open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tsyklon

Cyclon tai Tsyklon tai Tsiklon (pyörremyrsky), Tsyklon 2 ja Tsyklon 3 ovat Neuvostoliiton ja Venäjän käyttämiä kantoraketteja, jotka valmistettiin Ukrainan neuvostotasavallassa vuosina 1967-1991 ja sen jälkeen Ukrainassa. Venäjä lopetti Tsyklon 2:n käytön vuonna 2006 ja Tsyklon 3:n käytön vuonna 2009. Ukrainan avaruusjärjestö vei Tsyklon-kantoraketin kaupallisille markkinoille 2000-luvulla. Raketin Tsyklon 4-versiota kehittää ukrainalainen Južnoje-tehdas.

Raketin suunnittelu aloitettiin vuonna 1967 sotilaallisten satelliittien kantoraketiksi. Tuolloin Neuvostoliitto pyrki vähentämään kantorakettien valikoimaansa kymmenestä eri raketista vain kolmeen rakettiin. Kantoraketin alimmat kaksi rakettivaihetta perustuivat mannertenväliseen 8K68-ohjukseen (Naton koodi SS-9 Mod 2), joihin lisättiin S5M-moottori kolmanneksi rakettivaiheeksi.

Kaikkiaan 122 Tsyklon-kantorakettia laukaistiin, ensimmäinen 24. kesäkuuta 1977 ja viimeisin 24. joulukuuta 2004. Raketti oli kohtuullisen luotettava - 93% laukaisuista onnistui.  

Vuoden 2007 alussa Venäjän avaruusvoimat ilmoittivat luopuvansa kokonaan ukrainalaisten Tsyklon-kantorakettien käytöstä. 

## Teknisiä tietoja
Tsyklon-3-kantoraketti
* Suurin työntövoima 2766000 N. 
* Massa 189000 kg
* Halkaisija 3 m
* Pituus 39,3 m
* Laukaisun  hinta on 15 miljoonaa dollaria (1994 rahassa)

Vaihe 1: 1 x Tsyklon 3-1 
* massa tankattuna 127000 kg
* tyhjäpaino 8300 kg
* työntövoima 3 MN
* ominaisimpulssi 301 s
* paloaika 120 s
* halkaisija 3 m
* pituus 18,7 m
* ajoaine typpitetraoksidi/UDMH 
* moottoreita yksi kpl RD-261 
 
Vaihe 2: 1 x Tsyklon 3-2 
* massa tankattuna  53300 kg
* tyhjäpaino 4800 kg
* työntövoima 950 kN
* ominaisimpulssi Isp 318 s
* paloaika 160 s
* halkaisija 3 m
* pituus 10.1 m
* ajoaine  typpitetraoksidi/UDMH 
* moottoreita 1 kpl RD-262
 
Vaihe 3:  1 x Tsyklon 3-3 
* massa tankattuna 4600 kg
* tyhjämassa 1407 kg
* työntövoima 80 kN
* ominaisimpulssi Isp 317 s
* paloaika 125 s
* halkaisija 2,25 m
* pituus 2,6 m
* ajoaine  typpitetraoksidi/UDMH 
* moottoreita 1 kpl RD-861
Calisota

**Calisota** on Disneyn Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen Yhdysvaltojen osavaltio, jossa Ankkalinna sijaitsee. Osavaltion keksi Carl Barks.

Calisota mainitaan Barksin tarinoissa vain kerran, Aku Ankka -seikkailussa *[[Aku Ankka ja punainen postimerkki|Punainen postimerkki]]* vuodelta 1952. Osavaltion nimi on yhdistelmä Kaliforniasta ja Minnesotasta. Barksin mukaan Ankkalinna sijaitsee periaatteessa Burbankin lähistöllä Etelä-Kaliforniassa, missä Disneyn päästudiot sijaitsivat. Käytännössä mielikuvituskaupunki siirtyy kuitenkin tarinan tarpeiden mukaan erilaisiin ympäristöihin: ”Siellä oli autiomaa, järvi, meri, lunta, trooppisia myrskyjä, mitä vain tarvittiin. Minulle olisi tullut suuria vaikeuksia, jos olisin joutunut pitämään kaupungin Etelä-Kaliforniassa”, Barks kirjoitti ihailijalleen vuonna 1978. 

Hivenen Barksista poiketen Don Rosa sijoitti tarinoissaan Calisotan Pohjois-Kalifornian sijalle. *[[Roope Ankan elämä ja teot]]* -sarjakuvaeepoksessa nähdään kartta, jonka mukaan Calisota käsittää todellisen Kalifornian osavaltion pohjoisosan noin Sacramenton korkeudelta ylöspäin. Täten Calisotan naapuriosavaltioita olisivat pohjoisessa Oregon, idässä Nevada ja etelässä Kalifornia.

Calisotan maantieteellisiä piirteitä ovat ainakin Ankkalinnan halki virtaava Ankkajoki () ja kaupungin lähistöllä sijaitseva Peikonhammas-vuori (). Ankkalinnan naapurikaupunkina mainitaan useimmin Hanhivaara (). Animaatiosarjojen *[[Ankronikka]]*, *[[Varjoankka]]* ja *[[DuckTales]]* mukaan Ankkala () sijaitsee Ankkalinnan naapurissa, toisella puolen Ankkalahtea ().

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Thy Serpent

**Thy Serpent** on suomalainen vuonna 1992 perustettu metallimusiikin yhtye.

## Historia
Yhtye aloitti Sami Tenetzin yhden miehen orkesterina ja julkaisi kaksi demoa. Thy Serpent tuli tunnetuksi vuonna 1996, kun se julkaisi debyyttialbuminsa *[[Forests of Witchery]]n*. Yhtyeen toinen kokopitkäalbumi *[[Lords of Twilight]]* (1997) oli pari viikkoa Suomen virallisen listan sijalla 38.

## Jäsenet
* Sami Tenetz – kaikki instrumentit (1992–1995), kitara (1992–), laulu (1992–1999), kosketinsoittimet (1995–1999)
* Miika "Azhemin" Niemelä – kosketinsoittimet, laulu (1996–), basso (1998–)
* Luopio – laulu, basso, kosketinsoittimet (1996–1997), basso (2010–)
* Marko Tarvonen – rummut (2007–)

### Entiset jäsenet
* Tomi Ullgrén – kitara (1999–2007)
* Alexi Laiho – kitara (1997–1998)
* Teemu "Somnium" Raimoranta – kitara (1995–1996)
* Börje – kitara (1995)
* Pekka – rummut (1995)
* Agathon Frosteus – rummut, laulu (1996–1999)
* Teemu Laitinen – rummut (1999–2007)

## Diskografia
;Studioalbumit
* 
* 
* 

**EP:t**
* 

;Split-albumit
* 

;Demot
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* http://www.imperiumi.net/index.php?act=interviews&id=975
Dnepr

**Dnepr** (, , ), antiikin **Borysthenes** () ja **Danapris** (), on noin 2 290 kilometrin pituinen joki Itä-Euroopassa. Se on Ukrainan pisin joki. Dnepr saa alkunsa Länsi-Venäjän Valdain ylängöltä, ja se virtaa Valko-Venäjän ja Ukrainan läpi laskeakseen Mustaanmereen. Se on Euroopan neljänneksi pisin joki; pidempiä ovat vain Volga, Tonava ja Ural.

Nykyinen Dnepr on valjastettu vesivoiman tuotantoon ja sitä luonnehtii valtavien patoaltaiden sarja. Joen alajuoksulta 1 670 kilometriä on purjehduskelpoista; 18 metriä leveät ja 270 metriä pitkät alukset voivat nousta Kiovaan asti. Aiemmin alajuoksulla Dnipron eteläpuolella oli lukuisia koskia, joiden takia jokiosuus oli kulkukelvoton.

