open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Järvi (sukunimi)

**Järvi** on Suomessa ja Virossa esiintyvä esiintyvä sukunimi. Tunnettuja Järvi-nimisiä henkilöitä:

*Ade Järvi (1888–1919), suomalainen jääkärivänrikki
*Annukka Järvi (oik. *Anna-Maija Järvi-Herlevi*, s. 1959), suomalainen nuortenkirjailija, vapaa toimittaja ja luovan kirjoittamisen opettaja
*Antti Järvi (s. 1977), suomalainen toimittaja ja tietokirjailija
*Elisa Järvi (s. 1976), suomalainen pianisti ja musiikin tohtori
*Hanna Järvi ( o.s. *Vihijärvi*, 1882–1964), suomalainen kirjailija
*Harri Järvi (1939–2019), suomalainen jalkapalloilija
*Helmi Järvi (s. 2006), suomalainen salibandyn pelaaja
*Henriikka Järvi (s. 2002), suomalainen salibandyn pelaaja
*Iiro Järvi (s. 1965), suomalainen jääkiekkoilija
*Jorma Järvi (1908–1962), suomalainen arkkitehti, Toivo Järven poika
*Jorma Järvi (1925–2001), suomalainen vuorineuvos
*Juho Järvi (1869–1921), suomalainen poliisi
*Juho Sefanias Järvi (1894–1952), suomalainen kirkkoherra
*Jyrki Järvi (s. 1966), suomalainen kilpapurjehtija, arkkitehti Jorma Järven poika
*K. A. Järvi (1869–1942), suomalainen kirjailija
*Kristjan Järvi (s. 1972), virolainen kapellimestari, Neeme Järven poika
*Lauri Järvi (1901–1981), suomalainen Kokoomuksen kansanedustaja
*Leena Järvi, suomalainen meteorologian tutkija ja professori
*‎Maria Järvi (oik. *Elsa Maria Järvinen*, 1926–1989), suomalainen kirjailija
*Matti Järvi (1868–1935), suomalainen opettaja ja tietokirjailija
*‎Matti Järvi (s. 1932), suomalainen kolmiloikkaaja
*Mikael Järvi (s. 1977), suomalainen salibandyn pelaaja
*Neeme Järvi (s. 1937), virolainen kapellimestari
*Okko Järvi (s. 1996), suomalainen koripalloilija
*Olavi Järvi (1918–1994), suomalainen päätoimittaja
*Osmo Järvi (1911–2000), suomalainen patologian tutkija, Toivo Järven poika
*Paavo Järvi (s. 1962), virolainen kapellimestari, Neeme Järven poika
*Pentti Järvi (1928–2020), suomalainen yritysjohtaja, teollisuusneuvos
*Raivo Järvi (*Onu Raivo*, 1954–2012), virolainen poliitikko
*Sami Järvi (*Sam Lake*, s. 1970), suomalainen videopelikäsikirjoittaja
*Sari Järvi (s. 1959), suomalainen seitsenottelija
*Teet Järvi (1958–2025), virolainen sellisti
*Timo Järvi (s. 1942), suomalainen matemaatikko ja professori, Osmo Järven poika
*Toivo Järvi (1877–1960), suomalainen kalabiologi
*Topi Järvi (s. 1993), suomalainen jalkapalloilija
*Tyyne Järvi (myöh. *Sjöblad*, 1896–1929), suomalainen uimari
*Ulla Järvi (s. 1962), suomalainen toimittaja ja terveysviestinnän tutkija
*Valto Järvi (1906–1987), suomalainen pesäpalloilija ja pesäpallovaikuttaja
Kontrafagottikonsertto (Aho)

**Kontrafagottikonsertto** on yksi Kalevi Ahon lukuisista konsertoista. Soolosoittimena kontrafagotti on hyvin harvinainen. Teoksen tilasi Aholta yhdysvaltalainen kontrafagotisti Lewis Lipnick. Kantaesitys oli Bergenissä 23. helmikuuta 2006. Bergenin filharmonikkoja johti Andrew Litton ja solistina oli teoksen tilaaja. 

Konserton Suomen-ensiesitys oli Aboa Musica -tapahtumassa 9. maaliskuuta 2006. Turun filharmonista orkesteria johti Pertti Pekkanen ja solistina oli jälleen Lipnick. 

Ahoa ennen kontrafagottikonserton oli säveltänyt Gunther Schuller jo 1970-luvulla. Schullerinkin teos syntyi Lewis Lipnickin aloitteesta.

Koska kontrafagotin perinteinen ääniala ei riitä Ahon teoksen esittämiseen, sitä varten tarvitaan erityinen Yhdysvalloissa tuotettu malli. BIS Records julkaisi Ahon kontrafagottikonsertosta levytyksen vuonna 2007. Samalla levyllä on Ahon tuubakonsertto. 

## Lähteet
I Just Wasn’t Made for These Times

**"I Just Wasn't Made for These Times"** on The Beach Boysin *[[Pet Sounds]]* -levyn yhdestoista laulu. Kappaleessa Brian Wilson käytti ensimmäistä kertaa popmusiikin historiassa elektronista theremin-soitinta. Vain hieman myöhemmin hän hyödynsi samaista instrumenttia *[[Good Vibrations]]issa*.
Pac-Man (hahmo)

**Pac-Man** on Toru Iwatanin luoma pelihahmo, joka esiintyy enimmäkseen kolikkopeleissä. Hahmo esiintyi ensimmäistä kertaa kolikkopelissä Pac-Man. Pac-Manin yleisin päävihollinen on Ghost Gang, joka koostu neljästä haamusta: Blinky, Pinky, Inky ja Clyde (), jotka toisinaan ovat Pac-Manin liittolaisia.

## Muissa medioissa
* Pac-Man on pelattava hahmo *[[Mario Kart]]* -pelisarjan peleissä *[[Mario Kart Arcade GP]]* ja *[[Mairo Kart Arcade GP 2]]*.
* Pac-Man on pelattavana hahmona myös *[[Super Smash Bros. (pelisarja)|Super Smash Bros.]]* -pelisarjan peleissä *[[Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U]]* ja *[[Super Smash Bros. Ultimate]]*.

## Huomautukset

## Lähteet
Oikeusjuttu

**Oikeusjuttu** eli **juttu** on tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistavaksi viety asia.

*Jutun lykkäys* tarkoittaa asian käsittelyn siirtämistä myöhemmin pidettävään istuntoon, jonka ajankohdan tuomioistuin määrää. Siirrosta päättää tuomioistuin ja tavallisesti juttu jatkuu siitä, mihin edellisessä tilaisuudessa päästiin. Jutun lykkäys on eri asia kuin käsittelyn keskeyttäminen, joka tarkoittaa saman istunnon jatkamista myöhemmin. Ennen vuoden 1993 oikeudenkäyntimenettelyn uudistusta juttujen lykkäykset olivat yleisiä. Nykyään jutun esivalmistelu pyritään suorittamaan yhdessä istunnossa, samoin pääkäsittely, ja juttuja lykätään vain erityistapauksissa.

*Jutun palauttaminen* tarkoittaa, että muutoksenhakutuomioistuin ei ota asiaa käsiteltäväkseen, vaan palauttaa sen takaisin alemmalle tuomioistuimelle. Palauttaminen voi perustua menettelyvirheeseen, esimerkiksi jonkun kuulematta jättämiseen, tai muutoksenhakuun liittyviin uusiin selvityksiin tai jutun ratkaisemiseen puutteellisten selvitysten perusteella. Joskus tapahtuu niin, että ylempi tuomioistuin ratkaisee korvausvelvollisuuden, mutta palauttaa jutun korvausten määrän osalta. Mikäli tuomioistuin voi itse korjata puutteen, ei palauttaminen ole tarpeen. Oikeudenkäyntiuudistus vähensi palauttamisia, sillä näyttö pitää nykyisin hankkia huolellisemmin ja uuden näytön esittämistä ylemmälle tuomioistuimelle on rajoitettu.

