open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vanttauskosken vesivoimalaitos

**Vanttauskosken vesivoimalaitos** sijaitsee Rovaniemeltä noin 50 kilometriä itään päin ja se on Kemijoessa toimiva jokivoimalaitos. Voimalan omistaa Kemijoki Oy.

## Pato ja patoallas
Joen yli kulkee pato, jossa on 124 metriä pitkä betonipadon osuus ja sen molemmilla puolilla 620 metriä maapatoa. Pato kohoaa jopa 33 metrin korkeuteen. Patoallas muodostuu poikittaispadosta ja maaperään syvälle uurretusta jokilaaksosta. Betonipadossa on kaksi patoluukuin varustettua tulva-aukkoa. Niiden kautta juoksutettava vesi joutuu Hyypiöperän jokilahteen.

## Voimalaitos
Voimalan putouskorkeus on 22 metriä, mutta patoaltaan vedenpintaa säännöstellään kahdeksan metrin sisällä . Voimalassa toimii kaksi pystyakselista Kaplan-turbiinin tyyppistä vesiturbiinia. Kummankin teho on 47,5 megawattia (MW) ja voimalaitoksen kokonaissähköteho on 95 megawattia. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 5,950 metriä ja ne pyörivät noin 100 kierrosta minuutissa. Voimalan vuosituotanto on noin 448 gigawattituntia (GWh).

## Historiaa
Voimalaitosta rakennettiin vuosina 1967–1972 ja työvoimaa oli rakennustöissä enimmillään noin 900 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Urpo Oksanen.

Voimalan asennettiin Kaplan-turbiinit, jotka tuottivat aluksi sähköä yhteensä 83 megawatin teholla eli kumpikin turbiini oli kapasiteetiltaan 41,5 MW. Voimalan vuotuinen energiantuotto oli noin 424 GWh, kun voimalan  keskimääräinen virtaama oli 500 kuutiometriä sekunnissa . Vuosien 2010–2011 aikana voimalaitos peruskorjattiin, jolloin voimalaitoksen kapasiteetti kasvoi 12 MW.

## Ympäristövaikutuksia
Vedennosto padon takana kohotti vedenpintaa noin kymmenen metriä, jolloin jokilaakson loivemmat rannat tulvivat ja joki leveni kymmeniä metrejä. Veden alle jäi muutamia jokisaaria. Uusi vedenpinnan korkeus ja vedenpinnan korkeusmuutokset ovat aiheuttaneet uusille rannoille näkyvää eroosiota. Myös esimerkiksi Törmälän kivikautinen asuinpaikka jäi veden alle. Voimalaitosrakentamisen seurausta on padon alle kaivettu alakanava *Viinaväylä*, jonka kaivanteet on kasattu joenuoman keskelle yli 600 metriä pitkäksi niemeksi. Alempana joenuomassa kaivanne jatkuu ja myös sen viereen on kaivanteet kasattu 1,3 kilometriä pitkäksi ja viivoittimensuoraksi saareksi.

## Huomioita

## Lähteet
* 
* Vanttauskosken voimalaitos (Kemijoki Oy) 
### Viitteet

## Aiheesta muualla

* https://ylakemijoenhistoria.wordpress.com/vanttauskoski/
Simo Kokko

**Simo Kokko** (s. 21. syyskuuta 1963 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.

Keskikentällä pelannut Kokko edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Jalkapalloklubia 1983–1985 ja 1. divisioonassa FC Honkaa 1980–1982 sekä Finnairin Palloilijoita 1986. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1985 ja Suomen Cupin 1984. Kaikkiaan Kokko pelasi kolmen pääsarjakauden aikana 40 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 1. divisioonan otteluita hänelle kertyi 67.

Kokko pelasi maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 1983.

## Lähteet
Permantokosken voimalaitos

**Permantokosken voimalaitos** on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijokeen laskevassa Raudanjoessa Rovaniemellä, linnuntietä parikymmentä kilometriä kaupungista itään eli Kemijokea ylävirtaan.  

Voimalaitos valmistui vuosien 1960 ja 1961 aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 550 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Eino Manninen.

Voimalan alueella on maapatoa 190 metriä, korkeimmillaan 15 metriä, ja betonipatoa 107,5 metriä. Voimalapadossa on yksi tulva-aukko. Voimalan putouskorkeus on 24 metriä ja siinä on yksi pystyakselinen koneisto. Sen Kaplan-turbiini tuottaa tehoa 11 MW. Turbiinin juoksupyörän halkaisija on 2,968 metriä ja pyörimisnopeus 214,3 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 47 GWh, kun rakennusvirtaama on 67 kuutiota vettä sekunnissa. 

Voimalan alakanava on 2,2 kilometriä pitkä ja sen pohjan leveys on kallio-osalla 11 metriä.

## Lähteet
* 
* Permantokosken voimalaitos (Kemijoki Oy)
Helles Kontkanen

**Harry Helles Kontkanen** (4. marraskuuta 1932 – (kuoleman julkistamispäivä 12. huhtikuuta) 2003 Espoo) oli suomalainen jalkapalloilija.

Tukimiehenä pelannut Kontkanen edusti urallaan Helsingin Jyryä, Helsingin Kullervoa 1952–1954, Kiffeniä 1955–1958 ja 1960–1964 sekä Susia 1959. Hän voitti Dennis Lindellin johdolla Kiffenissä Suomen mestaruuden 1955. Kaikkiaan Kontkanen pelasi kahdeksan kauden aikana 142 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 21 maalia.  1960-luvulla Kontkanen toimi Kiffenin pelaajavalmentajana sen SM-sarjajoukkueessa.

Kontkanen pelasi maajoukkueessa vuosina 1955–1962 kaksi A- ja viisi B-maaottelua. Jääpallossa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1956 Käpylän Urheilu-Veikoissa. Monien tuon ajan jalkapalloilijoiden tapaan Kontkasella oli työpaikka Ab Lindell yrityksessä, jossa hän pysyi eläkeikään asti.

Kontkanen kuoli vuonna 2003 ja hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaan muistolehtoon.

## Lähteet
Jämsän jäähalli

**Jämsän jäähalli** (tunnetaan myös nimellä **Jämsänjokilaakson jäähalli**) on vuonna 1994 valmistunut jäähalli Jämsässä. Hallin katsojakapasiteetti on 1000 ja näistä 700 on istumapaikkoja. Jämsän jäähallia kotihallinaan käyttävät kaukalopalloseura Duo 96, sekä jääkiekkoseura Jämsänkosken Ilves. Duo Jämsä pelasi kaukalopalloa miesten pääsarjassa. Kaukalopallossa silloinen yleisöennätys Duon ja Lieksan Innon välisessä ottelussa 15. maaliskuuta, jolloin katsojia oli 202. Ensimmäisellä liigakaudella ennätys kuitenkin rikottiin. 8. helmikuuta 2009 RB-Oulun vierailua oli seuraamassa 315 katsojaa.

Jämsän jäähallissa pelatussa hyväntenväisyysottelussa. K-market vilja allstars vs Miki Salmio allstars oli katsojia 880. Tämä lienee ennätysyleisö. Ottelussa nähtiin pelaajia Liigasta, Mestiksestä, Naisten liigasta, Naisten Elitserien:stä, Vanhoja legendoja ja tulevia tähtiä useista sarjoista. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hallin kotisivut
Nuorisoasuntoliitto

**Nuorisoasuntoliitto NAL ry** on suomalainen nuorten asunnottomuutta ennaltaehkäisevä ja itsenäistymistä tukeva asiantuntija- ja edunvalvontajärjestö. NAL omistaa nuorille asuntoja rakentavan ja vuokraavan yleishyödyllisen yhtiön NAL Asunnot Oy:n sekä sosiaalipalveluja tuottavan yhteiskunnallisen yrityksen NAL Palvelut Oy:n.

