Christian Wolff

**Christian Wolff**, vapaaherra von Wolff (24. tammikuuta 1679 Breslau, Sleesian herttuakunta &ndash; 9. huhtikuuta 1754 Halle, Preussin kuningaskunta) oli saksalainen aatelinen, filosofi, matemaatikko ja tieteilijä, josta kehittyi Saksassa alan suuri auktoriteetti. Hänet tunnetaan parhaiten valistuksen ajan saksalaisena edustajana.

Toisin kuin useat Immanuel Kantia edeltäneet saksalaiset filosofit hän oli yliopiston professori ja julkaisi suuren suosion saavuttaneita oppikirjoja.

## Akateeminen ura
Wolff aloitti teologian opiskelun Breslaun yliopistossa, mutta suuntautui pian matematiikkaan ja filosofiaan Jenan ja Leipzigin yliopistoissa. Hän oli filosofi ja matemaatikko Gottfried Wilhelm Leibnizin oppilas. Leibnizin suosituksesta hänet nimitettiin matematiikan professoriksi Hallen yliopistoon vuonna 1707.

Hallen yliopiston professorina hän yritti Gottfried Leibnizin jalanjäljissä luoda kaikenkattavan aksiomaattisen systeemin tieteissä, myös kosmologiassa, teologiassa ja psykologiassa. Wolff oli rationalisti. Hän kannatti Leibnizin ajatusta ennalta-asetetusta harmoniasta, mutta hylkäsi tämän monadologian. Hänen edustamansa rationalismi herätti suuttumusta Hallen yliopiston pietistisissä piireissä, jotka kannattivat saksalaista liikettä, joka pyrki lisäämään hurskautta luterilaisissa kirkoissa. Tämä johti siihen, että Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I erotti hänet virasta ja karkotti maanpakoon vuonna 1723. Hän sai heti vastaavan viran Marburgin yliopistosta.

Hänestä tuli matematiikan ja filosofian professori Marburgin yliopistoon Hessenissä vuosiksi 1723–1740, ja keisari Pietari Suuren tieteellisenä neuvonantajana vuosina 1716–1725 hän auttoi perustamaan Pietarin tiedeakatemian Venäjälle. Palattuaan Hallen yliopistoon Preussin kuningas Fredrik II Suuren pyynnöstä hänestä tuli yliopiston kansleri vuosiksi 1741–1754.

## Tieteellinen tuotanto

Teoksissaan Wolff käsitteli muun muassa logiikkaa, metafysiikkaa, etiikkaa, poliittista filosofiaa, teoreettista fysiikkaa, teleologiaa ja fysiologiaa. Hän luennoi latinan sijasta saksaksi, ja edisti siten saksankielisen filosofian kehittymistä. 

Hän kirjoitti myös pedagogisesti onnistuneita matematiikan oppikirjoja. Wolffin mukaan praktinen filosofia jakautuu etiikkaan, taloustieteeseen ja valtiotieteeseen. Etiikan alalla pitää hänen mielestään olla rationaalisena prinsiippinä *perfectio*, täydellisyys. Tämä vaatii ihmistä toimimaan oman ja muiden täydellisyyden lisäämiseksi. Hyvä on hyvää itsessään, ei Jumalan tahdon perusteella. Hyvään elämään liittyy onnellisuus ja järjenmukaisuus.

## Teoksia

Tärkeimpiä teoksia:
* *Anfangsgründe aller mathematischen Wissenschaften* (1710; latinaksi *Elementa malheseos universae*, 1713–1715)
* *Vernünftige Gedanken von den Kräften des menschlichen Verstandes* (1712)
* *Vern. Ged. von Gott, der Welt und der Seele des Menschen, auch allen Dingen überhaupt* (1719)
* *Vern. Ged. von der Menschen Thun und Lassen* (1720)
* *Vern. Ged. von dem gesellschaftlichen Leben der Menschen* (1721)
* *Vern. Ged. von den Wirkungen der Natur* (1723)
* *Vern. Ged. von den Absichten der natürlichen Dinge* (1724)
* *Vern. Ged. von dem Gebräuche der Theile in Menschen, Thieren und Pflanzen* (1725)
* *Philosophia rationalis, sive logica* (1728)
* *Philosophia prima, sive Ontologia* (1729)
* *Cosmologia generalis* (1731)
* *Psychologia empirica* (1732)
* *Psychologia rationalis* (1734)
* *Theologia naturalis* (1736–1737)
* *Kleine philosophische Schriften*, koonnut ja toimittanut G. F. Hagen (1736–1740)
* *Philosophia practica universalis* (1738–1739)
* *Jus naturae and Jus Gentium* (1740–1749)
* *Philosophia moralis* (1750–1753)

Kootut teokset:
* *Gesammelte Werke*, Jean École et al. (toim.), 3 sarjaa, Hildesheim-[Zürich-]New York: Olms (1962–)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*