Dneprin sivujoista rakennettiin kanavayhteyksiä Itämereen laskeviin Väinäjokeen, Niemeniin ja Veikselin Bugiin jo 1700–1800-luvuilla. Dnepr–Bug-kanavayhteyden sulkujen pituutta ollaan viimeisimmän kunnostushankkeen myötä kasvattamassa 89 metristä 120 metriin, mutta vesireitti ei vielä jatku navigoitavana Brestiä pidemmälle eli Puolan puoleiselle Bug-joelle.

## Kaupungit

Dneprin pääjuoksun varrella olevista kaupungeista merkittävimpiä ovat
*Venäjällä:
**Smolensk (n. 350 000 as.)
*Valko-Venäjällä:
**Mahiljou (358 300)
**Orša (117 200)
*Ukrainassa:
**Kiova (2 640 000)
**Tšerkasy (290 000)
**Krementšuk (240 000)
**Kamjanske (270 000)
**Dnipro (1 060 000)
**Zaporižžja (790 000)
**Nikopol (140 000)
**H’erson (340 000)

## Sivujoet
Dneprin tärkeimpiä oikean- (o) ja vasemmanpuoleisia (v) sivujokia latvalta lukien ovat Drut’ (o), Berezina (o), Sož (v), Pripet (o), Irpin (o), Desna (v), Ros (o), Sula (v), Vorskla (v), Samara (v), Konka (o), Bazavluk  (o) ja Inhulets (o).

## Tekojärvet ja vesivoima

Dneprin vesivoimalaitospatojen kaskadi ja niiden patoamien tekojärvien sarja kattaa lähes koko Ukrainan jokiosuuden ja ulottuu Pripetin suulta alas Kah’ovkaan. Sen rakentaminen muutti jokiuoman luonteen täydellisesti; alkuperäisestä jokiuomasta on jäljellä vain lyhyitä katkelmia: Pripetin suun yläpuolella, Kiovan yläpuolella sekä Kanivin, Kamjansken ja Kah’ovkan alapuolella.

Vesivoimalaitokset tuottavat noin 10 prosenttia Ukrainan sähkövoimasta. Suurin niistä on Zaporižžjassa Dneprin tekojärven patoon liittyvä DniproHES, joka valmistuessaan vuonna 1932 oli Euroopan suurin.

## Kuvia

Dněpr v Kyjevě.jpg|Dnepr Kiovassa.
Ukraine dnepr at krementchug.JPG|Dnepr Krementšukin kohdalla.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*V. I. Vyšnevskyi (2011) ''Rika Dnipro'' (tuhti, 384-sivuinen tietokirja Dnepristä) 
*FAO-Aquastat: Ukraine  (fao.org)
* Hydrologisia tilastoja 1882–1985: Dnepr at Dorogobuzh   (Unesco.org)
* Hydrologisia tilastoja 1881–1985: Dnepr at Smolensk   (Unesco.org)
* Hydrologisia tilastoja 1881–1985: Dnepr at Orsha   (Unesco.org)
* Hydrologisia tilastoja 1894–1985: Dnepr at Rechitca   (Unesco.org)
* Karttaa vuoden 2004 tulvan laajuudesta Dneprin vesistössä  (Dartmouth.edu)
Stari most

**Mostarin vanha silta** () on Neretvajoen yli johtava silta Mostarissa Bosnia-Hertsegovinassa.

Stari mostin pituus on 29 metriä ja leveys neljä metriä. Siltaholvin korkeus Neretvan keskimääräisestä vedenpinnasta on noin 19 metriä. Sillan arkkitehtuurissa poikkeuksellista on rakenteen sirous. Jos kaiteita ei oteta huomioon, silta on ohuimmillaan keskikohdastaan 90 senttimetriä paksu. Tenelija-kalkkikivestä rakennettu silta yhdistää bosniakkienemmistöisen Itä-Mostarin ja kroaattienemmistöisen Länsi-Mostarin toisiinsa. Mostarin vanhakaupunki levittyy joen kummallekin rannalle sillan ympärille.

Mostarin vanhan sillan suunnitteli turkkilaisarkkitehti Mimar Hajrudin, joka myös johti yhdeksän vuotta (1557–1566) kestäneitä rakennustöitä. Hajrudinin palkkaamat työmiehet olivat pääosin paikallisia. Samalla paikalla oli aiemmin ollut puisia siltoja, mutta Hajrudinin yksikaarinen Stari most oli ensimmäinen kivisilta yli Neretvajoen. Sillan ympärille rakentunut Mostarin kaupunki sai nimensä siltavahtien (bosn. *mostari*) mukaan.

Silta tuhottiin Bosnian sodassa 9. marraskuuta 1993.  Stari mostista oli tullut Mostarin ja koko Bosnia-Hertsegovinan monikansallisuuden ja kansanosien rauhanomaisen rinnakkaiselon symboli. Pitkälti juuri symboliarvon vuoksi Bosnian kroaattiarmeija tuhosi sen. Siltaa ammuttiin T-55-panssarivaunujen 100 mm tykillä noin kaksi kilometriä lounaaseen sijaitsevalta Humvuorelta käsin. Toista päivää jatkunut järjestelmällinen panssarivaunutulitus luhisti sillan noin kuudenkymmenen osuman jälkeen kello 10.16.

Sillan jälleenrakentamista alettiin kuitenkin suunnitella heti sodan loputtua ja tehtävä annettiin Firenzen teknisen yliopiston arkkitehdeille ja insinööreille. Silta oli tarkoitus rakentaa jokaista kiveä myöten täsmälleen samanlaiseksi kuin alkuperäinen. Siitä luotiin tietokonemalli, jonka perusteella kopio valmistui. Sillan kaikki 1088 valkoista kivilohkaretta haettiin samalta Bišće Poljen louhokselta kuin vanhan sillan rakennusaineet ja sen korjaus maksoi yli 15 miljoonaa euroa.  Maailmanpankki ja Unesco antoivat rahaa sillan jälleenrakentamiseen. Lisäksi siihen osallistuivat muun muassa Italia, Ranska, Kroatia ja Turkki.

Heinäkuussa 2005 Stari most ympäristöineen liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Ennen ja jälkeen sekä tuhoutuneesta sillasta otettuja kuvia. Kuvaajana belgialainen valokuvaaja Laurent Van der Stockt - Time magazine
* Stari most Unescon maailmanperintöluettelossa
Blaze Bayley

**Bayley Alexander Cooke** (s. 29. toukokuuta 1963 Birmingham, Englanti), taiteilijanimeltään **Blaze Bayley**, on brittiläinen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten urastaan metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin entisenä laulajana; Bayley liittyi Iron Maideniin vuonna 1994 korvaten yhtyeestä eronneen Bruce Dickinsonin ja hän vaikutti yhtyeessä vuoteen 1999, jolloin Dickinson teki paluun yhtyeen laulajaksi.

Iron Maidenin jälkeen Bayley on vaikuttanut muun muassa omaa nimeään kantavassa yhtyeessä ja Wolfsbane-yhtyeessä, jossa hän esiintyi jo ennen kuin liittyi Iron Maideniin. Hän on myös tehnyt yhteistyötä niin ikään Iron Maidenin entisen laulajan Paul Di'Annon kanssa.

## Ura
Blaze Bayley oli alun perin rock and roll -yhtye Wolfsbanen vokalisti, mutta Bruce Dickinsonin erottua Iron Maidenin laulajan tehtävistä vuonna 1993 Bayley valittiin hänen tilalleen vuonna 1994. Hän lauloi kahdella Iron Maidenin albumilla (*[[The X Factor]]* vuonna 1995 ja *[[Virtual XI]]* vuonna 1998). Molemmat albumit saivat useimmilta levyarvostelijoilta kriittisen vastaanoton ja huonoja arvosanoja, eivätkä ne menestyneet myyntilistoilla yhtä hyvin kuin Iron Maidenin aikaisemmat albumit. Bayley itse sai ankaraa kritiikkiä monilta Iron Maidenin faneilta, koska hänen laulutekniikkansa ja matalampi lauluäänensä erosivat huomattavasti tenori Bruce Dickinsonista. *Virtual XI* -maailmankiertueen aikana Bayleyn lauluääni kärsi allergisista reaktioista, jotka johtuivat esiintymislavoissa käytetyistä materiaaleista.