NAL on 19 nuorisoasuntoyhdistyksen valtakunnallinen kattojärjestö. Liitolla on kuusi valtakunnallista jäsenjärjestöä: Mielenterveyden keskusliitto ja Suomen Kuntaliitto sekä keskustan, kokoomuksen, SDP:n ja vasemmistoliiton nuorisojärjestöt (Keskustanuoret, KNL, Sosialidemokraattiset Nuoret, Vasemmistonuoret). 

## Perustehtävät
Nuorisoasuntoliitto määrittelee perustehtävikseen seuraavat asiat:
* rakennuttaa ja vuokrata nuorisoasuntoja
* kehittää ja tarjota itsenäisen asumisen onnistumista tukevia palveluja
* toimia nuorten edunvalvojana asumista koskevissa kysymyksissä
* tuottaa ja jakaa nuorten asumista koskevaa tietoa

## Epäily avustusten väärinkäytöstä
Liiton omistama Alkuasunnot Oy tuki eurovaaleissa 2009 neljää jäsenjärjestöjensä ehdokasta 500 eurolla. Tämän käytyä ilmi Raha-automaattiyhdistys (RAY) aloitti Nuorisoasuntoliiton tarkastuksen. Tarkastuksessa Alkuasuntojen todettiin hoitaneen tehtävänsä asiallisesti eikä huomautettavaa ollut.

## Katso myös
*Nuorisosäätiö

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nuorisoasuntoliiton www-sivut
* Asumisen ABC
Marja Kyllönen

**Marja Susanna Kyllönen** (s. 30. kesäkuuta 1975 Kajaani) on tamperelainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Kyllösen esikoisromaani *Lyijyuuma* (WSOY, 1997) voitti Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon. Kyllösen toinen romaani *Rikot* ilmestyi WSOY:n kustantamana 2001. Vuosikymmenten tauon jälkeen ilmestyi Teoksen kustantama kolmas romaani *[[Vainajaiset]]* (2022), josta Kyllönen sai Finlandia-palkintoehdokkuuden ja Runeberg-palkinnon.

## Ura

### Ensimmäiset kirjat

Kyllönen alkoi kirjoittaa päämäärätietoisesti 15-vuotiaana. Kolme vuotta myöhemmin hän osallistui J. H. Erkon kirjoituskilpailuun, jossa hänelle myönnettiin ensimmäinen kunniamaininta. Kyllösen esikoisromaani *Lyijyuuma* ilmestyi WSOY:lta vuonna 1997. Teos sai ristiriitaisen vastaanoton, mutta sen omintakeinen kieli ja sanasto saivat huomiota. Kyllönen sai romaanistaan esikosteoksille tarkoitetun Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon.

Kyllösen toinen romaani *Rikot* ilmestyi 2001 ja sai kiittäviä arvioita. Tämän jälkeen Kyllönen valmistui Tampereen yliopistosta teatterin ja draaman tutkimuksen alalta filosofian maisteriksi. Kyllönen meni naimisiin ja sai kolme lasta.

Kyllöseltä julkaistiin vuonna 2008 kuunnelma *Äänetön osakas*. Teatteriohjaaja Mikko Kanninen oli pyytänyt Kyllöseltä kuunnelmaa, jonka Kanninen myös vuonna 2010 ohjasi Radioteatterille. Kuunnelma valittiin Suomen edustajaksi Prix Italia -tapahtumaan, mutta Kyllönen koki romaanikirjoittamisen olevan kuitenkin hänelle omin muoto.

### Vainajaiset

Kyllönen oli jo 1998 aloittanut kolmannen romaaninsa kirjoittamisen, joten hän kirjoitti sitä samaan aikaan toisen romaaninsa ja pro gradu -työn kanssa. Hän kirjoitti sitä pitkään ja lähetti syksyllä 2006 käsikirjoituksen WSOY:lle. Kyllösen löytänyt kustannustoimittaja Eila Kostamo oli jäänyt kolme vuotta aiemmin eläkkeelle ja Kyllönen oli saanut uuden kustannustoimittajan. Kustantamo hylkäsi käsikirjoituksen. 

Kyllönen on kertonut kustannustoimittajan menetyksen ja käsikirjoituksen torjumisen saattaneen hänet halvaannuttavaan häpeään, ammatilliseen kriisiin ja kirjailijaidentiteetin musertumiseen. Kyllönen antoi 2018 *[[Nuori Voima]]* -lehteen haastatteluun, missä kertoi siitä, miksi on lopettanut kirjoittamisen. Hän kuvaili itseään epäonnistuneeksi ja tähtensä sammuttaneeksi kirjailijaksi.

Kyllösen entinen kustannustoimittaja Eila Kostamo näki haastattelun ja otti yhteyttä. Kostamo kannusti Kyllöstä jatkamaan *Vainajaisten* kirjoittamista, ja tämä myös tarjosi kirjaa Teos-kustantamolle. Kyllönen alkoi kirjoittaa Teoksen kanssa kirjaa valmiiksi, ja se julkaistiin vuonna 2022. *Vainajaiset* sai jälleen myönteisen vastaanoton, esimerkiksi *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* arvostelussa sitä kutsuttiin ”kirjasyksyn tapaukseksi”. Kyllönen sai romaanista Finlandia-palkinto-ehdokkuuden, mutta palkinnon voitti Iida Rauma romaanillaan ''Hävitys''. Sen sijaan Kyllönen voitti teoksellaan Runeberg-palkinnon. 

## Tuotanto
* 
* 
**Äänetön osakas*. Kuunnelma. Yle1, 2010.
* 

## Palkinnot
* J. H. Erkon kirjoituskilpailun kunniamaininta 1994
* Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinto 1997
* Runeberg-palkinto 2023

## Lähteet
Ilmavalvontakomppania

**Ilmavalvontakomppania** (IVK) on sotilasyksikkö, jonka tehtävänä on suorittaa ilmavalvontaa. Yleensä ilmavalvontakomppaniat suorittivat aisti-ilmavalvontaa toisen maailmansodan aikana. Sotilaiden lisäksi lotat olivat merkittävä osa sodan ajan ilmavalvontaa.

Suomen puolustusvoimissa ja Israelin puolustusvoimissa opetetaan edelleen ilmavalvontasotilaita osana ilmapuolustuksen aisti-ilmavalvontaa täydentämään tutkailmavalvontaa.

## Toisen maailmansodan aikaisia ilmavalvontakomppanioita
### [[44. ilmavalvontakomppania|44. ilmavalvontakomppania]]

Yksikkö oli Suomen puolustusvoimien yksikkö Virossa.

### 69. ilmavalvontakomppania
*Eldanka
*Hevoslampi
*Jyvälahti
*Korsukukkula
*Kenttijärvi
*Korvajärvi
*Kostamus
*Kontokki
*Luomajärvi
*Myrsky
*Pistojoki
*Rystynen
*Röhö
*Vuokkiniemi 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Ilmavalvontakuvasto Virtuaalilentäjät, Perttu Peitsara http://www.virtualpilots.fi/img/histalbums/ilmavalvontakuvasto/
Porin taidekoulu

**Porin taidekoulu** oli taiteen oppilaitos Porissa. Koulu perustettiin vuonna 1966 *Porin Piirustuskoulu* -nimellä kannatusyhdistyksen alaisena. Nimi muuttui taidekouluksi, kun siitä tuli Porin kaupungin ylläpitämä vuonna 1981. 