Ennen oikeudenkäyntiuudistusta käräjien aloitusrituaaliin kuului juttujen jakaminen eri istuntopäiville ja vasta silloin käräjille haastetut ja heidän asiamiehensä saivat tietää jutun käsittelypäivän. Oikeuden puheenjohtaja teki *juttujaon* jälkeen ensimmäisen päivän *juttulistan*, joka kiinnitettiin istuntosalin oveen tai muualle eteistiloihin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Edusmiehyys

**Edusmiehyys** tarkoittaa Suomessa erityisesti aiemmin vallinnutta aviomiehen laissa säädettyä oikeutta ja velvollisuutta edustaa oikeustoimissa vaimoaan. Aviomies hallitsi vaimon omaisuutta, edusti häntä tuomioistuimissa ja viranomaisten luona sekä toimi vaimon puolesta kolmanteen henkilöön nähden. Laajemmin ymmärrettynä *edusmies* saattoi toimia esimerkiksi holhouksen alaisen, lapsen, osakkeenomistajan tai jonkin ryhmän edustajana.

Edusmiehyys periytyi keskiajan yhteiskuntajärjestyksestä, jossa mies oli yleensä kaikissa oikeustoimissa vaimonsa ja lastensa edusmies. Suomessa naimisissa olevan naisen itsenäisyyden puuttuminen oikeudellisissa asioissa jatkui vuoden 1930 alkuun saakka, jolloin aviomiehen edusmiehyys päättyi nykyisen avioliittolain tullessa voimaan. Naimattoman naisen oikeudellinen täysivaltaisuus alkoi 1864, jolloin naittajanvalta poistettiin. Vuonna 1889 annettiin laki aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista, ja 1906 naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden.

## Lähteet
Jyrki Rovio

**Jyrki Rovio** (s. 4. maaliskuuta 1968 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.

Rovio pelasi Veikkausliigassa 275 ottelua ja niissä 87 nollapeliä. Hän on toiseksi eniten liigaotteluita pelannut maalivahti. Vanha Mestaruussarja mukaan lukien Rovio pelasi kaikkiaan 304 pääsarjaottelua. Hän teki pääsarjaurallaan myös yhden maalin.

Rovio edusti pääsarjatasolla KuPSia vuosina 1985–1990 ja 2001–2002, Kuusysiä vuosina 1991–1994, Interiä vuosina 1996–1997 sekä Jazzia vuosina 1998–2000. Hän voitti Suomen Cupin KuPSin riveissä vuonna 1989 ja Suomen-mestaruuden Kuusysin riveissä vuonna 1991.

Rovio on valittu Veikkausliigan legendaksi. Hänen poikansa Topias Rovio on IPKssa ja KalPassa yhteistyösopimuksella pelaava jääkiekkomaalivahti. Hän on edustanut pääsarjatasolla myös Porin Ässiä ja voittanut alle 20-vuotiaiden Suomen mestaruuden Porissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Legenda muistelee
Tuula Saarto

**Tuula Kaarina Saarto** (14. helmikuuta 1942 Helsinki – 6. huhtikuuta 2018 Sipoo) oli suomalainen kirjailija.

Saarto kävi keskikoulun. Hän oli nimikirjanpitäjänä Valtion Teknillisessä Tutkimuslaitoksessa, korvauskäsittelijänä Kansaneläkelaitoksella, ja freelance-toimittajana muun muassa ''Kansan Uutisissa'', ''HOK''-aikakauslehdessä, *Kuvastimessa*, ja ''Me Naiset'' -lehdessä. Saarto toimi sihteerinä Suomen Nuorisokirjailijat -yhdistyksessä vuosina 1972–1973.

Saarron vanhemmat olivat mekaanikko Bruno Waldemar Saarto (aik. Jonasson) ja Emma Wilhelmina (o.s. Rothberg).

Tuula Saarto oli naimisissa 1959–1967 romanitaustaisen liikemiehen Allan Hagertin kanssa. Heidän häänsä keväällä 1959 olivat omansa aikansa merkkitapahtuma ja niitä seuraamaan kertyi tuhansia katselijoita Helsingin Senaatintorille. Liitto päättyi avioeroon 1967, mutta myöhemminkin Saarto kuvasi teoksissaan romanikulttuuria. Hän kirjoitti myös appensa Kalle Hagertin elämäkerran 1976.

Saarto sai valtion nuorisokirjallisuuspalkinnon 1973.

## Teoksia
* *Yön jälkeen*, romaani.  Otava 1968
* *Omat ympyrät*, romaani.  Otava 1970
* *Jussi*, nuortenkirja.  Otava 1972
* *Suljetut ovet*.  Otava 1972
* *Punaisten kukkien maa*, romaani.  Otava 1973
* *Kohtaus Venetsiassa*, romaani.  Otava 1974
* *Ja elämä on rakkaus*.  Otava 1975
* *Vain viikon kukkivat mantelipuut*.  Otava 1975
* *Kalle Hagert, legenda jo eläessään*.   WSOY 1976
* *Kosketus*, romaani.  Otava 1976
* *Rakkauden ja vihan saari*, romaani.  Otava 1976
* *Junnu*, nuortenkirja.  Otava 1977
* *Paluu menneeseen*.  Otava 1977
* *Rottasota*.  Otava 1977
* *Kuin tulen läpi*.  Otava 1978
* *Sudenkuoppa*.  Otava 1979
* *Tulen lapset, auringon lapset*, 1. osa.  Otava 1979
* *Tulen lapset, auringon lapset*, 2. osa.  Otava 1980
* *Auringon saari*.  Kolmiokirja, Oulu 1981
* *Bänät*.  Otava 1981
* *Maria egyptiläinen*.  Kirjapaja 1981
* *Yli kivisen kuilun*.   Kirjapaja 1981
* *Aurinkotanssi*.  Otava 1982 (itsenäinen jatko-osa romaaneille *Tulen lapset, auringon lapset 1–2*)
* *Odota, kuuntele, Magdaleena*.  Kirjapaja 1982
* *Kaksi kyyhkyä tummaa*, näytelmä.  1982
* *Juhannus*, pienoisnäytelmä.  1992

## Lähteet
* Suomen kirjailijat tietokanta

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Ylen elävä arkisto: Tuula ja Allan Hagertin häät keväällä 1959
Disaster Monitoring Constellation

**Disaster Monitoring Constellation** (**DMC**) on pienten kaukokartoitussatelliittien konstellaatio, joka on toteutettu 2000-luvun alussa useisen maiden yhteistyönä englantilaisen Surrey Satellite Technology -yhtiön (SSTL) toimiessa vetävänä tahona.

Tässä ohjelmassa on kehitetty kaukokartoitussatelliitteja useille uusille ja vanhoille avaruusmaille
* Algeria
* Nigeria
* Turkki
* Englanti
* Kiina.

Kyseessä on valtioiden välinen organisaatio, jona varten on perustettu SSTL:n omistama yhtiö DMC International Imaging. Vuonna 2009 ESA rahoittaa englantilaiselle taholle tutkimuksen Indonesian metsistä  Kesäkuussa Kiina tilasi kolme DMCii-satelliittia SSTL-yhtiöltä 110 miljoonan punnan hintaan. 