Kiertueen aikaisista ääniongelmista johtuen Bayley erotettiin Iron Maidenistä tammikuussa 1999 yhtyeen manageri Rod Smallwoodin neuvoteltua Bruce Dickinsonin ja Iron Maidenin perustajajäsen Steve Harrisin kanssa Dickinsonin paluusta yhtyeen kokoonpanoon. Iron Maiden -uransa päätyttyä Bailey perusti yhtyeen nimellä *Blaze*. Yhtyeen albumit ovat saaneet yleisesti levyarvostelijoilta hyviä arvosanoja, ja yhtye on julkaissut albumit *[[Silicon Messiah]]*, *[[Tenth Dimension]]*, *[[Blood and Belief]]* sekä live-albumin *[[As Live As It Gets]]*. Yhtyeen kokoonpanon vaihduttua tammikuussa 2007 Bayleytä itseään lukuun ottamatta kokonaan Bayley muutti yhtyeen nimeksi Blaze Bayley. Uudella nimellä on julkaistu live-albumi *[[Alive in Poland]]*, kokoelmalevy *[[The Best of Blaze Bayley]]* sekä studioalbumit *[[The Man Who Would Not Die]]* ja * [[Promise And Terror]]*.

Vuonna 2011 Bayley ilmoitti Blaze Bayley -yhtyeen hajoamisesta. Syyksi hän ilmoitti yhtyeen taloudellisen tilanteen ja oman terveydentilansa. Myöhemmin Bayley kertoi aikovansa seuraavaksi keskittyä akustiseen musiikkiin.

## Yksityiselämä
14. tammikuuta 2007 Blaze Bayley meni naimisiin pitkäaikaisen naisystävänsä Debbien kanssa Gran Canarian saarella. 6. heinäkuuta 2008 Bayleyn vaimo, yhtyeen manageri, Debbie vietiin sairaalaan aivoverenvuodon vuoksi. Debbie kuoli sairaalassa 27. syyskuuta 2008.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
 
* Blaze Bayleyn yhtyeen viralliset kotisivut
House of Pain

**House of Pain** oli irlantilais-yhdysvaltalainen hip hop -musiikkia esittänyt yhtye. Laulaja Everlast perusti sen vuonna 1991. Yhtyeeseen kuuluivat hänen lisäkseen Danny Boy O'Connor ja DJ Lethal. House of Painin ensimmäinen single, "Jump Around", nousi heti suureen suosioon. Kolmen julkaistun levyn jälkeen vuonna 1996 Everlast lähti soolouralle ja DJ Lethal liittyi nu metal -yhtye Limp Bizkitiin. Nykyisin House of Pain -kokoonpano kulkee nimellä La Coka Nostra, johon kuuluu Everlastin ja Danny Boyn lisäksi kaksi muuta artistia, Slaine ja Ill Bill.

Huhuttiin että House of Pain äänittäisi uuden albumin DJ Muggsin kanssa vuonna 2011.

## Diskografia

### Albumit

* *[[House of Pain (albumi)|House of Pain]]* - 1992
* *[[Same As It Ever Was]]* - 1994
* *[[Truth Crushed To Earth Shall Rise Again]]* - 1996
* *[[Shamrocks & Shenanigans]]* - 2004 (kokoelmalevy, yhtyeen ja Everlastin parhaat)

### EP:t

* *Legend/Word Is Bond* - 1994

### Singlet

* *Jump Around* - 1992
* *Shamrocks & Shenanigans* - 1992
* *Who's the man?* - 1993
* *On Point* - 1994
* *It Ain't No Crime* - 1994
* *Over There Shit* - 1995
* *Pass the Jinn/Heart Full of Sorrow (Vinyl 12" Promo)* - 1996
* *Fed Up* - 1996
* *Jump Around (2000 Mix)* - 1998
Huronjärvi

**Huronjärvi** () on yksi viidestä Pohjois-Amerikan Isostajärvestä ja tilavuudeltaan maailman seitsemänneksi suurin järvi. Se erottaa Michiganin osavaltion Yhdysvalloissa Ontarion provinssista Kanadassa. Georgian Bay, järven itäisin osa, kuuluu kokonaan Kanadalle.

Huronjärven erottaa Michiganjärvestä kapea Mackinacsalmi, joten järvet ovat maantieteellisesti samaa vesialuetta. Molempien järvien pinta on 177&nbsp;metriä merenpinnan yläpuolella. Joskus niitä pidetään samana järvenä, jolloin ne ovat maailman suurin makeavetinen järvi. Huronjärven pinta-ala on 59&nbsp;600&nbsp;km² ja se sisältää vettä 3&nbsp;540&nbsp;km³. Sen keskisyvyys on 59&nbsp;metriä ja suurin syvyys 229&nbsp;metriä.

Huronjärvessä sijaitsee Manitoulin Island, maailman suurin makeavetisessä järvessä sijaitseva saari.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Riitti

**Riitti** (latinan sanasta *ritus* ’tapa’, ’toimitus’) on juhlameno, pyhä seremonia tai uskonnollinen toimitus.

Riitillä on tietty suorittamistapa ja se voi olla yksilön tai yhteisön suorittama. Useimmiten riitin suorittaa tehtävään erikoistunut henkilö, kuten šamaani tai pappi. Monissa kulttuureissa arkisetkin elinkeinonharjoittamiseen liittyvät tapahtumat ovat saaneet seremoniallisen luonteen. Sosiologiassa riitillä voidaan viitata mihin tahansa symboliseen käyttäytymiseen, joka toistuu sopivina hetkinä ja ilmaisee tyylitellyssä muodossa jotakin ryhmän tai yksilön tunnustamaa arvoa tai päämäärää.

Nykyaikaisen riitintutkimuksen on katsottu alkavan skotlantilaisesta teologista ja orientalistista William Robertson Smithistä ja ranskalaisesta sosiologista Émile Durkheimista. Smith korosti uskonnollisen toiminnan merkitystä myös niissä kulttuureissa, joissa varsinaista uskontunnustusta ei ollut.

Durkheim korosti riitin merkitystä yhteisön identiteetille: ”Riitin välityksellä ryhmä toistuvasti uudistaa käsityksen itsestään ja yhteenkuuluvuudestaan; samalla vahvistetaan yksilöiden sosiaalista olemusta.”

Riitit on jaettu kolmeen pääryhmään. 
#Kalendaaririitit ovat vuodenaikojen ja elinkeinokausien mukaan säännönmukaisesti toistuvia seremonioita. Myöhemmin kalendaaririitit on liitetty tiettyihin kalenteripäiviin. Näin esimerkiksi joulun, uuden vuoden tai juhannuksen juhlintaa on pidetty kalendaaririitteinä.
#Siirtymäriitit ovat useimmiten yhteisön järjestämiä seremonioita jotka liittyvät yksilön sosiaalisen aseman (statuksen) muutokseen (initiaatio). Siirtymäriitit ovat usein kolmivaiheisia; niihin liittyy irtautumisriittejä, vaihderiittejä ja liittymäriittejä. Siirtymäriitin tarkoitus on selittää yksilölle tai ryhmälle yhteisörakenteessa tapahtunut muutos. Siirtymäriittejä ovat muun muassa kastejuhla tai nimiäiset, konfirmaatio tai Prometheus-juhla, penkinpainajaiset ja vanhojenpäivä, ylioppilasjuhlat, polttarit, avioliittoon vihkiminen ja lopulta hautajaiset.
#Kriisiriitit liittyvät ”kriittisiin” tapahtumiin kuten asuinpaikan vaihtoon, uuden asian aloittamiseen, mutta myös yllättäviin onnettomuuksiin. Kriisiriittien avulla yksilö ja yhteisö saavat apua kriisitilanteen ohittamiseen ja kestämiseen. Kriisiriitti voi olla esimerkiksi hiljaisen hetken viettäminen onnettomuuden jälkeen. Kriisiriitti on myös diasporassa elävien somalinaisten saar-riitti.