Porin taidekoululla on ollut monia vaiheita. Se aloitti iltakouluna ja toimi välillä päätoimisena päiväkouluna. Taideteollisen korkeakoulun Porin taiteen ja median osaston aloitettua toimintansa taidekoulu siirtyi jälleen iltakouluksi.
Taidekoulu toimi Porin keskustassa entisessä Kallelan koulussa lähellä pääkirjastoa. Se on toiminut myös Porin taidemuseon yläkerrassa. 2020-luvulla nimellä Porin taidekoulu järjestetään taiteen perusopetusta.

Porin taidekoulussa ovat opiskelleet muun muassa Ilkka Lammi, Laura Lilja, Pasi Tammi, Samppa Törmälehto ja Tuomo Rosenlund.
Porin taidekoulun rehtorina toimi Anne Koskinen vuosina 2001-2006. Hän käynnisti Taideteollisen korkeakoulun Porin visuaalisen kulttuurin erillisen laitoksen (myöh. Taiteen ja median osasto, nyk. Taiteen ja median laitos) toiminnan vuonna 2002 ja toimi laitoksen ensimmäisenä johtajana (myöh. dekaanina) vuosina 2002-2006. Vuosina 1992–2001 Porin taidekoulun rehtorina oli Eero Markuksela, aiemmin muun muassa Juho Karjalainen ja Pertti Ala-Outinen. 

## Lähteet
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2009

**Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2009** järjestettiin Sveitsin Mendrisiossa 23.–27. syyskuuta 2009. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten, naisten ja alle 23-vuotiaiden miesten maantie- ja aika-ajokilpailut.

## Tulokset
### Miesten aika-ajo
Miesten aika-ajo käytiin 49,8&nbsp;kilometrin reitillä 24.9.2009. Kilpailussa ajettiin kolme 16,6&nbsp;kilometrin kierrosta. 

### Naisten aika-ajo
Naisten aika-ajo käytiin 26,8&nbsp;kilometrin reitillä 23.9.2009. Kilpailussa ajettiin kaksi 13,4&nbsp;kilometrin kierrosta. 

### Alle 23-vuotiaiden aika-ajo
Alle 23-vuotiaiden aika-ajo käytiin 33,2&nbsp;kilometrin reitillä 23.9.2009. Kilpailussa ajettiin kaksi 16,6&nbsp;kilometrin kierrosta.
 

### Miesten maantieajo
Miesten maantieajo käytiin 262,2&nbsp;kilometrin reitillä 27.9.2009. Kilpailussa ajettiin yhdeksäntoista 13,8&nbsp;kilometrin kierrosta.

### Naisten maantieajo
Naisten maantieajo käytiin 124,2&nbsp;kilometrin reitillä 26.9.2009. Kilpailussa ajettiin yhdeksän 13,8&nbsp;kilometrin kierrosta. 

### Alle 23-vuotiaiden maantieajo
Alle 23-vuotiaiden maantieajo käytiin 179,4&nbsp;kilometrin reitillä 26.9.2009. Kilpailussa ajettiin kolmetoista 13,8&nbsp;kilometrin kierrosta.
 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Virallinen sivusto
Hyvinkään taidekoulu

**Hyvinkään taidekoulu** oli vuosina 1966-2025 toiminut taidekoulu.
Vuoden 2000 jälkeen koulusta valmistuttiin kuva-artesaaniksi (kuvallisen ilmaisun perustutkinto). Hyvinkään keskustassa sijainneessa koulussa oli vuonna 2009 runsaat 70 opiskelijaa. Koulu oli tuolloin osa Hyria koulutus Oy:tä. 

Päiväkoulun ohella taidekoulussa toimi iltalinja. Aiemmin koulussa oli opetusta vain iltaisin.

Koulu luonnehti itseään perinteiseksi, käden ja silmän taitojen vaalimista arvostavaksi opinahjoksi. Opetusaineita olivat piirustus, maalaus, taidegrafiikka, kuvanveisto, valokuvaus ja elokuvailmaisu.

## Lähteet
Vaude

**VAUDE** (Vaude Sport GmbH & Co. KG) on saksalainen outdoor-tuotteiden valmistaja. Se on perheyritys jonka pääkonttori sijaitsee Tettnangissa Etelä-Saksassa. Yhtiön on perustanut Albrecht von Dewitz vuonna 1974. Nykyinen pääjohtaja on perustajan tytär Antje von Dewitz. Yhtiön nimi on johdettu perustajan nimestä (V, D).

## Tuotteet
Vauden tuotevalikoima kattaa kaiken retkeilyyn ja vuorikiipeilyyn liittyvän. Kiipeilytuotteet valmistaa Vauden tytäryhtiö Edelrid.
Yhtiön filosofiaan kuuluu, että tuotteet valmistetaan yhtä teknisinä sekä miehille, naisille että lapsille.
Lisäksi valikoimiin kuuluvat myös:
* retkeily-/vapaa-ajan jalkineet
* rinkat ja reput
* makuupussit ja -aluset
* teltat
* pyöräilytekstiilit/-varusteet
* päivä-/matka- ja tietokonelaukut
* retkikeittimet ja -kokkausvälineet (Edelrid)

Vaude on myös tunnettu yhtiön panostuksesta vihreisiin arvoihin. Yhtiölle on myönnetty ainoana outdoor-valmistjana ISPO Award – ”The Most Sustainable Company! Vaude on myös Bluesign®-member. Bluesign® on Euroopan kattavin ympäristömerkki.

Suomessa merkkiä edustaa Vaude Finland. Yhtiön kotipaikka on Rovaniemi.

## Aiheesta muualla
* Vaude 
* Edelrid
* Bluesign http://www.bluesign.com/index.php?id=home
Mont Maudit

**Mont Maudit** on 4&nbsp;465 metriä korkea vuorenhuippu Grajisilla Alpeilla Ranskan ja Italian rajalla. Se on osa Mont Blancin massiivia ja kohoaa Mont Blancin koillispuolella.

## Aiheesta muualla

* Kuvia ja tietoa, SummitPost
Aiguille Blanche de Peuterey

**Aiguille Blanche de Peuterey** on Grajisilla Alpeilla Italiassa sijaitseva vuori. Se on osa Mont Blancin massiivia sijaiten Mont Blancista jonkin verran kaakkoon.

Vuori käsittää kolme huippua:
* *Pointe Güssfeldt* (4&nbsp;112 m)
* *Pointe Seymour King* (4&nbsp;107 m)
* *Pointe Jones* (4&nbsp;104 m)

Sen kanssa samaan Mont Blancilta haarautuvaan harjanteeseen kuuluvat myös mm. Aiguille Noire de Peutereyn (3&nbsp;773 m), Pointe Guglierminan (3&nbsp;891 m) ja Les Dames Anglaisesin (3&nbsp;601 m) huiput.

## Aiheesta muualla
* Kuvia ja tietoa, SummitPost
Pirkko Aitoaho

**Pirkko Helinä Aitoaho** (o.s. *Ylitalo*; 29. joulukuuta 1946 Raahe – 20. maaliskuuta 2018 Vaasa) oli sairaanhoitajan ja lastentarhanopettajan koulutuksen saanut kirjailija. Aitoaho julkaisi kaksi novellikokoelmaa ja kaksi romaania. Hän oli Rovaniemeltä lähtöisin ja sittemmin pohjalaistunut. Aitoahon asuinpaikka oli Mustasaari (Iskmo). Harrastuksiin kuuluivat pyöräily, hiihto, metsässä kulkeminen, lukeminen, kirjoittaminen ja kädentyöt.