Satelliitit
* AlSAT-1 (Algeria), laukaisu marraskuussa 2002.
* BilSAT (Turkki), missio päättyi paristovaurioon elokuussa 2006 
* NigeriaSAT-1 (Nigeria)
* UK-DMC (Englanti), laukaisu syyskuussa 2003.
* Beijing-1 (Kiina), laukaisu lokakuussa 2005.
* UK-DMC 2, laukaisu 29.7.2009

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Surrey Satellite Technology Ltd
*International Charter for Space and Major Disasters 
*DMC International Imaging 
*Description of the Disaster Monitoring Constellation from the Computerworld Honors Awards
*Description of the Disaster Monitoring Constellation from the Earth Observation Portal
Krymtšakin kieli

**Krymtšakin kieli** (krymtšakiksi кърымчах тыльы *qrımçax tıl'ı*) on krymtšakkien puhuma uhanalainen turkkilainen kieli. Sen puhujia asuu lähinnä Ukrainassa Krimillä. Kielestä käytetään toisinaan nimitystä **judeo-krimintataari**. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan krymtšakkeja oli Neuvostoliitossa 1&nbsp;448 henkeä, joista krymtšakkia piti äidinkielenään vain 34,9 %. Kieltä osaavat etupäässä vanhukset muiden puhuessa venäjää. Vuonna 2007 puhujamääräksi arvioitiin vain 200. Kieltä kirjoitetaan sekä kyrillisillä että latinalaisilla aakkosilla. Kielelle on pyritty myös luomaan kirjakieli heprealaisilla aakkosilla.
 
Krymtšakki kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat krimintataari, karaiimi, urum, karatšai-balkaari ja kumykki. Krymtšakkeja on usein pidetty krimintataaria puhuvina juutalaisina. Heidän kielessään on kuitenkin arkaaisia piirteitä, joiden perusteella sen voidaan katsoa olevan muinaisen kasaarien valtakunnan turkkilaisten kielten perillinen. 1800-luvun loppuun saakka krymtšakit käyttivät kielestään nimitystä *tšagatai*. 

Kulttikielenään krymtšakit käyttivät muinaishepreaa. Vanhimmat krymtšakinkieliset rukousten käännökset ovat 1400–1500-lukujen vaihteesta. Kielessä on paljon lainasanoja hepreasta. Krymtšakkia käytettiin myös kirjeenvaihdossa ja sillä laadittiin käsinkirjoitettuja kansanperinnekokoelmia. Kirjakieli perustui aramealaiseen kirjaimistoon. Vuosina 1902 ja 1907 Simferopoliin ja Karasubazariin (nykyinen Belohirsk) avattiin krymtšakinkieliset koulut. 1930-luvulla julkaistiin latinalaisella kirjaimistolla kolme oppikirjaa. Vuoden 1936 jälkeen käytettiin kyrillistä kirjaimistoa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat lähes 80 % kansasta. Vuonna 1989 krymtšakit perustivat *Qrymčahlar*-nimisen kulttuuriseuran, jonka tavoitteisiin kuuluu kielen elvyttäminen.

## Lähteet
Kotilaivasto

**Kotilaivasto** () oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien kotivesiä suojaavan laivasto-osaston nimenä vuodesta 1902 aina vuoteen 1967 muutamaa katkoa lukuun ottamatta.

## Ennen ensimmäistä maailmansotaa
Kanaalin laivasto () oli perinteinen nimitys Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien laivasto-osastolle, jonka tehtävänä oli 1600–1900 puolustaa Englannin kanaalia. Laivastonreservintarkastava amiraali ja myöhemmin vara-amiraali Gerard Noel sai 1. lokakuuta 1902 oman toimensa ohella Kotilaivaston komentajan tehtävät, jolloin hänen alaisuuteensa määrättiin kontra-amiraali johtamaan Kotilaivuetta. Laivaston ytimen muodostivat neljä satamienvartiointiin tarkoitettua alusta, jotka oli siirretty telakoilta Portlandiin sijoitetun Kotilaivueen alaisiksi. Laivueenkomentajan alaisuuteen sijoitettiin myös rannikkovartioston käytössä olleet alukset, jotka jatkoivat palvelustaan kuten aiemmin. Rannikkovartioston alusten tuli kuitenkin vähintään kolmesti vuodessa osallistua laivastoharjoituksiin. Kotilaivuetta ja rannikkovartiostoa kutsuttiin yhteisellä nimellä Kotilaivasto.

Kotilaivueen ensimmäisenä komentajana oli kontra-amiraali George Atkinson-Willes lippulaivanaan *HMS Empress of India*.

Kanaalin laivaston nimi vaihdettiin 14. joulukuuta 1904 Atlantin laivastoksi ja Kotilaivasto nimettiin Kanaalin laivastoksi. Kotilaivasto muodostettiin 1909 uudelleen komentajanaan amiraali Sir William May, joka seuraavana vuonna luovutti komentajuuden amiraali Sir George Callaghanille. Amiraali Sir John Jellicoen oli 1914 tarkoitus vastaanottaa laivaston komentajuus, mutta ensimmäinen maailmansota puhkesi 4. elokuuta.

## Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Kotilaivasto yhdistettiin Atlantin laivastoon () muodostaen Suuren laivaston ().

## Sotien välillä
Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena runsaasti raskaita aluksia poistettiin käytöstä, jolloin Suuri laivasto lakkasi olemasta. Suuri laivasto jaettiin kahteen osaan, Atlantin laivastoon ja Välimeren laivastoon (), joissa kummassakin oli kuusi taistelulaivaa ja/tai taisteluristeilijää.

Atlantin laivaston nimi muutettiin uudelleen Kotilaivastoksi 1932.

## Toinen maailmansota
Toisessa maailmansodassa Kotilaivasto oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien tärkein yksikkö Euroopassa. Sen vastuulla oli saattueiden suojaaminen ja saksalaisten pinta-alusten toiminnan estäminen.

## Sodan jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen Kotilaivasto palasi vanhoihin tehtäviinsä kotivesien suojaamiseen sekä palvelukseen Etelä- ja Pohjois-Atlantilla. Kylmän sodan aikana toiminta suuntautui voimakkaasti Pohjois-Atlantille estämään mahdollisia Neuvostoliiton laivaston toimia.

Kotilaivaston nimi muuttui Läntiseksi laivastoksi (), kun Välimeren laivasto lakkautettiin 1967. Samalla laivaston vastuualue kasvoi kattamaan kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan edut maailman merillä.

## Lähteet
*Levy James P, The Royal Navy's Home Fleet in World War II 2003 New York Palgrave macmillan
Jani Lämsä

**Jani Lämsä** (s. 1985) on suomalainen salibandypelaaja. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa puolustajana. Ennen OLS:siin siirtymistä Lämsä pelasi oululaisessa OYUS-joukkueessa.

## Aiheesta muualla
* Lämsä OLS:n sivuilla
Purppurakurkkukotinga

**Purppurakurkkukotinga** (*Cotinga cayana*) on Etelä-Amerikassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu.

## Koko ja ulkonäkö

Kooltaan purppurakurkkukotinga on noin 20&nbsp;cm pitkä. Koiraan pää, selkä ja vatsa ovat väriltään turkoosinsiniset. Höyhenpuvussa on muutamia mustia höyheniä ja erityisesti mustaa on siivissä ja pyrstössä. Purppurakurkkukotingakoiraan kurkku on lajin nimen mukaisesti purppuranvärinen. Naaras on selästään tummanruskea ja vaaleampi vatsastaan. Naaraan kurkku on harmahtava. Nuoret linnut muistuttavat naarasta, mutta koirailla höyhenpuvussa on paikoitelleen sinistä ja purppuraa. Purppurakurkkukotinga-naaras muistuttaa luumukurkkukotingan (*Cotinga mayana*) naarasta, mutta on höyhenpuvultaan vähemmän pilkullinen.

