open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ola By Rise

**Ola By Rise** (s. 14. marraskuuta 1960 Trondheim) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. By Rise on toiminut kesästä 2006 lähtien Norjan jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana.

## Pelaajaura

Ola By Rise oli pelipaikaltaan maalivahti ja saavutti suurimmat saavutuksensa pelaamalla Rosenborg BK:ssa ennätykselliset 346 ottelua Norjan pääsarjassa Tippeligaenissa. By Rise voitti urallaan seitsemän Norjan mestaruutta ja neljä Norjan cup-mestaruutta pelatessaan Rosenborgissa vuodet 1977–1995. A-maajoukkueen maalilla By Rise esiintyi 25 kertaa.

### Meriitit pelaajana

* Norjan mestaruus (7): 1985, 1988, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995
* Norjan cup (4): 1988, 1990, 1992, 1995
* Vuoden maalivahti Norjassa: 1992
* Kniksenin kunniapalkinto: 1995

## Valmennusura

By Rise toimi Rosenborgin apuvalmentajana 1998–2003 voittaen seitsemän Norjan mestaruutta ja kaksi cup-mestaruutta. Kaudella 2004 By Rise toimi seuran päävalmentajana ja voitti seitsemännen Norjan mestaruuden valmentajana. 
By Rise sai potkut marraskuussa 2004 kauden päätteeksi, sillä mestaruus oli tullut vain maalieron turvin ennen Vålerengaa.
Heinäkuussa 2006 By Rise aloitti Norjan maajoukkueen apuvalmentajana.

### Meriitit valmentajana

* Norjan mestaruus: 2004

## Muu ura

By Rise on toiminut jalkapallouransa ohella toimittajana trondheimiläisessä Adresseavisenissa. Hän on myös suorittanut myös kandidaatin tutkinnon psykologiassa, historiassa ja norjan kielessä. 

## Lähteet
Arvo Laitinen

**Arvo Anto Laitinen** (4. helmikuuta 1893 Aura – 30. elokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja Sibelius-Akatemian opettaja.

## Henkilöhistoria
Laitinen opiskeli pianon- ja urkujensoittoa sekä musiikinteoriaa jo lyseovuosinaan Turussa sekä Helsingin musiikkiopistossa Erkki Melartinin johdolla ja Helsingin yliopistossa Ilmari Krohnin johdolla. Laitinen opetti musiikinteoriaa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1920–1960 sekä Helsingin kirkkomusiikkiopistossa ja toimi musiikkiarvostelijana (*[[Kotimaa (sanomalehti)|Kotimaa]]*, *[[Ajan Suunta]]*). Hän oli Krohnin ohella Kristillisen taideseuran keskeisimpiä musiikkihahmoja. Laitinen oli erityisesti Richard Wagnerin musiikin tuntija ja hän ihaili myös Anton Bruckneria. Opetustyön ja suurisuuntaisten muotopyrkimysten vuoksi hänen sävellystuotantonsa jäi suppeaksi. Sävellyskonsertin Laitinen piti 1919, hän esiintyi myös pianistina ja urkurina ja toimi nuorisokuorojen johtajana.

## Sävellyksiä ja sovituksia
* Sarja pianolle e-molli op. 1 (1913–1914)
* Kantaatti *Kaipuuni* (1913)
* Pianokvartetto h-molli *Quartetto sinfonico* op. 3 (1917) 
* Sarja sellolle ja pianolle op. 5 (1918)
* Viulu–piano-runoelmien sarja *Gli Muse* (Runottaret) op. 9–17; ensi versio op. 4 valmistui 1917–1919, mutta säveltäjä työskenteli sen parissa ilmeisesti vielä II maailmansodan jälkeen
* 2 pianosonaattia
* *Hengellisiä yksinlauluja*, op. 1a (1913)
* *Isänmaallinen kantaatti* (1938)
* 12 laulua IKL:n kesäjuhlaan Lapualle (1938)
* *Seitsensarja* op. 31–37 Friedrich Hölderlinin runoihin (1962)
* *Nuori sankarimarttyyri: epopeia resurrektioineen* (1963–1964), Horst Wesselille omistettu kuoroteos
* *Johtajani* (1963), keskeneräinen trilogia
* Orkesterisovituksia Johann Sebastian Bachin urkukoraaleista ja Franz Schubertin ja Erkki Melartinin kappaleista
* Yhtye- ja laulusovitelmia

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Knut Tørum

**Knut Kjartan Tørum** (s. 16. elokuuta 1971 Bergen) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 

## Ura

Tørumin pelaajaura oli vaatimaton ja hän pelasi mm. bergeniläisessä SK Brannissa.

Tørumista tuli Rosenborgin väliaikainen päävalmentaja elokuussa 2006, kun Per-Mathias Høgmo joutui jäämään sairauslomalle. Tørum johdatti Rosenborgin Norjan mestariksi 2006. Lokakuussa Per-Mathias Høgmo ilmoitti lopettavansa jalkapallovalmennuksen ja Rosenborg pestasi Tørumin virallisesti päävalmentajakseen.

Tørumin pesti Rosenborgin päävalmentajana päättyi 24. lokakuuta 2007. Seura oli vajonnut kauas kärjestä Norjan liigassa, eikä 2–0 kotivoitto Valenciasta Mestarien liigassa auttanut Tørumia.

Joulukuussa 2008 Tørum palasi valmennustehtäviin tehtyään sopimuksen Tippeligaeniin nousseen IK Startin kanssa. Tørumin johdolla Start sijoittui kausilla 2009 ja 2010 Tippeligaenin keskikastiin ja eteni cupissa parhaimmillaan puolivälieriin 2010. Kausi 2011 sujui kuitenkin kehnosti ja Startin juututtua putoamiskamppailuun Tørum erosi tehtävistään kesäkuussa 2011 vain hetki ennen cupin ottelua Strømsgodsetia vastaan. 

Tammikuussa 2013 Tørum palasi valmennustehtäviin Norjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen apulaisvalmentajana ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.  Kesällä 2014 hän siirtyi Arendal Fotballin päävalmentajaksi. Tørumin johdolla Arendal voitti kaudella 2016 Norjan 2. divisioonan mestaruuden ja nousi maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. divisioonaan. Kausi 2017 sujui kuitenkin heikosti ja seurajohto erotti Tørumin kesäkuussa 2017.

## Meriitit

* Norjan mestaruus: 2006
* Norjan 2. divisioona: 2016

## Lähteet
Aleksandr Tvardovski

**Aleksandr Trifonovitš Tvardovski** (; 21. kesäkuuta (J: 8. kesäkuuta) 1910 Zagorje – 18. joulukuuta 1971 Krasnaja Pahra) oli neuvostoliittolainen runoilija ja toimittaja.

Tvardovski oli toisessa maailmansodassa Suomen rintamalla. Hän oli *[[Novyi mir]]* -kirjallisuuslehden pitkäaikainen päätoimittaja 1950–1954 ja 1958–1970, ja hän julkaisi siinä muun muassa Aleksandr Solženitsynin tekstejä. Kirjailijaliitto nimitti lehdelle uuden toimitusneuvoston neuvottelematta Tvardovskin kanssa, mikä pakotti tämän  eroamaan helmikuussa 1970.

Tvardovski palkittiin Stalinin palkinnolla/Neuvostoliiton valtionpalkinnolla 1941, 1946, 1947 ja 1971 ja Leninin palkinnolla 1961 runostaan ”Za dalju – dal” (За далью – даль). Tvardovskin ensimmäinen kausi päätoimittajana päättyi lyhyeen hänen julkaistuaan kyseenalaista aineistoa. Hän kuitenkin palasi myöhemmin lehden johtoon ja jatkoi rohkeaa sen linjaa, muun muassa siitä syystä, että tunsi pääsihteeri Nikita Hruštšovin henkilökohtaisesti.