## Teoksia
* Novellikokoelma *Kolmekymmentä senttiä on pitkä aika*
* *Omilla teillä* romaani
* *Parempia ihmisiä* romaani
* Novellikokoelma ''Tiistait ovat hyviä lähtöpäiviä"

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sanojen ajan artikkeli Pirkko Aitoahosta Kirjasampo.fi:ssä
* Pirkko Aitoahon esittely Lakialla tuuloo –sivustossa. 
* Helsingin kaupunginkirjasto: Pirkko Aitoaho
Luettelo valtioista lentoasemien määrän mukaan

Tämä **luettelo valtioista [[lentoasema|lentoasemien]] määrän mukaan** perustuu pitkälti The World Factbookin  tietoihin kesäkuulta 2008.
## Luettelo valtioista joissa on lentoasema

## Valtiot joissa ei ole lentoasemaa
Seuraavissa valtioissa ei ole kansainvälistä tai paikallista julkista lentoasemaa. Useissa valtioissa on oma julkinen helikopterikenttä josta voi lentää läheiselle lentoasemalle. 

## Lähteet
John Harvard (poliitikko)

**John Harvard**, PC, OM (4. kesäkuuta 1938 Glenboro, Manitoba – 9. tammikuuta 2016) oli kanadalainen toimittaja ja poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Kanadan parlamentissa vuosina 1988–2004. Hänet nimitettiin Manitoban varakuvernööriksi vuoden 2004 parlamenttivaalien alla.

Harvard toimi suuren osan urastaan radiojuontajana, vuosien 1957–1988 aikana. Hän juonsi suosittua *Talk Back* -ohjelmaa Winnipegissä sijaitsevalla CJOB-radioasemalla ja työskenteli Canadian Broadcasting Corporationin palveluksessa kahdeksantoista vuotta.

Hänet valittiin Kanadan parlamenttiin neljä kertaa, vuosien 1988, 1993, 1997 ja 2000 vaaleissa. 7. huhtikuuta 2004 julkistettiin hänen nimittämisensä Manitoban varakuvernööriksi. Hän vannoi virkavalan 30. kesäkuuta. Virkakauden päätyttyä hänen seuraajansa Philip S. Lee astui virkaan 1. heinäkuuta 2009.

Harvard kuoli syöpään 77-vuotiaana 9. tammikuuta 2016.

## Lähteet
Smarhon

**Smarhon** (, IPA: [smarˈɣonʲ]) eli **Smorgon** (; ; ) on pienehkö kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa. Kaupungin väkiluku on 36&nbsp;700 ja koko piirin 56&nbsp;900. 

Piirin eteläosien läpi kulkee pääkaupunki Minskistä luoteeseen Liettuan Vilnaan johtava tärkeä valtatie M7 (eurooppatie ) ja kaupungin kautta kulkee samansuuntainen rautatie. Kaupungissa on rautatieasema. Minsk sijaitsee Smarhonista maanteitse runsaan 110 kilometrin päässä kaakossa.

Smarhornin piirin eteläosissa sijaitsee Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välisissä historiallisissa tapahtumissa merkittävä paikka, nykyinen Krevan kylä. Kivinen, nyttemmin raunioina oleva Krevan linna rakennettiin ilmeisesti sesti suuriruhtinas Gediminasin kaudella (1316–1341). Nykyisin tämä vain noin 1,5 kilometrin päässä Liettuan rajalta Vilnan suunnalta Minskiin johtavalta valtatieltä M7 (E28) sijaitseva Krevan linna on raunioina.

## Henkilöitä
Smarhonissa on syntynyt muun muassa israelilainen runoilija Abraham Sutzkever.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Lyhyt kaupunkikuvaus  (byinfo.org)
*Hrodnan alueen viralliset sivut Smarhonin piiristä  ,  ja  (region.grodno.by)
*Kantakaupungin kartta  (byinfo.org)
*WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin  tai 
*Valkovenäläinen sääennuste Smarhoniin  (pogoda.by)
*Valokuvia kaupungista  (Radzima.org)
Suojeluskuntain päällystökoulu

**Suojeluskuntain päällystökoulu** (SkPK) oli vuosina 1919–1944 toiminut Suomen suojeluskuntien päällystökoulutusta tarjoava oppilaitos. Se toimi käytännössä koko historiansa ajan Koivikon tilalla Tuusulassa.

Koulu teki runsaasti yhteistyötä Taistelukoulun kanssa, ja päällystökoulun toiminnan lakattua Taistelukoulu muutti sen vanhoihin tiloihin.

## Alue Tuusulassa

Päällystökoulu aloitti toimintansa jääkärikapteeni Erkki Raappanan johdolla syksyllä 1919 Hämeenlinnassa linnakasarmien puurakennuksissa. Armeija kuitenkin otti tilat käyttöösä vuonna 1920, jolloin päällystökoulun oli pakko muuttaa. Uudeksi paikaksi valikoitui Koivikon tila Tuusulassa, joka oli perustettu vuonna 1880. Bertha Sandberg, tamperelaisen rautakauppiaan Wilhelm Sandbergin leski, oli rakennuttanut tilalle edustavan huvilan, josta tuli myöhemmin esikunta- ja upseerikerhorakennus. Sandberg myi tilan vuonna 1913 ja usean kaupan jälkeen suojeluskuntajärjestö osti sen 300 000 markalla vuonna 1921.

Tila oli varsin sopiva sotilaskoulutukseen, sillä asutusta oli lähistöllä verrattain vähän. Rakennuksia korjattiin ja laajennettiin sekä lisätontteja hankittiin huomattavasti 1920- ja 1930-luvuilla. Vuonna 1926 alueelle valmistui K. E. Levälahden suunnittelema urheilurakennus, joka oli tiettävästi Suomen ensimmäinen urheilutalo. Martti Paalasen suunnittelema Päällystökoulun päärakennus valmistui vuonna 1934.

Päällystökoulun kurssi- ja koulutustoiminta oli aktiitivista ja jatkuvaa Moskovan välirauhaan saakka, jolloin kaikki suojeluskunnat lakkautettiin. Estääkseen omaisuuden päätymisen vieraalle vallalle suojeluskunnat luovuttivat kaiken kiinteän omaisuutensa Tuusulan tila mukaan lukien Suomen Punaiselle Ristille vuonna 1944.

Punainen Risti käytti aluetta invalidien hoitolaitoksena, mutta koska sen taloudellinen tilanne oli huono, jäivät rakennukset huonoon kuntoon ja ampumaradat käyttökelvottomiksi. Valtio alkoi pian käydä neuvotteluja tilojen palauttamisesta sotilaskäyttöön, ja Taistelukoulu muutti tiloihin vuonna 1949. Virallisesti rakennukset siirtyivät valtion omistukseen vuonna 1952.

Alueella toimii nykyisin Maanpuolustuskoulutusyhdistys.

## Lähteet
* Ahto, Sampo: *Taistelukoulun viisi vuosikymmentä*. Teoksessa *Taistelukoulu 1927–1977*, Taistelukoulu 1977. .
### Viitteet
Jakovahvuus

**Jakovahvuus** on se määrä puolustusvälineitä, joka joukolle kyetään jakamaan liikekannallepanossa sodan sattuessa. Käytännössä se voi tarkoittaa heikompaa varustusta ja vanhempaa aseistusta kuin mihin joukko on sotilaskoulutettu sen mukaan, miten tarpeelliseksi joukolle välineet katsotaan.

Vanhoja aseita ja vähäisempiä määriä varusteita on  mm. viime sodissa jaettu mm. selustassa toimiville joukoille ja niille joukoille, joiden pääaseistus ei koostu ajanmukaisista jalkaväkiaseista tai niitä tukevien tai huoltavien joukkojen aseista, vaan esimerkiksi viestijoukoille tai rannikkotykistön joukoille.
David Thompson

**David Thompson** voi viitata seuraaviin henkilöihin:

* David Thompson, kanadalainen tutkimusmatkailija
* David Thompson, Barbadoksen pääministeri
* David Thompson, englantilainen jalkapalloilija
* David Thompson, amerikkalainen koripalloilija
* David Bernard Thompson, yhdysvaltalainen piispa
Ego Anthem

__NOTOC__
**Ego Anthem** on suomalaisen metalliyhtyeen Tracedawnin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa 24. syyskuuta 2009.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 29.