## Levinneisyys
Lajia tavataan Amazonin sademetsässä Bolivian, Brasilian, Kolumbian ja Venezuelan alueilla. Lisäksi laji elää sademetsissä Guyanassa, Ranskan Guayanassa ja Surinamessa. Laji elää yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta.

## Elintavat ja ravinto
Purppurakurkkukotingat muodostavat löyhiä parisuhteita lisääntymisaikana. Koiras huokuttelee naaraita levittelemällä siipiään ja päästelemällä kutsuääniä. Naaras rakentaa löyhän pesän risuista puuhun ja huolehtii jälkeläisistä yksin.

Purppurakurkkukotingan ravinto koostuu pääasiassa marjoista ja hedelmistä.

## Lähteet
Pertti Porokari

**Pertti Porokari** (s. 14. syyskuuta 1964) toimi Insinööriliiton (IL) puheenjohtajana vuosina 2007–2016.

Porokari valmistui ylioppilaaksi vuonna 1983 ja insinööriksi sähköautomaatiotekniikasta vuonna 1991. Hän sai euroinsinöörin nimikkeen vuonna 2004. Porokari työskenteli Siemensillä käyttöönottoinsinöörinä 1987–2003.

Ennen puheenjohtajuuttaan Porokari toimi Insinööriliiton yksityisen sektorin asiamiehenä 2003–2007. Hän aloitti Insinööriliiton väliaikaisena puheenjohtajana vuonna 2007 Matti Viljasen siirryttyä Akavan puheenjohtajaksi. Marraskuussa 2007 Porokari valittiin varsinaiseksi puheenjohtajaksi. Hänet valittiin toiselle nelivuotiskaudelle marraskuussa 2011. Kolmannelle puheenjohtajakaudelle Porokari valittiin marraskuussa 2015. Toukokuussa 2016 liiton edustajakokous erotti liiton hallituksen ja puheenjohtaja vaihtui kesken puheenjohtajakauden.

Porokari on ollut Akavan hallituksen jäsen vuodesta 2007 ja varapuheenjohtaja toimikaudella 2010–2011. Lisäksi hän on ollut Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n varapuheenjohtaja (2007–2011) ja puheenjohtaja (2012–) sekä Teollisuuden palkansaajien varapuheenjohtaja (2008–2010, 2013–) ja puheenjohtaja (2011–2012).

## Lähteet
Niilo Hakkarainen

**Niilo Heikki Hakkarainen** (22. joulukuuta 1927 Iisalmen maalaiskunta – 18. heinäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1970–1991. Tehtävässä hän seurasi vuorineuvos Juuso Waldenia. Hakkarainen uudisti suomalaista puunjalostusta ja modernisoi yrityksen liikkeenjohtoa vastaamaan globalisoituvan kilpailun edellytyksiä 1900-luvun loppupuolella.

Hakkarainen julkaisi muistelmansa *Oravanpyörässä* vuonna 1993 (Rosworth Limited/Werner Söderström Osakeyhtiö 1993. ).

## Lähteet
Saarde

**Saarde** oli kunta Etelä-Virossa Pärnumaan maakunnassa. Sen asukasluku oli 5&nbsp;089 (2010), pinta-ala 706,98 neliökilometriä ja asukastiheys 7,2 asukasta neliökilometrillä. 

Vuonna 2005 Saarden ja Talin kunnat sekä Kilingi-Nõmmen kaupunki yhdistyivät uudeksi Saarde-nimiseksi kunnaksi. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Saarde ja Surju yhdistettiin uudeksi Saarden kunnaksi.

Kilingi-Nõmmen epäitsenäisen kaupungin ja Tihemetsan pienkauppalan (*alevik*) lisäksi kuntaan kuului 23 kylää: Jäärja, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Marana, Marina, Mustla, Pihke, Reinu, Saarde, Sigaste, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla ja Oissaare.

## Väestö
Vuonna 2011 silloisessa Saarden kunnassa (Kilingi-Nõmmen epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 3 845 asukasta, joista 3 765 (97,9 %) oli virolaisia, 42 (1,1 %) venäläisiä ja 33 (0,9 %) muita kansallisuuksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Saarden kunnan kotisivut internetissa
Huokoseläimet

**Huokoseläimet** (*Foraminifera*) on suuri *[[Rhizaria]]*-kuntaan kuuluvien yksisoluisten eliöiden luokka, jota luonnehtivat verkkomaiset valejalat. Huokoseläimet muodostavat tyypillisesti ympärilleen kovan kuoren, joka koostuu kalsiumkarbonaatista tai yhteenliimautuneista sedimenttihiukkasista. Kuori voi muodostaa yhden ontelon tai jakautua moniin lokeroihin, joiden sisällä solu elää. Valejalat voivat tulla kuoren ulkopuolelle yhdestä aukosta tai useista pienistä kuoren pinnalla olevista huokosista. Huokoseläimet käyttävät valejalkoja liikkumiseen, kiinnittymiseen ja ravintohiukkasten pyydystämiseen. Joillakin lajeilla on soluissaan endosymbionttisia yksisoluisia leviä, joiden ansiosta ne kykenevät yhteyttämään. Jotkut puolestaan kykenevät ottamaan ravinnoksi sulattamiltaan leviltä viherhiukkaset soluunsa, jossa ne jatkavat yhteyttämistä jonkin aikaa (*kleptoplastidit* eli "varastetut" viherhiukkaset).

Useimmat huokoseläimet ovat alle puolen millimetrin mittaisia, mutta suurimmat lajit jopa toista kymmentä senttiä.

Suurin osa huokoseläimistä elää merivedessä, ja erityisesti niitä tavataan rantojen meiofaunassa eli hiekan ja sedimentin seassa. Niitä elää myös plankitisina.

Huokoseläinten kovat kuoret säilyvät hyvin fossiileina. Niitä on löydetty jo kambrikautisista kerrostumista. Fossiilisista huokoseläimistä tehtyihin päätelmiin perustuu suuri osa muinaisista ilmasto-oloista saatua tietoa. Ne ovat hyviä johtofossiileita, ja niiden perusteella määritellään muun muassa stratigrafisista kerrostumista muun muassa niiden edustama meren syvyys.

## Aiheesta muualla
* Foraminifera Tietoa ja kuvia huokoseläimistä (Lontoon yliopisto)
Marcel Duriez

**Marcel Duriez** (20. kesäkuuta 1940 Seclin, Nord – 2. helmikuuta 2023 Clermont-Ferrand, Puy-de-Dôme) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Duriez osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana Rooman 1960 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun puolivälierissä ajalla 15,0&nbsp;s; alkuerissä hän juoksi ajan 14,7&nbsp;s. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän keskeytti alkuerässään. Tokion 1964 olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun ja sijoittui kuudenneksi ajalla 14,0&nbsp;s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti pronssia ajalla 14,0&nbsp;s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sivusi Ranskan ennätystä 13,7&nbsp;s sekä välierissä että loppukilpailussa ja sijoittui lopputuloksissa seitsemänneksi.

Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 85-kiloinen Duriez voitti vuosina 1963 ja 1965–1968. Hän juoksi ensimmäisenä ranskalaisena 110 metrin aidat alle 14 sekunnissa parantaessaan heinäkuussa 1963 Ranskan ennätyksen aikaan 13,9&nbsp;s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä 12 kertaa vuosina 1960–1968. Kotimaassaan hän edusti seuroja Etoile Oignies ja AS Montferrand.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 50 metrin aitajuoksu (hallissa): 6,7&nbsp;s (1964)
* 60 metrin aitajuoksu (hallissa): 7,8&nbsp;s (1964)
* 110 metrin aitajuoksu: 13,7&nbsp;s (1968), sähköajanotolla 13,73&nbsp;s (1968)
* 200 metrin aitajuoksu: 24,6&nbsp;s (1963)
* Pituushyppy: 756&nbsp;cm (1965)
* Kymmenottelu: 6&nbsp;105&nbsp;p

## Lähteet
* 

### Viitteet
John Arden

**John Arden** (26. lokakuuta 1930 Barnsley – 28. maaliskuuta 2012) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Hänen parhaana työnään pidetään vuonna 1959 julkaistua näytelmää *Serjeant Musgrave's Dance* (suom. *Kersantti Musgraven tanssi*). Muita näytelmiä ovat muun muassa *[[Taide pitkä, elämä lyhyt|Ars Longa, Vita Brevis]]*, *Live Like Pigs*, *The Workhouse Donkey* ja *Armstrong's Last Goodnight*. Osan näytelmistään Arden kirjoitti yhdessä vaimonsa Margaretta D'Arcyn kanssa. "Britannian Brechtiksi" kutsuttu Arden kirjoitti myös romaaneja.

## Elämä ja ura
Arden syntyi Yorkshiren Barnsleyssä lasitehtaan työnjohtajaisän ja opettajaäidin poikana. Toiseen maailmansotaan asti hän kävi paikallista koulua, mutta sodan sytyttyä hän meni yksityiskouluun Yorkshiren Sedberghiin.

Koulun jälkeen Arden palveli puolitoista vuotta Britannian armeijan tiedustelujoukoissa ja pääsi sitten Cambridgen yliopiston King’s Collegeen opiskelemaan arkkitehtuuria. Hän jatkoi alan opintoja Skotlannissa Edinburgh College of Art -taidekoulussa. Edinburghin vuosinaan Arden kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä *All Fall Down* koulunsa opiskelijateatterille. Valmistuttuaan 1955 hän muutti Lontooseen ja sai paikan arkkitehdin apulaisena.

Kirjoittaminen jatkui, ja vuonna 1957 hänen näytelmistään tuotettiin näyttämölle kokeellinen *The Waters of Babylon*. Sen menestyksen rohkaisemana hän jätti arkkitehdin työn ja ryhtyi kokoaikaiseksi kirjailijaksi. Hänen tuotantoonsa tuli poliittista aktivismia sen jälkeen kun hän avioitui yhteiskunnallisesti valveutuneen näyttelijän Margaretta D’Arcyn kanssa.

Vuonna 1959 valmistui hänen tärkeimmäksi työkseen osoittautunut *Serjeant Musgrave’s Dance*. Sitä seurasivat historialliset näytelmät *Armstrong’s Last Goodnight* (1964), *The Hero Rises Up: A Romantic Melodrama* (1969) ja *The Island of the Might* (1972).

## Ardenin näytelmät Suomessa
*Kersantti Musgraven tanssin* (Suomen Kansallisteatteri 1967) lisäksi Ardenin näytelmistä on suomeksi esitetty *Hyvän hallituksen huolet* (*The Business of Good Government*, Tampereen Ylioppilasteatteri 1965).

## Suomennettuja näytelmiä
* *Köyhäintalon aasi: näytelmä* (*The workhouse donkey*), Yleisradiolle suomentanut Marja Niiniluoto, 1967
* *Kuin siat pellossa: näytelmä* (*Live like pigs*), suom. Ritva Siikala; laulut suom. Kirsi Kunnas, Suomen Teatteriliitto, [i.a.] (Teatterikorkeakoulun näytelmämonisteet)
* *Kersantti Musgraven tanssi* (*Serjeant Musgrave's dance*), suom. Esko Elstelä, Työväen Näyttämöiden Liitto (Teatterikorkeakoulun näytelmämonisteet)
* *Hyvän hallituksen huolet* (*The business of good government*), suom. Kaarlo Oksala, TNL [i.a.] (Teatterikorkeakoulun näytelmämonisteet)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Arden Doollee.com:n tietokannassa 
* John Arden Radio Plays 
* http://www.pgil-eirdata.org/html/pgil_datasets/authors/a/Arden,John/life.htm
Wild Honey

**Wild Honey** on The Beach Boysin albumi vuodelta 1967. Sillä Brian Wilson luovutti osittain tuottajan paikkansa yhtyeen muille jäsenille. Beach Boysin uran ensimmäisen levyn jälkeisistä julkaisuista aina Pet Soundsiin ja Smile-projektiin saakka Brian oli paitsi tuottanut myös säveltänyt ja sovittanut itse lähes kaiken yhtyeen materiaalin. Smile-projektin kariuduttua hän antoi myös muille jalansijaa, mutta oli yhä itsekin mukana tuottamisessa ja sävelsi kappaleita myös yhtyeen uusille julkaisuille.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Brian Wilson ja Mike Love, ellei toisin mainittu.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Arvostelut
* AllMusic: 

## Lähteet
Pierre Schoebel

**Pierre Schoebel** (s. 26. kesäkuuta 1942 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Schoebel osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Budapestin EM-kilpailuissa 1966 ja karsiutui välierissä ajalla 14,5&nbsp;s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän alkukierroksilla sivusi nimissään ollutta Ranskan ennätystä 13,8&nbsp;s ja välierissä paransi ennätyksen aikaan 13,7&nbsp;s. Loppukilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ajalla 14,0&nbsp;s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 14,1&nbsp;s.

Ennen Méxicon olympialaisia Schoebel sivusi Ranskan ennätystä 13,9&nbsp;s elokuussa 1967 ja paransi sen aikaan 13,8&nbsp;s syyskuussa 1968. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan. Seuratasolla hän edusti Racing CF:ää. Hän on pituudeltaan 187-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 80 kiloa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 110 metrin aitajuoksu: 13,7&nbsp;s (1968), sähköajanotolla 13,78&nbsp;s (1968)
* Korkeushyppy: 199&nbsp;cm (1965)

## Lähteet

*
Jacques Dohen

**Jacques Dohen** (4. toukokuuta 1930 – 9. toukokuuta 2005) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Dohen osallistui kolmiin yleisurheilun arvokilpailuihin 110 metrin aitajuoksussa mutta ei selviytynyt kertaakaan loppukilpailuun. Helsingin 1952 olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä ajalla 15,7&nbsp;s. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän putosi jatkosta välierissä ajalla 15,0&nbsp;s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän jäi jälleen välieriin juostuaan ajan 14,9&nbsp;s.

Dohen voitti 110 metrin aitajuoksussa Ranskan mestaruuden vuosina 1954–1958 ja 1961. Hän sivusi Ranskan ennätystä 14,3&nbsp;s heinäkuussa 1957, paransi ennätyksen aikaan 14,2&nbsp;s lokakuussa 1957 ja sivusi omaa ennätystulostaan vielä toukokuussa 1961. Seuratasolla hän edusti ASPP Paris'ta ja US Batillya. Hän on pituudeltaan 187-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 90 kiloa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 110 metrin aitajuoksu (käsiajanotolla): 14,2&nbsp;s (1957)
* 110 metrin aitajuoksu (sähköajanotolla): 14,36&nbsp;s (1961)

## Lähteet
*
Michel Chardel

**Michel Chardel** (15. marraskuuta 1932 Pariisi, Ranska – 16. elokuuta 1997) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Chardel sijoittui 110 metrin aitajuoksussa Belgradin EM-kilpailuissa 1962 neljänneksi ajalla 14,2&nbsp;s; alkuerissä hän juoksi ajan 14,0&nbsp;s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän karsiutui alkuerissä ajalla 14,6&nbsp;s.

