimä Schloss Rurich, joka oli keskiaikana Rurichin suvun pääpaikka. Kirkkoja on useita, kuten St. Johannes der Täufer Ratheimissa Adolfoseen koillispuolella.

## Talous ja liikenne
Rataosuus Jülich–Dalheim avattiin 1911, ja nykyisen Hückelhovenin alueella oli aikoinaan useita asemia. Nykyisin käytössä on Baalin rautatieasema (Hückelhoven-Baal), jolla liikennöi Wupper-Express. Brachelenin kaupunginosassa on rautatieliikennepaikka. Hückelhovenin keskustan pohjoispuolitse kulkee moottoritie BAB 46, joka on kytketty paikalliseen tieverkkoon kahdella liittymällä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Hückelhoven, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Erkelenz

**Erkelenz** on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.

## Maantiede
Erkelenz sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa lähellä Alankomaiden rajaa. Etäisyys Mönchengladbachin keskustasta on noin 15 kilometriä lounaaseen. Erkelenzin maaperä on ravinteikasta lössiä.

## Historia
Nykyisen Erkelenzin alueella vallitsi nauhakeraaminen kulttuuri noin vuosina 5300–4900 eaa. Kaupungista on löydetty kaivo, joka on ajoitettu vuoteen 5090 eaa. ja se mainitaan maailman vanhimpana säilyneenä puurakenteena. Vanhin asiakirjamaininta Erkelenzistä on tammikuulta 966 muodossa Herclinze. Nimi on todennäköisesti johdettu roomalaisesta miehennimestä Herculentius. Kaupungin kehitystä avitti sijainti Köln-Roermondin ja Krefeld-Aachenin välisen kauppatien varrella. Erkelenz sai kaupunkioikeudet kreivi Reinald II von Gelderniltä vuonna 1326.

Kaupunki siteet Alankomaihin heikkenivät, kun se liitettiin Jülichin herttuakuntaan vuonna 1713. Ranskalaiset miehittivät Erkelenzin 1794. Preussiin kaupunki liitettiin 1815. Teollistuminen alkoi toden teolla 1800-luvun lopulla, kun liikemies ja syväporaustekniikan pioneeri Anton Raky laajensi liiketoimintaansa Erkelenziin. Toisen maailmansodan aikana 1944 kaupunkia pommitettiin, jälleenrakennus saatiin olennaisilta osin päätökseen 1954. Vuoden 1972 kuntauudistuksen yhteydessä Erkelenziin liitettiin useita maalaiskuntia.

Erkelenzin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa raatihuone vuodelta 1546, myöhäisgoottilainen kirkko St. Lambertus 1300-luvulta ja Haus Spiess vuodelta 1806.

## Talous ja liikenne
Erkelenzin keskeinen elinkeino on koneenrakennus. Norjalaisella Aker Solutionsilla on toimipaikka kaupungissa. Vähittäiskauppa ja muut palvelualat työllistävät runsaasti. Kaupungin pinta-alasta suurin osa on maatalouskäytössä.

Erkelenzin rautatieasema avattiin 1852, nykyisin se on liikennepaikka, jolla liikennöi Wupper-Express ja Rhein-Niers-radan paikallisjunat. Välittömästi keskustan eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 46, joka on kytketty paikalliseen tieverkkoon kahdella liittymällä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Erkelenz, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Yhdystie 2522

**Yhdystie 2522** on yhdystie, joka kulkee Sastamalassa Sylvään kaupunginosasta Stormin kylän länsipuolella sijaitsevaan Laukulaan. Tien pituus on 5 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Ojansuunkatu* seututieltä 252 Varilankadun risteykseen ja *Tampereentie* koko loppumatkan eli valtatien 12 risteykseen.

## Lähteet
Gao Jun

**Gao Jun** (, s. 25. tammikuuta 1969 Hebei) on kiinalais-yhdysvaltalainen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. 