## Kappaleet

Sävellyksistä vastaavat Tuomas Yli-Jaskari, Perttu Kurttila, Pekko Heikkilä sekä yhtyeen entinen kitaristi Jeremy Qvick. Sanoituksista vastaa pääosin Antti Lappalainen lukuun ottamatta kappaletta "Brain Attack", jonka sanoituksista vastaa Pekko Heikkilä.

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Antti Lappalainen – laulu
* Roni Seppänen – kitara
* Tuomas Yli-Jaskari – kitara
* Pekko Heikkilä – basso
* Perttu Kurttila – rummut
* Vili Itäpelto – kosketinsoitin

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Imperiumi.net: 
* Rumba: *ristiriitainen*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Poljuško-pole

**Poljuško-pole** () on neuvostovenäläinen laulu, jonka on säveltänyt Lev Knipper ja sanoittanut Viktor Gusev vuonna 1933. Suomeksi laulu tunnetaan nimellä Kasakkapartio. Englanninkielistä versiota () on tehnyt länsimaissa tunnetuksi muun muassa Ivan Rebroff. Suomalaisista artisteista muun muassa Frederik ja Viktor Klimenko ovat levyttäneet kappaleen.

## Sanoitus
:

## Lähteet
King Edward VII -luokka

**King Edward VII -luokka** oli kahdeksan Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka alukset laskettiin vesille vuosina 1903-1905.

## Taustaa
Vuosien 1892-1893 laivasto-ohjelmasta vuosien 1900-1901 laivasto-ohjelmaan oli Britannian kuninkaallisen laivaston suurta rakennuskautta. Kaikki Sir William Whiten suunnittelemien ensimmäisen luokan taistelulaivojen alusten pääaseina oli neljä 12 tuuman (305 mm) tykkiä perään- ja keulaan sijoitetuissa kaksoistykkitorneissa tai oikeammin katetuissa barbeteissa. Alusten apuaseina oli kaksitoista kuuden tuuman (152 mm) tykkiä keskilaivaan pää- ja yläkansille sijoitetuissa kasemateissa. Alukset olivat siten maailmanmerien valtiaita ja useat ulkovaltojen suunnittelijat kopioivat niissä toteutettuja innovaatioita. Ulkoisesta samankaltaisuudesta huolimatta alusluokissa toteutettiin erilaisia parannuksia kuten viimeiset Majestic-luokan alukset kykenivät lataamaan tykkinsä ilman latausasemaan siirtämistä, vuosien 1896-1897 Canopus-luokka varustettiin Krupp-panssaroinnilla sekä vesiputkihöyrykonein ja vuosien 1897-1898 Formidable-luokassa otettiin käyttöön paksumpi panssari sekä parannellut tykkimallit.

Vuonna 1897 ulkovallat saivat kurottua etumatkan kiinni. 1890-luvun lopulla Ranskan merivoimien alusten 12 tuumaiset oli sijoitettu torneihin, mutta alukset olivat pienempiä kuin brittien vastaavat ja niiden apuaseet olivat keveämpiä. Venäjä keisarikunnan laivasto valmisti joitakin loistavia aluksia lukuisten heikompien ohella. Yhdysvaltain laivasto ei ollut muodostanut aluksistaan yhtä kiinteitä luokkia kuin britit, mutta he pyrkivät luomaan laivastolleen riittävän määrän vahvasti panssaroituja ja aseistettuja aluksia. Italia laivasto, jolla oli käytössään runsaasti brittiteknologiaa, kärsi rahoitusvaikeuksista kyeten valmistamaan ainoastaan kaksi hidasta toisen luokan taistelulaivaa 1890-luvun alussa. Maa teki kuitenkin 1896-1897
aiemmasta politiikastaan poiketen päätöksen kahdesta suuresta, erittäin raskaasti aseistetusta ja nopeasta taistelulaivasta. Periaatteessa *[[RN Benedetto Brin]]* ja *[[RN Regina Margherita]]* olivat vain hieman suurempia kuin Canopus-luokan alukset, mutta nopeampia, raskaammin panssaroituja sekä samoin aseistettuja lisättynä neljällä 8 tuuman tykillä.

## Hankinta
Helmikuussa 1899 (lähes budjettikauden lopulla) Amiraliteetti tilasi Vickersiltä koeammuntoihin prototyypin 7,5 tuuman tykistä. Kaliiperi oli laivastolle uusi ja vastasi Ranskan merivoimien käytössä olevaa 194 millimetrin tykkiä. Kahdeksan tuuman tykkiin nähden suunnitellulla tykillä oli etunaan se, että sillä voitiin korvata kuusituumaiset yhden suhde kahteen. Samoin ammusten kuljettaminen oli mahdollista kahdella miehellä.

## Alukset

## Lähteet

*
*
*
*
*

### Viitteet
Harald Herlin

**Bror Harald Herlin** (30. elokuuta 1874 Helsinki – 25. heinäkuuta 1941) oli suomalainen insinööri ja teollisuusmies.

Herlinin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Albert Herlin ja Hanna Wecksell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 ja valmistui insinööriksi 1898. Herlin teki opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Englantiin vuosina 1900–1904.

## Vesijohtoalan asiantuntijana ja yritysjohtajana

Herlin oli Helsingin kaupungin rakennuskonttorin ja vesijohtolaitoksen apulaisinsinöörinä 1898–1904 ja perustamansa *Vesijohtoliike Oy*:n toimitusjohtajana 1904–1920. Hän toimi Helsingin Laivatelakka Oy:n johtajana 1912–1928 ja Suomen Sähkö Oy Gottfrid Strömbergin johtajana 1924–1929. Strömbergin palveluksessa ollessaan Herlin laati tappiolliselle yritykselle tervehdyttämisohjelman jonka avulla yhtiö saatiin neljässä vuodessa kannattavaksi.

## Herlin hankkii Kone Oy:n

Vuonna 1924 Herlin osti Strömbergin omistaman hissejä valmistaneen Kone Oy:n. Kone Oy:n edeltäjä *Koneliike Tarmo* oli perustettu 1905 ja se oli harjoittanut käytettyjen koneiden ostoa, myyntiä ja korjausta. Strömberg osti vuonna 1910 liikkeen ja muodosti siitä Kone Oy -nimisen tytäryhtiön.Ensimmäisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti sotatarvikkeita Venäjän armeijalle mutta se kärsi pahoja taloudellisia tappioita Venäjän vallankumouksen jälkeen kun tarviketoimitukset jäivät maksamatta. Sodan jälkeen Kone Oy aloitti pienimuotoisen hissien lisenssivalmistuksen.

Harald Herlin toimi Kone Oy:n johtokunnan puheenjohtajana 1924–1941. Vuodesta 1932 yhtiön toimitusjohtajana oli hänen poikansa Heikki H. Herlin. Kone Oy osti 1926 Sörnäisten rantatien varrella sijainneen Kokos Oy:n entisen saippuatehtaan ja aloitti sen tiloissa hissien valmistuksen. Tehtaan valmistusohjelmaan tulivat 1930-luvulla hissien ohella myös nosturit ja kuljetuslaitteet. Kone Oy valmisti itse myös hisseissä käytetyt sähkömoottorit. 1930-luvun lopulla Kone Oy valmisti noin 250 hissiä vuodessa ja työntekijöitä oli 300–400 välillä. Yhtiö aloitti 1930-luvulla myös tuotteidensa viennin ulkomaille mikä siihen aikaan oli harvinaista suomalaisessa metalliteollisuudessa. Kone Oy:n hissitehdas toimi Sörnäisten rantatiellä aina vuoteen 1967 jolloin hissien valmistus siirtyi Hyvinkäälle.