## Katso myös

* Katoliset riitukset (liturgia)
* Kirkolliset toimitukset

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Ingo Schwichtenberg

**Ingo ”Mr. Smile” Schwichtenberg** (18. toukokuuta 1965 – 8. maaliskuuta 1995) oli saksalainen muusikko ja yksi vuonna 1984 perustetun power metal -yhtye Helloweenin perustajista. Hän oli yhtyeen rumpali. Vuonna 1993 Schwichtenberg joutui jättämään Helloweenin sairastumisensa ja huumeongelmiensa takia. Hän teki itsemurhan vuonna 1995 hyppäämällä paikallisjunan alle. Hän oli kärsinyt skitsofreniasta joitakin vuosia.

## Elämäkerta
Schwichtenberg syntyi vuonna 1965 Hampurissa, Saksassa varakkaaseen perheeseen. Perheen ainoana lapsena hänellä ei ollut ongelmia koulumaksujen kanssa. 

Vuonna 1979 Schwichtenberg kävi, tuolloin 14-vuotiaana, klarinetti-tunneilla ja soitti folkmusiikkia koulun bändissä, mutta kokeili myös rumpuja. Seuraavana vuonna hänen isänsä osti hänelle rumpusetin ja hän ystävystyi kitaraa soittavan Kai Hansenin kanssa. Hansen pyysi häntä rumpaliksi Gentry-nimiseen yhtyeeseensä. Schwichtenberg tuli mukaan yhtyeeseen, jossa olivat myös Markus Grosskopf, joka soitti bassokitaraa, ja Piet Sielck, joka lauloi. Yhtye nimettiin uudelleen Second Helliksi. Schwichtenberg pukeutui nahkatakkiin ja kasvatti pitkän tukan. Hän rahoitti itse opintojaan Second Hellistä saatujen keikkatulojen avulla.

Vuonna 1982 yhtyeen nimi muutettiin Iron Fistiksi ja Michael Weikathista tuli toinen kitaristi. Vuonna 1984 nimi muuttui vielä Helloweeniksi. Schwichtenberg keksi nimen katsottuaan elokuvan *[[Halloween (elokuvasarja)|Halloween]]*. Yhtye aloitti keikkailun Hampurin pienillä klubeilla ja julkaisi mini-lp:n seuraavana vuonna.

27-vuotiaana Schwichtenberg masentui syvästi ja alkoi käyttäytyä omituisesti. Hän käytti runsaasti alkoholia, kokaiinia ja hasista. Hänen tyttöystävänsä jätti hänet löydettyään kokaiinin. Helloweenin lähdettyä kiertueelle markkinoimaan *[[Chameleon]]*-albumiaan yhtyeen jäsenet huomasivat, että Schwichtenbergillä ei ollut kaikki hyvin. Kiertue-elämä oli hyvin stressaavaa. Hän alkoi puhua sekavia ja saattoi lopettaa soittamisen kesken esityksen jääden kuuntelemaan päänsisäisiä ääniään. Hiroshimassa hän romahti täysin kesken esityksen ja hänet vietiin sairaalaan. Hänellä diagnosoitiin skitsofrenia. Sairautta esiintyy myös hänen suvussaan. Schwichtenberg ei ottanut lääkitystään säännöllisesti, sillä hän sanoi, että halusi itse parantaa itsensä jollain keinolla. Hänet erotettiin yhtyeestä, kunnes hän ottaisi psykoosilääkkeensä ja hoitaisi päihderiippuvuutensa kuntoon.

Schwichtenberg ei kestänyt istua kotona. Hän teki itsemurhan 29-vuotiaana maaliskuussa 1995 hyppäämällä paikallisjunan alle.

## Diskografia
### Helloween

* Helloween (1985)
* Walls of Jericho (1985)
* Keeper of the Seven Keys Part I (1987)
* Keeper of the Seven Keys Part II (1988)
* Live in the UK (1989)
* Pink Bubbles Go Ape (1991)
* Chameleon (1993)

## Lähteet
Pro

**Pro** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

*pro, latinankielinen fraasi, joka tarkoittaa ”puolesta”
*pro, lyhenne ammattilaista tarkoittavasta englannin kielen sanasta *professional*
*Ammattiliitto Pro, suomalainen ammattiliitto
*pro, golftermi, golfammattilainen
*pro-versio, tietotekniikassa käytetty tapa erotella ohjelmistoversioita keskenään
*pro-taso, videopeleissä käytetty termi taitavalle pelaajalle
*proliini, aminohappo
Markus Grosskopf

**Markus Großkopf** (s. 21. syyskuuta 1965 Hampuri) on saksalainen muusikko. Hän oli vuonna 1984 yksi power metal -yhtye Helloweenin perustajista. Grosskopf toimii yhtyeessä basistina. Hän on myös esiintynyt muutamilla muiden Helloweenin jäsenten sooloalbumeilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Michael Weikath

**Michael Ingo Joackim ”Weiki” Weikath** (s. 7. elokuuta 1962 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen kitaristi. Hän oli vuonna 1984 yksi power metal -yhtye Helloweenin perustajista. Weikath on soittanut Helloweenissä kitaraa koko yhtyeen historian ajan. Hän aloitti kitaran soittamisen 12-vuotiaana.

Hän on myös kirjoittanut suuren osan Helloweenin kappaleista. Tunnetuimpia hänen tekemiään kappaleita ovat muun muassa ”Dr. Stein”, ”Keeper of the Seven Keys”, ”A Tale That Wasn’t Right”, ”How Many Tears”, ”Eagle Fly Free”, ”Windmill”, ”Heavy Metal Hamsters”, ”Secret Alibi”, ”Power”, ”Kings Will Be Kings”, ”I Can”, ”Salvation”, ”Do You Feel Good”, ”Get It Up”, ”Born on Judgment Day” ja ”Battle’s Won”.

## Aiheesta muualla

* Michael Weikathin virallinen sivusto
Rhodos

**Rhodos** (, , ) tai **Rhode** (, ) voi viitata seuraaviin:

* Rhodos eli Rhode, kreikkalaisen mytologian hahmo
* Ródos, antiikin Rhodos, saari Kreikassa
** Rhodos, antiikin aikainen kaupunki Rhodoksen saarella
** Ródos, alueyksikkö Etelä-Egean alueella Kreikassa
** Ródos, kunta Ródoksen alueyksikössä Kreikassa
* Rhode eli Rhodos, antiikin aikainen kaupunki Iberiassa
Michiganjärvi

**Michiganjärvi** () on yksi viidestä Pohjois-Amerikan Isoistajärvestä. Sitä ympäröivät Indianan, Illinoisin, Wisconsinin ja Michiganin osavaltiot.

Michiganjärvi on ainoa Isoistajärvistä, joka on kokonaisuudessaan Yhdysvaltojen rajojen sisäpuolella, kaikki muut järvet ulottuvat myös Kanadan puolelle. Sen pinta-ala on 57&nbsp;800 km², joten se on maailman viidenneksi suurin järvi. Järven syvin kohta on 282&nbsp;metriä ja se sisältää 4&nbsp;920 km³ vettä. Järven pinta on 177 metriä merenpinnan yläpuolella, saman verran kuin Huronjärvellä, jonka Mackinacsalmi yhdistää Michiganjärveen. Saman pinnankorkeuden ja yhteyden vuoksi niitä pidetään toisinaan samana järvenä. Tällöin ne muodostavat maailman suurimman makeavetisen järven. Aikaisemmin Michiganjärveä kutsuttiin toisinaan Illinoisjärveksi.