Chardel voitti 110 metrin aitajuoksussa Ranskan mestaruuden vuosina 1953 ja 1962. Hän juoksi heinäkuussa 1961 Ranskan ennätyksen 14,1&nbsp;s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä yhteensä seitsemän kertaa vuosina 1962–1965, viimeisen kerran kesäkuussa 1965 ajallaan 13,9&nbsp;s. Seuratasolla hän edusti Racing CF:ää. Hän oli pituudeltaan 178-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 71 kiloa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 110 metrin aitajuoksu: 13,9&nbsp;s (1963)
* 200 metrin aitajuoksu: 23,9&nbsp;s (1963)
* 400 metrin aitajuoksu: 55,4&nbsp;s (1956)

## Lähteet

* 

### Viitteet
Krymtšakit

**Krymtšakit** (krymtšakiksi кърымчах *qrımçax* tai кърымчахлар *qrımçaxlar*) eli **kriminjuutalaiset** ovat Krimin niemimaalta kotoisin oleva juutalaisryhmä. Heidän perinteinen kielensä on krimintataaria lähellä oleva krymtšakin kieli. Nimitystä krymtšakki ryhdyttiin käyttämään 1800-luvulla erotukseksi karaiimeista ja Krimille muuttaneista aškenasijuutalaisista.

Vuonna 1989 krymtšakkeja oli Neuvostoliitossa 1&nbsp;448 henkeä. Ukrainassa oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 408 krymtšakkia ja Venäjällä vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 157.

1300–1500-luvuilla Krimin juutalaisten keskuksena toimi Kaffa eli nykyinen Feodosijan kaupunki. 1700-luvun lopulla keskukseksi tuli Karasubazar eli nykyinen Bilohirsk (ven. Belogorsk). 1800-luvulla krymtšakit muodostivat pienen köyhän yhdyskunnan, jonka jäsenet harjoittivat käsityöammatteja, maanviljelystä ja kauppaa. Vuoden 1897 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3&nbsp;345 krymtšakkia, mutta vuonna 1912 heitä arvioitiin olleen jo 7&nbsp;500 henkeä. Myöhemmin luku väheni Venäjän sisällissodan, nälänhädän ja Palestiinaan muuton seurauksena. Vuonna 1926 krimtšakkeja oli Neuvostoliitossa 6&nbsp;383 henkeä, joista pääosa asui Krimillä, osa Novorossijskissa ja Suhumissa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat valtaosan kansasta. Vuonna 1948 Krimillä oli enää 700–750 krymtšakkia ja koko maassa noin 1&nbsp;400–1&nbsp;500.

Krymtšakeilla on rikas kansanperinne. Kirjakielinään he ovat käyttäneet krymtšakin lisäksi jiddišiä, hepreaa ja venäjää.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija: krymtšaki 
* Etnografija Kryma: krymtšaki  
* The Red Book of the Peoples of the Russian Empire: the Crimean Jews
Jean-François Brisson

**Jean-François Brisson** (29. heinäkuuta 1918 Agen, Lot-et-Garonne, Ranska – 2010) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Brisson osallistui 110 metrin aitajuoksuun Pariisin EM-kilpailuissa 1938 mutta karsiutui alkuerissä ajalla 15,4&nbsp;s. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1939 ja 1943. Kesäkuussa 1939 hän juoksi Pariisissa Ranskan ennätyksen 14,7&nbsp;s, joka pysyi voimassa päivälleen yhdeksän vuotta. Seuratasolla hän edusti Racing CF:ää. Hän on pituudeltaan 178-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 68 kiloa.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Herralahden koulu

**Herralahden koulu** oli peruskoulun 1–6 luokkien koulu Porissa. Se perustettiin vuonna 1975 ja toimi vuoteen 2015 asti Kuninkaanhaan kaupunginosassa, vaikka nimi viittaakin Herralahteen. Samassa rakennuksessa toimi myös Herttuan erityiskoulu. Koulu lakkautettiin vuonna 2015, ja oppilaat siirrettiin Uudenkoiviston ja Cygnaeuksen kouluihin.

## Koulurakennus
Koulu oli Suomen ensimmäinen solukoulu, joka oli jaettu viiteen eri alueeseen eli soluun, jotka maalattiin eri väreillä: punaiseen, siniseen, vihreään, oranssiin ja keltaiseen. Iso rakennus oli näin helpommin koululaisen hahmotettavissa. Koulu oli arkkitehti Pentti Moilasen suunnittelema. Koulurakennus purettiin vuonna 2019.

## Rehtorit
* Olli Runsamo (1975–1986)
* Seppo Välimäki (1986–1995)
* Lauri Lehtonen (1995–1998)
* Kristiina Aalto (1998–2015)

## Lähteet
André-Jacques Marie

**André-Jacques Marie** (s. 14. lokakuuta 1925 Cap d'Ail, Alpes-Maritimes, Ranska) on ranskalainen yleisurheilija. Hän voitti 110 metrin aitajuoksussa Euroopan mestaruuden vuonna 1950.

Marie osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana Oslon EM-kilpailuissa 1946 ja karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 15,0&nbsp;s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän juoksi alkuerissä ajan 14,9&nbsp;s mutta keskeytti välierissä. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän voitti kultaa ajalla 14,6&nbsp;s.

Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 77-kiloinen Marie voitti vuosina 1947–1951. Toukokuussa 1948 hän sivusi Jean-François Brissonin nimissä ollutta Ranskan ennätystä 14,7&nbsp;s. Kesäkuussa 1948 hän paransi Ranskan ennätyksen aikaan 14,5&nbsp;s ja kesäkuussa 1949 aikaan 14,4&nbsp;s. Viimeksi mainittu säilyi ennätyksenä syyskuuhun 1956 saakka. Kotimaassaan Marie edusti UAI&nbsp;Paris&nbsp;-seuraa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 110 metrin aitajuoksu: 14,4&nbsp;s (1949)
* 200 metrin aitajuoksu: 24,3&nbsp;s (1948)

## Lähteet

*
André Marie

**André Marie** (3. joulukuuta 1897 Honfleur, Calvados, Ranska – 12. kesäkuuta 1974 Rouen, Seine-Maritime, Ranska) oli Ranskan pääministerinä vuonna 1948.

Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Gestapo piti häntä Buchenwaldissa vuosina 1943-1945 epäiltynä vastarintatoiminnasta. Sodan jälkeen hän toimi oikeusministerinä, taisteli mustan pörssin kauppaa vastaan ja palautti maahan lakia ja järjestystä. Opetusministerinä hän rakennutti uudelleen sodassa tuhoutuneita kouluja, samoin kuin uusia kouluja suurille sodanjälkeisille ikäluokille. 

## Lähteet
Edmond Roudnitska

**Edmond Roudnitska** (s. 26. kesäkuuta 1931 Argenteuil, Val-d'Oise, Ranska – 31. tammikuuta 2023 Pariisi) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Roudnitska osallistui neljiin arvokilpailuihin 110 metrin aitajuoksussa mutta ei selviytynyt kertaakaan loppukilpailuun. Helsingin 1952 olympialaisissa hän karsiutui välierissä ajalla 14,9&nbsp;s. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän karsiutui alkuerissä ajalla 14,9&nbsp;s.
Melbournen 1956 olympialaisissa hän sivusi alkukierroksilla nimissään ollutta Ranskan ennätystä 14,3&nbsp;s mutta jäi välierissä aikaan 14,9&nbsp;s ja karsiutui loppukilpailusta. Rooman 1960 olympialaisissa hän juoksi alkuerissä ajan 14,4&nbsp;s ja toisissa alkuerissä ajan 14,5&nbsp;s eikä selviytynyt välieriin.