Harald Herlin oli Suomen metalliteollisuusyhdistyksen puheenjohtajana 1931–1932. Hän oli Suomen Teollisuusliiton johtokunnan jäsen ja kuului ajoittain jäsenenä valtion tullikomiteaan.

## Muuta

Harald Herlin hankki 1912 Thorsvikin kartanon Kirkkonummelta tilanomistaja Feodor Teriehoffin konkurssipesän huutokaupasta ja hän omisti kartanon kuolemaansa saakka.

Harald Herlin oli naimisissa vuodesta 1900 lastentarhanopettaja Minna Westerlundin kanssa. Heidän poikansa Heikki H. Herlin jatkoi Kone Oy:n johdossa isänsä jälkeen.

Aalto-yliopiston pääkirjasto nimettiin marraskuussa 2016 Harald Herlinin kunniaksi **Harald Herlin -oppimiskeskukseksi** 

## Lähteet
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* 
*
*

### Viitteet
Stefan Majewski

**Stefan Majewski** (s. 31. tammikuuta 1956 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 

## Ura

Majewski loi pitkän peliuran Puolassa ja Saksassa. Hän aloitti kotikaupunkinsa Bydgoszczin seuroissa 1970-luvulla, mutta teki lopullisen läpimurtonsa Legia Varsovassa 1979–84. Hän oli voittamassa seuran kanssa kahta Puolan cupin mestaruutta 1980 ja 1981. Legiasta hän siirtyi 1984 Saksan Bundesliigaan 1. FC Kaiserslauterniin. Majewski pelasi Saksassa neljä kautta, joista viimeisen 2. Bundesliigan jumboksi jääneessä DSC Arminia Bielefeldissä.

1988 Majewski siirtyi kyproslaiseen Apollon Limassoliin palaten yhden kauden jälkeen takaisin Saksaan. Hän lopetti uransa Freiburger FC:n joukkueessa 1993. Puolan maajoukkueessa Majewski pelasi 40 maaottelua tehden niissä 4 maalia. Hän oli mukana MM-pronssilla 1982 ja toiselle kierrokselle päättyneissä MM-kisoissa 1986. 

### Meriitit pelaajana

* Puolan cup (2): 1980, 1981
* MM-pronssi: 1982

## Ura valmentajana

Majewski aloitti valmennusuransa Freiburger FC:n juniorivalmentajana 1990. Varsinaisen päävalmentajadebyyttinsä hän teki 1994 Polonia Varsovassa. Pesti jäi lyhyeksi seuran vajottua putoamiskamppailuun Ekstraklasassa. Hän palasi seuraan kuitenkin 1995 ja nosti seuran takaisin pääsarjaan kauden 1995/96 päätteeksi. 

1997 Majewski palasi jälleen Saksaan ja valmensi kaksi kautta 1. FC Kaiserslauternin amatöörijoukkuetta. 1999 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Amica Wronkin päävalmentajaksi. Wronkissa hän teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana luotsaten seuran Puolan cupin voittoon kaksi kertaa. Hän sai potkut kesken kauden 2000/01.

Amica-potkujensa jälkeen Majewski jatkoi uraansa Zagłębie Lubinin päävalmentajana. Pesti jäi yhden kauden mittaiseksi ja 2002 ura jatkui Świt Nowy Dwór Mazowieckissa. 2002–2003 Majewski toimi Puolan maajoukkueen apuvalmentajana palaten sen jälkeen jälleen Amica Wronkiin.

Heinäkuussa 2004 Majewski siirtyi Amicasta Widzew Łódźiin. Hän valmensi seuraa kaksi kautta Puolan II-Ligassa. Pesti huipentui nousuun kauden 2005/06 jälkeen, mutta Majewski sai menestyksetä huolimatta jättää tehtävänsä seurassa.

Lokakuussa 2006 Majewski palasi valmennustehtäviin siirtyen Cracovia Krakovan päävalmentajaksi. Majewskin johdolla Cracovia sijoittui kauden 2006/07 päätteeksi hienosti Ekstraklasassa neljänneksi ja seuraavallakin kaudella se oli seitsemäs. Kausi 2008/09 alkoi kuitenkin kehnosti ja Majewski sai lokakuussa 2008 potkut tehtävistään.

Vuonna 2009 Majewski siirtyi Puolan jalkapalloliiton palvelukseen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen valmentajaksi. Syyskuussa 2009 hänestä tuli A-maajoukkueen päävalmentaja käynnissä olleiden MM-karsintojen ajaksi.  Majewskin johdolla Puola hävisi molemmat viimeisistä karsintaotteluistaan. Lokakuussa 2009 Franciszek Smudasta tuli uusi maajoukkuevalmentaja ja Majewski jatkaa alle 23-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä. 

### Meriitit valmentajana

* Puolan cup (2): 1999, 2000
* Puolan supercup: 1999
* II Liga: 2006

## Lähteet
Esa Korhonen

**Esa Keski-Korhonen** (s. 4. tammikuuta 1944) on entinen suomalainen jalkapalloilija.

Laitapuolustajana pelannut Esa "Sirri" Korhonen edusti uransa ajan vuosina 1963–1976 Kokkolan Palloveikkoja 1. divisioonassa ja mestaruussarjassa. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1969. Kaikkiaan Korhonen pelasi kymmenen kauden aikana 185 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia.

Korhonen pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1970. Korhonen toimi seuransa johtokunnassa 1986–1993. Hän harrastaa keilailua ja golfia.

## Lähteet
Dav Pilkey

**Dav Pilkey**, oik. **David Murray Pilkey, Jr.** (s. 1966 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän on julkaissut vuodesta 1987 lähtien useita kymmeniä kirjoja, joiden joukossa on myös lasten tietokirjoja. Hän on käyttänyt myös kirjailijanimeä Sue Denim, joka on sanaleikki englannin sanasta *pseudonym* (suom. salanimi). Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kirjasarjoista *Dumb Bunnies*, *Big Dog and Little Dog*, *Dragon* ja *Captain Underpants*, (suom. *[[Kapteeni Kalsari]]*).

Pilkeyn kirjoitustyyliä voi kuvata suoraviivaiseksi, eläväksi kerronnaksi, joka sisältää runsaasti sanaleikkejä ja vitsejä. Osa hänen kirjoistaan on kirjoitettu runomuodossa. Hän on myös kuvittanut Adolph J. Moserin, Jerry Segalin ja Angela Johnsonin kirjoja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Dav Pilkeyn verkkosivut
* Dav Pilkey Tammen sivuilla
Ardarik

**Ardarik** tai **Ardaric** (k. noin 460) oli gepidien kuningas ja yksi Attilan luotetuimmista vasalleista. Ardarikin komentamat gepidit olivat Katalaunien kenttien taistelussa hunnien liittolaisia. Attilan kuoltua Ardarik johti gepidien ja useiden muiden hunnien alistamien kansojen, muun muassa ostrogoottien, kapinaa. Ardarikin joukot löivät Attilan pojan Ellakin johtamat hunnit vuonna 454 Nedao-joen taistelussa.

## Lähteet
*Risto Kari: Historian ABC - Kaikkien aikojen valtiot. Osa 2. Kustannusosakeyhtiö Tammi 2001. .

### Viitteet
Romaaninen filologia

**Romaaninen filologia** eli **romanistiikka** on kielitieteen ala, joka perinteisesti tutkii kaikkia latinasta periytyviä romaanisia kieliä, kuten ranskaa, italiaa, espanjaa ja portugalia. Filologia tarkoittaa suppeassa merkityksessä kielihistoriallisten tekstien tutkimusta. Oppiaineena se tarkoittaa laajemmin kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä.