Gao kilpaili urallaan neljissä olympialaisissa. Hän edusti Kiinaa Barcelonan olympialaisissa 1992, jolloin hän osallistui nelinpeliin Chen Zihen parina. He voittivat kaikki kolme alkulohkonsa ottelua häviämättä erääkään. Puolivälierissä kiinalaispari voitti Hongkongia edustaneen parin Chan Tan Lui–Chai Po Wan 3–1. Välierissä he voittivat Pohjois-Korean parin Ri Bun-hui–Yu Sun-bok 3–1. Loppuottelussa Chen ja Gao hävisivät toiselle kiinalaisparille Deng Yaping–Qiao Hongille 3–1. Muissa kolmessa olympialaisissa hän edusti Yhdysvaltoja. Sydneyssä 2000 hän pelasi sekä kaksin- että nelinpelissä. Kaksinpelissä hän voitti kummatkin alkulohkonsa ottelut, mutta hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Ryu Ji-hyelle 3–1. Nelinpelissä hän pelasi Michelle Don parina. He voittivat alkulohkossaan toisen peleistä, mutta hävisivät toisen eivätkä edenneet pudotuspeleihin. Ateenan olympialaisissa 2004 kaksinpelissä Gao hävisi ensimmäisen ottelunsa japanilaiselle Ai Fukuharalle 4–0. Nelinpelissä hän pelasi Tawny Banhin parina. He voittivat ensimmäisessä ottelussa venezuelalaiset Fabiola Ramosin ja Luisana Pérezin, mutta hävisivät seuraavalla kierroksella eteläkorealaisparille Kim Bok-rae–Kim Kyung-ahille. Pekingin olympialaisissa hän pelasi kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa. Kaksinpelissä Gao voitti ensimmäisessä ottelussa slovakialaisen Eva Ódorován ja toisessa ottelussa japanilaisen Sayaka Hiranon. Kolmannessa ottelussa Dominikaanisen tasavallan Nieves Wu voitti Gaon 4–3. Joukkuekilpailussa Yhdysvallat kohtasi alkulohkossaan Singaporen, Alankomaat ja Nigerian. Singaporea vastaan hän hävisi oman kaksinpelin ja nelinpelin. Alankomaita vastaan Gao voitti kaksi kaksinpeliottelua Jie Litä ja Elena Timinaa vastaan. Nigeriaa vastaan hän voitti sekä kaksinpeli että nelinpeliottelunsa. Yhdysvallat päätyi keräilyeriin, jonka ensimmäisellä kierroksella se kohtasi Romanian. Romaniaa vastaan Gao voitti Daniela Dodeanin sekä pelasi myös nelinpelissä. Toisella kierroksella Etelä-Korea voitti Yhdysvallat. Gao hävisi sekä kaksin- että nelinpelissä.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Gao saavutti seitsemän mitalia. Hän voitti naisten nelinpelin kultaa vuonna 1991 ja joukkuepelin kultaa vuonna 1993. Ainoan MM-hopean hän saavutti joukkuekilpailusta vuonna 1991. Pronssia hänellä on vuosilta 1989 ja 1993: vuonna 1989 hän oli kolmas naisten nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Vuonna 1993 hän sai pronssia kaksinpelistä ja naisten nelinpelistä.

## Lähteet
Yhdystie 2173

**Yhdystie 2173** on yhdystie joka kulkee Euran Hiukosta Harjavallan Sievariin. Tien pituus on 10 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Hiirijärventie* koko matkan.

## Lähteet
Wegberg

**Wegberg** on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa. Wegbergin historiaa on värittänyt paikkakunnan jako Gelren ja Jülichin herttuakuntiin. Kaupunki tunnetaan myös useista historiallisista vesimyllyistään, ja se on saanut lisänimen Mühlenstadt.

## Maantiede
Wegberg sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa ja rajoittuu luoteessa Alankomaihin. Etäisyys Mönchengladbachin keskustasta on noin 12 kilometriä lounaaseen. Wegberg on osa Pohjois-Saksan alankoa, kaupungin korkein kohta on 88 metriä mpy ja matalin 49 metriä mpy. Wegbergin alueella virtaa Maasin sivujoki Schwalm.

Wegbergin kantakaupunki on Grenzlandring-kehätien sisällä kaupungin itäosassa.

## Historia
Wegbergistä on varhaisin maininta vuodelta 966 keisari Otto I Suuren asiakirjassa. Tuolloin käytettiin kirjoitusasua Berck. Nykyasuunsa nimi taipui 1300-luvulla, jolloin haluttiin ilmentää paikkakunnan sijaintia sotilastien (Heerstraße) varrella. Gelren ja Jülichin herttuakuntien raja kulki vuosisatoja nykyisen Wegbergin alueella Schwalm-joen uomaa mukaillen. Vuosina 1543–1794 Gelren osuus Wegbergistä kuului Itävallan Alankomaihin ja Jülichin osuus puolestaan kuului Tüschenbroichin valtapiiriin. Vuosien 1794–1815 ranskalaisvallan jälkeen Wegberg liitettiin Preussiin ja hallinnollinen hajanaisuus päättyi 1820, kun Jülichin alueen kylät liitettiin Bürgermeisterei Wegbergiin. Kaupunkioikeudet Wegberg sai 5. kesäkuuta 1973. Saksan liittotasavallassa tehtiin laajamittaisia kuntatason aluereformeja 1970-luvulla, ja tuolloin myös Wegbergiin liitettiin viereisiä maalaiskuntia ja Wegbergistä liitettiin alueita viereisiin kaupunkeihin.