Järven lounaisranta on erittäin teollistunutta aluetta. Noin 12 miljoonaa ihmistä asuu järven rannoilla. Suurimmat Michiganjärven rannalla sijaitsevat kaupungit ovat Chicago ja Milwaukee.

Michiganjärven suurin saari on pohjoisosan Beaver Island.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vikram Sarabhai

**Vikram Ambalal Sarabhai** (12. elokuuta 1919 – 31. joulukuuta 1971) oli intialainen fyysikko. Hän aloitti Intian avaruustutkimuksen ja osallistui maansa ydinohjelman käynnistämiseen. 

## Nuoruus
Vikram Sarabhai syntyi Ahmedabadassa, Intiassa, varakkaaseen yrittäjäperheeseen. Ambalal ja Sarla Devin perheeseen syntyi yhteensä kahdeksan lasta.

Hän suoritti "Tripos degree"-tutkinnon Englannissa Cambridgen St John's Collegessa vuonna 1940 ja väitteli tohtoriksi Cambridgen yliopistossa Englannissa 1947.

## Ura
Hän tutki kosmista säteilyä Nobel-palkitun fyysikon Chandrasekhara Ramanin alaisuudessa Indian Institute of Science:ssa (IISc), Bangaloressa 1941–1945. Hän perusti Auringon ja kosmisen säteilyn tutkimusasemia eri puolille Intiaa. Hän oli perustamassa Physical Research Laboratory:n (PRL) Ahmedabadiin vuonna 1947. Hän työskenteli kyseisessä laboratoriossa vuoteen 1965 asti.

Kun Homi Bhabha kuoli, Sarabhai jatkoi hänen työtään Intian atomienergiakomissiossa. A. P. J. Abdul Kalam, Intian presidentti vuodesta 2002, työskenteli Sarabhain kanssa.

Samaan aikaan tutkimustyönsä kanssa hän huolehti perheyrityksistä, jotka toimivat mm. tekstiili- ja lääketeollisuudessa.

## Intian avaruusohjelma
Hän aloitti Intian avaruusohjelman ja oli perustamassa Intian avaruusjärjestöä (ISRO). Tämä tapahtui Intian atomienergiaohjelman puitteissa. Hän toimi kansallisen avaruustutkimuskomitean puheenjohtajana. 

Bhabha tuki Sarabhaita Intian ensimmäisten rakettikeskusten perustamisessa. Ensimmäinen keskus oli 1962 perustettu Thumbassa Arabianmeren rannikolla, lähellä päiväntasaajaa. 

Sarabhai aloitti ranskalaisten *Centaure*-luotainrakettien valmistuksen Intiassa. 21. marraskuuta 1963 on Intian avaruusajan alkuhetkenä pidetty päivä. Tuolloin laukaistiin amerikkalainen *Nike-Apache*-luotainraketti Thumbasta 200 km:n korkeuteen. 

1967 Intia laukaisi oman luotainraketin, Rohini 75 -raketin (halkaisija 75 mm). Myöhemmin Rohini 560B oli 10 m korkea luotainraketti. Vuodesta 1969 alkaen Intia valmisti rakettien ajoaineen itse.

Intian avaruustoimintaan hän pyysi Japanin avaruustoiminnan isää Hideo Itokawaa neuvonantajaksi, mikä toteutui 1965–1967.

Yhteistyössä NASA:n kanssa Sarabhai aloitti Satellite Instructional Television Experiment (SITE) kokeilun, joka kesti heinäkuusta 1975 heinäkuuhun 1976. Siinä käytettiin NASAn tietoliikennesatelliitteja.

Sarabhai alkoi kehittää intialaista satelliittia. **Aryabhata I** laukaistiin Kapustin Jarista,  Neuvostoliitosta vuonna 1975, osana Interkosmos-ohjelmaa.

## Yksityiselämä

Sarabhai oli naimisissa klassisen tanssijan Mrinalini (Swaminathan) Sarabhain kanssa. Heille syntyi poika Karthikeya, ja tytär Mallika, joka on myös tanssija.

Vikram Sarabhai kuoli verrattain nuorena, 52-vuotiaana 31. joulukuuta 1971.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Adam Gottlob Oehlenschläger

**Adam Gottlob Oehlenschläger** (14. marraskuuta 1779 – 20. tammikuuta 1850) oli  tanskalainen kirjailija ja vuodesta 1810 Kööpenhaminan yliopiston estetiikan professori.

Näyttelijän töiden ja lakiopintojen jälkeen hän matkusteli Euroopassa 1805–1809. Saksassa hän tutustui runoilijoista Goetheen ja Ludwig Tieckiin ja Ranskassa rouva Staëlin luona muun muassa Benjamin Constantiniin. Ranskasta hän päätyi Italiaan, josta palasi 1809 Tanskaan.

Oehlenschlägerin teoksia ovat muun muassa runokokoelma *Digte*, romanttinen satunäytelmä *Aladdin*, murhenäytelmät *Hakon Jarl*, *Baldur hin gode, Axel og Valborg* (suom. *Aksel ja Walpuri*, 1875) ja romanssisikermä *Helge*.

Oehlenschlägerin merkitys Tanskan kirjallisuudessa on hyvin suuri. Hän muun muassa käänsi ensimmäisenä huomiota muinaisaikaan ja skandinaavisiin jumaluustaruihin.

Oehlenschläger on 1819 kirjoittanut tekstin Tanskan kansallislauluun "Der er et yndigt land". Yksi hänen kirjoittamansa runo on virtenä Tanskan kirkon virsikirjassa virsi 537 "Lær mig, o skov, at visne glad  sekä Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 304 "Lär mig, du skog, att vissna glad", Niilo Rauhalan 1996 suomentamana: "Tahtoisin kerran kuihtua". Virsi sisältyi Oehlenschlägerin kirjoittamaan romanttiseen kertomukseen Eremiten vuodelta 1813. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Vapaasti ladattavia Adam Oehlenschlägerin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut

**Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut** (*UEFA Euro*) on Euroopan jalkapalloliiton (Uefa) järjestämä jalkapalloturnaus, johon Euroopan parhaat miesten jalkapallomaajoukkueet kokoontuvat joka neljäs vuosi kamppailemaan Euroopan-mestaruudesta.

Aluksi lopputurnaukseen selviytyi neljä maata, vuodesta 1980 kahdeksan ja vuodesta 1996 mukana on ollut 16 joukkuetta. Vuonna 2016 joukkueiden määrä nostettiin 24:een. Historian saatossa menestyksekkäin maa on ollut Espanja (neljä mestaruutta).

Uefan jäseninä eivät ole valtiot, vaan lajiliitot eri alueilla. Esimerkiksi Britannian neljällä osalla – Englannilla, Skotlannilla, Walesilla ja Pohjois-Irlannilla – sekä Britannialle kuuluvalla Gibraltarilla on omat jalkapalloliittonsa, -sarjansa ja -maajoukkueensa, kuten myös Tanskalle kuuluvilla Färsaarilla.

EM-kilpailujen kiertopalkinto on nimeltään Henri Delaunay -pokaali.

## Kisat ja mitalistit

## Mitalitaulukko

## Katso myös
* Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen historia Uefan sivustolla
* Jalkapallon EM-kisojen tulospalvelu
Äidinkieli

**Äidinkieli** on kieli, jonka ihminen oppii ensimmäisenä kielenään vuorovaikutuksessa toisten ihmisten kanssa. Lapsella äidinkielen oppiminen tapahtuu samanaikaisesti ympäristöön ja kulttuuriin sosiaalistumisen kanssa. Yleisen käsityksen mukaan ihminen oppii normaalisti äidinkielensä muoto- ja lauserakenteen neljänteen ikävuoteen mennessä. Toisaalta ihminen oppii käyttämään äidinkieltään uusissa tehtävissä ja tilanteissa, samoin kuin uusia sanoja, koko elämänsä ajan. Samassa merkityksessä voidaan käyttää myös termiä *ensikieli*, joka on täsmällisempi siinä mielessä, että ihmisen ensimmäisenä oppima kieli ei välttämättä ole hänen äitinsä kieli.