Nykyisin Suomen yliopistoista ainoastaan Jyväskylän yliopistossa on oppiaineen nimenä romaaninen filologia. Oppiaine keskittyy ranskan kieleen ja ranskankieliseen kulttuuriin romaanisen kielialueen kontekstissa. Muissa yliopistoissa oppiaineen nimi vaihtelee. Helsingin yliopistossa oppiaineena on **ranskalainen filologia**. Yliopistossa on kuitenkin ollut romaanisen filologian professuuri. Turun yliopistossa oppiaine kulki alun perin nimellä romaaniset kielet, ja oppiaineen professori vastasi myös espanjan ja italian perusopinnoista. Turussa romaaninen filologia oli oppiaineen nimenä vuodesta 1962 aina 1990-luvulle saakka, jolloin nimi muutettiin ranskan kieleksi ja kulttuuriksi. Vuodesta 2005 Turussa oppiaineena on ollut ranskan kieli. Tampereen yliopistossa oppiaineena on ranskan kieli. Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin 43 romanistiikan alan väitöskirjaa.

Romaanista filologiaa tai ranskan kieltä opiskelleet työskentelivät vielä 2000-luvun alussa usein kieltenopettajina, mutta viime aikoina ranskan suosio koulujen oppilaiden keskuudessa on vähentynyt huomattavasti.

## Lähteet
Ismo Korhonen

**Ismo Korhonen** (s. 10. helmikuuta 1962 Suonenjoki) on suomalainen entinen jalkapalloilija.

Maalivahtina pelannut Korhonen edusti uransa ajan lahtelaista Kuusysiä vuosina 1979–1991. Hänen aloittaessaan Kuusysi pelasi 1. divisioonassa, mutta seura nousi mestaruussarjaan kaudeksi 1982. Korhonen voitti heti nousun jälkeen Suomen mestaruuden ja vielä neljä lisää vuosina 1984, 1986, 1989 ja 1991. Suomen Cupin hän voitti kahdesti, 1983 ja 1987. Kaikkiaan Korhonen pelasi kymmenen kauden aikana 234 pääsarjatason ottelua.

Korhonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1983–1986 yhteensä seitsemän maaottelua.

Korhonen toimi pelaajauran jälkeen Kuusysin maalivahtivalmentajana 1995 asti ja vuonna 2007 hänet valittiin FC Kuusysin puheenjohtajaksi. Ammatikseen  hän työskentelee vakuutusalalla.

## Saavutukset
*Suomen mestaruus 1982, 1984, 1986, 1989, 1991
**SM-hopea 1987, 1988, 1990
*Suomen Cup 1983, 1987

## Lähteet
Matti Korhonen (jalkapalloilija)

**Matti Korhonen** (s. 17. toukokuuta 1938) on entinen suomalainen jalkapalloilija.

Maalivahtina pelannut Korhonen edusti urallaan Helsingin Palloseuraa 1959–1963 ja 1967 sekä Rosenlewin Urheilijoita 1964–1966. Hän voitti Helsingin Palloseurassa Suomen Cupin 1962. Kaikkiaan Korhonen pelasi viiden kauden aikana 67 pääsarjatason ottelua. 

Korhonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1962–1963 kaksi A- ja kolme B-maaottelua.

## Lähteet
Tuovi Koskinen

**Tuovi Koskinen** (9. lokakuuta 1897 Viipuri – 25. kesäkuuta 1960 Porvoo) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.

Puolustajana pelannut Koskinen edusti urallaan Viipurin Susia ainakin vuosina 1923–1928 ja 1931–1934. Kaikkiaan hän pelasi vuonna 1930 alkaneessa jalkapallon mestaruussarjassa kolmen kauden aikana 24 ottelua. Koskinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1923–1928 yhteensä yhdeksän maaottelua.

Puolustajana myös jääpallossa pelannut Tuovi Koskinen edusti Viipurin Susia myös jääpallossa vuosina 1917-1934. Sinä aikana hän oli pelipaikaltaan tukimiehenä voittamassa seitsemän Suomen mestaruutta eli vuosina 1925, 1926, 1927, 1929, 1930, 1932 ja 1933. Lisäksi hän saavutti kolme SM-hopeaa 1924, 1928 ja 1931.

Koskiselle myönnettiin SPL:n kultainen ansiomerkki N:o 48. Koskinen toimi työssään oikolukijana.

## Lähteet
Pekka Kosonen

**Pekka Kosonen** (s. 30. joulukuuta 1946) on entinen suomalainen jalkapalloilija.

Puolustajana pelannut Kosonen edusti urallaan Lahden Reipasta mestaruussarjassa 1965–1977 ja Lahden Palloseuraa alemmilla sarjatasoilla 1978–1981. Hän voitti Reippaassa kaksi Suomen mestaruutta 1967 ja 1970 sekä Suomen Cupin viidesti perättäin vuosina 1972–1976. Kaikkiaan Kosonen pelasi 13 kauden aikana 208 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 16 maalia. 

Kosonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1971–1972 yhteensä yhdeksän maaottelua.

## Lähteet
Viljo Kuhlberg

**Viljo Kalervo Kuhlberg** (1. syyskuuta 1910 Helsinki – 1. lokakuuta 1944 Tornio) oli suomalainen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä 10-paikalla (WM-järjestelmä) pelannut Kuhlberg edusti uransa ajan Helsingin Palloseuraa 1928–1937. Hän voitti seurassa neljä Suomen mestaruutta vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. Kaikkiaan Kuhlberg pelasi kahdeksan mestaruussarjakauden aikana 70 ottelua, joissa hän teki 39 maalia. 

Kuhlberg pelasi maajoukkueessa vuosina 1929–1930 yhteensä viisi maaottelua.

Siviilielämässä Kuhlberg asui vuonna 1937 päättyneen urheilu-uran jälkeen Keski-Suomessa, jossa toimi SOK:n Vaajakosken tehtailla naulatehtaan konttoripäällikkönä vuodesta 1939.

Kapteeni Viljo Kuhlberg kaatui 1.10.1944 Lapin Sodan Tornion maihinnousussa yksikkönsä 11./JR 11 riveissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä, kortteli H29, rivi 2, hauta 18.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Suomen sotahistorialliset museot

**Suomen sotahistorialliset museot** ovat Suomessa toimivia museoita, jotka tallentavat, tutkivat ja esittelevät sodankäyntiin ja maanpuolustukseen liittyvää historiaa ja perinteitä. Suomessa on kymmeniä sotahistoriallisia museoita, joista ammatillisesti hoidettujen lisäksi osa on yksityisiä ja harrastajien tai keräilijöiden ylläpitämiä. Näiden lisäksi myös monien muiden museoiden kokoelmissa ja näyttelyissä on sodankäyntiin tai sota-aikoihin liittyvää aineistoa.