Aleksandr Tvardovski on haudattu Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan. 

## Lähteet
Bremenin raatihuone

**Bremenin raatihuone** () on historiallinen arvorakennus Bremenin kaupungissa, Saksassa. Vuoden 2004 heinäkuussa raatihuone valittiin yhdessä sen edessä sijaitsevan Bremer Roland -patsaan kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.

Raatihuone rakennettiin myöhäisellä keskiajalla, vuosina 1405–1408, goottilaista tyylisuuntaa noudatellen. Ajan myötä raatihuone on kokenut uudistuksia ja kunnostuksia. Nykyään sen julkisivu edustaa niin sanottua weseriläistä renessanssia.

Raatihuone sijaitsee Bremenin vanhankaupungin itäosassa, tuomiokirkon ja Neitsyt Marialle pyhitetyn Liebfrauenkirchen välissä. Se erottaa toisistaan kauppatorin ja tuomiokirkon edessä aukeavan Kirkkotorin. Sitä vastapäätä kauppatorin toisella puolella on kiltojen talo Schütting. Torin toisella laidalla on 1960-luvulla pystytetty kunnallishallinnon rakennus.

Raatihuone koostuu kahdesta osasta. Vanha puoli rakennettiin 1405-1409 ja sitä uusittiin 1595-1612. Uusi puoli rakennettiin  katedraalitorin puolelle vuosina 1909-1912.

Vanha puoli on kaksikerroksinen tiiliseinäinen rakennus, jonka lattiat ovat puuta ja katto vihreää kuparia. Seinien kuviointi syntyy tummien ja vaaleiden tiilien vaihtelusta. Ikkunoiden välissä on alkuperäisen goottilaisen rakennuksen patsaita jotka esitävät keisaria ja vaaliruhtinaita. Renessanssin aikana niihin lisättiin koristeita jotka symbolisoivat kaupungin itsehallintoa. Alakerrassa oli aikoinaan tiloja kauppiaille ja teatteriesityksiin, kun taas yläkertaa käytettiin juhlasalina. 1600-luvulla rakennusta uudistettiin niin että kolme keskimmäistä talon 11 holvikaaresta korotettiin ja niihin lisättiin Weserin renessanssille tyypilliset nelikulmaiset ikkunat.

"Weserin renessanssiksi" kutsutaan Weser-joen varrella Pohjois-Saksassa 1600-luvulla ja 1700-luvun alussa esiintynyttä koristeellista rakennustyyliä, jossa näkyy ennen Kolimikymmenvuotista sotaa alueella vallinnut kulttuurin ja talouden kukoistuskausi.

Juhlasalin katosta roikkuvat laivojen pienoismallit kuvaavat ulkomaankaupan merkitystä Bremenin kaupungille.

Uudella puolella on kolme kerrosta. Sen suunnittelijaksi valittiin arkkitehtuurikilpailulla Gabriel von Seidl. Ulkopinta on peitetty klinkkerillä, ja veistokset tehty saksalaisesta kalkkikivestä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Homogenic

**Homogenic** on syyskuussa 1997 julkaistu islantilaisen sooloartisti Björkin kolmas kansainvälinen albumi. Sen tuottivat Björk, Howie&nbsp;B, Guy Sigsworth, Mark Bell ja Markus Dravs.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Bonuskappaleet japanilaisessa versiossa
#Jóga (Howie B. Main Mix) – 5:00
#Sod Off – 2:54
#Immature (Björk's version) – 2:48
#So Broken – 5:59
#Nature Is Ancient – 3:39 
#Jóga (Alec Empire Remix) – 8:44

## Singlet
* 
* 
* 
* 
* 

## Palkinnot ja muut saavutukset

"Bacheloretten" musiikkivideo sai vuoden 1998 Grammy-ehdokkuuden parhaasta musiikkivideosta.

## Aiheesta muualla
*Albumista Björkin kotisivuilla
Incipit Satan

__NOTOC__
**Incipit Satan** on Gorgorothin viides studioalbumi, joka julkaistiin 7. helmikuuta 2000. Levy on Gorgorothin julkaisuhistoriassa kokeellisin, sillä siltä löytyy muun muassa industrial- ja dark ambient -piirteitä.

## Kappaleluettelo
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Gaahl – laulu
* Infernus – kitara
* Tormentor – kitara
* King ov Hell – basso
* Sersjant (Erlend Erichsen) – rummut

## Arvostelut
* AllMusic: 
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Kevin Berry

**Kevin John Berry** (10. huhtikuuta 1945 – 7. joulukuuta 2006) oli australialainen perhosuimari, joka voitti kaksi olympiamitalia 1964 olympialaisissa Tokiossa. Hän rikkoi uransa aikana 12 maailmanennätystä. Uintiuransa jälkeen hän oli töissä *[[The Sydney Morning Herald]]illa* sekä ABC Sportilla. Barry kuoli 61-vuotiaana kotonaan aivokasvaimeen 7. joulukuuta 2006.

## Lähteet
*The Australian
Coventry Climax

**Coventry Climax** oli vuonna 1903 perustettu brittiläinen yhtiö, joka muun muassa toimitti moottoreita Formula 1 -sarjaan. Sen moottoreilla voitettiin kaiken kaikkiaan 40 Grand Prix -kilpailua. Coventry Climaxin moottoreita käyttivät muun muassa Cooper-, Lotus- ja Brabham-tallit. Ensiesiintyminen Cooperilla tapahtui kahden litran nelisylinterisellä moottorilla vuoden 1957 Monacon osakilpailussa, jossa Jack Brabham sijoittui T43-autollaan kuudenneksi. Moottorin päivitysten myötä Cooper ja Jack Brabham voittivat sekä valmistajien että kuljettajien mestaruuden vuosina 1959–1960. 

Moottoritoimitusten lisäksi Coventry Climax valmisti trukkeja.

## Lähteet
Glenn Buchanan

**Glenn Buchanan** (19. marraskuuta 1962 Townsville, Queensland) on australialainen perhosuimari, jonka huippuvuodet osuivat 1980-luvulle. Hän saavutti uransa aikana kaksi pronssista olympiamitalia, molemmat vuoden 1984 kesäolympialaisista Los Angelesista. Henkilökohtaisen pronssin hän sai 100 metrin perhosuinnissa ja hän kuului myös 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;m sekauinnin viestijoukkueeseen, jossa hän kanssaan pronssille uivat Mark Kerry, Peter Evans ja Mark Stockwell.

## Lähteet
Juho Komu

**Johan Alfred (Juho, J. A.) Komu** (10. joulukuuta 1877 Haapavesi – 16. joulukuuta 1928 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918.

## Elämä
Komu syntyi suntio ja unilukkari *Aleksi Komun* ja *Anna Sofia Pihlajaniemen* perheeseen Haapavedellä 1877. Perheessä oli kahdeksan lasta, joista Juho oli vanhin. Hän kävi kansakoulun 1885–1889, ja Haapaveden kansanopistossa hän opiskeli vuosina 1896–1897. Juho Komu toimi kiertokoulunopettajana, ja 20-vuotiaana hänet valittiin kansakoulunopettajaksi Haapaveden Karsikkaan koululle. Komu toimi opettajana kuuden vuoden ajan. Tämän jälkeen hänestä tuli SDP:n puhuja ja muuttaessaan Ouluun 1906 Komu siirtyi *[[Kansan Tahto]]* -lehden toimittajaksi. Hänen toimituskautensa loi pohjaa sosialismin aatteille Oulun ja Lapin läänien alueilla.

Komu valittiin eduskuntaan Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1907–1917 sekä 1917–1918 Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Eduskunnassa Komu kuului pankki-, talous- ja valtiovarainvaliokuntiin.