Äidinkieli ei ole käsitteenä täysin yksiselitteinen, sillä ihminen voi kasvaa kaksikielisessä ympäristössä ja oppia jo varhaislapsuudessaan rinnakkain kaksi kieltä. Yleensä kuitenkin kaksikielisillä ihmisillä kielet ovat toiminnallisesti eri asemissa, eli jompaakumpaa käytetään enemmän tietyissä tilanteissa tai ympäristöissä. Äidinkielen omaksumisen voidaan katsoa alkavan jo ennen syntymää, kun sikiön aivot ja kuulo ovat kehittyneet riittävästi. Eräiden kaksikielisyyden tutkijoiden mukaan lapsen tulisikin kuulla kahta kieltä viimeistään ensimmäisistä elinviikoista lähtien, jotta kielet olisivat täysin samanarvoisia. Kaksivuotiaasta alkaen opittu kieli on jo selvästi toinen kieli.

## Katso myös
* Äidinkielen opetuksen historia

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Valkovenäläinen (kirja)

**Valkovenäläinen** on Reijo Mäen kahdeskymmenes Vares-dekkari. Teos on ilmestynyt vuonna 2009. Kirjan nimi on kaksiselitteinen, toisaalta se viittaa kirjassa esiintyvään valkotukkaiseen venäläismieheen, toisaalta drinkkiin nimeltä valkovenäläinen.

Kirkkoihin ja uskontoihin varsin kriittisesti suhtautuva Mäki sai kirjaan aiheen itseensä kohdistuneesta tappouhkauksesta, joka tosin ei ollut ensimmäinen: "Hän tulee palamaan helvetin tulessa ennen kuin vuosi on päättynyt, ellei käänny uskoon".

Mäen omia näkemyksiä kuvastaen kirjojen henkilöt esittävät kyynisiä kommentteja uskonnosta ja uskomuksista, mikä Mäen mukaan on herättänyt pahaa verta joissakin piireissä. Uhkausten hän arvelee tulleen niistä piireistä.

Tarina lähtee liikkeelle kun fiktiivinen dekkarikirjailija Juhani Oxbacka tapetaan varjoisalla rantapolulla. Yksityisetsivä Jussi Vares ja kolmikon kaksi muuta jäsentä, kirjailija Luusalmi ja pastori Alanen, ovat läsnä Oxbackan siunaustilaisuudessa Turun hautausmaan Ylösnousemuskappelissa.

Arvomaailmaltaan Mäen näköinen mutta Mäkeä renttumaisempaa elämää viettävä, lain rajamailla liikkuva Jussi Vares ryhtyy tutkimaan kirjailija Oxbackan kuolemaa tämän kustantajan pyynnöstä. Uhrin sotkuinen yksityiselämä tekee myös Vareksen tutkimuksista sotkuisen vyyhdin, sillä mikään ei ole sitä miltä ensi katsomalta näyttää, ja vielä ratkaisujen viime hetkellä Vareskin joutuu hengenvaaraan.

Teoksen henkilögalleriassa esiintyvät alamaailman edustajina Samuli Sekametsä ja Icke Istid sekä rajan takaa Venäjältä tullut Valkovenäläinen. Uskovaisen muotokuvana Mäki esittää kirjassa Nokian herätyksen karismaattisen pastorin Ilari Steenin, jota hän itse luonnehtii amerikkalaisten kaapelikanavien hikisten saarnamiesten suomalaisversioksi.

Kriitikko luonnehtii Mäen kirjoja suomalaisen mieheyden barometriksi, ja kirja *Valkovenäläinen* jatkaa hänen mukaansa tutulla tyylillä: "Reijo Mäki on edelleen ihanasti tirisevää kirjallista grillimakkaraa."

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*''Valkovenäläinen'' Otavan sivulla
Suomalainen (täsmennyssivu)

**Suomalainen** voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:

* suomalainen, suomalaisten kansaan kuuluva henkilö
* suomalainen, Suomen väestöön kuuluva henkilö
* suomalainen, Suomen kansalainen
* Suomalainen, sukunimi
* Suomalainen Kirjakauppa, suomalainen kirjakauppaketju

## Lehdet
* *[[Polttopiste (lehti)|Suomalainen]]*, vuosina 1955–1959 ilmestynyt Suomen Kansanpuolueen puoluelehti, myöhemmin *Polttopiste*
* *[[Suomalainen (aikakauslehti)|Suomalainen]]*, Helsingissä vuosina 1966–1977 ilmestynyt aikakauslehti
* *[[Suomalainen (Jyväskylä)|Suomalainen]]*, Jyväskylässä vuosina 1888–1917 ilmestynyt sanomalehti
* *[[Suomalainen (1846)|Suomalainen]]*, Helsingissä vuonna 1846 ilmestynyt C. A. Gottlundin perustama sanomalehti.
Virolainen

**Virolainen** tarkoittaa seuraavia:

* virolaiset, suomensukuinen kansa

## Sukunimenä
* Aleksi Virolainen, (eli *Aleksib*, s. 1997), e-urheilija
* Anne-Mari Virolainen (s. 1965), kokoomuslainen poliitikko ja ministeri
* Darja Virolainen (s. 1989), venäläinen ampumahiihtäjä
* Erkki Virolainen (1938–2010), lääkäri ja professori
* Hannu Virolainen (s. 1947), näyttelijä
* Heikki W. Virolainen (1936–2004), kuvanveistäjä
* Johannes Virolainen (1914–2000), keskustalainen poliitikko, ministeri ja valtioneuvos
* Joni Virolainen (s. 2003), jääkiekkoilija
* Jyrki Virolainen (s. 1943), oikeustieteilijä ja professori
* Kalle Virolainen (s. 1981), pesäpalloilija
* Katharina Martin-Virolainen (s. 1986), venäläis-saksalainen kirjailija
* Kyllikki Virolainen (o.s. *Salojärvi*, e. *Stenros*, 1924–2009), toimittaja ja poliitikko (kesk.)
* Ljubov Virolainen (s. 1941), venäläinen näyttelijä
* Merja Virolainen (s. 1962), kirjailija ja kääntäjä
* Nalle Virolainen (s. 1958), kuvataiteilija
* Petri Virolainen (s. 1974), jääkiekkoilija
* Reija Virolainen, kuvaussihteeri, televisio-ohjaaja ja tuottaja
* Roman Virolainen (s. 1981), Valko-Venäjää ja Venäjää edustanut hiihtäjä
* Voldemar Virolainen (1901–1983), pietarinsuomalainen rautatieläinen ja poliitikko

## Järviä
* Virolainen, järvi Jyväskylässä
* Virolainen, järvi Tampereen Vuoreksessa
* Pieni-Virolainen, lampi Tampereen Vuoreksessa
Venäläinen

**Venäläinen** voi tarkoittaa seuraavia:

* venäläiset, itäslaavilainen kansa Euroopassa
* Venäläinen tai Wenäläinen, suomenkielinen sukunimi. Se on yleinen nimi Itä-Suomessa. Nimi on voinut syntyä paitsi suvun venäläisen alkuperän, myös venäjänuskoisuuden eli ortodoksisuuden vaikutuksesta. Monet ovat vaihtaneet sen toiseen nimeen poliittis-yhteiskunnallisista syistä vuosina 1899–1908 sekä 1930-luvulla ja toisen maailmansodan aikana. Usein sen tilalle on otettu muu v-alkuinen nimi, mutta joskus myös nimi Suomi. Tunnettuja nimen kantajia ovat muiden muassa:
**Eino Wenäläinen (1921–1997), suomalainen Mannerheim-ristin ritari
**Ilja Venäläinen (s. 1980), suomalainen jalkapalloilija 
**Jari Venäläinen (s. 1967), suomalainen juoksija, Marjo Venäläisen puoliso
**Jenni Venäläinen, suomalainen kantelensoittaja, laulaja, säveltäjä ja pedagogi
**Joonas Venäläinen (1850–1889), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
**Juho Venäläinen (s. 2006), suomalainen pikajuoksija
**Kari Venäläinen (s. 1968), suomalainen raviohjastaja
**Kati Venäläinen (o.s. *Sundqvist*, s. 1975), suomalainen hiihtäjä
**Marjo Venäläinen (o.s. *Piipponen*, s. 1971), suomalainen juoksija, Jari Venäläisen puoliso
**Matti Venäläinen (s. 1947), suomalainen pesäpalloilija
**Nousia Venäläinen (1500-luvulla), Karjalan kauppateiden tutkija
**Riikka Venäläinen (s. 1971), suomalainen toimittaja
**Sami Venäläinen (s. 1981), suomalainen jääkiekkoilija
**Unto Venäläinen (1944–2021), suomalainen shakinpelaaja
* "veli venäläinen", Venäjän valtio erityisesti poliittisessa mielessä.

