Siperianhusky

**Siperianhusky** (, ) on pystykorvaisiin koiratyyppeihin kuuluva rekikoirarotu, joka on alun perin kotoisin Siperiasta. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty *Canis sibericus*. Vuosina 2021–2025 Suomessa rekisteröitiin vuosittain 500–700 siperianhuskya vuosittain ja vuonna 2025 rotu oli 14. suosituin koirarotu Suomessa.

## Ulkonäkö

Siperianhusky on keskikokoinen nopeasti ja keveästi liikkuva koira, jolle liikunta on luonteenomaista ja vaivatonta. Runko on tiivis ja hieman korkeuttaan pidempi. Rodun ihanne on sopusuhtainen yleisvaikutelma, ei vähääkään liian raskas- tai kevytpiirteinen. 

Huskyn pää on sopusuhtainen, päälaki pyöristynyt ja kallo silmiä kohti kapeneva. Myös kuono kapenee kärkeä kohti. Pystyt korvat ovat korkealle kiinnittyneet ja tuuhea häntä riippuu levossa, mutta kaartuu sirppinä selän päälle koiran ollessa tarkkaavainen. Siperianhuskyn silmät ovat mantelinmuotoiset ja hieman vinoasentoiset. Väriltään ne voivat olla siniset, ruskeat, sekaväriset ja usein ne ovat keskenään eri väriset.

Kirsun väritys on punaisilla yksilöillä maksanruskea; soopeleilla, riistanvärisillä, harmailla ja mustilla yksilöillä musta; puhtaanvalkoisilla yksilöillä joko lihanvärinen, maksanruskea tai musta. Myös ns. "lumikirsu" eli osittain vaalentunut kirsu sallitaan.  

Karvapeite on keskipitkää, peitinkarva suoraa ja rungonmyötäistä niin, että ääriviivat erottuvat hyvin. Pohjavilla on erittäin tiheää ja pehmeää. Tiheä karvapeite, pystyt korvat ja tuuhea häntä antavatkin sille pohjoisen rodun leiman. Karvanlähtöaika on kaksi kertaa vuodessa, jolloin karvaa irtoaa runsaasti.

Aiemmin rodulla sallittiin kaikki väritykset, mutta rotumääritelmää on sittemmin muutettu. Nykyisin FCI – ja samalla Suomen Kennelliitto – hyväksyy valkoisen, punaisen, soopelin, riistanvärin, harmaan ja mustan. Kyseiset värit voivat esiintyä joko yksivärisinä tai eri tavoin sävyttyneinä, mukaan lukien valkoiset merkit ja kirjavuus. Brindle ja merle ovat värivirheitä, jotka luetaan hylkääviksi virheiksi.

Urosten säkäkorkeus vaihtelee 53,5–60 cm ja paino 20,5–28 kg välillä; nartuilla vastaavat mitat ovat 50,5–56 cm ja 15,5–23 kg. Painon tulee olla sopusoinnussa korkeuden kanssa. Vähääkään liian ylipainoinen tai raskasluustoinen vaikutelma on virhe.

## Luonne ja käyttäytyminen
Siperianhusky vaatii paljon liikuntaa ja aktiviteetteja. Valppaus, innokkuus ja seurallisuus tekevät siitä miellyttävän seuralaisen ja rekikoiran. Siperianhusky pärjää sekä ulko- että sisäkoirana, mutta molemmissa tapauksissa tulee muistaa tarjota sille riittävästi aktiviteettia ja tekemistä. Vahtimisviettiä siperianhuskylla ei ole, eikä se ole epäluuloinen vieraita kohtaan, mutta tietty pidättyväisyys ja omanarvontunto kuuluvat huskyn luonteeseen. Siperianhusky ei kuitenkaan saa olla arka eikä koskaan aggressiivinen. Valjakossa vetäminen on erittäin suositeltavaa liikuntaa siperianhuskylle, sillä se on rodulle luontaista toimintaa.

## Alkuperä

Siperianhusky polveutuu alun perin koillissiperialaisten alkuperäiskansojen tšuktšien, inuitien, korjakkien, eveenien, itelmeenien ja tunguusien rekikoirista. Vetokoirina valjakoissa käytettiin kunkin alueen omaa koirakantaa. Myöhemmin osa näistä rekisteröitiin virallisiksi roduiksi, joista tunnetuin on siperianhusky.

Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus on ollut toimia vetoeläimenä arktisilla alueilla. Koiravaljakkoja ovat käyttäneet työssään muun muassa metsästäjät, hylkeenpyytäjät, kalastajat, posti, poliisi ja rajavartiosto.

1900-luvun alussa Alaskaan tuodut siperianhuskyn esi-isät tuotiin Tšuktšien niemimaalta. Siperianhuskyt ovat rekikoirina ennen kaikkea kestäviä ja puhdasrotuisista arktisista rekikoirista nopeimpia. Kun siperianhusky tuotiin Amerikkaan, siellä raskaampiin rekikoiriin tottuneet koira-ajajat eivät aluksi uskoneet rodun kykyihin. Siperianhusky oli pieni paikallisiin vetokoiriin verrattuna, mutta se osoittautui kestäväksi rekikoiraksi. 

Siperianhusky jalostettiin Yhdysvalloissa nykyiseen muotoonsa ja rodun alkuaikoina siihen sekoittui inuitien malamuutti-rekikoiria. Rotumääritelmä kirjoitettiin Yhdysvalloissa 1930-luvulla. Rotu on levinnyt joka puolelle maailmaa ja se tunnetaan ennen kaikkea hyvänä rekikoirana. Suomessa ensimmäinen siperianhusky rekisteröitiin vuonna 1965.

## Terveys
Rodun keskimääräinen elinikä on noin 10 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet ja tapaturmat. Siperianhuskyn tyypillisimpiä terveysongelmia ovat muutamat silmäsairaudet sekä epilepsia.

Luustollisesti huskyt ovat melko terveitä, ja niillä esiintyy hyvin vähän esimerkiksi lonkkadysplasiaa. Vuosina 2011–2025 tutkituilla siperianhuskyilla 90 %:lla oli terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A ja B). Siperianhuskylla esiintyy jonkun verran erilaisia silmäsairauksia. Merkittävimpiä ovat kaihi sekä glaukooma. Koirilla glaukoomassa silmänpaine nousee kivuliaasti ja usein johtaa silmän poistamiseen. Huskyilla esiintyy jonkun verran myös epilepsiaa.

Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa. Siperianhuskyt ovat yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoisen koirarodun sisäsiittoisuusluku oli hieman alle 10 %. Täysin eri sukulinjoista peräisin olevien serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 6,25 % ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on vastaavasti 25 %, mikä on melkein sama, mitä keskimääräisellä koirarodulla on havaittu geenitutkimuksissa. Siperianhuskyn jälkeläisen luku on geenitutkimuksissa ollut 26 %.

## Katso myös

* Alaskanmalamuutti
* Samojedinkoira

## Lähteet
*Suomalainen Siperianhusky -seura ry
*Siperianhusky.net
*KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Kennelliiton rotumääritelmä