Sisällissodan jälkeen tapahtumiin aktiivisesti punaisten puolella osallistunut Komu pakeni Venäjälle, jossa hän osallistui pakolaisten yhteistoimintaan. Komu osallistui elokuussa 1918 suomalaisten sosiaalidemokraattien neuvottelukokoukseen Moskovassa, mutta hän ei kannattanut niin sanottujen Rahjan teesien hyväksymistä eikä siten osallistunut Suomen kommunistisen puolueen perustavaan kokoukseen. Komu kuitenkin liittyi puolueeseen myöhemmin, ja hän oli läsnä äänivaltaisena edustajana sen toisessa edustajakokouksessa 1919. Komu työskenteli Venäjällä *[[Vapaus (Leningrad)|Vapaus]]*-lehden ja petroskoilaisen *[[Punainen Karjala]]* -lehden toimittajana sekä opetti Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Komu kirjoitti teoksen *Kumousvuosi 1905*, joka julkaistiin Leningradissa vuonna 1925. Hän kuoli Leningradissa vuonna 1928.

## Perhe
Juho Komu oli naimisissa vuodesta 1910 diakonissa Lydia Eliaantytär Sarasen (1879–1966) kanssa. Hänen veljensä oli kansanedustaja Yrjö Komu.

## Lähteet
Boy Charlton

**Andrew Murray Charlton** (12. elokuuta 1907 – 10. joulukuuta 1975) oli australialainen uimari, jonka päälaji oli vapaauinti. Hänet tunnetaan paremmin nimellä **Boy Charlton**. Hänen huippuvuotensa osuivat 1920-luvulle, jolloin hän voitti viisi olympiamitalia: kultaa 1&nbsp;500 metrin vapaauinnissa, hopeaa vapaauintiviestissä ja pronssia 400 metrin vapaauinnissa Pariisissa 1924 sekä hopeaa 400 metrin ja 1&nbsp;500 metrin vapaauinnissa Amsterdamissa 1928. Hän kilpaili vielä Los Angelesin olympialaisissa 1932 mutta saavutti parhaimmillaan vain kuudennen sijan 400 metrin vapaauinnissa.

## Lähteet

* 

### Viitteet
Tommy Svensson

**Tommy Svensson** (s. 4. maaliskuuta 1945) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 

Svensson kuuluu jalkapalloilevaan sukuun, sillä hänen isänsä Stig Svensson ja siskonpoikansa Joachim Björklund ovat myös jalkapalloilijoita.

## Ura

Svensson pelasi urallaan muun muassa Östers IF:ssä ja belgialaisessa Standard Liègessä. Hänet palkittiin Ruotsin parhaana jalkapalloilijana 1969 ja hän osallistui MM-kilpailuihin 1970. Hän pelasi maajoukkueessa 40 maaottelua ja teki niissä kolme maalia.

Pelaajauransa jälkeen Svensson on toiminut valmentajana. Hän aloitti entisen seuransa Östers IF:n valmentajana. Valmennettuaan norjalaisen Tromsø IL:n Norjan liigan kakkoseksi 1990, Ruotsin jalkapalloliitto kiinnostui hänestä ja 1991 Svensson aloitti uransa Ruotsin maajoukkueen päävalmentajana. Svenssonin valmennuskausi oli menestyksekäs. EM-kilpailuissa 1992 Svensson johdatti Ruotsin välieriin, joissa se taipui Saksalle 2–3. Kruunu Svenssonin uralle tuli kuitenkin kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa käydyissä MM-kilpailuissa 1994 kun Ruotsi voitti pronssia kaataen pronssiottelussa Bulgarian 4–0. Ruotsi ei selviytynyt vuoden 1996 EM-kilpailuihin ja seuraavana vuonna Svensson jätti maajoukkuevalmentajan tehtävät. Sen jälkeen hän on toiminut televisiokommentaattorina sekä Tromsø IL:n valmentajana 2001.

## Saavutukset
### Pelaajana
* Ruotsin mestaruus: 1968
* Guldbollen: 1969

### Valmentajana
* MM-pronssia: 1994
* EM-välierät: 1992
* TT:n urheilujohtajapalkinto (3): 1992, 1993, 1994

## Lähteet
Chioma Ajunwa

**Chioma Ajunwa** (s. 25. joulukuuta 1970 Umuihiokwu, Nigeria) on nigerialainen yleisurheilija.

Hän on ensimmäinen nigerialainen olympiavoittaja ja ensimmäinen afrikkalainen nainen, joka on voittanut kultaa yleisurheilun kenttälajeissa, lisäksi hän on vielä tähänkin päivään saakka maansa ainoa henkilökohtainen olympiavoittaja. Ajunwa voitti pituushypyn olympiakultaa Atlantassa 1996 tuloksella 712, joka säilyi Afrikan ennätyksenä vuoteen 2021 asti. Afrikan mestaruuden hän on voittanut kolme kertaa: 1989, 1990 ja 1998. 

Ajunwa  osallistui Atlantassa myös 100 metrin juoksuun ja viestiin.  Hän on pelannut myös jalkapalloa Nigerian naisten jalkapallomaajoukkueessa. Ammatiltaan Ajunwa on poliisi.

Ajunwa kärsi neljän vuoden kilpailukiellon kiellettyjen aineiden käyttämisestä vuosina 1992–1996. Vuonna 2002 hän jäi uudelleen kiinni, ja sai elinikäisen kilpailukiellon.

Uransa jälkeen Ajunwa on perustanut säätiön tukemaan dopingin vastaista työtä.

## Lähteet
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Chioma Ajunwa, mon Nigeria’s first Olympic gold medallist: My bitter-sweet story  (Haastattelu 2012)
Lorraine Crapp

**Lorraine Joyce Crapp** (myöh. **Thurlow**, s. 17. lokakuuta 1938 Sydney) on entinen australialainen uimari. Hän osallistui uransa aikana kaksiin olympialaisiin, 1956 Melbournessa ja 1960 Roomassa.

Crapp aloitti uinnin Dawn Fraserin kanssa ja heitä valmensi Harry Gallagher mutta 16 vuoden iässä Crapp vaihtoi Frank Guthrien valmennettavaksi. Hänen valmennettavanaan Crapp rikkoi ensimmäisen maailmanennätyksensä kahdestakymmenestäkolmesta tammikuussa 1954, ja myöhemmin samana vuonna hän voitti kaksi mestaruutta Kansainyhteisön kisoissa 110 jaardin ja 440 jaardin vapaauinnissa.

Olympialaisiin saavuttaessa Crapp ja hänen ystävänsä Dawn Fraser jakoivat 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen, ja pidemmillä matkoilla Crappin hallussa oli vielä kuusi lisää. Elokuussa 1956 hän oli rikkonut Ragnhild Hvegerin 16 vuotta vanhan 400 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen ja alittanut ensimmäisenä naisena viiden minuutin rajan ajallaan 4.50,8. Itse olympialaisissa, 100 metrin vapaauinnin finaalissa, Fraser voitti niukasti Crappin, ja molemmat alittivat entisen maailmanennätyksen. Faith Leech varmisti australialaisille vielä kolmoisvoiton kyseisestä lajista.

Crapp voitti helposti kultaa 400 metrin vapaauinnissa, joka oli 100 metrin lisäksi ainoa naisten henkilökohtainen vapaauintilaji kilpailuissa, jättäen Fraserin taakseen lähes kahdeksan sekunnin päähän. Crapp, Fraser, Leech ja Sandra Morgan voittivat 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestin uudella maailmanennätysajalla 4.17,1.