## Katso myös
*Valkovenäläinen

## Lähteet
Iso Karhujärvi

**Iso Karhujärvi** () on Kanadan Luoteisterritorioiden suurin järvi ja Pohjois-Amerikan neljänneksi suurin järvi. Järvi sijaitsee pohjoisella napapiirillä 186 metrin korkeudella merenpinnasta ja on osa Mackenziejoen vesistöä. Iso Karhujärvi on erämaa-alueella, ja Délįne on ainoa sen rannalla oleva asutuskeskus. Aiemmin asutusta oli enemmän, kun seudulta kaivettiin pikivälkettä.

## Maantiede
Iso Karhujärvi on epäsäännöllisen muotoinen järvi, ja sen keskialtaasta erkanee eri suuntiin viisi pitkää haaraa, Keithin-, McVicarin-, McTavishin-, Deasen- ja Smithinlahdet.Iso Karhujärven allas muodostui viimeisen jääkauden aikana, mutta altaaseen on sen jälkeen vaikuttanut maankohoaminen.

Iso Karhujärvi sijaitsee napapiirillä Luoteisterritorioiden luoteisosissa. Se laskee Mackenziejokeen Great Bear River -joen kautta. Järveen laskee useita jokia, muun muassa Camselljoki, jota kautta Isoon Karhujärveen liittyy sen eteläpuolelta pitkä pienempien järvien ketju. Järvi on vuosittain jäässä noin kahdeksan kuukautta ja vapautuu jäistä usein vasta heinäkuussa. Iso Karhujärven pinta-ala on 31&nbsp;153 neliökilometriä ja sen tilavuus 2&nbsp;236 kuutiokilometriä. Se on pinta-alaltaan suurin kokonaan Kanadan puolella oleva järvi ja Pohjois-Amerikan neljänneksi ja koko maailman kahdeksanneksi suurin järvi. Järvellä on 2&nbsp;719 kilometriä rantaviivaa.

Järvi on keskellä laajoja erämaita, ja sen pohjoiset ja läntiset haarat ulottuvat tundra-alueelle. Itäranta puolestaan on Kanadan kilven alueelle. Etelä- ja länsirannat ovat metsäisiä, ja siellä kasvaa käppyräisiä kuusia.

## Historia

Eurooppalaiset löysivät Ison Karhujärven vasta 1700-luvulla, kun Peter Pond sai tietää vuosina 1783–1784 sen sijainnin. Turkiskauppa saapui alueelle noin vuonna 1800. John Franklinin löytöretken aikana 1825–1826 Keithinlahden rannalla perustettiin Fort Franklin. John Richardson tutki 1800-luvulla järven pohjoisrantaa, Peter Warren Dease vietti 1837–1838 talven Fort Confidencessa ja Robert Bell tutki alueen geologiaa vuonna 1900.

Asutukset olivat seudulla tilapäisiä, kunnes vuonna 1930 alueelta löydettiin radiumia ja uraania sisältävää pikivälkettä. Järven itärannalla perustettiin 1933 Port Radium. Malmivarannot käytettiin nopeasti loppuun, ja alueelta kaivettua malmia päätyi muun muassa Yhdysvaltain toisessa maailmansodassa käyttämiin atomipommeihin. Pikivälkevarantojen ehdyttyä alueen asutukset autioituivat. Nykyään ainoa asutuskeskus on Délįne. Kylässä asuu 650 ihmistä.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Walter Besant

**Walter Besant** (14. elokuuta 1836 – 9. kesäkuuta 1901), Sir, oli englantilainen kirjailija ja historioitsija.

Aiemmin naisoikeusaktivisti, myöhemmin teosofiaan keskittynyt Annie Besant oli hänen veljensä vaimo.

Besant syntyi Portsmouthissa ja kouluttautui Lontoon King’s Collegessa sekä Christ’s Collegessa Cambridgessa. Hän oli muutamia vuosia professorina Mauritiuksella, mutta hermoromahdus sai hänet alistumaan ja hän palasi takaisin Englantiin. Vuonna 1868 Besant julkaisi kirjan *Studies in French Poetry*.

Kolme vuotta myöhemmin hän aloitti yhteistyön James Ricen kanssa. Keskeisimmät yhteiset tuotokset olivat *Ready-money Mortiboy* (1872) ja *The Golden Butterfly* (1876). Molemmat, erityisesti jälkimmäinen, olivat menestyksekkäitä. Yhteistyö päättyi Ricen kuolemaan vuonna 1882.

Besant jatkoi kirjoittamista Ricen kuoltua ja kirjoitti romaanit *All in a Garden Fair*, *Dorothy Forster*, *Children of Gibeon* ja *All Sorts and Conditions of Men*. Kahdella viimeiseksi mainitulla romaanillaan Besant pyrki hätkähdyttämään ihmisiä aistimaan elämän vaikeuden köyhimpien ihmisten keskuudessa. Kaunokirjallisuuden lisäksi hän kirjoitti paljon historiasta.

Muita Besantin ja Ricen yhdessä kirjoittamia teoksia ovat *My Little Girl*, *With Harp and Crown*, *This Son of Vulcan*, *The Monks of Thelema*, *By Celia’s Arbour* ja *The Chaplain of the Fleet*. Yksin Besant kirjoitti teokset *The Ivory Gate*, *Beyond the Dreams of Avarice*, *The Master Craftsman* ja *The Fourth Generation*. *London under the Stuarts* ja *London under the Tudors* ovat historiallisia romaaneja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bernhard von Beskow

**Bernhard von Beskow** (1796–1868) oli ruotsalainen runoilija. Hän ihannoi runoissaan (*Sveriges anor* y. m.) mahtipontisin sanoin isänmaansa suuria muistoja. Hän on kirjoittanut muistopuheita runoilijoista. Hänet aateloitiin vuonna 1826 ja korotettiin vapaaherraksi vuonna 1843.

## Lähteet
Kliininen kemia

**Kliininen kemia** (, *clinical chemistry* tai *clinical biochemistry*) on lääketieteen osa-alue, jonka piiriin kuuluu erilaisten elimistön nesteiden (esimerkiksi veri, virtsa, selkäydinneste) analysointi käyttäen hyödyksi kemiallisia tekniikoita. Valtaosa tutkimuksista tehdään joko veren seerumista tai veriplasmasta. Analyyseillä selvitetään yhdisteen tai alkuaineen pitoisuutta tai aktiivisuutta näytteessä. Tällä voi olla merkitystä diagnosoitaessa erilaisia elimistön tautitiloja tai pyrittäessä ehkäisemään syntymässä olevia sairauksia.

Kliinisen kemian juuret juontavat 1800-luvulle. Ensimmäisen kliinisen laboratorion sairaalan yhteyteen perusti saksalainen Hugo von Ziemssen (1829–1902) vuonna 1885 Münchenissä. Tuolloin veren ja virtsan tutkimiseen käytettiin yksinkertaisia kemiallisia kokeita. Nykyisin alalla käytetään laajasti moderneja kemiallisen analytiikan metodeja, kuten fluorometriaa, spektrometriaa, nefelometriaa, kromatografiaa, elektroforeesia, immunokemiaa ja kemiluminesenssia.