Roudnitska juoksi syyskuussa 1956 uuden Ranskan ennätyksen 14,3&nbsp;s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä seitsemän kertaa, viimeisen kerran lokakuussa 1960 ajallaan 14,2&nbsp;s. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan. Seuratasolla hän edusti Nice UC:tä. Hän on pituudeltaan 185-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 76 kiloa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 110 metrin aitajuoksu: 14,2&nbsp;s (1960), sähköajanotolla 14,41&nbsp;s (1960)
* 200 metrin aitajuoksu: 24,2&nbsp;s (1960)
* 400 metrin aitajuoksu: 55,4&nbsp;s (1954)

## Lähteet

* 

### Viitteet
Leviathan (EP)

**Leviathan** on skotlantilaisen power metal -yhtye Alestormin EP-levy. Se sisältää coverversion latvialaisen Pirates of the Sea -yhtyeen euroviisukappaleesta ”Wolves of the Sea” sekä yhtyeen oman ”Wenches and Mead” -kappaleen saksaksi käännetyn version ”Weiber und Wein”.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 

## Aiheesta muualla
* 
*
Almtuna IS

**Almtuna IS** on ruotsalainen jääkiekkoseura Uppsalasta. Joukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Joukkueen fanijärjestön nimi on **Red Lions**. Joukkue pelaa kotiottelunsa Gränbyn jäähallissa.

## Joukkue kaudella 2025–2026

### Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Marcus Ragnarsson 
* **Apuvalmentaja:** Jonas Almtorp 
* **Maalivahtivalmentaja:** Fredrik Lassi 
* **Huoltopäällikkö:** Tommi Söderqvist 
* **Puheenjohtaja:** Tobias Pehrsson 
* **Toimitusjohtaja:** Nicklas Danielsson 

*Lähde: EliteProspects*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivusto
Jean-Claude Nallet

**Jean-Claude Nallet** [] (13. maaliskuuta 1947 Champdor, Ain, Ranska – 19. elokuuta 2023) oli ranskalainen yleisurheilija, joka menestyi jo alle 20-vuotiaana sileillä pikajuoksumatkoilla ja myöhemmin 400 metrin aitajuoksussa. Hän saavutti viisi mitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1966–1974 mutta ei menestynyt olympialaisissa.

Nallet saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 21,0&nbsp;s ja sijoittui neljänneksi 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestissä Ranskan ennätyksellä 3.05,7. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 49,0&nbsp;s sivuttuaan toisissa alkuerissä Ranskan ennätystä 45,7&nbsp;s. Viestissä oli tuloksena kahdeksas sija ajalla 3.07,5 vaikka joukkue alkuerissä paransi Ranskan ennätyksen aikaan 3.04,6. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Nallet saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 45,8&nbsp;s ja viestijuoksussa kultaa ajalla 3.02,3, joka oli uusi Ranskan ennätys.

Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Nallet kilpaili 400 metrin aitajuoksussa ja voitti kultaa ajalla 49,2&nbsp;s. Viestissä Ranska sijoittui kuudenneksi ajalla 3.05,0. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän juoksi 400 metrin aitajuoksun loppukilpailussa Ranskan ennätyksen 48,94&nbsp;s mutta hävisi Britannian Alan Pascoelle 0,12 sekuntia ja sai hopeaa. Viestissä Ranska sijoittui neljänneksi ajalla 3.04,6. Montréalin 1976 olympialaisissa Nallet karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 50,08&nbsp;s. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 50,10&nbsp;s.

Nallet voitti Euroopan cupin loppukilpailussa 200:n ja 400 metrin juoksun vuonna 1967 sekä 400 metrin aitajuoksun vuonna 1970. Ranskan mestaruuden hän voitti 400 metrillä vuosina 1968–1971 sekä 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1974, 1975 ja 1978. Hän paransi tai sivusi Ranskan ennätystä 400 metrillä neljä kertaa ja 400 metrin aitajuoksussa kahdesti. Heinäkuussa 1970 Pariisissa hän alitti 400 metrin aitajuoksussa ensimmäisenä ranskalaisena 50 sekunnin rajan ja paransi maan ennätystä kerralla 1,7 sekuntia ajallaan 48,6&nbsp;s. Hänen EM-kisoissa 1974 juoksemansa aika 48,94&nbsp;s kirjattiin lajin ensimmäiseksi sähköajanotolla mitatuksi Ranskan ennätykseksi. Hänen käsiajanotolla mitattu 400 metrin ennätyksensä 45,1&nbsp;s säilyi Ranskan ennätyksenä elokuuhun 1983, jolloin Aldo Canti juoksi sähköajanotolla mitatun ajan 45,35&nbsp;s.

Kotimaassaan Nallet edusti AC Paris -seuraa. Hän oli pituudeltaan 187-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 85 kiloa.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* 100 metriä: 10,5&nbsp;s (1967)
* 200 metriä: 20,6&nbsp;s (1970), sähköajanotolla 20,88&nbsp;s (1966)
* 400 metriä: 45,1&nbsp;s (1970), sähköajanotolla 45,80&nbsp;s (1968)
* 400 metrin aidat: 48,6&nbsp;s (1970), sähköajanotolla 48,94&nbsp;s (1974)

## Lähteet

* 

### Viitteet
Christian Lindberg

**Christian Lindberg** (s. 15. helmikuuta 1958 Danderyd) on ruotsalainen pasuunansoittaja, kapellimestari ja säveltäjä. Lindberg on tuonut arvostusta harvinaiselle soittimelle niin, että 1990-luvulla häntä kutsuttiin ”maailman ainoaksi täystyöllistetyksi soolopasunistiksi”.

Kuvataiteilijaperheeseen syntynyt Lindberg soitti aluksi rumpuja, pianoa ja trumpettia mutta alkoi 17-vuotiaana keskittyä pasuunan soittoon, ja hän pääsi jo kaksi vuotta myöhemmin Tukholman kuninkaallisen oopperan orkesteriin. Pian hän yllättäen päätti ryhtyä pasuunasolistiksi, vaikka yleisen mielipiteen mukaan ohjelmistoa soolopasuunalle oli kovin vähän. Lindberg kuitenkin osoitti, että pasuunalle on sävelletty hyvää musiikkia 1200-luvulta alkaen. Hän sai myös nykysäveltäjät innostumaan soittimesta ja alkoi säveltää sille itsekin. Lindbergin soitettavaksi ovat pasuunateoksia säveltäneet muiden muassa Kalevi Aho, Anders Hillborg, Alfred Schnittke, Tōru Takemitsu ja Iánnis Xenákis.

Lindbergin ohjelmiston tunnetuin teos on Jan Sandströmin säveltämä *konsertto pasuunalle ja orkesterille* eli *Moottoripyöräkonsertto* (1988–1989), jota Lindström esittää nahkaisessa motoristihaalarissa.

Vuosituhannen vaihteessa Lindberg alkoi pasuunansoiton ohella säveltää ja johtaa orkestereita ammattimaisesti. Hän toimi Nordiska Kammarorkesternin ylikapellimestarina Sundsvallissa 2004–2010 ja on johtanut Blåsarsymfonikerna-puhallinorkesteria Tukholmassa vuodesta 2005. Hän on toiminut myös pohjoisnorjalaisen Arctic Philharmonic Orchestran ylikapellimestarina ja taiteellisena neuvonantajana sen perustamisesta 2009 alkaen.

## Yksityiselämä
Christian Lindbergin vanhemmat Ulla-Monica ja Arne Lindberg ovat kuvataiteilijoita. Hänen veljensä on luutunsoittaja Jakob Lindberg ja tyttärensä säveltäjä Andrea Tarrodi.