Vuoden 1960 olympialaisiin lähdön alla Crapp meni salaa naimisiin Australian joukkueen lääkärinä toimineen tohtori Bill Thurlow’n kanssa. Kun paljastui, että Crapp kisakaupungissa hiipi yöksi omalla kustannuksellaan Roomaan matkustaneen ja kisakylän ulkopuolella asuneen aviomiehensä luo, rajoitti Australian joukkueen johto Crappin liikkumista ja ryhtyi valvomaan häntä, mikä vaikutti negatiivisesti hänen kilpailumoraaliinsa. Hän osallistui Roomassa vain 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestiin ja ui loppukilpailussa heikosti kolmannen osuuden, jolloin Australia jäi hopealle 2,4 sekuntia maailmanennätyksen 4.08,9 uineelle Yhdysvalloille hävinneenä.

Crapp toimi yhtenä olympialipun kantajista Sydneyn kesäolympialaisissa vuonna 2000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Lorraine Crapp Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com
10 000 Watts of Artificial Pleasures

**10 000 Watts of Artificial Pleasures** on Dope Stars Inc -yhtyeen esikoislevy.
Albumi julkaistiin vuonna 2003.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Victor Love – laulu, kitara, syntetisaattori, ohjelmointi, tuotanto
* Darin Yevonde – basso
* Grace Khold – kansikuva, kosketinsoittimet
* Brian Wolfram – kitara

## Arvostelut
* Imperiumi: 8½/10

## Lähteet
Tero Koskela

**Tero Koskela** (s. 13. lokakuuta 1976 Kokkola) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelasi useimmiten keskellä tai oikeassa laidassa.

Koskela on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti, ja ensimmäiset Veikkausliiga-ottelunsa hän pelasi Vaasan Palloseurassa kaudella 1996. Hän on edustanut Suomessa pääsarjatasolla myös Jazzia, Jokereita ja Tampere Unitedia. TamUsta Koskela siirtyi Norjaan, jossa hän edusti puolitoista kautta sekä Tippeligaenin Fredrikstadia että Adeccoligaenin Hønefossia. Kaudeksi 2007 hän siirtyi Honkaan ja kaudeksi 2009 hän palasi Vaasaan. Koskela on saavuttanut muun muassa SM-kultaa TamUssa kaudella 2001 ja Suomen cupin mestaruuden Jokereissa kaudella 1999.

Koskela on toiminut suomalaisten jalkapalloilijoiden edunvalvontajärjestön Jalkapallon Pelaajayhdistys ry:n puheenjohtajana vuodesta 2007 alkaen.

## Saavutukset

* Suomen mestaruus 2001
** SM-hopea 1997, 2000, 2008
** SM-pronssi 2003
* Suomen Cup 1999

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tero Koskelan sivusto 
* Profiili Vaasan Palloseuran sivuilla
* Profiili Veikkausliigan sivuilla
Long Point (Manitoba)

**Long Point** on noin 40 kilometrin pituinen ja noin kymmenen kilometrin levyinen niemi Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Niemi työntyy järvenselälle länsirannalta Saskatchewanjoen laskukohdan ja Grand Rapidsin kylän eteläpuolelta. Sen itäisin kärki ulottuu lähes järvenselän puoliväliin saakka.

Long Point on muodostunut jäätiköiden sulamisvaiheessa paikalle kasaantuneesta maa-aineksesta, pääasiassa hiekasta, moreenista ja irtokivistä. Niemi on osa nimellä The Pas Moraine tunnettua Kanadan kilven harjanneketjua, johon kuuluvat myös niemen itäpuolella sijaitsevat Cannibal-, Big Sandy-, Little Sandy-, Little George- sekä George-saaret.

Long Pointissa sijaitseva Gull Bayn särkän luonnonsuojelualue on uhanalaisen huilutyllin (*Charadrius melodus*) pesimäalue.

Seudulle on suunniteltu Long Point -niemen sisältävää *Manitoba Lowlands* -kansallispuistoa, mutta hanke kohtasi  Manitoban ja Kanadan maaliskuussa 2004 solmiman aiesopimuksen (MOU) jälkeen vastustusta. 
 
## Lähteet
Raymond E. Feist

**Raymond E. Feist** (s. joulukuu 1945 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija.

Feist asuu San Diegossa. Hänen kirjailijanuransa alkoi roolipeliin liittyvistä tarinoista, joita hän kirjoitti ystävilleen. Feistin ensimmäinen fantasiakirja *Magician* ilmestyi 1982, ja se oli alusta alkaen suuri myyntimenestys. Feistin kirjat sijoittuvat pääosin Midkemian maailmaan. Feist on käsikirjoittanut myös tietokonepelejä ja kirjoittanut niiden pohjalta romaaneja. Hänen tuotannostaan on suomennettu vain *[[Käärmesodan taru]]* -sarja. Sarja sisältää viittauksia aiempiin tapahtumiin, joista kerrotaan viidessä ensimmäisessä Midkemia-kirjassa, joita ei ole suomennettu.

Feistin isäpuoli on elokuvaohjaaja Felix E. Feist, jonka nimen hän otti, kun hänen äitinsä avioitui Feistin kanssa.

## Suomennetut teokset

* *Käärmesodan taru* (Serpentwar Saga) -sarja:
# 
# 
# *Paholaiskuninkaan raivo* (Rage of a Demon King, 1997), suom. Tarmo Haarala, 2001, Like.
# *Pirstoutunut kruunu* (Shards of a Broken Crown, 1998), suom. Tarmo Haarala, 2002, Like.

## Suomentamattomat teokset
* Riftwar-sarja:
** Magician, 1982.
** Silverthorn, 1985.
** A Darkness at Sethanon, 1986.
** Prince of the Blood, 1989.
** The King's Buccaneer, 1992.
* Empire-sarja (yhdessä Janny Wurtsin kanssa):
** Daughter of the Empire, 1987.
** Servant of the Empire, 1992.
** Mistress of the Empire, 1994.
* Krondor-sarja (The Riftwar Legacy):
** The Betrayal, 1998.
** The Assassins, 1999.
** Tear of the Gods, 1999.
* Legends of the Riftwar -sarja:
** Honoured Enemy, 2001. (yhdessä William R. Forstchenin kanssa.)
** Murder in LaMut, 2002. (yhdessä Joel Rosenbergin kanssa.)
** Jimmy the Hand, 2003. (yhdessä S.M. Stirlingin kanssa.)
* Conclave of Shadows -sarja:
** Talon of the Silver Hawk, 2002.
** King of Foxes, 2003.
** Exile's Return, 2004.
* Darkwar-sarja:
** Flight of the Nighthawks, 2005.
** Into a Dark Realm, 2006.
** Wrath of a Mad God, 2008
* Muut teokset:
** Faerie Tale, 1988.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
* The Official Raymond E. Feist Website
Joe Primeau

**Alfred Joseph Francis "Gentleman Joe" Primeau** (29. tammikuuta 1906 – 14. toukokuuta 1989 Lindsay, Ontario, Kanada) oli jääkiekon ammattipelaaja ja valmentaja.

Hän pelasi ammattilaisena vuodesta 1927 vuoteen 1936 Toronto Maple Leafsissa ja sen farmiseuroissa. Primeau tuli tunnetuksi Maple Leafsin "The Kid Line" -ketjun pelaajana yhdessä Charlie Conacherin ja Busher Jacksonin kanssa. Hän voitti NHL-mestaruuden eli Stanley Cupin niin pelaajana kuin valmentajana.

Primeaun uran kokonaistehopisteet olivat 310 ottelussa kerätyt 66 maalia ja 177 maaliin johtanutta syöttöä.

Joe Primeau ei tiettävästi ollut mitään sukua Wayne ja Keith Primeaulle.