Kliinisen kemian laboratorioissa, joita on sekä terveyskeskuksissa että sairaaloissa, käytetään  yleisesti automaattisia analysaattoreita, joiden teho voi parhaimmillaan olla jopa tuhansia analyysejä tunnissa. Laitteiden toimintaan ja laadunarviointiin kiinnitetään erityistä huomiota hyödyntämällä uusinta tietotekniikkaa. 

Kliinisissä laboratorioissa tutkitaan myös veren soluja ja hyytymisjärjestelmää. Nämä tutkimukset kuuluvat kuitenkin lääketieteen osa-alueeseen, jota kutsutaan hematologiaksi. Alalta on v. 2010 ilmestynyt uudistettu suomalainen oppikirja "Ilmari Palvan VERITAUDIT 2010" (http://www.medivil.fi).

Suurimpien kliinisten laboratorioiden tutkimusvalikoimaan kuuluu jopa 700 erilaista testiä, mutta esimerkiksi terveyskeskuslaboratorioiden valikoima rajoittuu noin 100—200 testiin. Näytteiden lähettäminen eteenpäin toiseen laboratorioon analysoitavaksi on hyvin yleistä suomalaisessa terveydenhuollossa.

Yleisiä kliinisen kemian testejä (kokoverestä, seerumista tai plasmasta) ovat mm. AFOS (alkalinen fosfataasi), ALAT (alaniiniaminotransferaasi), albumiini, amylaasi, bilirubiini, CRP (C-reaktiivinen proteiini), fosfori, GGT (gamma-glutamyylitransferaasi), glukoosi, HbA1c (hemoglobiini A1C), hormonit, immunoglobuliinit, kalium, kalsium, kloridi, kolesteroli, CK (kreatiinikinaasi), kreatiniini, magnesium, natrium, proteiini, rauta, transferriini, troponiinit, uraatti ja urea.

## Katso myös
*Laboratoriotutkimus
*Verikoe

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* NordLab,Oulu
* HUSLAB,Helsinki 
* Itä-Suomen Laboratoriokeskus
* Laboratoriokeskus, Tampere
* TYKSLAB, Turku 
* Labquality Oy
* Yhtyneet Medix Laboratoriot Oy
Oliver Riedel

**Oliver Riedel** (s. 11. huhtikuuta 1971 Schwerin, Itä-Saksa) on saksalainen muusikko. Riedel toimii nykyään industrial metal -yhtye Rammsteinissa basistina. Sitä ennen hän on kuulunut muun muassa The Inchtabokatablesiin.

Riedel on säveltänyt monia Rammsteinin kappaleista.

Saksalainen bassovalmistaja Sandberg on valmistanut Oliver Riedelille kaksi omaa signature-bassoa: Sandberg Terra, joka viritetään normaalia matalammalle, ja Rammsteinin logolla varustettu läpinäkyvä basso.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gamelan

**Gamelan** on indonesialainen lyömäsoittimista ja joskus myös jousi- ja puhallinsoittimista koostuva yhtye. Yhtyeeseen kuuluu joskus myös yksi tai useampia laulusolisteja. Gamelan tarkoittaa myös tällaisten yhtyeiden soittamaa musiikkia. Gamelan kehittyi Sundasaarilla, ja sen kaltaiset yhtyeet ovat yleisiä myös Malesiassa. Pääasiassa maahanmuuton seurauksena nykyään myös Euroopassa, Amerikassa ja muualla on perustettu gamelan-yhtyeitä. Gamelanista on kehittynyt myös muita musiikin tyylilajeja, kuten langgam Jawa, joka on gamelanin ja kroncongin sekoitus. Jotkut länsimaiset klassisen musiikin säveltäjät ovat saaneet vaikutteita gamelan-musiikista. Tällaisia ovat muun muassa Claude Debussy ja Olivier Messiaen, joista ensiksi mainittu kiinnostui gamelanista kuultuaan sitä Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889. Populaarimusiikissa gamelanista on saanut vaikutteita esimerkiksi kalifornialainen Xiu Xiu -yhtye.

Ensimmäiset varsinaiset gamelan-yhtyeet Indonesian ulkopuolella olivat Alankomaissa, Indonesian entisessä emämaassa. Uudempiin länsimaisiin gamelan-yhtyeisiin kuuluu mm. Gamelan Son of Lion, joka perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1976.

Gamelan jakautuu useisiin eri tyylilajeihin. Niille kaikille on ominaista lyömäsoitinten käyttö. Tyypillisiä indonesialaisia lyömäsoittimia ovat mm. metallofonit saron ja gendér, gongit bonang ja kenong sekä ksylofonin kaltainen gambang. Joillakin Indonesian alueilla yhtyeeseen sisältyy usein myös erilaisia jousi- ja puhallinsoittimia, rebab, suling ja laulaja sekä harvinaisempi kielisoitin celempung.

## Gamelan-soittimia Balilta

kuva:Gamelan of Bali 200507-1.jpg
kuva:Gamelan of Bali 200507-3.jpg
kuva:Gamelan of Bali 200507-4.jpg
kuva:Gamelan of Bali 200507-5.jpg
Hans Hartwig von Beseler

**Hans Hartwig von Beseler** (27. huhtikuuta 1850, Greifswald &ndash; 20. joulukuuta 1921, Neubabelsberg, Saksa) oli saksalainen kenraalieversti.

Hans Beseler liittyi Preussin armeijaan vuonna 1868. Hän osallistui Ranskan-Preussin sotaan 1870&ndash;1871. Hän palveli keisarikunnan armeijassa vuoteen 1910, jolloin hän jäi eläkkeelle, ja samana vuonna keisari Vilhelm II aateloi hänet. Kaksi vuotta myöhemmin Beseler sai paikan Preussin herrainhuoneesta. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet kutsuttiin jälleen palvelukseen III reserviarmeijakunnan komentajaksi. Länsirintamalla hän johti Antwerpenin piiritystä, ja kaupunki antautui 10. lokakuuta 1914. Keväällä 1915 hänet siirrettiin itärintamalle, jossa hänestä syksyllä tehtiin sodan loppuajaksi Saksan miehittämän Puolan kenraalikuvernööri. Sodan jälkeen Beseleriä  arvosteltiin liiallisesta myöntyvyydestä puolalaisten suhteen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Hans von Beseler  Firstworldwar.com
Franz Berwald

**Franz Adolf Berwald** (23. heinäkuuta 1796, Tukholma – 3. huhtikuuta 1868, Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä. Hän oli Ruotsin huomattavimpia säveltäjiä ja hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa neljä sinfoniaa (muun muassa *Symphonie sérieuse* ja *Symphonie singulière*), kaksi oopperaa (muun muassa *Estrella de Soria*) ja kaksi operettia sekä kantaatteja ja orkesterikappaleita.

Berwald toimi uransa alussa Tukholman hovikapellin viulistina, mutta ryhtyi sitten muiden ammattien pariin, lääkintävoimistelijaksi ja Sandön lasitehtaan isännöitsijäksi. Hannu-Ilari Lampila on luonnehtinut Berwaldin sävellystyyliä aikaansa nähden edistykselliseksi riitasointuineen ja vahvoine rytmeineen, viileän älylliseksi pikemminkin kuin romanttisen tunnevoimaiseksi. Lampilan mukaan Berwald oli Pohjoismaiden merkittävin sinfonikko ennen Jean Sibeliusta.

Berwaldin mukaan on nimetty Tukholmaan 1970-luvun jälkipuoliskolla rakennettu Ruotsin radion sinfoniaorkesterin konserttisali Berwaldhallen.

## Lähteet
*Pieni tietosanakirja 1925–1928, Otava
### Viitteet