Suomen sotahistoriallisia museoita ovat:

*Sotamuseo: Sotamuseon Maneesi ja Sukellusvene Vesikko

### Aselajimuseot

*Forum Marinum • Pansion miinamuseo • Hallinportin ilmailumuseo • Karhulan ilmailukerhon lentomuseo • Karjalan ilmailumuseo • Päijät-Hämeen ilmailumuseo • Ilmatorjuntamuseo • Suomen Ilmavoimamuseo • Jalkaväkimuseo • Lylyn viestivarikon museo • Mobilia • Museo Militaria • Panssarimuseo • Rannikkotykistömuseo • Ratsuväkimuseo

### Tietyn sodan tai taistelun historiaa esittelevät museot
* Hangon Rintamamuseo • Joensuun bunkkerimuseo • Joutsijärven bunkkerimuseo • Järämä-Sturmbock Stellung • Kollaa ja Simo Häyhä -museo • Marskin maja • Miehikkälän Salpalinja-museo • Paloaukean Museo • Päämajamuseo • Viestikeskus Lokki • Raatteen Portti • Rajakenraali Raappanan maja • Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo • Säkylän talvi- ja jatkosotamuseo • Talvisotamuseo • Taistelijan talo • Virolahden bunkkerimuseo

### Vapaaehtoinen maanpuolustus ja veteraanityö

*Aallon patteriston perinnetalo • Imatran veteraanimuseo • Isonkyrön asemiesmuseo • Itsenäisyyden museo • Joroisten Maanpuolustusmuseo • Suomen Jääkärimuseo • Kalannin veteraanimuseo • Kinnalan Koukun suojeluskunta- ja lottamuseo • Kuopion sotaveteraanimuseo • Lottamuseo • Ristijärven suojeluskunta- ja lottanäyttely • Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -museo • Tammelan sotaveteraanimuseo • Tampereen suojeluskunta- ja lottamuseo • Vaasan sotaveteraanimuseo • Veljeshovi – Juupajoen sotaveteraanien perinnekorsu

### Muita
*Kuhmoisten ase- ja varusmuseo • Mannerheim-museo • Militariamuseo Karhumäki • Porilaismuseo • Raatteen vartiomuseo • Rajamuseo • Merivartiomuseo • RUK-museo • Sotilaslääketieteen museo • Helsingin Väestönsuojelumuseo 

## Katso myös
* Suomen sotahistoria

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet
Glenboro

**Glenboro** on kylä Kanadassa, Manitoban provinssissa. Kylä sijaitsee noin 80 km kaakkoon Brandonin kaupungista. Glenboron väkiluku on 633 (2006). Kylän läheisyydessä on Spruce Woods Provincial Park luonnonpuisto, jossa on aavikkomaisia maisemia. Vaikka alueella onkin tuulenkasaamaa hiekkaa ja kaktuksia, niin todellinen aavikko se ei ole, sillä alueella sataa 300–500 mm vettä vuodessa (aavikon kuivuusrajana pidetään 250 mm).

## Historia
Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli tiettävästi Pierre La Vérendrye joka kulki tutkimusmatkoillaan alueen läpi 1730-luvulla. Kaksi englantilaista turkiskauppiasta perustivat ensimmäisen linnoituksen vuonna 1768, perustettu *Pine Fort* nimettiin *Epinette Creek*in mukaan (ranskankielinen nimi Epinette tarkoittaa mäntyä, eli englanniksi Pine). Linnoitus sijaitsee nykyisen *Spruce Woods Provincial Park* luonnonpuiston rajojen sisällä.

Vuonna 1798 kanadalainen tutkimusmatkailija David Thompson vieraili alueella ja pani merkille alueen maanviljelyyn soveltuvan maaperän. Ensimmäisinä siirtolaisina alueella asettuivat Jonas Christie ja James Duncan vuonna 1879. Vuonna 1886 Canadian Pacific Railway ilmoitti rakentavansa rautatien alueen halki ja Jonas ja James päättivät luovuttaa osan omistamastaan maa-alueesta kylän perustamista varten. Vuonna 1885 viimeinen Assiniboinejokea pitkin kulkenut höyryläiva ajoi karille kylän lähettyvillä. Virallisen kylän aseman Glenboro sai vuonna 1950.

## Lähteet
Kiintopiste (maanmittaus)

**Kiintopiste** on maanmittauksessa maastoon pysyvästi merkitty maastonkohta, jonka sijainti tai korkeus on tarkasti määritetty suhteessa muihin kiintopisteisiin tai tiettyyn koordinaatistoon. Merkkinä voi olla esimerkiksi pultti kalliossa tai kadun pinnassa, maston tai majakan huippu, tai valtakunnan rajapyykki. Kiintopisteitä käytetään lähtökohtana, kun määritetään muiden maastonkohtien sijainteja tai korkeuksia. Kiintopiste voi olla tasokiintopiste, jolloin sen paikka tunnetaan tarkasti leveys- ja pituuspiirien suhteen, korkeuskiintopiste, jolloin sen paikka tunnetaan pystysuunnassa suhteessa keskimääräiseen merenpinnan tasoon tai teoreettiseen geoidiin, tai se voi olla molempia samanaikaisesti.

Suomessa valtakunnallista kiintopisterekisteriä pitää maanmittauslaitos. Kunnilla on omia kiintopisteverkkojaan.

Tasokiintopisteiden mittauksissa on aiemmin käytetty kolmiomittausta, kun taas nykyään käytetään erityisesti maanmittaustarkoitukseen suunniteltuja, tavallista tarkempia satelliittipaikannusmenetelmiä. Korkeuskiintopisteet on puolestaan määritetty vaaitsemalla.

Mittaustavoista johtuen kiintopisteen paikan epävarmuus on suurimmillaan korkeudessa. Vaakatasossa tarkkuus on parhaimmillaan millimetriluokkaa, samalla kun pystysuuntaan harvoin päästään satelliittejakaan hyödyntäen laajemmalla alalla edes alhaisiin senttimetreihin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Petteri Kupiainen

**Petteri Kupiainen** (s. 26. helmikuuta 1960 Kuopio) on suomalainen, 1970- ja 1980-luvuilla Kuopion Palloseuraa ja belgialaista Club Bruggea edustanut jalkapalloilija.

Keskikenttäpelaajana ja puolustajana pelannut Kupiainen nousi Kuopion Palloseuran edustusjoukkueeseen 1978. Kahden kauden Kuopiossa vietetyn kauden jälkeen, syksyllä 1979, hän siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen. Siirtyessään Bruggeen Kupiainen oli 19-vuotias ja siihen asti nuorin ulkomaille ammatikseen pelaamaan lähtenyt suomalainen. Kupiainen palasi Kuopion Palloseuraan kaudella 1981 ja edusti seuraa uransa päättymiseen, vuoteen 1989, asti. Hän voitti viimeisellä kaudellaan Suomen Cupin. Kaikkiaan Kupiainen pelasi Suomessa 11 kauden aikana 180 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Belgian pääsarjassa hän pelasi 18 ottelua ja teki kolme maalia. 

Kupiainen pelasi maajoukkueessa vuosina 1979–1981 yhteensä 9 maaottelua.

## Lähteet
Heikki Kultti

**Heikki Ilmari Kultti** (28. maaliskuuta 1916 Tampere – 19. joulukuuta 1994 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija.

Tukimiehenä pelannut Kultti edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1933–1939 ja 1946–1948. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 48 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia.  Kultti pelasi maajoukkueessa vuosina 1938–1939 kaksi maaottelua.

## Lähteet
* 
### Viitteet
Väinö Kultti

**Väinö Henrik Kultti** (12. joulukuuta 1917 Vaasa – 20. maaliskuuta 1988) oli suomalainen jalkapalloilija.

Laitahyökkääjänä pelannut Kultti edusti koko uransa ajan Vaasan Palloseuraa 1937–1950. Hän voitti seurassa kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1945 ja 1948. Kaikkiaan Kultti pelasi 11 kauden aikana 142 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 36 maalia. 

Kultti pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1943.

Kultti sai ansioistaan VPS:n kultaisen ansiomerkin. Hän työskenteli toimitusjohtajana. Kultin kotikunta oli Vaasa. Kultti kuoli vuonna 1988. Hänet on haudattu Vaasassa Vaasan Uudelle hautausmaalle.

## Lähteet