## Tilastot

## Saavutuksia
* Stanley Cup pelaajana 1931–32  
* Lady Byng Memorial Trophy 1931–32
* Stanley Cup päävalmentajana 1950–51 
* Hockey Hall of Fameen 1963
* 1998 sijalla 92 *[[The Hockey News]]* -lehden 100 suurimman pelaajan NHL-painotteisella listalla

## Katso myös
* The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* The Legends of Hockey -tietokannan elämäkerta Joe Primeausta
Superliga Española de Hockey Hielo

**Superliiga** eli espanjalaisittain Palmarés Liga on Espanjan jääkiekon korkein sarjataso. Liigassa pelaa kaudella 2021–2022 kahdeksan joukkuetta, joista yksi tulee Ruotsista. Liigassa ei pelata pronssiottelua. Espanjassa pelataan jääkiekossa myös Espanjan Cupia, jonka nimi on Copa del Rey.

## Joukkueet kaudella 2021-22

## Espanjan liigan finalistit
Törmäystesti

**Törmäystesti** on ajoneuvoille suoritettava turvallisuuskoe. Nykyään tormäystesteissä voidaan käyttää fyysisten testien sijasta myös mallinnusohjelmia.

Euro NCAP -testit (The European New Car Assessment Programme) ovat nykyaikaisimmat eurooppalaiset testit, joissa fyysisesti testataan uusien automallien kolariturvallisuutta. Ne koostuvat useista erilaisista, standardoiduista testeistä, joissa tarkoituksena on tuottaa tietoa, jonka perusteella eri automallien turvallisuutta ja toisaalta aggressiivisuutta voidaan vertailla keskenään.

Euro NCAP:n lisäksi on olemassa muita törmäystestejä, joissa käytettyjen nopeuksien sekä nukketyyppien lukumäärä ja tyyppi vaihtelevat, mutta perusidea on kaikissa sama. Muita törmäystestejä ovat muun muassa:
* USNCAP (NHTSA)
* ANCAP 
* JNCAP (Japani)
* IIHS (USA)
* ADAC (Saksa)

## Aiheesta muualla
*EuroNCAP:n viralliset kotisivut
Bill Cook

**William ”Bill” Cook** (9. lokakuuta 1896 Brantford, Ontario, Kanada – 6. huhtikuuta 1986) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hyökkääjä Cook pelasi New York Rangersissa National Hockey Leaguessa ja Saskatoon Crescents -seurassa Pacific Coast Hockey Association -sarjassa. 

Bill Cook pelasi ”Bun Line” -ketjussa veljensä Bun Cookin ja Frank Boucherin kanssa. Ketju jäi jääkiekon historiaan tehtyään maalin kevään 1928 Stanley Cupin loppuottelun jokaisessa pelissä. 

Cook toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän aloitti valmentajauransa Cleveland Baronsissa, jonka valmensi kahdesti Calder Cupin voittoon, vuosina 1939 ja 1941. Hän toimi lyhyen aikaa myös NHL-valmentajana, kausina 1951–1952 ja 1952–1953 New York Rangersissä.

## Tilastot

## Saavutuksia

* New York Rangersin kapteenina 1926-37
* NHL:n maalikuningas 1927 ja 1933
* Stanley Cup 1928
* Hockey Hall of Fameen 1952
* 1998 sijalla 44 *[[The Hockey News]]* -lehden listalla, jossa arvotettiin 100 suurinta lähinnä pohjoisamerikkalaista pelaajaa 

## Katso myös
* The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

## Lähteet
*Bill Cook Legends of Hockey -sivustolla 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*  Find-A-Graven profiili Bill Cookista
Gregor Cankar

**Gregor Cankar** (s. 25. tammikuuta 1975 Celje) on slovenialainen yleisurheilija. Sevillan MM-kisoissa 1999 pronssia pituushypyssä saavuttaneen Cankarin ennätys on 840 vuodelta 1997.

Hän jäi karsintaan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Soulissa 1992, mutta voitti kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1994, saman ikäluokan maailmanmestaruuden Lissabonissa myötätuulituloksella 804. Vuonna 1995 hän osallistui Barcelonan sisäratojen MM-kisoihin, joissa hän jäi karsintaan. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Tukholman sisäratojen EM-kisoissa ja kuudes Atlantan olympialaisissa tuloksella 811. Vuonna 1997 hän oli Pariisin sisäratojen MM-kisoissa seitsemäs tuloksella 802. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Budapestin EM-kisoissa. Vuonna 1999 hän osallistui Maebashin sisäratojen MM-kisoihin sijoittuen neljänneksi tuloksella 828 ja voitti myöhemmin samana vuonna aikuisten arvokisojen ainoan mitalinsa, pronssia, Sevillan MM-kisoissa tuloksella 836. Hän osallistui vielä vuonna 2000 Sydneyn olympialaisiin, vuonna 2002 sekä Wienin sisäratojen EM-kisoihin että Münchenin EM-kisoihin ja vuonna 2004 Ateenan olympialaisiin, mutta ei selviytynyt enää kertaakaan loppukilpailuun.

## Lähteet
*
George Amick

**George Amick** (24. lokakuuta 1924 Oregon, Yhdysvallat – 4. huhtikuuta 1959 Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen autourheilija, joka kilpaili Yhdysvaltain sarjoissa. 

Amick osallistui Formula 1:n MM-sarjaan kuuluneeseen vuoden 1958 Indianapolis 500 -kilpailuun, minkä vuoksi hänet lasketaan F1-kuljettajaksi. Hän sijoittui toiseksi ja saavutti kuusi MM-pistettä.

Amick kuoli auto-onnettomuudessa kauden 1959 kilpailussa.

## Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
()

## Lähteet
Florin Răducioiu

**Florin Răducioiu** (s. 17. maaliskuuta 1970 Bukarest) on romanialainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 21 maalia vuosina 1990–1996.

Răducioiun huippuhetket olivat MM-kisoissa 1994, jolloin hän pääsi Romanian maajoukkueen kanssa puolivälieriin asti voitettuaan edellisten kisojen hopeamitalistin Argentiinan. Puolivälierän Ruotsia vastaan joukkue kuitenkin hävisi rangaistuspotkukilpailussa. EM-kisoissa Răducioiu on ollut vuonna 1996, mutta Romania jäi ilman saavutusta pudottuaan alkukierroksilla.

Seurajoukkueessa Răducioiu on voittanut Romanian mestaruuden sekä Serie A:n mestaruuden ja Mestarien liigan vuonna 1994 AC Milanin riveissä. Kaudella 1997–1998 hän pelasi Bundesliigassa VfB Stuttgartissa, mutta siellä hän ei onnistunut, joten ensimmäisen kauden jälkeen hän siirtyi jälleen Italiaan.

Răducioiu aloitti maajoukkueuransa vuonna 1988. Hän lopetti maajoukkueuransa juuri ennen Ranskan MM-kilpailuja vuonna 1998 johtuen vakasta polvivammasta, joka esti pelaamisen pitkäksi aikaa. Răducioiu pelasi 42 maaottelua ja teki niissä 21 maalia. Koko jalkapallouransa hän lopetti vuonna 2002.

Răducioiu on ensimmäinen jalkapalloilija, joka tuli pelanneeksi kaikissa Euroopan viidessä suurimmassa sarjassa – Englannin Valioliigassa, Espanjan La Ligassa, Italian Serie A:ssa, Saksan Bundesliigassa ja Ranskan Ligue 1:ssä. Răducioiun lisäksi myös tanskalainen Christian Poulsen, montenegrolainen Stevan Jovetić ja alankomaalainen Justin Kluivert ovat pelanneet kaikissa näissä sarjoissa. 

Răducioiu on myös ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin jokaisessa näissä viidessä sarjassa. Toinen pelaaja, joka tähän on pystynyt, on Stefan Jovetić.  