Wegbergin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa katolinen kirkko St. Peter und Paul. Tüschenbroichin linnan eli Schloss Tüschenbroichin historia alkaa 1100-luvulta.

## Talous ja liikenne
Wegbergin sijainti tiheään asutun Ruhrin alueen ja Benelux-maiden välissä on logistisesti edullinen. Kaupungissa on muun muassa Siemensin testikeskus Prüfcenter Wegberg-Wildenrath.

Wegbergissä on kaksi rautatieasemaa: Bahnhof Wegberg ja Bahnhof Dalheim sekä Arsbeckin rautatieliikennepaikka. Asemat sijaitsevat rataosuudella Eiserner Rhein. Wegbergin alueella kulkevat maantiet Bundesstraße 57 ja 221. Kaupungin eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 46 ja pohjoispuolitse BAB 52. Kantakaupunkia kiertävä ovaalinmuotoinen Grenzlandring rakennettiin ennen toista maailmansotaa sotilastarkoituksiin ja sitä käytettiin sodan jälkeen kilparatana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Wegberg, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Yhdystie 2223

**Yhdystie 2223** on yhdystie joka kulkee Liedon kirkonkylästä saman kunnan alueella sijaitsevaan Hakulan kylään. Tien pituus on noin 4 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Kirkkotie* valtatieltä 10 Vintalantien risteykseen ja *Kurkelantie* koko loppumatkan eli seututien 222 risteykseen.

## Lähteet
Helga Nõu

**Helga Nõu** (o.s. Raukas, s. 22. syyskuuta 1934 Tartto) on virolainen kirjailija.

Helgas Raukas syntyi Tartossa. Hänen isänsä Aleksander Friedrich Raukas oli metsänhoitaja ja äiti Elsa Raukas tekstiilikäsityön opettaja.  Perhe asui ensin Kohtlassa, sitten Tallinnassa ja myöhemmin Pärnussa. Perhe pakeni Ruotsiin vuonna 1944, kun saksalaiset vetäytyivät ja Neuvostoliiton armeija saapui maahan. Ruotsiin asetuttuaan Helgas Raukas työskenteli peruskoulun opettajana. Vuonna 1957 Helga Raukas avioitui lääkäri-kirjailija Enn Nõun kanssa ja he asetuivat asumaan Uppsalaan. Jäätyään eläkkeelle 1999 hän on asunut puolittain Uppsalassa ja puolittain Tallinnassa.

Vuonna 1965 hän debytoi romaanilla *Kass sööb rohtu*. Siitä alkaen hän on toiminut aktiivisena kirjailijana Ruotsissa. Hän on kääntänyt esimerkiksi Astrid Lindgrenin ja Kerstin Thorvallin teoksia viroksi. Hänen omia novellejaan ja muita teoksiaan on käännetty suomeksi, ruotsiksi, latviaksi, ruotsiksi ja venäjäksi.

Helga Nõu on palkittu muun muassa Viron kulttuuriseuran kulttuuripalkinnolla (1968) ja Viron kulttuuripääkaupunkipalkinnolla (2020).

## Teoksia
* *Kass sööb rohtu* (romaani, 1965)
* *Ruuduline röövel* (lastenkirja, 1965)
* *Kord kolmapäeval* (novelleja, 1967)
* *Oi, oi, oi - mis juhtus?* (lastenkirja, 1967)
* *Tiiger, tiiger* (romaani, 1969)
* *Paha poiss* (romaani, 1973)
* *Põgenejad* (draama 1978–1979)
* *Pea suu!* (nuortenromaani, 1983)
* *Uus Lugemik 1* (lukukirja, 1983)
* *Uus lugemik 2* (lukukirja, 1990)
* *Inimvaresed* (romaani, 1993)
* *Hundi silmas* (romaani, 1999)
* *Tõmba uttu!* (nuortenromaani, 2001)
* *Kuues sõrm* (nuortenromaani, 2003)
* *Ood lastud rebasele* (romaani, 2006)
* *Peaaegu geenius ehk Schrödingeri kassi otsimas* (romaani, 2008)
* *Appi!* (nuortenromaani, 2008)
* *Elu täis üllatusi* (maalauksin kuvitettu runokirja, 2009)
* *Jääauku* (nuortenromaani, 2010)
* *Valetaja* (muistelmia, 2011)
* *Mahajätjad* (romaani, 2013)
* *Kas sa Tammsaaret oled lugenud?* (haastattelu Rutt Hindrikus, 2014)
* *Nartsiss, meesteõgija* (romaani, 2016)