## Palkintoja ja huomionosoituksia
*1982 – Léonie Sonnings musikstipendium
*1986 – Fonogrampriset *The Burlesque Trombone* (Roland Pöntisen, piano, kanssa)
*1996 – Kungliga Musikaliska Akademienin jäsen nro 908 
*2004 – Litteris et Artibus
*2008 – Lunds Studentsångförenings solistpris
*2015 – Grammis "Årets klassiska" (Norrköpings symfoniorkesterin kanssa)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut 
* SON fortsätter att lyfta fram symfonikern Allan Pettersson  folkbladet.se
Meskhetinturkkilaiset

**Meskhetinturkkilaiset** (turkiksi *Ahıska Türkleri*) ovat Georgian Meskhetin alueelta kotoisin oleva turkkilaisryhmä. Vuonna 1944 heidät karkotettiin Keski-Aasiaan ja Kazakstaniin. Nykyään heitä asuu myös Azerbaidžanissa, Venäjällä, Ukrainassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa. Meskhetinturkkilaiset puhuvat turkin kielen itä-Anatolian murretta, johon on sekoittunut paikallisista kielistä lainattuja aineksia. Valtaosa meskhetinturkkilaista on sunnimuslimeita. Uskonnollisiin vähemmistöihin kuuluvat šiialaiset. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 207&nbsp;500 meskhetinturkkilaista, mutta todellisen luvun arvioitiin olleen noin 400&nbsp;000.

## Etninen historia

Etelä-Georgiassa sijaitsevan Meskheti-Džavakhetin historiallisen maakunnan alkuperäisväestöä oli georgialainen meskhien heimo. 1500-luvulla Osmanien valtakunta ja safavidien Persia jakoivat keskenään Etelä-Georgian. Meskhetin ruhtinaat joutuivat osmanien vasalleiksi, kunnes he 1700-luvulla menettivät asemansa. Vuonna 1829 alue liitettiin Venäjään.

Turkkilaisia heimoja alkoi muuttaa Etelä-Kaukasiaan 1000-luvulla ja varsinkin 1200–1300-luvuilla. Meskhetissä heihin sulautui osa alkuperäisväestöstä. 1800-luvun alussa turkkilaiset muodostivat vähemmistön alueen asukkaista, mutta vuosisadan loppuun mennessä huomattava osa muslimeiksi kääntyneistä georgialaisista oli sulautunut heihin kielellisesti. Vuoteen 1926 saakka kouluopetus tapahtui turkiksi ja myöhemmin azeriksi. Vuonna 1937, kun kouluopetus siirrettiin georgian kielelle, suurin osa muslimeista ei enää ymmärtänyt sitä.

1930-luvulla meskhetinturkkilaiset yritettiin saada vaihtamaan kansallisuutensa ja ottamaan georgialaiset sukunimet. Vuonna 1944 heidät ja rajaseutujen muu ”Turkkiin päin suuntautunut” väestö karkotettiin Keski-Aasiaan ja Kazakstaniin. Kaikkiaan karkotettuja oli 115&nbsp;500 henkeä, joista noin 17&nbsp;000 kuoli matkalla. Vuosina 1948–1949 meskhetinturkkilaisten kohtalon kokivat myös Abhasian ja Adžarian osmaniturkkilaiset.

Keski-Aasiassa meskhetinturkkilaiset sijoitettiin eri puolille Uzbekistania, Kazakstania ja Kirgisiaa. Karkotuksen aikana kansan turkkilainen identiteetti voimistui. Vuonna 1956 liikkumista koskevat rajoitukset poistettiin, ja osa alkoi muuttaa takaisin Kaukasiaan. Kotiseudulle palaaminen osoittautui kuitenkin mahdottomaksi. Virallisesti kotiinpaluun estämistä perusteltiin 1970-luvulla aineellisilla ja teknisillä vaikeuksilla sekä lähtöalueen muuttuneilla väestösuhteilla. Touko-heinäkuussa 1989 Uzbekistanin Ferganan alueen meskhetinturkkilaiset joutuivat kantaväestön väkivaltaisuuksien kohteeksi ja alkoivat muuttaa Azerbaidžaniin ja Pohjois-Kaukasiaan. Neuvostoliiton loppuvuosina meskhetinturkkilaisten poliittinen toiminta osoittautui tuloksettomaksi ja osa alkoi harkita muuttoa Turkkiin.

## Lähteet
Robert Hardy

**Timothy Sydney Robert Hardy** (29. lokakuuta 1925 Cheltenham, Gloucestershire, Englanti – 3. elokuuta 2017 Northwood, Lontoo, Englanti) oli brittiläinen näyttelijä.

Hardyn roolihahmoista tunnetuin on eläinlääkäri Siegfrid Farnon James Herriotin romaaniin *[[Kaikenkarvaiset ystäväni (kirja)|Kaikenkarvaiset ystäväni]]* perustuneessa samannimisessä televisiosarjassa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on esiintynyt myös Cornelius Toffeen roolissa Harry Potter -elokuvissa.

Hardy esitti Winston Churchilliä yhdeksässä eri draamassa.

Shakespeare-rooleja näytellessään Hardy kiinnostui keskiaikaisesta sodankäynnistä, ja hän on julkaissut aiheesta kaksi kirjaa. 

Hardy kuoli 91-vuotiaana 3. elokuuta 2017 näyttelijöiden lepokoti Denville Hallissa.

## Lähteet
Klaus Siebert

**Klaus Siebert** (29. huhtikuuta 1955 Schlettau – 24. huhtikuuta 2016) oli Itä-Saksaa edustanut ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti.

Siebert nousi kansainväliselle huipulle 19-vuotiaana vuonna 1975 voittamalla olympialaisten esikisoissa 20 kilometrin kilpailun ja saavuttamalla Anterselvan MM-kilpailujen 10 kilometrillä pronssia. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 10 kilometrillä ja viestissä mutta ei päässyt olympialaisiin. Lillehammerin MM-kilpailuissa 1977 hän saavutti viestissä pronssia ja Hochfilzenin MM-kilpailuissa 1978 viestissä kultaa sekä 10 kilometrillä pronssia. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 1979 hän voitti maailmanmestaruuden 20 kilometrillä ja viestissä. Samana talvena hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun.

Lake Placidin olympialaisissa 1980 Siebert saavutti viestissä hopeaa sekä sijoittui 10 kilometrillä neljänneksi ja 20 kilometrillä 15:nneksi. Ne jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.

Aktiiviuransa jälkeen Siebert toimi ampumahiihtovalmentajana Saksan, Itävallan, Kiinan ja Valko-Venäjän maajoukkueissa. Siebertin henkilökohtaisista valmennettavista MM- ja olympiatasolla juhlivat muun muassa Ricco Groß ja Darja Domratšava. Hän lopetti valmennusuransa vuonna 2014 terveyssyiden vuoksi. Siebert kuoli vaikeaan sairauteen 24. huhtikuuta 2016 vain muutamaa päivää ennen 61-vuotissyntymäpäiviään.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Noitumaa

**Noitumaa** on suomalaisen dark metal -yhtyeen Ajattaran kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2009. Levy eroaa muusta Ajattaran tuotannosta sillä, että se on akustinen. Levy on äänitetty D-Studiolla, Klaukkalassa.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Ruoja – laulu, kitara, munniharppu
* Kalmos – kitara
* Tohtori Kuolio – basso
* Raajat – polkuharmoni
* Malakias IV – lyömäsoittimet

### Vierailevat muusikot
* Loksi ja Lobbari – didgeridoo
* Beebo – sello
* Annas ja Hylsy – taustalaulut

## Arviot
* Desibeli.net: 
* Imperiumi.net: 5/10
* Soundi: 
* V2.fi: 

## Aiheesta muualla
* Yhtyeen kotisivut 
* Levy-yhtiö Spinefarmin sivut 
* 
* 

## Lähteet