## Seurat

* FC Dinamo Bukarest 1985–1990
* AS Bari 1990–1991
* Hellas Verona 1991–1992
* Brescia Calcio 1992–1993
* AC Milan 1993–1994
* RCD Espanyol 1994–1996
* West Ham United FC 1996–1997
* VfB Stuttgart 1997–1998
* Brescia Calcio 1998–2000
* FC Dinamo Bukarest 2000–2001
* AS Monaco 2001–2002

## Saavutukset
* Mestarien liiga 1994
* Romanian mestaruus 1989
* Italian mestaruus 1994
* Italian supercup 1993

## Lähteet
*Viralliset sivut 

### Viitteet
Saksan armeija

**Saksan armeija** voi viitata seuraaviin armeijoihin:
* Heer, Saksan keisarikunnan armeija vuosina 1871–1918
* Reichswehr, vuosina 1921–1935
* Wehrmacht, vuosina 1935–1946

Toisen maailmansodan jälkeen:
* Bundeswehr, Saksan liittotasavallassa vuodesta 1955 lähtien
* Nationale Volksarmee, Saksan demokraattisessa tasavallassa (DDR) vuosina 1956–1990
Turk Broda

**Walter Edward "Turk" Broda** (15. toukokuuta 1914 Brandon, Manitoba, Kanada – 17. lokakuuta 1972) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Maalivahti Broda pelasi Toronto Maple Leafsissa NHL-liigassa. 

Broda syntyi ukrainalais-kanadalaiseen perheeseen. Maple Leafsin vahvuuteen hän liittyi 1936.

Menestyksekkäiden kausien jälkeen Broda piti taukoa urheilusta 1943–1945 palvellakseen armeijassa toisessa maailmansodassa. Asepalveluksen jälkeenkin hän pelasi huipulla voittaen muun muassa Stanley Cupeja; vuonna 1952 Turk Broda lopetti pelaajauransa.

Broda kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1972.

## Saavutuksia
* Vezina Trophy 1941, 1948
* NHL:n ykköstähdistössä 1941, 1948
* Stanley Cup 1942, 1947, 1948, 1949, 1951
* NHL:n kakkostähdistössä 1942
* Hockey Hall of Fameen 1967
* 1998 sijalla 60 *[[The Hockey News]]*' -lehden 100 suurimman pelaajan NHL-painotteisella listalla

## Katso myös
* The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta
Foeke Booy

**Foeke Booy** (s. 25. huhtikuuta 1962 Leeuwarden) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 

## Peliura

Booy pelasi urallaan Alankomaiden ja Belgian pääsarjoissa vuosina 1980–1996. Booy voitti Belgian mestaruuden kahteen otteeseen ja Belgian Cupin kerran. Vaikea polvivamma päätti Booyn uran 1996.

**Meriitit valmentajana**

* Belgian mestaruus (2): 1990, 1992
* Belgian Cup: 1991
* Belgian Supercup (3): 1990, 1991, 1992

## Valmennusura

Booy aloitti valmennusuransa FC Utrechtin nuorisovalmentajana ja ykkösjoukkueen apuvalmentajana vuonna 2000. Vuodesta 2002 lähtien Booy on toiminut Utrechtin päävalmentajana.

Booy on Utrechtin seurahistorian menestyksekkäin valmentaja, heti avauskaudellaan hän johdatti seuran Eredivisien kahdeksanneksi. 2003 ja 2004 Utrecht juhli Amstel Cupin coittoa ja Alankomaiden supercupin voittoa 2004.

Heinäkuussa 2007 Booy siirtyi Utrechtista saudiarabialaisen Al-Nassrin päävalmentajaksi. Booyn viisivuotinen päävalmentajakausi Utrechtissa oli seurahistorian menestyksekkäin ja päättyi yhdeksännelle sijalle kaudella 2006–2007.

Kesällä 2007 hän siirtyi saudiseura Al-Nassrin valmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän luotsasi joukkuetta vain kahdeksan ottelun ajana. Joulukuussa 2007 hän palasi valmennustehtäviin Alankomaihin Sparta Rotterdamin uudeksi päävalmentajaksi.

Kauden 2008/09 jälkeen Booy jätti tehtävänsä Spartan päävalmentajana ja palasi FC Utrechtiin tekniseksi johtajaksi. 

Booy palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2012 belgialaisen Cercle Bruggen uutena päävalmentajana.  Booy sai potkut huhtikuussa 2013 huonojen tulosten vuoksi.  Heinäkuun alussa 2013 hän palasi valmentamaan Alankomaihin Eredivisien nousijajoukkue Go Ahead Eaglesia. 

Debyyttikausi Go Ahead Eaglissa sujui kohtuullisen hyvin ja joukkue säilytti 13. sijan turvin sarjapaikkansa. Toinen pääsarjakausi oli vaikeampi ja Booyn suojatit jumittuivat putoamiskamppailuun. Lopulta seurajohto erotti Booyn maaliskuun lopussa 2015 seuran majaillessa putoamisviivan alapuolella. 

**Meriitit valmentajana**

* KNVB Cup (2): 2003, 2004
* Johan Cruijff Schaal: 2004

## Lähteet
Jordan 198

**Jordan 198** oli britti Gary Andersonin ja britti Mike Gascoynen suunnittelema auto, jolla Jordan-talli kilpaili kaudella 1998. Autoa ajoivat vuoden 1996 maailmanmestari britti Damon Hill ja toista vuottaan tallissa ollut saksalainen Ralf Schumacher. Auton voimanlähteenä toimi Mugen Hondan moottorit ja renkaat tallille valmisti edelliskauden tapaan Goodyear. Autolla saavutettiin tallin historian ensimmäinen voitto.

Suurista ododotuksista huolimatta kausi alkoi heikosti, sillä kauden ensimmäiseltä puoliskolta ei saavutettu yhtäkään MM-pistettä, mutta viimein Britannian GP:ssa Scumacher ylsi vihdoin pisteille ollen kuudes. Tämän jälkeen hän oli Itävallan GP:ssa viides. Saksan GP:ssa molemmat kuljettajat selvisivät pisteille, kun Hill ajoi neljänneksi ja Schumacher kuudenneksi. Hill uusi vielä sijoituksensa seuraavaksi ajetussa Unkarin GP:ssa. Belgian GP:ssa se kauan odotettu tapahtuma sitten tapahtui: Hill onnistui voittamaan tallille sen ensimmäisen voiton sateen täysin sotkemassa kilpailussa. Schumacher sijoittui toiseksi, joten Jordan otti ensimmäisen ja viimeisen kaksoisvoiton. Italian GP:ssa Schumacher ajoi vielä kolmanneksi Hillin ajaessa kuudenneksi. Kauden päättäneessä Japanin GP:ssa Hill ohitti Heinz-Harald Frentzenin viimeisellä kierroksella nousten näin neljänneksi.

Valmistajien MM-sarjassa talli sijoittui neljänneksi 34 MM-pisteellään. Benetton jäi viidenneksi yhden pisteen erolla, joka syntyi kun Japanin GP:ssa Hill ohitti Frenzenin.

## Formula 1 -tulokset

## Aiheesta muualla

* Jordan 198 - The Formula One DataBase 
* Jordan 198 - ChicaneF1
* Jordan 198 - F1Olivier
Edward Charles Pickering

**Edward Charles Pickering** (19. heinäkuuta 1846 – 3. helmikuuta 1919) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, joka keksi tähtien kirkkautta mittaavan meridiaanifotometrin.

Pickering toimi muun muassa Harvardin yliopiston professorina vuosina 1876–1887 sekä observatorion esimiehenä 1876–1919. Hän palkkasi observatorion laskenta- ja luettelointitehtäviin naisia, mikä oli tuohon aikaan harvinaista. Heitä kutsuttiin yhteisnimellä ”Pickeringin haaremi”, ja siihen kuului kaikkiaan yli 80 naista Pickeringin johtajanuran aikana.

