open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
NetBurst

**NetBurst-mikroarkkitehtuuri** oli Intelin Pentium 4 -suoritinten mikroarkkitehtuuri.

Ensimmäisen kerran arkkitehtuuria käytettiin Willamette-koodinimellisissä suorittimissa, joka julkaistiin vuonna 2000. Suoritinperheitä olivat muun muassa Pentium D, ja Xeon. Myös Pentium 4 -pohjaisissa Celeroneissa käytettiin NetBurst-arkkitehtuuria.

NetBurstin suunnitteluperiaatteena oli mahdollisimman suuri kellotaajuus laskentatehon kasvattamiseen. Tähän pyrittiin pidentämällä suorittimen liukuhihna 28 vaiheeseen, jolloin jokaisesta yksittäisestä liukuhihnan vaiheesta pystyttiin tekemään mahdollisimman lyhyt. 
Pentium 4 hävisi samalla kellotaajuudella Pentium 3:lle ja kilpailija AMD:n 32-bittiselle Athlon XP:lle.

Intelin tavoitteena oli skaalata NetBurst-arkkitehtuuri 5  GHz kellotaajuuteen ja myöhemmin 10 GHz kohti. Tämä kuitenkin epäonnistui täysin. Pentium 4 "Prescott" -malissa Intel nosti liukuhihnan pituuden lähelle 40 vaihetta ja valmistustekniikka uusittiin 90 nanometriin. Prescott saavutti korkeintaan 3,8 GHz:n nopeuden. Tämä vaati 115 watin tehon, josta 35&ndash;50 % päätyi vuotovirtoihin. Pitkä liukuhihna hyytyi hyppykäskyihin, jopa vaikka suoritin käytti uutta haarautumisenennustusta. Pentium 4 "Prescott" ja kaksiytiminen "Smithfield " on luettu heikoimmiksi tuotteiksi, jotka Intelillä oli sen kilpailijaan nähden.

Intel palasi Intel Core 2 -suorittimessa heinäkuussa 2006 ja myöhemmässä Intel Core -tuotesarjassa takaisin P6-tyyppiseen suunnittelufilosofiaan ja keskipitkään liukuhihnaan.

## Lähteet
Sandinista!

**Sandinista!** on vuonna 1980 ilmestynyt brittiläisen punk-yhtye The Clashin kolmoisalbumi. Albumi on järjestyksessä Clashin neljäs pitkäsoittolevy. Alun perin julkaisusta suunniteltiin kaksoisalbumia, mutta runsaan materiaalin vuoksi julkaistiin kolmoislevy. Eräässä haastattelussa bändin kitaristi Mick Jones sanoi albumin sopivan erityisesti öljynporauslauttojen työntekijöille tai muille, jotka eivät pääse kovin usein levykauppoihin ostamaan uusia levyjä.

Albumin nimi tulee Nicaraguassa vaikuttaneesta vasemmistoradikalistisesta Sandinistas-liikkeestä. Levyn kappaleet käsittelevät useita poliittisia aiheita, kuten kylmää sotaa ja Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat The Clashin sanoittamia, sovittamia ja säveltämiä, jos muuta ei mainita. Albumin CD-julkaisussa kolme ensimmäistä puoliskoa ovat levyllä yksi ja kolme seuraavaa levyllä kaksi.

### Levy yksi
;A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

;B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Levy kaksi
;A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

;B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Levy kolme
;A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

;B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Turkkilainen öljypaini

**Turkkilainen öljypaini** () on perinteinen turkkilainen painimuoto, jossa ottelijat painivat vartalot oliiviöljyn ja veden sekoituksella öljyttyinä polviin ulottuvat nahkahousut jalassa. Öljypaini on Turkissa kansallisurheilun asemassa. Sillä on pitkät perinteet jo persialaisvallan ajoilta. Ennen vuotta 1975 öljypainissa ei ollut lainkaan aikarajoituksia ja ottelut saattoivat kestää parikin päivää, kuitenkin siten että välissä pidettiin taukoa yön yli. 

Öljypainin suurin tapahtuma on touko-kesäkuun vaihteen tienoilla vanhassa Osmanien valtakunnan pääkaupungissa Edirnessä järjestettävä *Kırkpınar*, johon ottaa osaa tuhansia painijoita ympäri Turkkia. Tapahtuma järjestettiin vuonna 2008 jo 657:nnen kerran.

## Lähteet
* http://kirkpinar.org/en  [Vanhentunut linkki]
* http://www.allaboutturkey.com/yagligures.htm
* http://www.turkishwrestling.com/ [Vanhentunut linkki]
Erkki Oja

**Erkki Oja** (s. ) on tietojenkäsittelytekniikan emeritusprofessori Aalto-yliopiston teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän vuodesta 2006 lähtien johti Adaptiivisen informatiikan tutkimuksen huippuyksikköä.

Ojan ura alkoi 1981 Kuopion yliopistossa, jossa hän toimi 1987 asti sovelletun matematiikan apulaisprofessorina, ja oli käynnistämässä tietojenkäsittelytieteen opetusta ja tutkimusta Kuopiossa. Sieltä hän siirtyi Lappeenrannan teknilliseen yliopistoon tietojenkäsittelytekniikan professoriksi. Tätä virkaa hoitaessaan hän oli perustamassa muun muassa yliopiston tietotekniikan osastoa. 

Oja toimi ajanjakson 2000–2005 akatemiaprofessorina. Kaudella 1. tammikuuta 2007 – 31. joulukuuta 2009 hän toimii Suomen Akatemian Luonnontieteiden ja tekniikan tutkimuksen toimikunnan  puheenjohtajana. Professori Oja ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2012. Ojan veli on tähtitieteilijä Heikki Oja.

## Akateeminen ura
*Adaptiivisen informatiikan tutkimuksen huippuyksikön johtaja, Suomen Akatemia (2006–)
*Tietojenkäsittelytieteen professori, Teknillinen korkeakoulu (1993–)
**Informaatiotekniikan laboratorion johtaja (1993–2000, 2006–)
*Akatemiaprofessori, Suomen Akatemia (2000–2005)
*Tietojenkäsittelytieteen professori, Lappeenrannan teknillinen yliopisto (1987–93)
*Vieraileva professori, Tokyo Institute of Technology (1990–91)
*Sovelletun matematiikan apulaisprofessori, Kuopion yliopisto (1981–87)
*Vt. tietojenkäsittelytieteen professori, Kuopion yliopisto (1985–86)
*Vieraileva tutkija, Tokyo Institute of Technology (1983–84)
*Vanhempi tutkija, Suomen Akatemia (1979–81)
*Nuorempi tutkija, Suomen Akatemia (1976–78)
*Tutkimusassistentti, Brown University, Yhdysvallat (1977–78)
*Vt. teknillisen fysiikan apulaisprofessori, Teknillinen korkeakoulu (1975)

Oja ohjasi Aapo Hyvärisen väitöskirjan. Hyvärinen on Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen osaston siteeratuin tutkija (5.1.2025).

## Julkaisuja
*
*
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Ojan kotisivut (Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulu)
**Biografia (postscript)
**CV (postscript)
**Julkaisuja
*Erkki Ojan CV (Itä-Suomen yliopisto)
*Oja learning rule Scholarpediassa
*
Hypersäikeistys

**Hypersäikeistys** (virallisesti **Hyper-Threading Technology** tai **HT Technology** ja lyhennettynä **HTT** tai **HT**) on Intelin oma samanaikaisen monisäikeistyksen (SMT) toteutus, jota käytetään parantamaan x86-mikroprosessoreilla suoritettavien laskelmien rinnakkaisuutta (useiden tehtävien suorittaminen samanaikaisesti). Se esiteltiin Xeon-palvelinprosessoreissa helmikuussa 2002 ja Pentium 4 -pöytätietokoneiden prosessoreissa marraskuussa 2002. Sittemmin Intel on sisällyttänyt tämän teknologian muun muassa Itanium-, Atom- ja Core i -sarjan suorittimiin.

