Yrjö Kilpeläinen

**Yrjö Kaarle Kilpeläinen** (3. lokakuuta 1907 Leppävirta – 30. tammikuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, toimittaja ja pakinoitsija, joka tuli tunnetuksi Yleisradion propagandaäänenä jatkosodan aikana nimimerkillä ”Jahvetti”. Sotavuosien jälkeen hän jatkoi pakinoitsijana *[[Suomen Sosialidemokraatti|Suomen Sosialidemokraatissa]]*. Niin sanottuihin asevelisosialisteihin kuulunut Kilpeläinen toimi myös SDP:n kansanedustajana vuosina 1945–1955.

## Elämä
### Lapsuus ja nuoruus
Yrjö Kilpeläinen syntyi Leppävirran Saahkarlahden kylässä pienviljelijä Otto Kilpeläisen (s. 1882) ja Maria Sofia Hynösen (s. 1874) esikoisena. Perhe muutti myöhemmin Kangaslammille. Kansakoulun käytyään Kilpeläinen opiskeli Helsingin Koelyseossa, josta hän kirjoitti ylioppilaaksi 1927. Lyseossa Kilpeläisen luokkatovereina olivat muun muassa Toivo Heikkilä ja Aku Sumu.

Vuosina 1928–1929 Kilpeläinen suoritti asepalveluksensa Viipurissa ja Santahaminassa. Hän kävi Reserviupseerikoulun ja kotiutui tykistön vänrikkinä. Tämän jälkeen Kilpeläinen aloitti opinnot Helsingin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Hän oli opiskeluaikanaan *[[Ylioppilaslehti|Ylioppilaslehden]]* toimitussihteeri ja pakinoi lehdessä nimimerkillä ”Onkimies”.

Kilpeläinen liittyi myös Akateemiseen Karjala-seuraan, josta hän erosi vuonna 1932 Mäntsälän kapinan jakaessa sen eri linjoihin. Seurasta eronneiden 53 henkilön joukkoon kuului myös Urho Kekkonen. Samana vuonna Kilpeläinen valmistui filosofian kandidaatiksi. Valmistuttuaan yliopistosta Kilpeläinen valittiin Kuopion kansalaisopiston johtajaksi vuosiksi 1932&ndash;1935. Tämän jälkeen Kilpeläisestä tuli vastaperustetun Osuusliike Elannon henkilökunnan koulun rehtori. Lokakuussa 1938 lokakuussa hänet nimitettiin Työväen Akatemian väliaikaiseksi johtajaksi, mutta työ keskeytyi talvisodan sytyttyä.

### Sotavuodet
Kilpeläinen alkoi 1930-luvun loppupuolella toimittamaan radiopakinoita nimimerkillä ”Jahvetti”. Hän ennakoi suursodan syttymistä jo 1938 kommentoidessaan Münchenin sopimusta ja sen nojalla tapahtunutta Sudeettimaan liittämistä Saksaan todeten kyseisen tavan voivan muodostua kohtalokkaaksi sekä yleisten oikeusperiaatteiden että varsinkin pienten kansojen olemassaolon kannalta.