Pickering kehitti myös Annie Cannonin kanssa niin sanotun Harvardin luokittelun, jossa tähdet jaettiin spektriluokkiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Janne Ankkanen

**Janne Ankkanen** on piirtäjä Ola Fogelbergin ja kirjailija Jalmari Finnen luoma varhainen suomalainen sarjakuvahahmo, antropomorfinen ankka, joka esiintyi alun perin *[[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehdessä]]* lokakuusta 1917 tammikuuhun 1918 ilmestyneessä sarjassa *Janne Ankkasen merkilliset vaiheet nykyajan ristiaallokossa*. Kyseessä oli Suomen lehdistön ensimmäinen jatkosarjana ilmestynyt sarjakuva, joskaan ei ensimmäinen suomalainen sarjakuva.

Finnen kirjoittama ja Fogelbergin piirtämä sarja kommentoi satiirin ja faabelin keinoin Suomen jännittyneitä yhteiskunnallisia oloja. Sarjan päähenkilö Janne Ankkanen kuvattiin yleensä oman edun tavoittelijana, joka lietsoi epäjärjestystä ja joutui monesti lopulta itse kärsimään toimintansa seurauksista. Sarjassa voidaan nähdä paljon viittauksia Suomen työväestön ja punakaartien levottomuuteen sisällissodan alla. Finne tunnettiinkin porvarillisista mielipiteistään, mutta Fogelberg piirsi samanaikaisesti myös sosiaalidemokraattien *[[Työmies|Työmieheen]]* ja *[[Kurikka (lehti)|Kurikkaan]]*. Sarja kommentoi myös Suomen itsenäistymistä, sillä Janne Ankkanen nähtiin suunnittelemassa Suomelle lippua, vaakunaa ja kansallislaulua. Jannen suunnittelemassa Suomen lipussa oli hänen oma kuvansa.

Sisällissodan puhjetessa *Suomen Kuvalehti* lakkasi ilmestymästä, ja Janne Ankkasen seikkailut päättyivät vain yhdentoista sarjan jälkeen. Sisällissodan päätyttyä sarja ei palannut lehteen, mutta sen sijaan pian ilmestyi samojen tekijöiden 12-sivuinen sarjakuvakirja *Janne Ankkanen sotajalalla*, jossa Janne yllyttää huonoin seurauksin eri eläinryhmiä kapinaan vahvempiaan vastaan.

Fogelberg elvytti Janne Ankkasen hetkeksi *[[Kansan Kuvalehti|Kansan Kuvalehteen]]* jatkosodan aikana vuonna 1943. Hän kirjoitti uudet tarinat itse, sillä Finne oli jo kuollut. Jannen uudet seikkailut kommentoivat lähinnä sota-ajan arkipäivään liittyviä erikoisuuksia, kuten säännöstelyä ja mustan pörssin kauppaa. Fogelbergin mielestä Disneyn vuonna 1934 esittelemä piirroshahmo Aku Ankka muistutti olemukseltaan ja äkkipikaiselta käytökseltään hämmästyttävästi Janne Ankkasta, mutta hän tajusi, että kyse täytyi olla sattumasta eikä plagioinnista. Vuonna 1943 hän piirsikin sarjan, jossa Janne Ankkanen kohtaa sopuisasti kilpailijansa Aku Ankan.

Janne Ankkasesta julkaistiin vuonna 2011 postimerkki. Koko sarja julkaistiin vuonna 2025 uudelleen *Janne Ankkanen ja kumppanit* -nimisenä kirjana, jonka ovat toimittaneet Ville Hänninen ja Vesa Kataisto.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Ola Fogelberg ja Jalmari Finne (toimittaneet Ville Hänninen ja Vesa Kataisto): *Janne Ankkanen ja kumppanit*. Täysi Käsi / Zum Teufel, Porvoo/Turku 2025.
Verhoilukivi

**Verhoilukivi** on suomen kielessä käytössä niin luonnollista kiveä oleville verhoilumateriaaleille kuin myös kaupallisissa julkaisuissa yleisesti käytetty käännös englanninkieliselle termille "stone veneer". Tarkempi ja oikeampi käännös jälkimmäisessä kohdassa olisi verhoiluun tarkoitettu kiviperäinen komposiittimateriaali, mutta tätä harvemmin näkee johtuen kirjoitusasun ilmeisestä pituudesta. Yleisesti ottaen verhoilukivellä voidaan ymmärtää ihmisen valmistamaa kiviperäistä verhoilumateriaalia. 

## Erilaiset verhoilukivet
Verhoilukivi voi olla luonnollista kiveä eri paksuisina, muotoiltuina ja pintakäsiteltyinä kappaleina. Verhoilukivi voi olla – ja usein myös on – luonnollisia kivimateriaaleja imitoivaa komposiittimateriaalia. Tyypillisimpiä komposiittimateriaaleja ovat betonipohjaiset materiaalit, joilla saadaan sopivalla pintakäsittelyllä ja pigmentoinnilla aikaiseksi parhaimmillaan huomattavan luonnollisen näköinen lopputulos. Komposiittimateriaalien hyöty luonnolliseen kiveen verrattuna on niiden keveydessä, tasalaatuisuudessa ja hinnassa. 

Verhoilussa käytettävä luonnollinen kivi on tyypillisimmin graniittia, kvartsia, marmoria tai hiekkakiveä. Laadukkaita luonnollisen kiven esiintymiä löytyy ympäri maailman ja jokaisen maan kivivalikoimalla on tietyt sille ominaiset piirteet. Keinotekoisten eli komposiittikivien suurimmat valmistajat ovat Yhdysvalloissa, jonka markkinat ovat huomattavasti kehittyneemmät kuin eurooppalaiset. Euroopan suurimpia valmistajia ovat mm. hollantilainen Klimex ja kreikkalainen Mathios.

## Aiheesta muualla
*Verhoilukivimateriaaliesimerkki
Vihreän parran ilmiö

**Vihreän parran ilmiö** viittaa geeniin tai joukkoon geenejä, joka antaa näkyvän "merkin", kuten esimerkiksi vaalean ihon tai vihreän parran, tai jonkin muun silmiinpistävän ominaisuuden ja jolla on taipumus käyttäytyä erityisen altruistisesti toisia silmiinpistävän merkin kantajia kohtaan. On kuitenkin epätodennäköistä, että sama geeni tuottaisi altruismille sekä oikean merkin että oikean toiminnon. Vihreän parran kaltainen täysin mielivaltainen "merkki" on vain yksi tapa, jolla geeni voi "tunnistaa" toisessa yksilössä olevat kopionsa. Teoriassa tällainen kaksivaikutteinen geeni menestyisi populaatiossa hyvin.

Geenillä olisi siis kolme vaikutusta fenotyyppiin: (1) havaittava "merkki" - kuten hypoteettinen vihreä parta; (2) tämän merkin havaitseminen toisissa; (3) valikoiva altruistisuus saman "merkin" omaavia kohtaan. 

Idean vihreän parran geenistä esitti William D. Hamilton vuonna 1964 julkaistussa merkittävässä artikkelissaan *The genetical evolution of social behaviour (I and II)* ja sen nimesi kansantajuistamisen professori Richard Dawkins kirjassaan *[[Geenin itsekkyys]]* (*The Selfish Gene*, 1976). Vihreän parran ilmiö pysyi teoreettisena aina kunnes ensimmäinen vihreän parran geeni löydettiin tulimuurahaisista vuonna 1998.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hamilton, W.D. (1964). The genetical evolution of social behaviour I and II. Journal of Theoretical Biology, 7, 1-16 and 17-52. pubmed I pubmed II
*Gestational drive and the green-bearded placenta
*An Interview With Richard Dawkins
Kellosepän työkalut

**Kellosepän työkalut** jakautuvat kahteen ryhmään: isoille ja pienille kelloille tarkoitetut työkalut.

*Kolmikulmasyventäjä* on yksi kellosepän työkaluista. Kolmikulmasyventäjiä on kaksi, suurempi ja pienempi. Suurempi on noin 130 mm pitkä ja 6 mm paksu, kun taas pienempi on noin 130 mm pitkä ja 3 mm paksu. Työkalulla levennetään porauskohtaa poraterän päässä olevan viisteen levyiseksi, ja sillä voidaan poistaa porauksessa syntyneet riisteet.