Eri valmistajilla on muita tuotenimiä ja termejä monisäikeistykselle, kuten SPARC *CoolThreads*.

## Lähteet
Frankenstein vangitsi sielun

**Frankenstein vangitsi sielun** (engl. *Frankenstein Created Woman*) on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1967. Sen tuotti Hammer Film Productions ja pääosaa näytteli Peter Cushing.

## Elokuvan sensuurihistoria Suomessa
Suomessa Valtion elokuvatarkastamo (VET) kielsi elokuvan kokonaan 21.8.1967 perusteena raaistavuus ja haitallisuus mielenterveydelle. Elokuvaa ei siten saanut lainkaan esittää Suomessa. VET:n uudellentarkastuksessa 19.5.1987 elokuvan noin viisi minuuttia lyhennetyltä versiolta täyskielto poistettiin, mutta elokuva oli jatkossakin edelleen kielletty alle 18-vuotiailta. Kiellon aikana elokuvaa on saatettu esittää esimerkiksi Suomen Elokuva-arkiston erillisissä suljetuissa näytöksissä. Elokuva vapautui vapaaseen levitykseen vasta 2001, kun elokuvien ennakkotarkastukset Suomessa päättyivät lainsäädännöllä. Elokuvasta on Suomessa julkaistu useita versioita fyysisillä tallenteilla.

## Rooleissa

## Lähteet
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut

**Futsalin maailmanmestaruuskilpailut** on Kansainvälisen jalkapalloliitto FIFA:n järjestämä futsalturnaus, joka pelataan neljän vuoden välein. Turnaus pelattiin ensimmäisen kerran Alankomaissa vuonna 1989, jolloin FIFA:sta tuli futsalin kansainvälinen kattojärjestö. Viimeisimmät kisat järjestettiin Uzbekistanissa syksyllä 2024. Lopputurnausta edeltää alueelliset karsinnat, joihin osallistui yli 100 maata vuoden 2008 kisoihin karsittaessa. Ennen vuoden 2008 kisoja lopputurnaukseen pääsi 16 maata, vuonna 2008 kisoissa pelasi 20 maata ja viimeisimmissä kisoissa on mukana ollut 24 maata, joista kuuden lohkon kaksi parasta sekä kaikista lohkokolmosista neljä parasta pääsivät pudotuspeleihin.

Brasilia on voittanut kuusi maailmanmestaruutta, Espanja kaksi sekä Argentiina ja Portugali yhden. 

## Kisat ja mitalistit

## Mitalitaulukko

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Futsalin maailmanmestaruuskilpailut FIFA:n sivuilla
Belmontin piirikunta

**Belmontin piirikunta** on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 70&nbsp;226 vuonna 2000. Sen hallintokeskus on St. Clairsville ja suurin kaupunki Martins Ferry.

## Maantiede
Belmontin naapuripiirikuntia ovat Monroe etelässä, Noble lounaassa, Guernsey lännessä, Harrison pohjoisessa, Jefferson koillisessa ja Länsi-Virginian puolella Ohion sekä Marshallin piirikunnat.

## Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 70&nbsp;400 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 94,0%, mustiin (4,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,1%) ja aasialaisiin (0,4%).

Kotitalouden mediaanitulo on 39&nbsp;712 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 14,2% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gösta Stenman

**Gösta Stenman** (13. syyskuuta 1888 Oulu – 19. maaliskuuta 1947 Tukholma) oli merkittävä suomalainen taidekauppias, taiteenkeräilijä ja mesenaatti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908. Ennen taidekauppiaan uraa Stenman työskenteli toimittajana 1908–1912 Suomen Tietotoimistossa ja perusti oman uutistoimiston.

Gösta Stenman tuki monia 1900-luvun alun suomalaisia taidemaalareita, joukossa muun muassa aikalaistaiteilijat Helene Schjerfbeck ja Tyko Sallinen, jotka Stenman palkkasi galleriansa kuukausipalkkaisiksi taiteilijoiksi. Taidemaalari Juho Mäkelä, joka oli Stenmanin läheinen ystävä ja ensimmäinen hänen taidekauppiaan urallaan tukema taiteilija, maalasi Stenmanista nuoruusmuotokuvan.

Stenmanin kokoamiin taideteoksiin kuului myös renessanssitaiteen helmiä, kuten Rubensin, Tizianin ja Rembrandtin teoksia. Hän yhdisti toiminnassaan paitsi kansallisen ja kansainvälisen, myös vanhan ja modernin taiteen.

Vuonna 1919 hän avasi taidepalatsin entiseen Aleksanterin poikakimnaasin taloon Svenska Teaternia vastapäätä, ja siellä hän järjesti monia julkisuutta saaneita näyttelyitä.

Taidesalongin toiminta päättyi Helsingissä 1927, kun Stenman muutti perheineen Ruotsiin. Stenman avasi myös Tukholmassa taidesalongin laajentaen toimintaansa taidekauppiaana Pariisiin ja Lontooseen. Kuningas Kustaa V myönsi hänelle vuonna 1937 hovi-intendentin eli Ruotsin kuninkaallisten taidekokoelmien hoitajan arvon.  Viimeisenä elinvuotenaan Stenman vietti pari kuukautta New Yorkissa tutustuen muun muassa Frickin taidemuseon kokoelmiin.

Stenmanin perilliset ovat lahjoittaneet hänen arkistonsa Valtion taidemuseon Kuvataiteen keskusarkistoon. Arkistoa on jo hyödyntänyt Camilla Hjelm Stenmania käsittelevässä väitöskirjassaan.

## Kirjallisuutta
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
* Stenmanin myyntinäyttely herättää suurta huomiota. Marraskuun ryhmän tuotteet enimmän kysyttyjä. Hra Stenman ei aio lopettaa toimintaansa taidekauppiaana, Iltalehti, 26.01.1925, nro 20, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tavinsalmi

**Tavinsalmi** on Kuopiossa entisen Maaningan kunnan alueella sijaitseva kylä, sekä Kuopion pitäjän entinen nimi. Nimi on peräisin 1442 perustetun Juvan seurakunnan alueella sijainneen Maaningan kylän Tavinsalmelle 1545 valmistuneesta kuninkaankartanosta. Pohjois-Savon asutuksen vanhin osa on peräisin 1470- tai 1480-luvulta. Kuninkaankartano perustettiin uudisasutuksen valvonta- ja hallintokeskukseksi, ja se oli myös turvana idästä tulevia hyökkäyksiä vastaan. Tavinsalmen kuninkaankartanon tuli näiden lisäksi toimia myös maatalouden mallitilana seudun asukkaille. 

Tavinsalmen kuninkaankartano rakennettiin 1543–1545. Asuinrakennuksen tarkkaa sijaintia ei ole voitu määritellä. Se sijaitsi kuitenkin todennäköisesti Pieni ja Suuri Ruokovesi -nimisten järvien välissä sijaitsevassa Hussolansaaressa, jonne se on sijoitettu useissa kartoissa, vesireitin länsipuolelle. Perimätieto liittää saaressa sijaitsevan rakennuspohjan kuninkaankartanoon, mutta kun Turun yliopiston kulttuurin tutkimuksen laitos suoritti alueella kaivauksia vuonna 1997, jäänteiden osoitettiin olevan aikaistaan 1700-luvulta.