## Lähteet
Yhdystie 2270

**Yhdystie 2270** on yhdystie joka kulkee Kaarinan Raadelmassa valtatien 1 moottoritien liittymältä seututien 110 risteykseen. Tien pituus on noin kilometri ja se kulkee koko matkan lähes viivasuorana. Tien osoitenimi on *Raadelmantie* koko matkan. Seututien 110 varrella sijaitsevaa pientä asuinaluetta lukuun ottamatta tien varrella ei sijaitse lainkaan rakennuksia tai muita palveluja.

## Lähteet
Lauri Sipilä

**Lauri Rafael Sipilä** (4. toukokuuta1904 Mynämäki – 20. toukokuuta 1974 Turku) oli suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.

Lauri Sipilän vanhemmat olivat Mynämäen kirkkoherra, lääninrovasti ja kansanedustaja Frans Wilhelm (Wilho) Sipilä ja Amanda (Mandi) Matilda o.s. Piirainen. Lauri oli heidän neljäs lapsensa. Taidemaalari Sulho Sipilä oli Lauri Sipilän veli.

Sipilä suoritti ylioppilastutkinnon Turun Suomalaisessa Yhteiskoulussa 1923, ja opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä ja valmistui vuonna 1929. Hän toimi apulaisena Erik Bryggmanin, Pauli E. Blomstedtin, Jussi Paatelan sekä Alvar Aallon arkkitehtitoimistoissa vuosina 1926–1932.

Lauri Sipilä perusti oman arkkitehtitoimiston 1937. Hän avioitui Helmi Havosen kanssa 1945. Työurallaan hän toimi myös rakennustarkastajana useissa Turun seudun kunnissa. Hän teki myös pitkän uran opettajana Turun teknillisessä oppilaitoksessa, jääden eläkkeelle talonrakennusopin yliopettajan virasta vuonna 1970. Samoin hän oli useissa luottamustehtävissä vuoteen 1965 asti.

Lauri Sipilä oli myös kuvataiteilija, joka ammensi vaikutteita 1900-luvun alun uusista eurooppalaisista suuntauksista. Hän ei kuitenkaan elinaikanaan osallistunut näyttelyihin tai järjestänyt omia näyttelyitä. Läpileikkaus hänen teoksistaan oli esillä Mynämäen kulttuuritalo Vanhassa yhteiskoulussa ja Mynämäen kirjastossa sekä Raision museo Harkossa osana Suomi 100 -ohjelma

## Töitä
Vuosina 1931–1971 Sipilä suunnitteli useita rakennuksia Turkuun ja Turun ympäristökuntiin:
* Naantalin paloasema (1931)
* Kesko Oy:n Turun toimitalo (1937−38)
* Turun teollisuus-koulun lisärakennus (1938)
* Tortinmäen koulu (1942)
* As Osuuskunta Tiilentekijänkatu 4 asunto- ja tehdasrakennus (1943−45)
* Keskusautohalli ja -kauppa Oy:n liike- ja tehdasrakennus (Turku 1945−48)
* Paimion parantolan henkilökunnan asuinrakennus (1948) 
* Pohjoismaiden Yhdyspankin talo (Pansio 1949) 
* Osuuskassan talo (Turku 1953)
* Raision kunnantalo (1954)
* Merimaskun kirkon restaurointi (1954)
* Asunto Oy Keskuspalatsi (Turku 1955)
* Elokuvateatteri Ritz (Turku 1955)
* Raision säästöpankki- ja asuntosiipi (1958)
* Laitilan yhteiskoulu (1958)
* Oripään seudun yhteiskoulun lisärakennus (1962)
* Turun Suomalaisen Yhteiskoulun lisärakennus (1964−65)

Hän suunnitteli myös Naantalin kuparivuorella sijaitsevan Laivaston sankarivainajien muistoristin, joka paljastettiin 13. syyskuuta 1951.

## Lähteet
* 

### Viitteet