*Osoittimienkohottaja* on yksi kellosepän työkaluista. Nimensä mukaisesti sitä käytetään kohottamaan kellon osoittimia.
Osoittimien kohottaja valmistetaan hopeateräksestä viilaamalla; se on noin 90 millimetrin pituinen ja 3 millimetrin paksuinen.

## Katso myös
*Kelloseppäkoulu

## Aiheesta muualla
* Työkalukauppa 
* Kellomuseo
Lorne Chabot

**Lorne Chabot** (5. lokakuuta 1900 Montreal, Québec, Kanada – 10. lokakuuta 1946) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli maalivahti.

Lorne Chabot pelasi National Hockey Leaguessa vuodesta 1926 vuoteen 1937.  Hänen seurojaan olivat New York Rangers, Toronto Maple Leafs, Montreal Canadiens, Chicago Blackhawks, Montreal Maroons ja New York Americans.  

Maalivahdin pelatessa Rangersissa Lester Patrick loi hänelle pseudonimen **Lorne Chabotsky** juutalaisen yleisön houkuttelemiseksi. Vuoden 1928 playoffseissa Lorne Chabot loukkaantui pakottaen Patrickin palaamaan maalin suulle.

## Saavutuksia
* Vezina Trophy 1935 (paras maalivahti)
* 1998 sijalla 84 *[[The Hockey News]]* -lehden NHL-painotteisella 100 suurimman pelaajan listalla

## Katso myös
* The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta
David Dickson (uimari)

**David Dickson** (s. 20. helmikuuta 1941 Malesia) on australialainen, 1960-luvulla menestynyt vapaauimari. Hän saavutti uransa aikana kolme olympiamitalia, jotka kaikki pronssisia viesteistä. 

Dickson valittiin tekemään kansainvälinen debyyttinsä vuoden 1960 olympialaisissa, samassa viestijoukkueessa John Devittin, Murray Rosen sekä John Konradsin kanssa. Australialaiset sijoittuivat kolmanneksi Yhdysvaltojen ja Japanin jälkeen ja näin saivat pronssia. 

Dickson valittiin kantamaan Australian lippua Kansainyhteisön kilpailuihin. Kyseisissä kisoissa Dickson yhteensä kolme mitalia. Yhden henkilökohtaisen pronssin, sekä kaksi viestikultaa.

Vuonna 1989 Dickson valittiin ensimmäiseksi Australian Capital Territoryn edustajaksi Australian Olympic Federation:iin.

## Lähteet
Carlos Calado

**Carlos Calado** (s. 5. lokakuuta 1975 Alcanena, Portugali) on portugalilainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy. Hän on kilpaillut lisäksi olympiatasolla kolmiloikassa ja MM-kisoissa 100&nbsp;metrin juoksussa.

Calado sai alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1997 kultaa pituushypyssä ja hopeaa 100&nbsp;metrin juoksussa. Sisäratojen EM-kisoissa 1998 Calado sijoittui pituushypyssä hopealle. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli samassa lajissa kymmenes. Kaudella 2001 hän saavutti pronssia sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 816 sekä ulkoratojen MM-kisoissa hypättyään 821.

## Ennätykset
*Pituushyppy – 836 (1997)
*Kolmiloikka – 17,08 (1996)
*100 metrin juoksu – 10,11 (1999)
*200 metrin juoksu – 20,90 (1997)

## Lähteet
*
Jukka Nurminen

**Jukka Nurminen** on Pikku Kakkosen tuottaja, joka on aikoinaan myös juontanut Pikku Kakkosta Ransu-koiran kanssa.

Vuonna 2006 Nurminen esiintyi Joulupukkina Joulupukin kuumalinja -ohjelmassa.

## Lähteet
Mirjam Helin

**Mirjam Helin** (o.s. **Rokkanen**; 29. maaliskuuta 1911 Pietari – 22. joulukuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, Sibelius-Akatemian opettaja ja mesenaatti.

## Lauluopinnot
Helin opiskeli laulua muun muassa Roomassa, Wienissä ja Pariisissa. Hänen isänsä, Pohjoismainen Sähkö Oy:n perustaja ja äänilevytuottaja Oskar Rokkanen (1882–1973) halusi tyttärensä opiskelevan insinööriksi tai ekonomiksi ja vastusti jyrkästi oopperalaulajan uraa. Hänen tuleva aviopuolisonsa, varatuomari Hans Helin (1907–1973) oli appensa kanssa samaa mieltä. Hän uhkasi purkaa kihlauksen, jos morsian ryhtyisi oopperalaulajaksi. Niinpä Mirjam Helinistä tuli laulunopettaja. Hän piti kuitenkin ensikonserttinsa 1938, suoritti lauludiplomin 1941 ja teki toistakymmentä levytystä, muutamat niistä salanimellä Anja Sini. Hänen tunnetuin levytyksensä on Kalervo Hämäläisen säveltämä ja sanoittama "Lapin äidin kehtolaulu" (1949).

## Opettajanura
Helin toimi Lahden musiikkiopistossa (nykyinen Lahden konservatorio) ja Sibelius-Akatemiassa laulupedagogina.

## Laulukilpailu
Helin antoi 70-vuotispäivänsä kunniaksi 1981 Suomen Kulttuurirahastolle suuren lahjoituksen, josta muodostettiin Mirjam ja Hans Helin -nimikkorahasto. Näillä varoilla perustettiin vuonna 1984 Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu, joka järjestetään viiden vuoden välein.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
* 
* 
* Mirjam Helin Ylen Musiikin syntymäpäiväkalenterissa.
Kosti Kotiranta

**Kosti Ilmari ”Komo”** **Kotiranta** (12. kesäkuuta 1957 Helsinki – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen opettaja, näyttelijä, laulaja ja juontaja.

Kotiranta tunnettiin Ylellä jouluaattoaamuisin esitettävän *[[Joulupukin kuumalinja]]* -ohjelman joulupukkina. Hän esiintyi ohjelmassa vuosina 1991–2005 ja 2007–2011. Vuosi 2006 jäi väliin aivoinfarktin takia. Hänellä havaittiin aivokasvain jonka vuoksi 2011 jäi hänen viimeiseksi vuodekseen joulupukkina. Kotiranta esiintyi myös ohjelmassa Uusi päivä joulupukkina vuonna 2012

Kotiranta toimi monena vuonna myös Lappeenrannassa järjestettävien Kalenoiden, paikallisen lasten kansantanssitapahtuman, maskottina nimeltä Kalenakatti. 

Kotiranta juonsi 1980-luvulla esitettyä lasten *[[Sanaleikki (visailuohjelma)|Sanaleikki]]*-nimistä visailuohjelmaa sekä nuortenohjelmaa *[[Yykaakoo]]*. Ohjelmassa esiintyi muun muassa Kakopojiksi itseään kutsunut ryhmä, joka teki hurjapäisiä temppuja. Lisäksi Kotiranta muistetaan nuorille suunnatusta televisiovisailusta *[[Ioxio]]sta*, jota hän juonsi 1990-luvulla yhdessä Sami Aaltosen kanssa.

Kotiranta menehtyi heinäkuussa 2015 pitkän sairastamisen jälkeen 58-vuotiaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
* Kosti Kotirannan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa