Futuuri

**Futuuri** (lat. *(tempus) futurum* ’tuleva (aika)’) on verbin aikamuoto, jolla ilmaistaan puhehetkeä myöhempää eli tulevaa aikaa.

## Yleistä
Läheskään kaikissa maailman kielissä futuuria aikamuotona ei ole, vaan tulevaisuuteen voidaan viitata esimerkiksi preesensillä. Laajalla alueella Pohjois-Euroopassa (tähän kuuluvat germaaniset, useimmat suomalais-ugrilaiset ja slaavilaiset kielet) varsinainen kieliopillinen futuurimuoto puuttuu. Näissä kielissä futuurin sijasta käytettävät tulevaisuuteen viittaavat rakenteet (joista joitakin voidaan käytännön kieliopeissa ja kielenopetuksessa nimittää ”futuuriksi” tai esimerkiksi ”liittofutuuriksi”) ovat kaikki suhteellisen myöhäistä kehittymää.

Futuurin ilmaisimia kehittyy erityyppisistä ilmauksista, ja niitä saattaa olla kielessä useita kilpailemassa keskenään. Esimerkiksi ranskassa vanha, taivutuksella ilmaistu futuuri (esim. *je travaille*'ra**i'' ’minä tulen työskentelemään’) palautuu historiallisesti velvollisuutta ilmaisevaan rakenteeseen (”minun on työskenneltävä”), ja sen tilalle on nousemassa liikeverbiin perustuva rakenne tyyppiä ''je vais travailler'' (kirjaimellisesti ”minä menen työskentelemään”).

Grambank-tietokannan otoksen kielistä vajaassa puolessa (1029 kieltä) futuuria ilmaistaan tietyllä verbin taivutusmuodolla tai taivutuksen ja [[Apuverbi|apuverbin]] tai [[Partikkeli (sanaluokka)|partikkelin]] yhdistelmällä, hieman yli puolessa (1244 kieltä) näin ei ole.

Joissakin kielissä on erikseen läheistä ja kaukaista tulevaisuutta ilmaisevat futuurimuodot.

== Futuuri indoeurooppalaisissa kielissä ==
Useissa [[Indoeurooppalaiset kielet|indoeurooppalaisen kielikunnan]] haaroissa on taivutuksella ilmaistuja futuuriaikamuotoja, jotka saattavat palautua yhteiseen alkumuotoon, mutta tämä ei välttämättä ollut tulevan ajan ilmaisin vaan kenties desideratiivinen (halua tai toivetta ilmaiseva) muoto.

Taivutuksella muodostettu futuurimuoto esiintyy Euroopan nykykielistä [[Kelttiläiset kielet|kelttiläisissä]] ([[iiri]], [[gaeli]], [[kymri]], [[bretoni]]) ja [[Balttilaiset kielet|balttilaisissa kielissä]] ([[Latvian kieli|latvia]] ja [[Liettuan kieli|liettua]]). Lisäksi useimmissa [[Romaaniset kielet|romaanisissa kielissä]] tavataan futuuritaivutusmuotoja, jotka ovat kehittyneet latinan velvoitusta ilmaisevasta omistusrakenteesta (esim. latinan ''cantare habeo'' ”laulaa minulla-on”, ’minun on laulettava’ > ranskan ''chanterai'' ’minä tulen laulamaan’). Rakenteeltaan samantapainen, historiallisesti ’omistamista’ ilmaisevan apuverbin sisältävä futuurimuoto (esim. ''pisatime'' ’hän tulee kirjoittamaan’, ”kirjoittaa hänellä-on”) on kehittynyt myös [[Ukrainan kieli|ukrainan]] kieleen.

Useissa Länsi-Euroopan kielissä esiintyy ns. de-andatiivisia eli ’menemistä’ ilmaisevalla verbillä muodostettuja tulevaisuuteen viittaavia rakenteita (esim. ranskan ''je vais travailler,'' [[Englannin kieli|englannin]] ''I’m going to work,'' sananmukaisesti ”minä menen työskentelemään”). Ne vaikuttavat kehittyneen varsin myöhään (englannin kielessä ''going to'' -rakenne alkoi levitä 1600-luvulla), eikä niitä aina pidetä varsinaisena kieliopillisena futuuri-aikamuotona. 

Useissa [[Germaaniset kielet|germaanisissa kielissä]] tavataan ns. de-obligatiivisia tulevaisuuteen viittaavia rakenteita, joiden perustana on velvoitetta, täytymistä ilmaiseva apuverbi (esim. englannin ''shall,'' [[Ruotsin kieli|ruotsin]] ''skall''). Skandinaviassa sekä osassa [[Retoromaani|retoromaanin]] murteita taas esiintyy ns. devenitiivinen eli ’tulla’-verbiin perustuva, tulevaisuuteen viittaava rakenne (esim. ruotsin ''kommer att göra'' ’tulee tekemään’). Etenkin Pohjanmeren alueen germaanisissa kielissä [[Germaaninen kantakieli|kantagermaanin]] ''willan'' ’tahtoa’ -verbin jatkajista muodostetaan ns. devolitiivisia futuurirakenteita. Englannin ''will'' on kenties selvimmin kieliopillistunut futuurin merkitsin koko germaanisella kielialueella, Skandinaviassa devolitiivisten futuurien asema on paljon heikompi, ja ruotsin kieleen asti ne eivät enää ole juuri yltäneet.

Myös useimmissa Balkanin kielissä tulevaisuuteen viitataan devolitiivisilla rakenteilla. [[Bulgarian kieli|Bulgariassa]], [[Makedonian kieli|makedoniassa]], [[Albanian kieli|albaniassa]] ja [[Nykykreikka|nykykreikassa]] futuurin ilmaisin on ’tahtoa’-verbistä muodostunut taipumaton partikkeli, [[Serbian kieli|serbiassa]], [[Kroatian kieli|kroatiassa]] ja [[Romanian kieli|romaniassa]] taas ’tahtoa’ toimii apuverbinä. Bulgariassa, albaniassa ja romaniassa tunnetaan tämän lisäksi ’omistamista’ merkitsevään apuverbiin perustuva rakenne.

Länsi- ja itäslaavilaisissa kielissä tulevaisuuteen viitataan joko [[Aspekti (kielitiede)|aspektiltaan]] perfektiivisen verbin preesensmuodolla (esim. [[Venäjän kieli|ven]]. ''Я **прочитаю** эту книгу завтра/ Ja **protšitaju** etu knigu zavtra'' ’luen tämän kirjan huomenna’) tai ’olla, tulla joksikin’ -apuverbin sisältävällä rakenteella (”liittofutuuri”, esim. ven. ''летом я **буду** плавать / letom ja **budu** plavat’'' ’kesällä tulen uimaan’).

==Futuuri suomessa ja sukukielissä==
[[Uralilaiset kielet|Uralilaisissa kielissä]] ei useinkaan ole taivutuksella muodostettua futuuria, vaan tulevaisuuteen viitataan usein erilaisilla apuverbirakenteilla, esimerkiksi suomen ''lie(nee)-''verbin vastineisiin perustuvilla. Poikkeuksen tästä muodostavat [[permiläiset kielet]] ([[Komin kieli|komi]] ja [[Udmurtin kieli|udmurtti]]) sekä [[samojedikielet]], joissa futuuri on yksi taivutuksella ilmaistuista aikamuodoista. Myös [[Unkarin kieli|unkarin]] kielen vanhimmissa lähteissä esiintyy taivutuksella muodostettuja futuurimuotoja (esim. ''hi**end*** ’on uskova, tulee uskomaan’), joita on harvinaisena tyylikeinona saatettu myöhemminkin käyttää vanhahtavaa tyyliä tavoittelevissa teksteissä. 

Ainakin suomen ja [[Viron kieli|viron]] osalta on väitetty tiettyjen, apuverbien avulla muodostettujen rakenteiden olevan kieliopillistumassa varsinaiseksi futuuriksi. Suomessa tällainen on ainakin ''tulla-''rakenne ''(tulen tekemään),'' jota on pidetty  käännöslainana ruotsista. Lisäksi suomessa voidaan tulevaan aikaan viitata ns. [[Liittopreesens|liittopreesensillä]] ''(olen tekevä).'' Virossa tulevaisuuteen viittaavia, väitetysti kieliopillistumassa olevia rakenteita ovat ns. ''hakkama'' (’alkaa’) -futuuri ''(hakkan tegema,'' sananmukaisesti ”alan tekemään”) sekä verbistä ''saama'' (’saada; tulla joksikin’) muodostettu ns. ''saama''-futuuri (esim. ''saan tegema''), jota on pidetty käännöslainana [[Saksan kieli|saksan]] ''werden'' (’tulla joksikin’) -apuverbillä muodostetuista rakenteista.

Sekä suomen että viron ”futuurien” kehitykseen on vaikuttanut vieraiden kielten esikuva. Tämä näkyy myös vanhassa kirjasuomessa, missä tulevaisuuteen viittaavia rakenteita – ns. liittopreesensin ohella – usein muodostettiin ''pitää-'' tai ''tahtoa''-verbien avulla, mallina ruotsin ''(skall, vill)'' ja saksan ''(soll, will)'' vastaavanlaiset rakenteet. Esimerkkejä: ''muista sitä wiha ja costo, cuin lopulla '''pitä tuleman'''; Minä '''tahdon''' colmannen päiwän peräst '''ylösnosta.***

## Katso myös
* Futuurin perfekti

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Dahl, Östen (toim.) 2000: *Tense and Aspect in the Languages of Europe.* Berlin/New York: Mouton de Gruyter. 
* Siro, Paavo 1996 (1967): Suomen kielen verbien syntaktinen komponentti. – Lauseopin periaatteita (toim. Pentti Leino). 111–128. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos.
*