Välirauhan aikana Suomen Aseveljien Työjärjestö käynnisti toiminnan, jonka tarkoituksena oli ylläpitää ja kehittää muun muassa henkistä maanpuolustustyötä sekä torjua järjestettyjä huhukampanjoita. Toiminta laajeni käsittämään kansalaisten mielialojen ja poliittisten tapahtumien vaikutusten seuraamisen. Toimintaa varten perustettiin kirjeenvaihtopalvelu, joka jatkosodan alettua laajeni niin, että kirjeitä käsiteltiin myös radiolähetyksissä. Kilpeläinen valittiin radiolähetysten toimittajaksi. Kansalaisilta saapuneiden kirjeiden lukemisen ohella Jahvetti kävi radioaalloilla propagandasotaa muun muassa Armas Äikiää ja Moskovan Tiltua vastaan. Ohjelma oli erittäin suosittu, ja siihen lähetettiin sotavuosien aikana noin 100&nbsp;000 kirjettä. Näistä noin 30&nbsp;000, joilla katsottiin olevan laajempaa mielenkiintoa, käsiteltiin radiolähetyksissä, ja muihin lähetettiin vastaus postitse. Kirjeiden aiheina olivat mitä moninaisimmat kansalaisten ongelmat sota- ja pula-ajan vaikeissa oloissa, ja vastausten laadinnassa käytettiin apuna eri alojen asiantuntijoita. Erityisen lähellä Jahvetin sydäntä olivat vähäväkisten pulmat ja erityisen ankarasti hän tuomitsi toisten ihmisten puutteesta ja hädästä hyötyneet keinottelijat. Loppuvuonna 1941 kirjeenvaihtopalvelu siirtyi suoraan Valtion tiedoituslaitoksen alaisuuteen. *Jahvetin kirjelaatikko* -nimistä ohjelmaa lähetettiin 23. elokuuta 1941 – 6. tammikuuta 1945. Toimittajan henkilöllisyys oli tiukasti varjeltu salaisuus ja se paljastui vasta sotien jälkeen.

### Politiikassa
Kilpeläinen oli liittynyt SDP:n jäseneksi vuonna 1937. Vuonna 1945 hänet valittiin eduskuntaan Kuopion läntisestä vaalipiiristä. Kilpeläisestä tuli Väinö Leskisen, Unto Varjosen ja Penna Tervon ohella yksi asevelisosialistien keskeisistä hahmoista.

Kansanedustajan työn ohella Kilpeläinen toimi *Suomen Sosialidemokraatin* poliittisena toimittajana vuodesta 1947 lähtien perittyään paikan ”Muste-Maalari” -nimimerkkiä käyttäneen Ano Airiston sairastuttua. Kilpeläisen asemasta oikeistososialidemokraattina sekä ajan poliittisesta ilmapiiristä johtuen hän hyökkäsi pakinoissaan erityisesti kansandemokraatteja vastaan. Kilpeläinen halveksi varsinkin niitä suomalaisia, jotka olivat sota-aikana asettuneet Neuvostoliiton puolelle, mutta myös niitä, jotka poliittisten suhdanteiden muuttuessa käänsivät takkinsa. Toisaalta hän arvosteli myös porvareita siitä, että nämä hänen mielestään piiloutuivat vaaran vuosina sosialidemokraattien selän taakse, eivätkä astuneet etulinjaan torjumaan kommunismin vaaraa. SDP:n kansanedustajan Sylvi-Kyllikki Kilven loikattua kansandemokraatteihin vuonna 1946 Kilpeläinen kirjoitti sarkastisesti sekä SDP:n että SKDL:n eduskuntaryhmien henkisen tason kohonneen huomattavasti.

Kansanedustajana Kilpeläisen erityisen huomion kohteena oli Yleisradio. Eduskunnassa hän otti toistuvasti yhteen SKDL:n kansanedustajana toimineen Yleisradion pääjohtajan Hella Wuolijoen kanssa. Kilpeläisen tekemän lakialoitteen pohjalta säädettiin vuonna 1948 niin sanouttu ”Lex Jahvetti”, joka siirsi Yleisradion hallinnollisen toiminnan kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriöltä eduskunnalle. Matemaatikko Leo Sarion aisaparina hän oli ajamassa myös lakia Suomen Akatemiasta.

Kilpeläinen syrjäytettiin Työväen Akatemian rehtorin paikalta vuonna 1945, jolloin hänen tilalleen nimitettiin Arvi Hautamäki. Kilpeläisen elämäkerran kirjoittajan Simo Juntusen mukaan vaihdoksen taustalla oli Työväen Akatemian johtokunnan puheenjohtajan professori Väinö Voionmaan kauna Väinö Tanneria kohtaan, josta sai osansa myös tämän lähipiiri. Ensimmäisen eduskuntakautensa ajan Kilpeläinen oli ilman vakituista tointa ja tällöin hän avusti kirjoituksillaan muun muassa *[[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehteä]]*, *[[Suomalainen Suomi|Suomalaista Suomea]]* ja *[[Kansan Kuvalehti|Kansan Kuvalehteä]]*. Lisäksi Kilpeläinen kirjoitti tekstejä revyyteatteri Punaiselle Myllylle muun muassa Arijoutsin kanssa, kunnes poliittiset satiirit tyrehtyivät.

Sotasyyllisyyslain tultua eduskunnan käsiteltäväksi elokuussa 1945 Kilpeläinen arvosteli voimakkaasti vireillä ollutta lakia sen oltua luonteeltaan taannehtiva ja siten länsimaisten oikeusperiaatteiden vastainen. Lain tultua hyväksytyksi Kilpeläinen avustajineen keräsi materiaalin syytteeseen joutuneen Väinö Tannerin puolustusta varten. Varsinaisen oikeudenkäynnin alettua marraskuussa 1945 hän johti syytettyjen puolustuksen toimistoa, jossa käännettiin syytettyjen ja heidän avustajiensa lausunnot ulkomaisille kielille. Kilpeläisen työparina oli kirjailija Yrjö Soini, joka seurasi itse istuntoja Säätytalossa ja laati niistä tuoreet selostukset. Soinin mukaan Kilpeläinen antautui tälle työlleen niin tiiviisti ja uhrautuvasti, että se mursi hänen terveytensä ja johti osaltaan varhaiseen kuolemaan. Kun vankilasta jo vapautunut presidentti Risto Ryti ja Kilpeläinen tapasivat eräässä juhlatilaisuudessa 1950-luvun alkupuolella, Ryti sanoi hieman leikillään kätellessään Kilpeläistä; ”Maisterinhan siellä vankilassa olisi pitänyt olla eikä meidän.”

Kilpeläinen ja Urho Kekkonen tunsivat toisensa jo Akateemisen Karjala-Seuran ajoilta. Kilpeläisen vakaa käsitys oli, että Kekkonen liittyi Maalaisliittoon vain laskelmoiden ja ilman aatteellisia syitä tavoitteenaan päästä poliittisella urallaan mahdollisimman pitkälle aina tasavallan presidentiksi saakka. Kilpeläisen silmissä Kekkonen oli takinkääntäjä, joka oli vuonna 1940 vastustanut Moskovan rauhan solmimista ja myöhemmin ryhtynyt kannattamaan ystävyyspolitiikkaa Neuvostoliiton kanssa. Mitään vakavia yhteenottoja heidän välillään ei kuitenkaan sattunut. Usean eri henkilön mukaan Kilpeläinen ennusti pari vuotta ennen vuoden 1956 presidentinvaalia Suomen saavan Kekkosesta elinikäisen diktaattorin, mikäli tämä tulisi valituksi. Kekkosen nousua presidentin virkaan Kilpeläinen ei ollut enää näkemässä.

Kilpeläinen toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1950. Hän kuului myös Yleisradion ohjelmaneuvostoo sekä Osuusliike Elannon edustajistoon. Kilpeläinen oli Ranskan ja ranskalaisuuden tuntija ja ihailija. Muun tuotantonsa ohella hän on kääntänyt Ranskan kansallislaulun *[[Marseljeesi]]n* savon murteelle. Kilpeläinen kuoli vaikean sairauden murtamana 47-vuotiaana tammikuussa 1955. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Kilpeläisen tilalle eduskuntaan nousi Valdemar Liljeström.

## Perhe
Yrjö Kilpeläisen puoliso oli Impilahdella syntynyt Aili Kyllikki Patokoski (1909-1992), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1933. Perheessä oli neljä lasta. Heidän tyttärensä oli sosiaalipoliitikko Liisa Vasama (1939-2020).

## Nimimerkkejä
Yrjö Kilpeläisen nimimerkkejä:
* Jahvetti (*Jahvetin kirjelaatikko*, *Suomen Sosialidemokraatti*)
* Onkimies (*Ylioppilaslehti*)
* Lemminkäinen
* Mörssäri
* Jurkka
* Joonas Jääräpää
* Väinö Kalamies
* Vehviläinen

## Teokset
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
*

### Viitteet

## Kirjallisuutta
*

## Aiheesta muualla
*
*
*