Kemigrafia

**Kemigrafia** (sanoista *[[kemia]]* ja kreik. *graphein*, piirtää) on yhteis&shy;nimitys metallien syövytystä käyttäville menetelmille, joilla valmistetaan paino&shy;laattoja valo&shy;kuvien ja piirrosten painamiseksi kohopaino- ja syväpaino&shy;tekniikoilla. Kemigrafiset menetelmät kuten *auto&shy;typia* (rasterikuva), *foto&shy;typia* ja *helio&shy;gravyyri* olivat yleisesti käytössä kuvien painatuksessa läpi 1900-luvun alku&shy;puolen, kunnes 1950-luvulta alkaen kirja&shy;paino&shy;tekniikka alkoi siirtyä offsetpainoon. Siinä painatus ei enää perustunut eri korkeudella oleviin paino&shy;pinnan kohtiin, vaan rasvan ja veden toisiaan hylkivään vaikutukseen. Syväpaino&shy;tekniikassa kemi&shy;grafian korvasi tieto&shy;kone&shy;ohjattu paino&shy;pinnan kaiverrus timantilla tai laserilla. Myös sävykuvien rasterointi ja erottelu osaväreihin (kuten CMYK) eri painomenetelmiä varten tehdään nykyisin ohjelmallisesti tietokoneella.

## Historiaa
Syövytys&shy;menetelmiä piirrosten painamiseksi alettiin kehittää 1800-1uvun alku&shy;puolella, jolloin tehtiin kokeiluja eri happojen vaikutuksista eri metalli&shy;levyjen pintaan. Metalli&shy;levylle piirrettiin jollain happoa kestävällä aineella niin, että levyä sitten syövytet&shy;täessä happoa kestäväksi käsitellyt kohdat eli piirros&shy;viivat jäisivät hieman koholle. Sinkki osoittautui lopulta parhaaksi metalliksi, ja ensimmäinen sitä menestyksellä syövyttänyt kokeilija oli ranskalainen Firmin Gillot (1819–1872). Hän kutsui menetelmäänsä aluksi *pan&shy;ikono&shy;grafiaksi* (), ja myöhemmin sitä kutsuttiin *sinko&shy;grafiaksi* tai keksijänsä mukaan ranskalais&shy;nimellä *gillotage*. Hänen poikansa Charles Gillot (1853–1903) kehitti menetelmästä edelleen valo&shy;kuvien syvä&shy;paino&shy;menetelmän, foto- eli helio&shy;gravyyrin.

1870-luvulla Gillot’n ”ranskalaisen syövytys&shy;menetelmän” kilpailijaksi oli noussut ”wieniläinen kuiva&shy;telaus&shy;menetelmä” (), jonka kehitti Gillot’n opissa ollut itä&shy;valta&shy;lainen Carl Angerer (1838–1915). Hän avasi vuonna 1871 kuvalaatta&shy;laitoksen nimeltä Chemi&shy;graphie, josta kemigrafia-sana kulkeutui suomen kieleenkin.

Sekä ranskalainen että wieniläinen menetelmä kykenivät vain mustalla tussilla piirrettyjen viiva&shy;piirrosten jäljentämiseen. Sävy&shy;kuvien kuten valo&shy;kuvien ja maalausten jäljentämisen painamalla ratkaisi müncheniläinen kupari&shy;kaivertaja Georg Meisenbach (1841–1912), joka keksi vuonna 1882 nykyisinkin käytössä olevat pienet rasteri&shy;pisteet eri väri&shy;sävyjen ilmentämiseksi. Yhdys&shy;valtalainen Max Levy sai Philadelphiassa vuonna 1893 patentin sävy&shy;kuvien mekaaniselle rasteroinnille eli *auto&shy;typialle*, mikä aloitti valo&shy;kuvien ja taide&shy;jäljennösten ajan sanoma- ja aikakaus&shy;lehdissä ja muissa paino&shy;tuotteissa. Eri asentoihin asetettuihin rasteri&shy;piste&shy;riveihin perustui myös pian kehitetty väri&shy;valokuvien moniväri&shy;painatus.

### Kemigrafian alku Suomessa
Vuonna 1891 saksalainen kivipainaja Ferdinand Tilgmann perusti paino&shy;taloonsa Helsinkiin kemi&shy;grafisen laitoksen. Hänen poikansa Ernst (1864–1938) perehtyi Saksassa ja Itävallassa foto&shy;kemiallisiin menetelmiin ja toimi vuodesta 1887 Suomen Pankin setelipainon teknisenä johtajana. Kolmas Suomen kemi&shy;grafian pioneerina toiminut veljes&shy;sarjan edustaja oli kirjailijanakin tunnettu Knut Tilgmann, joka ryhtyi vuonna 1895 perustetun perhe&shy;yrityksen *[[Tilgmann (yritys)|Aktie&shy;bolaget F Tilgmanns Bok- och Sten&shy;tryckeri samt Kemi&shy;grafi]]* tekniseksi johtajaksi, ja veli Ernst toimitus&shy;johtajaksi. Asiantuntijaksi yritykseen tuli Saksasta Michael Wagner, jota pidetään suomalaisen kemigrafian isänä. 1900-luvun alussa Tilgmannin tarjoamat kuvan&shy;jäljennys&shy;muodot olivat autotypia, fototypia, duplex-autotypia, kolmiväri&shy;painatus, kromo&shy;typia, alumiini&shy;painatus, foto&shy;litografia, väri&shy;litografia, karto&shy;grafia, lito&shy;grafia, helio&shy;gravyyri ja syövytys.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Hämäläinen, Eero: *Kuvanvalmistuksen tekniikka*. Otava 1979. .
*Nieminen, Hj.: ”Kemigrafia” (tms.), kirjassa *Kirja ja kirjapainotaito*, toim. Lauri Hendell ja V. A. Vuorio, Otava 1942.
*Vilja, Y. E.: *Kemigrafia & sen tekijät. Kemigraafi Klubin 50-vuotisjuhlajulkaisu 1909–1959*. Kemigraafi Klubi 1959.