Kuninkaankartanon perustamisen aikoihin alueen asutus oli jo niin vakiintunutta, että kuningas suostui Tavinsalmen hallintopitäjän perustamiseen vuonna 1547. Uudesta pitäjästä muodostettiin myös oma käräjäkuntansa, jonka ensimmäiset käräjät pidettiin 1549. Tavinsalmen ensimmäisenä voutina toimi Smoolannista saapunut, Olavinlinnassa ansiokkaasti palvelusaikansa suorittanut ammattisotilas Per Jöhnsson, jonka nimi muuntui paikallisväestön kielikylvyssä Smollanin Per’iksi eli Per Smolanderiksi.

Kun Turun kirkkoherra Knuut Juhonpoika ja Mikael Agricola pitivät Savossa piispantarkastuksen, he ehdottivat kappelin rakentamista Kuopionniemelle 1549. Uusi kirkkopitäjä, jonka alue oli sama kuin hallintopitäjän, sai ensimmäisen pappinsa 1552.

Sekä kirkkopitäjästä että hallintopitäjästä käytettiin aluksi Tavinsalmi-nimeä. Alueen asutuksen painopiste siirtyi vähitellen Kuopionniemelle, jossa sijaitseva kirkko vielä lisäsi seudun tärkeyttä. Tavinsalmi-nimi jäikin vähitellen pois käytöstä ja alueen nimeksi tuli Kuopion pitäjä.

## Lähteet
* Sopanen, Paavo: ”Maalaiskunnan alueesta, rajojen muutoksista ja asutuksesta”. Teoksessa 

### Viitteet
Täplärisakas

**Täplärisakas** (*Inosperma lanatodiscum*, syn. *Inocybe lanatodisca*) on kartiomainen, ruskea risakaslaji. Sen lakki on 2–6 senttimetriä leveä ja pinnalta säteittäissäikeinen. Sienen heltat ovat melko tiheät ja aluksi valkoiset, myöhemmin ruskehtavat. Jalka on keltainen ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Pituudeltaan se on 4–7 senttimetriä. Haju on aromikas ja itiöpöly on ruskeaa. Sieni kasvaa mullalla kalkkialueiden lehtimetsissä. Sitä tavataan lähes koko Suomessa elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Sittas

**Sittas** (k. 538 tai 539) oli roomalainen sodanjohtaja. Hän palveli keisari Justinianus I:n aikana magister militumina ja oli naimisissa keisarinna Theodoran siskon Comiton kanssa. Sittas komensi roomalaisia joukkoja Rooman ja Persian välisessä sodassa joka käytiin vuosina 527–532.

Sittas palveli upseerina Justinianuksen henkivartiostossa, kun tämä oli vielä magister militum. Vuonna 527 Sittas ja Belisarius johtivat roomalaista ryöstöretkeä Persarmeniaan. He tekivät myös toisen retken samana vuonna, mutta Aratiuksen ja Narseksen johtamat persialaiset kukistivat heidät. 

Vuonna 528 Justinianus teki Sittaasta *[[magister militum per Armeniam]]*. Tämä oli uusi virka ja Sittas oli sen ensimmäinen haltija. Ollessaan Armeniassa Sittas kukisti tzanit ja pakotti heidät omaksumaan kristinuskon ja palvelemaan Rooman armeijassa. Vuonna 530 Justinianus teki Sittaasta *[[magister militum praesentalis|magister militum praesentaliksen]]*, mutta määräsi tämän jäämään Armeniaan uuden magister militum per Armeniamin Dorotheoksen kanssa. Sittas ja Dorotheus saivat pian kuulla että persialaiset aikoivat hyökätä Armeniaan. Tämän kuultuaan he tekivät yllätyshyökkäyksen persialaisten leiriä kohtaan. Myöhemmin Sittas ja Dorotheos kukistivat persialaiset Satalan luona. Taistelu voitettiin koska Sittas käytti sotajuonta. 

Callinicumin taistelun aikana Sittas oli Armeniassa. Sen jälkeen kun Belisarius oli joutunut palaamaan Konstantinopoliin Justinianus määräsi Sittaan huolehtimaan alueen puolustuksesta. Kun persialaiset hyökkäsivät Martyropolista vastaan saapui Sittas suuren armeijan ja Hermogeneen kanssa paikalle. Persialaiset lopettivat Martyropoliksen piirityksen pian tämän jälkeen. 

Rauhansopimus Persian ja Rooman välillä saatiin allekirjoitettua vuonna 532. Tämän jälkeen Sittas palasi Konstantinopoliin, jossa hänet nimitettiin patriisiksi ja nimellisesti vuoden 536 konsuliksi ("ex consule"). Vuonna 535 Sittas kukisti bulgaarit Moesiassa. 

Vuonna 538 tai 539 Justinianus lähetti Sittaan taas Armeniaan, jossa oli syttynyt kapina. Aluksi Sittas yritti taltuttaa armenialaiset rauhanomaisin keinoin, mutta Justinianuksen painostuksesta hänen oli käytettävä voimakeinoja. Sittas hyökkäsi tämän jälkeen armenialaisten kimppuun Oenochalaconissa mutta kaatui seuranneessa taistelussa. 

## Lähde
*
Origenes Pakana

**Origenes Pakana** (; 200-luku) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi, joka eli ja vaikutti Aleksandriassa. Origenes oli Ammonios Sakkaksen oppilas ja Plotinoksen aikalainen Ammonioksen Aleksandriassa pitämässä filosofikoulussa. Hän oli myös paljon kuuluisamman kaimansa, kristityn Origeneen, aikalainen. Lisänimi *Pakana* on annettu myöhemmin, jotta nämä kaksi henkilöä voitaisiin erottaa toisistaan.

Origenes mainitaan kolme kertaa Porfyrioksen teoksessa *Plotinoksen elämä*. Hän saa paljon paremman kohtelun kuin kristitty Origenes, josta Porfyrios ei pitänyt. Myös Proklos mainitsee hänet useamman kerran. Vaikuttaa, että Origeneen opiskelutoverit Plotinos ja Kassios Longinos suhtautuivat häneen kunnioituksella.

Origeneen omasta ajattelusta tunnetaan ainoastaan se, ettei hän katsonut todellisuuden ensimmäisen prinsiipin olevan *Yksi*, joka on järjen ulottumattomissa ja olevan ulkopuolella, niin kuin Plotinos katsoi. Sen sijaan Origenes katsoi, että ensimmäinen prinsiippi oli korkein järki ja ensimmäinen oleva. Tästä voi päätellä, että hänen näkemyksensä olivat lähempänä perinteistä keskiplatonismia kuin Plotinoksen uusplatonismia.

## Lähteet

* 

### Viitteet
Valkorisakas

**Valkorisakas** (*Inocybe geophylla*, aikaisemmin ”valkea risalakki”) on myrkyllinen valkoinen risakaslaji. Sienen lakki muistuttaa kelloa ja laakenee sienen vanhetessa. Sen leveys on 1–4 senttimetriä ja siinä on pieni keskuskohouma. Sienen jalka on 3–6 senttimetriä pitkä, vaalea ja sileä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin harmaanruskeiksi. Itiöpöly on ruskeaa ja sienen haju on spermaattinen. Sieni on myrkyllinen, kuten useat muutkin risakaslajit. Se kasvaa yleisenä koko Suomessa lehti- ja havumetsissä sekä puistoissa. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Valkorisakas
* LuontoPortti: Valkorisakas
Sirorisakas

**Sirorisakas** (*Inocybe cincinnata*) on kupera tai laakealakkinen harmaanruskea risakaslaji. Sienen tunnistaa helposti risaisesta lakista. Sen jalka on valkoinen ja latvasta violetti. Heltat ovat aluksi harmaanruskeat ja muuttuvat sienen vanhetessa violeteiksi. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa kohtalaisen yleisenä lehti- ja havumetsissä ja puistonurmilla.

## Lähteet
Liilajalkarisakas

**Liilajalkarisakas** (*Inocybe griseolilacina*) on kuperalakkinen tai laakea ruskeansävyinen risakaslaji. Lakki on joko harmaan- tai nahanruskea. Sienen jalka on violetti. Heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat myöhemmin harmaiksi tai violetinsävyisiksi. Sieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä. Sitä ei luultavasti esiinny Suomessa.

## Lähteet
Päärynärisakas

**Päärynärisakas** (*Inocybe fraudans*) on okransävyinen ja kellomainen risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta punertavasta lakista. Lakin leveys on 2–9 senttimetriä. Jalka on 2–10 senttimetriä pitkä ja vaalea. Se muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Heltat ovat melko tiheät, vaaleat ja ne muuttuvat vanhemmiten punaisiksi tai keltaisiksi. Malto on valkoista, mutta vahingoittuneista kohdista punaista. Päärynärisakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa melko harvinaisena koko Suomessa lehti- ja havumetsissä heinäkuusta syyskuuhun. Päärynärisakas on kalkinvaatija.

Päärynärisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Päärynärisakas
Tummahelttarisakas

**Tummahelttarisakas** (*Inocybe dulcamara*) on okranvärinen tai ruskea risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta lakista. Jalka on myös keltainen tai rusehtava. Heltat ovat kellanväriset. Sieni kasvaa tienvarsilla, hiekkakankailla ja pihanurmilla melko yleisenä.

## Lähteet
Urho Savisaari

**Urho Kasperi Savisaari** (8. toukokuuta 1891 Pihlajavesi &ndash; 6. maaliskuuta 1948 Tampere) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Savisaari toimi tamperelaisen Aamulehden päätoimittajana.

Urho Savisaari kävi Rauman seminaarin ja valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1918. Sen jälkeen toimi kaksi vuotta kansakoulunopettajana ennenkuin aloitti uran sanomalehtimiehenä vuonna 1920; ensin uutistoimittajana ja sen jälkeen toimitussihteerinä. Vuonna 1930 hänestä tuli Aamulehden artikkelitoimittaja ja hän pakinoi nimimerkillä "*Salamooni*". Vuonna 1921 hän opiskeli Berliinissä paikallisen yliopiston sanomalehtiosastolla.

Toimittaja Savisaari oli vuosina 1937-1945 Tampereen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana ja vuodesta 1937 Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen kuolemaansa saakka.

## Teoksia
* *Metsän laulu*, romaani.  Otava 1936 
* *Tampereen seudun kuvia : kuvateos*, tekstin kirjoittaneet Urho Savisaari ja Uuno Sinisalo.  Tampere-seura 1948
* *Telle Telkänpoika: suvinen tosisatu salolammen tienoilta*, kuvitus Risto Mäkinen, lastenkirja.  Valistus 1954

## Lähteet
* Suomen kirjailijat-tietokanta 
* Pirkanmaalaista kaunokirjallisuutta: Urho Savisaari

### Viitteet
Diego Serrano

**Diego Serrano** (s. 5. helmikuuta 1973 Quito, Ecuador) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Ecuadorissa, mutta kasvoi San Diegossa Kaliforniassa.

Serrano voitti 18-vuotiaana *[[Star Search]]* -mallikilpailun ja sai pian roolin television saippuasarjasta *[[Another World (televisiosarja)|Another World]]*. Hän oli ehdolla ALMA-palkinnon voittajaksi vuonna 1998. Vuosina 1999–2001 Serrano näytteli Jennifer Love Hewittin tähdittämässä *[[Viiden juttu]]* -sarjan spin-offissa *[[Pala omenaa]]* ja vuosina 2001–2002 *[[Tunteita ja tuoksuja]]* -sarjassa. Hän on vieraillut myös sarjoissa *[[Arliss]]*, *[[S.O.F. – vainukoirat]]* ja *[[24 (televisiosarja)|24]]*. Lisäksi Serrano on näytellyt muutamissa elokuvissa kuten *[[Nainen kaiken aikaa]]* ja *[[The Mostly Unfabulous Social Life of Ethan Green]]*.

## Lähteet

* 
* Diego Serrano Soapcentral.com-sivustolla
Mantelirisakas

**Mantelirisakas** (*Inocybe hirtella*) on kovera tai laakea nahanruskea risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta lakista. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat sienen vanhetessa kellanvärisiksi. Jalka on valkoinen tai ihonsävyinen. Sieni kasvaa lehtimetsissä kalkkialueilla. Se on Suomessa melkoisen harvinainen. 

## Lähteet
Vuiri

**Vuiri** () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Pietarin–Pihkovan–Valko-Venäjän rajan välisen maantien varrella. Asukkaita on vajaat 300 henkeä.

Vuirin läheltä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1900-luvun alussa se oli Koprinan luterilaiseen seurakuntaan kuulunut suomalais-venäläinen sekakylä.

Kylässä sijaitsee entiseen postiaseman rakennukseen vuonna 1972 avattu museo ”Postimestarin talo”, joka on omistettu Aleksandr Puškinin teoksille ja 1800-luvun alun tielaitokselle. Pihkovan maantietä kulkeneet matkustajat vaihtoivat hevosia Vuirin postiasemalla, jonka kerrotaan antaneen aiheen Puškinin kertomukseen ”Postimestari” (*Stantsionnyi smotritel*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Vuirin kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa 
*Vuri "Hatsina läpi vuosisatojen" -sivustolla 
*”Postimestarin talo” -museon sivusto
Kittirisakas

**Kittirisakas** (*Inocybe sindonia*) on ruskeanvalkoinen risalakkinen risakaslaji. Sienen lakki on kellomainen, leveydeltään kahdesta kuuteen senttimetriin, saattaa tulla pienisuomuiseksi. Sienen jalka on valkoinen, yläosastaan punertavansävyinen. Heltat ovat aluksi valkoiset, sitten muuttuvat vaaleanruskeiksi. Sieni viihtyy kosteikoissa lehti- ja havumetsissä ja pihamailla ja tavataan erityisesti haapojen läheisyydessä. Se on Pohjoismaissa kohtalaisen yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Kittirisakas ei kelpaa syötäväksi.

## Lähteet
Jussi Pukkila

**Juho Jaakko (Jussi) Pukkila** (11. maaliskuuta 1883 Kauhava &ndash; 30. marraskuuta 1939 Kuopio) oli suomalainen lukkariurkuri ja kirjailija. 

Jussi Pukkilan vanhemmat olivat talollinen Jakob Jutila ja Elisabet (Liisa) Pukkinen. Mäki-Pukkilan talossa syntynyt Jussi Pukkila toimi nuoruudessaan Kauhavan nuorisoseurassa näyttelijänä ja kuoronjohtajana. Hän esiintyi viulunsoittajana juhlatilaisuuksissa sekä kotikunnassaan että muuallakin Etelä-Pohjanmaalla. Musikaalisesti lahjakas Jussi Pukkila pääsi Helsingin musiikkiopistoon, suoritti siellä lukkariurkurin tutkinnon sekä sai myös yksityisopetusta tunnetun laulajan Abraham Ojanperän johdolla. Hän täydensi myöhemmin opintojaan ja antoi Helsingin normaalilyseossa näytteet oppikoulujen laulunopettajan virkoja varten.
 
Musiikkiopistosta päästyään Pukkila toimi kapellimestari Alexei Apostolin konserttiorkesterin solistina Helsingissä, sen jälkeen konserttimestarina Vaasassa ja Ilmajoen Musiikin Ystäväin yhdistyksen kuoron ja soittokunnan johtajana. Hän piti samaan aikaan myös kymmeniä yksityisiä laulukonsertteja eri puolilla Suomea, varsinkin Pohjanmaalla, sekä pari onnistunutta konserttia Helsingissä. Vuonna 1914 Pukkila valittiin lukkariurkuriksi Sotkamoon, jossa hän toimi neljä vuotta paikkakunnan musiikkielämän keskeisimpänä henkilönä ja otti osaa kunnalliseen ja yhteiskunnalliseen elämään. Hän oli myös Sotkamon suojeluskunnan perustajia ja kuului koko ajan suojeluskunnan esikuntaan. Kuopion kaupunkiseurakunnan kanttoriksi Pukkila tuli vuonna 1918. Hän toimi Kuopiossa monien kuorojen, kuten kirkkokuoron, työväenkuoron ja palokunnan kuoron johtajana ja oli kansalaisopiston laulunopettajana pitkän ajan. Pukkila julkaisi novelleja kaunokirjallisissa lehdissä ja julkaisuissa sekä kotiseutunsa Etelä-Pohjanmaan aiheista romaanit *Meiltä ia meirän krannista* ja *Isoo-eläjä eli förmyntari ja herastuomari Juha Erkinpoika Alakruunarin elämänkertomus*.

## Teoksia
* *Meiltä ja meirän krannista*, pohjalais-novelleja. WSOY 1930
* *Isoo-eläjä eli förmyntari ja herastuomari Juha Erkinpoika Alakruunarin elämänkertomus*, romaani.   WSOY 1945

## Lähteet
* Suomen kirjailijat-tietokanta 
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Jussi Pukkila 

## Viitteet
Siilirisakas

**Siilirisakas** (*Inocybe hystrix*) on kupera, risalakkinen ja tummanruskeasuomuinen risakaslaji. Sen heltat ovat vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa ruskeiksi. Jalka on joskus vaalea, tummanruskeiden suomujen peittämä. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehtimetsissä harvinaisena Etelä-Suomessa.

Siilirisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji.

## Lähteet
Kieliasenne

**Kieliasenne** (usein monikossa *kieliasenteet*) on suhtautumistapa, joka ihmisillä on eri kielimuotoja tai näiden käyttäjiä kohtaan. Kieliasenteet voivat koskea joko eri kieliä tai saman kielen alueellisia tai sosiaalisia murteita. Kieliasenteet eivät yleensä perustu itse kieleen, vaan sen ulkopuolisiin tekijöihin. Esimerkiksi kirjakielen kehittämisessä mallia on otettu siitä kielestä, jota sivistyneistö, kirkko, hallitsijat tai muut auktoriteetit ovat käyttäneet.

Kieliasenteita on tutkittu 1960-luvulta lähtien etenkin Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. 
Vuonna 1960 sosiaalipsykologi W. E. Lambert kumppaneineen tutki sitä, miten kanadalaiset suhtautuivat englannin ja ranskan kieleen ja näiden puhujiin. Ilmeni, että puhetapa vaikuttaa suuresti henkilöstä muodostettuun ensivaikutelmaan.

Kieliasenteet saattavat vaikuttaa hyvinkin voimakkaasti siihen, miten ihminen oppii tietyn kielen. Jos hän haluaa samaistua opittavan kielen puhujiin, se on otollista myös oppimisen kannalta. Tähän vaikuttavat usein etniset tai muut sosiaaliset tekijät.

## Lähteet
*
* 
* 

### Viitteet
Korpirisakas

**Korpirisakas** (*Inocybe stellatospora*) on kupera kanelinruskea risakaslaji. Sen tunnistaa parhaiten risaisesta lakista. Sen jalka on ruskea. Heltat ovat kanelinväriset. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa tiheissä havumetsissä kohtalaisen yleisenä. 

## Lähteet
Hahtuvarisakas

**Hahtuvarisakas** (*Inocybe flocculosa*) on kellanruskea tai kanelinruskea risalakkinen risakaslaji. Lakin leveys on 2–5 senttimetriä ja se on aluksi kartiomainen, mutta myöhemmin laakeneva. Sen jalka on valkea ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Pituudeltaan jalka on 3–6 senttimetriä. Heltat ovat tasatyviset ja aluksi valkoiset, mutta ne muuttuvat myöhemmin punertavanruskeiksi. Malto on valkoista. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Hahtuvarisakas
Aaro Hakkarainen

**Aaro Hakkarainen** (19. toukokuuta 1882 Rautavaara – 11. toukokuuta 1939 Joensuu) oli suomalainen maanmittausinsinööri ja näytelmäkirjailija. 

Hakkaraisen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Aaro Hakkarainen ja Greta Lovisa Rissanen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1903 ja valmistui maanmittariksi Polyteknillisestä korkeakoulusta vuonna 1906.

## Teoksia
* *Ruth ja Boos*, näytelmä.
* *Syyllisiä*, näytelmä. (Joensuun näytelmäseura)
* *Tupaantulijaiset*, näytelmä. (Joensuun näytelmäseura)
* *Noidan pauloissa*, näytelmä. 
* *Ketaran kasvatti*, näytelmä. 1922

## Lähteet
* Suomen kirjailijat-tietokanta 
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Aaro Hakkarainen
Suija

**Suija** () on taajama Leningradin alueen Hatsinan piirin Koprinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Hatsinasta etelään lähellä Suijanjokea. Asukkaita on 1&nbsp;100 henkeä (vuonna 2002).

Suijan taajamassa sijaitsee runoilija Aleksandr Puškinin isoisoisälle Abram Gannibalille 1700-luvulla kuulunut kartano, jossa on nykyään museo. Sen ympärillä on 26 hehtaarin laajuinen puistoalue. Suijassa on myös Abram Gannibalin hauta.

Taajaman läheltä kulkee Pietarin ja Lugan välinen rautatie, jolla on samanniminen rautatieasema. 

Lähellä sijaitsee myös Suijan kylä, joka mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se oli samannimisen Kaprion lääniin kuuluneen pogostan keskus. Siellä oli myös pieni nunnaluostari, jonka ruotsalaiset polttivat vuonna 1612. Nykyisen venäjänkielisen nimensä *Voskresenskoje* () kylä on saanut 1700-luvulla rakennetusta Kristuksen ylösnousemuksen kirkosta. Aleksandr Puškinin vanhemmat vihittiin tässä kirkossa, ja kylässä on myös syntynyt Puškinia lapsena hoitanut Arina Jakovleva.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Suijan kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa 
*Suijan kartanomuseon sivusto
Polkurisakas

**Polkurisakas** (*Inocybe lacera*) on aluksi kupera, myöhemmin laakea tumman- tai vaaleanruskea risakaslaji. Lakki on leveydeltään 2–4 senttimetriä, ja tummin on sen keskiosa. Lakin pinta on hieman suomuinen, ja siinä on yleensä keskuskohouma. Sienen jalka on vaaleanruskea ja 2–4 senttimetriä pitkä. Heltat ovat melko tiheät ja aluksi vaaleat, mutta ne muuttuvat sienen vanhetessa harmaanruskeiksi. Itiöpöly on ruskeaa. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, pihoilla ja joutomailla yleisenä koko Suomessa. Kasvuaika on kesäkuusta syyskuuhun.

Lajin taksonominen asema on edelleen epäselvä, mutta alalajia *maritima* on pohjoismaisten tietojen perusteella tavattu Suomessakin lähinnä merenrannoilla. Tämä alalaji näyttää olevan riippuvainen pajuista, kuten hanhenpajusta (*Salix repens*). Maritima-muotoa ei välttämättä liene tunnistettu vielä Suomesta, mutta sen sijaan tunnetaan muodot *helobia*, joskus suomennettuna nimellä rantarisakas, *heterosperma*, ja *regularis*.

Polkurisakas ei ole ruokasieni. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Polkurisakas
* Luontoportti.com: Polkurisakas
Metsänätkelmä

**Metsänätkelmä** (*Lathyrus sylvestris*) on monivuotinen, ruohovartinen hernekasvi.

## Ulkonäkö

Metsänätkelmä kasvaa usein tiheinä kasvustoina. Sillä on runsaasti haarova juuristo, ja sen maarönsyt ovat jopa useiden metrien mittaisia. Varret kasvavat enimmäkseen maan pintaa pitkin, mutta saattavat myös kiivetä muuhun kasvillisuuteen tukeutuen jopa metrin korkeuteen. Varsi muodostuu noin 10 cm pituisista jokseenkin suorista osista, joiden välisistä taitteista lehdet kasvavat. Varret ja lehtiruodit ovat leveälti siipipalteiset. Lehdet ovat parilehdykkäiset, mutta muodostuvat yleensä vain yhdestä lehdykkäparista. Lehdykät ovat 5–15 cm pitkiä, suikeita, yleensä varsin kapeita (1–2 cm). Lehdyköiden välissä lehtiruodin jatkeena on kärhi, joka on kärkiosastaan monihaarainen. Kukinnot on pitkien (15–20 cm), pystyjen, lehtihangoista lähtevien kukintoperien päissä olevia, 3–10-kukkaisia terttuja. Kukat ovat jopa kahden senttimetrin läpimittaisia. Teriö on punainen, yleensä siivet punaisimmat, venho ja purjeen ulkopinta vaaleimmat, jopa vihertävät. Palot ovat 4–7 cm pitkiä, ruskeita. Laji muistuttaa koristekasvina kasvatettavaa tuoksunätkelmää eli tuoksuhernettä (*Lathyrus odoratus*).

## Levinneisyys
Metsänätkelmä on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalue kattaa havumetsävyöhykkeen eteläosan ja lehtimetsävyöhykkeen Keski- ja Itä-Euroopassa. Ruotsissa sitä esiintyy yleisenä Gästriklandin ja Taalainmaan eteläosan tasalle, Norjassa enimmäkseen vain maan kaakkoisessa, ilmastoltaan mantereisimmassa osassa. Se puuttuu tai on harvinainen Länsi-Euroopan mereisemmän ilmaston alueella. Etelässä levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjaan ja Portugaliin, Italiaan ja Balkanin pohjoisosaan. Keski- ja Etelä-Euroopassa on Suomessa esiintyvän metsänätkelmän lisäksi kaksi lehdyköitten määrän ja muodon perusteella erottuvaa muotoa, joita voidaan pitää alalajeina tai erillisinä lajeina.

Suomessa metsänätkelmä on levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla ja suosii valoisia, lämpimiä kasvupaikkoja, kuten harvapuustoisia rinteitä ja metsien aukkopaikkoja. Se viihtyy ravinteikkaalla maalla ja sietää varsin hyvin kuivuutta. Sen luontaisia kasvupaikkoja ovat rehevänpuoleiset, valoisat rinnemetsät, kuten maapohjaltaan riittävän hikevät harjumänniköt. Metsästä se voi levitä kuiville rinneniityille tai tieleikkauksiin. Metsänätkelmä on paikoin melko yleinen Etelä-Hämeessä, Etelä-Karjalassa ja Etelä-Savossa, erityisesti Salpausselkien liepeillä. Harvinaisena se kasvaa tämän alueen länsi- ja pohjoispuolilla Ahvenanmaalla, eteläisessä Satakunnassa, Pirkanmaalla, Keski-Suomen eteläosassa, Kuopion tienoilla ja Pohjois-Karjalassa eteläisimmässä osassa. Myös Suomenlahden rannikkoseudulla se on harvinainen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Luontoportti: Metsänätkelmä (''Lathyrus sylvestris'')
* ITIS: ''Lathyrus sylvestris'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Lathyrus sylvestris''
Kazan (helikopteritehdas)

**Kazan** (, "Kazanin helikopteritehdas") on venäläinen helikoptereita valmistava yritys, joka toimii Kazanin kaupungissa Tatarstanissa.

Tehdas on nykyään osa valtionkorporaatio Rostehin holdingyhtiö Oboronpromin tytäryhtiön Russian Helicoptersia ja keskittyy erityisesti konsernissa toisaalla suunniteltujen helikopterien kokoonpanoon. Tehtaalla valmistetaan sekä toimituksiin meneviä tuotannolisia että prototyyppimalleja helikoptereista.

Yhtiö kuvaa toimintansa alkaneen vuonna 1940. Toisen maailmansodan aikana, vuosina 1941–45, se valmisti Polikarpov Po-2-yhteyslentokoneita. Vuonna 1951 sen tuotanto suunnattiin helikoptereihin, ensimmäisen tuotteen ollessa Mil Mi-1. Muita Milin helikoptereita, joita se on valmistanut ovat
* Mil Mi-17
* Mil Mi-172
* Mil Mi-8, useita tuhansia vuodesta 1965 alkaen
* Mil Mi-4
* Mil Mi-14 
* Mil Mi-38
* Ansat, Ansat-U
* kaikkiaan Mi-helikotereita on tehty yli 10&nbsp;000 kappaletta.

Nykyisessä tuotannossa ovat Mil Mi-8MTV-5, Mil Mi-17V-5, Mil 172, Mil Mi-38 ja Ansat (myös sotilasversio Ansat-U).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yhtiön kotisivu
Pattirisakas

**Pattirisakas** (*Inocybe praetervisa*) on likaisenkeltainen, okranvärinen risalakkinen risakaslaji. Sen jalka muistuttaa nimensä mukaisesti mukulaa, se on aluksi vaalea ja muuttuu myöhemmin oljenkeltaiseksi. Sieni maistuu miedolta mutta sitä ei tule käyttää ruokasienenä kuten muitakaan risakkaita, koska joukossa on tappavan myrkyllisiä lajeja, kuten myrkkyrisakas. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa harmaanruskeiksi. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmikolla harvinaisena.

## Lähteet
Viirurisakas

**Viirurisakas** (*Inocybe grammata*) on kellomainen, hunajanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen jalka on vaalea ja ylhäältä punertava. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin kanelinruskeiksi. Sieni maistuu miedolta mutta ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmilla harvinaisena.

## Lähteet
Nuppijalkarisakas

**Nuppijalkarisakas** (*Inocybe napipes*) on kellomainen, kastanjanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen lakki on 2–5 senttimetriä leveä ja keskuskohoumallinen. Jalan latva ja tyvimukula ovat valkeita, mutta muuten jalka on kastanjanruskea. Jalka on pituudeltaan 3–6 senttimetriä. Malto on vaaleaa tai ruskehtavaa. Sieni maistuu miedolta mutta on myrkyllinen. Heltat ovat vaaleat ja vanhemmilla sienillä likaisenruskeat. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, varsinkin korpialueilla. Sieni on melko yleinen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Valokuvia Biopix
* Laji.fi: Nuppijalkarisakas
Kääpiörisakas

**Kääpiörisakas** (*Inocybe petiginosa*) on kupolimainen, risalakkinen vaaleankellertävä risakaslaji. Sen lakki on erittäin pienikokoinen. Jalka on kermanvaalea tai punertava. Sienen heltat ovat aluksi keltaiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Kääpiörisakas ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä tammien ja pyökkien seurassa Etelä-Suomessa harvinaisena.

Kääpiörisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji.

## Lähteet
Keltahäiväkkä

**Keltahäiväkkä** (*Bolbitius titubans*) on kellomainen sitruunan- tai munankeltainen häiväkkälaji. Sen lakki on tahmea kostealla säällä. Jalka on valkoinen tai kellertävä. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruosteensävyisiksi. Heltat ovat irtotyviset eli eivät kiinnity jalkaan. Itiöt ovat punaruskeat, sileät. Sieni kasvaa lannoitetuissa paikoissa, olkikasoissa, nurmilla ja lantakasoissa. Sienen maku ei ole erityisen karvas, mutta se ei ole ruokasieni. Keltahäiväkkä on yleinen sienilaji Suomessa.

## Lähteet
Täplämyyränlakki

**Täplämyyränlakki** (*Clitocella popinalis*, syn. *Rhodocybe popinalis*) on harmaanruskea, purppuransävyinen sienilaji. Sen heltat ovat harmaanruskeat ja likaisensävyiset. Jalka on harmaanruskea. Sieni maistuu lähinnä jauholta. Se kasvaa sammalikossa ja nurmikoilla tienvarsilla, pihoilla ja laidunmailla. Sieni on harvinainen laji Suomessa.

## Lähteet
Nils Hedengren

**Nils Hedengren** (16. lokakuuta 1913 Helsinki – 16. kesäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun lastenohjelman *[[Sirkus Papukaija]]n* taikatemppuja tekevänä **fakiiri Kronblomina**. Murtaen suomea puhuva fakiiri Kronblom esiintyi lastenohjelmissa vielä myöhemminkin. Fakiiri Kronblomin tunnettu taikasana oli lausahdus ”Suolaa, suolaa, enemmän suolaa” – hän levytti vuonna 1965 myös samannimisen singlen yhdessä Juha ”Watt” Vainion kanssa. Rooli oli enemmän ilveilijän kuin vakavasti otettavan taikurin, saati fakiirin.

Pirkka-Pekka Petelius parodioi fakiiri Kronblomia sketsisarjassa *[[Velipuolikuu]]*.

Esiintyminen oli Nils Hedengrenille vain harrastus. Päätoiminen työ hänellä oli Svenska Byggmästare- och Ingenjörsförbundet YH i Finlandin liittosihteerinä 1957–1977.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Haisurusokas

**Haisurusokas** (*Entoloma politum* vanh. *E. nidorosum*) on kartiomainen, kellanruskea rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on valkoinen tai kellanvalkoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa yleisenä koivikoissa ja lepikoissa.

## Lähteet
Kyyhkyrusokas

**Kyyhkyrusokas** (*Entoloma porphyrophaeum*) on kartiomainen tai kellomainen rusokaslaji. Sienen lakki on harmaanruskea tai taatelinruskea ja siinä on purppuransävyä. Jalka on harmaanruskea ja purppurainen. Sienen heltat ovat aluksi likaisenvaaleat ja myöhemmin muuttuvat sienillä lihanpunaisiksi. Kyyhkyrusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa harvinaisena avoimilla ruohikkomailla.

Kyyhkyrusokas on Suomessa silmälläpidettävä laji. 

## Lähteet
Toukorusokas

**Toukorusokas** (*Entoloma aprile*) on kartiomainen tai kellomainen harmaanruskea rusokaslaji. Sienen heltat ovat aluksi harmaanvaaleat ja muuttuvat myöhemmin punertaviksi. Sienen jalka on harmaanruskea. Sieni kasvaa lehtimetsissä jalavan seuralaisena. Se on melko harvinainen Suomessa.

## Lähteet
Sinipunarusokas

**Sinipunarusokas** (*Entoloma euchroum*) on kellomainen, violetti rusokaslaji. Sen heltat ovat violetinväriset. Sienen jalka on violetti tai harvoin ruskea kuten lakkikin. Se ei ole ruokasieni. Sinipunarusokas kasvaa kaatuneiden puiden rungoissa, kannoissa ynnä muissa sellaisissa lepän seuralaisena. Rusokas on harvinainen koko Suomessa.

Sinipunarusokas on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi.

## Lähteet
Savurusokas

**Savurusokas** (*Entoloma clypeatum*) on kellomainen harmaanruskea rusokaslaji. Sienen heltat ovat aluksi harmaanvaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punertaviksi. Rusokkaan jalka on vaaleanharmaa. Sieni kasvaa lehtimetsissä ja puutarhoissa lähinnä orapihlajien tai omenapuiden seurassa. Savurusokas ei ole ruokasieni. Se on melko harvinainen. Savurusokas muodostaa itiöemiä touko-kesäkuussa ja esiintyy Eteläboreaalisella vyöhykkeellä.

## Lähteet
Suoparusokas

**Suoparusokas** (*Entoloma rhodopolium*) on kupera, ruskehtava rusokaslaji. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Jalka on valkea. Sienen tunnistaa mansikan kaltaisesta hajusta. Sieni kasvaa lehtimetsien lehdoissa pähkinäpensaan seurassa. Se on melko harvinainen.
 
## Lähteet
Saharusokas

**Saharusokas** (*Entoloma serrulatum*) on kupera sinimusta rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi sinertävänvaaleat, vanhemmilla sienillä punertavansävyiset. Jalka on sinimusta tai siniharmaa. Sieni kasvaa ruohikkoniityillä, tienvarsilla ja muilla vastaavilla kohtalaisen yleisenä koko Suomessa.

## Lähteet
Onasandros

**Onasandros** tai **Onosandros** (ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen platonilainen filosofi.

Onasandros kirjoitti sittemmin kadonneen kommentaarin Platonin *[[Valtio (Platon)|Valtioon]]*. Häneltä on säilynyt teos *Strategikos* (”Kenraali”), joka on lyhyt mutta kokonaisvaltainen teos kenraalin tehtävistä. Teos on omistettu Quintus Veranius Nepokselle, joka toimi konsulina vuonna 49 sekä Britannian legaattina.

*Strategikos* käsittelee niitä moraalisia, sosiaalisia ja sotilaallisia ominaisuuksia, joita menestyksekkäältä sotapäälliköltä vaaditaan. Lisäksi se käsittelee muun muassa henkilöstön valintaa, asennetta sotaa kohtaan, sotilaallisia muodostelmia, manöövereitä ja erilaisia maastoja, sekä kertoo, miten voiton jälkeen on toimittava.

Teos toimi keskeisenä sotilaallisena lähteenä keisarien Maurikioksen ja Leon omille sotilaallisille teoksille. Morits Saksilainen käytti sitä ranskankielisenä käännöksenä ja piti sitä korkeassa arvossa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* *Aeneas Tacitus, Asclepiodotus, and Onasander*. Translated by Illinois Greek Club. Loeb Classical Library.
Viherrusokas

**Viherrusokas** (*Entoloma incanum*) on kupera kellanruskea rusokaslaji. Lakissa on joskus vihertävää sävyä. Sienen jalka on kellanvihreä ja kosketuspaikoista sinertyvä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja punertuvat sienen vanhetessa. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa kedoilla, tienvarsilla ja lehtimetsien aukeilla harvinaisena.

## Lähteet
Nokirusokas

**Nokirusokas** (*Entoloma chalybeum*) on kupera, mustalakkinen rusokaslaji. Se ei ole ruokasieni. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on väriltään sinimusta. Sieni kasvaa metsäteiden varsilla, kedoilla ja metsänreunoissa harvinaisena.

## Lähteet
Valkorusokas

**Valkorusokas** (*Entoloma sericellum*) on kupera kellanvalkoinen rusokaslaji. Rusokas ei kelpaa ruokasieneksi. Sen heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä heikosti punertaviksi. Sienen jalka on kellanvalkea. Sieni kasvaa ruohikkomailla, kedoilla, metsäteiden pientareilla ja metsänreunoissa kohtalaisen yleisenä.

## Lähteet
Silorusokas

**Silorusokas** (*Entoloma conferendum*) on kartiomainen punaruskea tai harmahtava rusokaslaji. Sen jalka on vaaleanruskea. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat myöhemmin punertaviksi. Rusokas ei ole ruokasieni, koska lähisuvussa on myrkyllisiä lajeja kuten isorusokas. Sieni kasvaa metsissä, kangasmailla ja nurmikoilla yleisenä koko Suomessa.

## Lähteet
Tatiana Guderzo

**Tatiana Guderzo** (s. 22. elokuuta 1984, Italia) on italialainen maantiepyöräilijä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Guderzo voitti pronssia Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisten naisten maantieajosta. Samojen kisojen aika-ajossa hän oli kahdestoista. Vuoden 2004 Veronan maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti maantieajossa hopeaa. Maailmanmestariksi hän polki vuoden 2009 Mendrision maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän saavutti maantieajon MM-pronssia Innsbruckissa 2018. 

Guderzo oli mukana myös Ateenan olympialaisissa 2004, jolloin hän saavutti sijat 21 (aika-ajo) ja 26 (maantieajo). Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli aika-ajossa 21:s ja maantieajossa 30:s, Rio de Janeirossa 2016 maantieajossa 14:s.

Guderzolla on kolme hopeaa nuorten alle 23-vuotiaiden pyöräilyn Euroopan mestaruuskisoista. Aika-ajossa hän oli toinen Moskovassa 2005 ja Heerlenissä 2006 sekä maantiepyöräilyssä Valkenburgissa vuonna 2006. 

Naisten "Italian ympäriajossa" Guderzo oli toinen vuonna 2013, kolmas 2010, neljäs 2008 ja 2011, viides 2007, kuudes 2015, seitsemäs 2006, 2009 ja 2012 sekä kahdeksas 2021. Hän sijoittui toiseksi Trofeo Alfredo Binda - Comune di Cittiglio -kilpailussa 2012, voitti Giro dell'Emilia Internazionale Donne Eliten 2017 ja oli kolmas Donostia San Sebastián Klasikoassa 2021. 

Guderzo kilpaili myös ratapyöräilyssä. Hän saavutti joukkuetakaa-ajossa MM-pronssia 2018. Hän voitti joukkuetakaa-ajon Euroopan-mestaruuden 2016 ja 2017 sekä sai EM-pronssia 2014.

## Ammattilaistallit

* 2005 Top Girls Fassa Bortolo Hausbrandt Caffe'
* 2006 Top Girls Fassa Bortolo Raxy Line
* 2007 AA Drink Cycling Team
* 2008 Gauss RDZ Ormu
* 2009 Gauss RDZ Ormu - Colnago (31.5. saakka)
* 2009 S.C. Michela Fanini Record Rox (1.6. alkaen)
* 2010 Team Valdarno
* 2011 S.C. MCipollini - Giampenini 
* 2012 MCipollini - Giampenini
* 2013 MCipollini - Giordana
* 2014 Ale Cipollini
* 2015 Hitec Products - UCK
* 2016 Hitec Products - UCK
* 2017 Lensworld-Kuota
* 2018 Hitec Products (20.6. saakka)
* 2018 Bepink (2.7. alkaen)
* 2019 Bepink
* 2020 Alé BTC Ljubljana
* 2021 Alé BTC Ljubljana
* 2022 Top Girls Fassa Bortolo

## Lähteet
Kääpiölahorusokas

**Kääpiölahorusokas** (*Pluteus podospileus* syn. *P. minutissimus*) on lahorusokkaisiin kuuluva kupera, mustanruskea ja samettilakkinen sienilaji. Sen heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punertaviksi. Jalka on vaalean tummasuomuinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa laholla lehtipuulla multamailla. Se on Suomessa harvinainen.

## Lähteet
Koivulahorusokas

**Koivulahorusokas** (*Pluteus cervinus* syn. *P. atricapillus*) on kupera ruskea tai ruskeanmusta lahorusokaslaji. Sen jalka on valkoinen. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä valkoiset ja vanhemmiten punertavat. Se kasvaa yleisenä laholla lehtipuulla koko Suomessa. Rusokkaita ei läntisessä Euroopassa suositella käytettäväksi ruokasienenä. Venäjällä sanotaan, että länsimaiset vieroksuvat sienen retikkamaista tuoksua. Siellä sientä käytetään yleisesti keitettynä, suolassa tai marinadissa. 

## Lähteet
Pajulahorusokas

**Pajulahorusokas** (*Pluteus salicinus*) on kupera, siniharmaa lahorusokaslaji. Sieni on lievästi myrkyllinen, siinä on samanlaisia huumaavia aineita kuin esimerkiksi suippumadonlakissa. Heltat ovat aluksi vaaleat ja myöhemmin punertavat. Sienen jalka on valkoinen tai joskus sinivihreä. Sieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa laholla lehtipuulla yleisenä Etelä-Suomessa, pohjoisessa harvinaisena.

## Lähteet
Kangasrusokas

**Kangasrusokas** (*Entoloma cetratum*) on kellomainen kellanruskea rusokaslaji. Sen heltat ovat likaisenvaaleat ja muuttuvat myöhemmin ruskeiksi tai punertavansävyisiksi. Sienen jalka on likaisenvalkoinen. Sieni kasvaa havumetsien sammalikoissa ja niityillä. Laji on sirkumpolaarinen eli esiintyy koko pohjoisen pallonpuoliskon alueella. Se on yleinen koko Suomessa. Sieni ei kelpaa ruoaksi, koska rusokkaissa on myrkyllisiä lajeja kuten isorusokas.

## Lähteet
Kurkkurusokas

**Kurkkurusokas** (*Entoloma hirtipes*) on kellomainen, punaruskea tai harmaan-okransävyinen rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi harmaanvalkeat ja saavat sienen vanhetessa punertavaa vivahdetta. Sienen jalka on ohut, vaalea ja jauhoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa havumetsien sammalikoissa ja ruohikoissa kalkkimailla. Kurkkurusokasta ei tavata Suomessa.

## Lähteet