open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paijaaminen

**Paijaaminen** on fyysinen hellyydenosoittamisen muoto, jossa paijaamisen kohteena olevaa ihmistä tai eläintä voidaan koskettaa kuten silittää eri paikoista, halata, rutistaa varovasti, taputtaa hiljaa kädellä, keinutella kevyesti, hyssytellä, suukottaa ja pitää tiukasti sylissä.

## Paijaaminen parisuhteessa
Paijaaminen liitetään useimmiten ihmisten käyttäytymiseen, mutta eläimillä esiintyy usein vastaavanlaista käytöstä. Parisuhteessa paijaamisen määrä riippuu osapuolten mieltymyksistä. On myös ihmisiä, jotka eivät tunne tarvetta tämäntyyppiseen fyysiseen läheisyyteen.

## Lasten paijaaminen
Parisuhteen ulkopuolella paijaaminen kohdistuu usein pikkulapsiin. Tällöin paijaajana ovat yleensä lapsen vanhemmat tai sisarukset, mutta joskus myös ulkopuoliset henkilöt. Pikkulapset useimmiten pitävät paijattavana olemisesta, mutta kasvaessaan he saattavat jossain vaiheessa ruveta hylkimään muiden ihmisten taholta tulevaa paijaamista sekä muita hellyydenosoituksia. Paijaaminen liittyy usein myös paijattavan lohduttamiseen. Tätä tapahtuu usein silloin, kun pienet lapset satuttavat itseään tai heillä on muita murheita ja rupeavat itkemään.

## Eläinten paijaaminen

Ihminen voi myös helliä eläimiä. Tällöin on usein kyse kiintymyksestä eläintä kohtaan tai hellyydenosoittamisen tarpeesta. Esimerkiksi kissa osoittaa mieltymystään omistajaa kohtaan kehräämällä. Eläinten suhtautuminen vaihtelee kuitenkin lajeittain sekä yksilöittäin. Ihmisen kanssa muutenkin paljon kommunikoivat eläimet, kuten esimerkiksi koirat ja kissat, pitävät yleensä paijaamisesta.

## Katso myös
*Kädestä kiinnipitäminen
*Halaaminen
Milton Obote

**Apollo Milton Obote** (28. joulukuuta 1925 – 10. lokakuuta 2005 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli Ugandan pääministeri vuosina 1962–1966 ja presidentti vuosina 1966–1971 sekä uudelleen vuosina 1980–1985. 

Obote syntyi vuonna 1925 pienessä Akokoron kylässä, missä hänen isänsä oli kyläpäällikkö. Hän pääsi Makereren yliopistoon opiskelemaan kauppatieteitä, mutta ei koskaan valmistunut. Hän osallistui opiskeluaikana langojen kansallista itsetuntoa herättelevään liikehdintään. Opintojensa jälkeen hän työskenteli Keniassa ja osallistui ammattiyhdistysliikkeeseen ja paikalliseen Kenya African Party -puolueeseen. 

Hän kehitti poliittisia taitojaan Keniassa ennen kuin palasi keskelle itsenäistymispyrkimyksiä vuonna 1957  perustamaan Ugandan kansalliskongressipuolueen. Valmistautuessaan itsenäistymiseen hän ohitti hallitsevan baganda-heimon puolueet ja solmi liiton monarkistisiiven kanssa Kabaka (kuningas) Mutesa II:n alaisuudessa. Mutta neljä vuotta myöhemmin hän oli ajanut kuninkaan maanpakoon ja asettunut toimeenpanevaksi presidentiksi. Sadat bagandat kuolivat yrittäessään puolustaa johtajaansa. Valtaan päästyään Obote perusti yksipuoluevaltion muiden Afrikan sen aikakauden johtajien tavoin. Hänen tulkintansa sosialismista tarkoitti vahvaa keskushallintoa. Uhkaessaan kansallistaa yritykset hän menetti Britannian tuen.

Oboten ensimmäisen kauden aikana Uganda oli suhteellisen vakaa ja vaurastui taloudellisesti. Hän oli kuitenkin hankkinut monia vihollisia alamaistensa keskuudessa, ja Oboten osallistuessa vuoden 1971 Kansainyhteisön konferenssiin Singaporessa  armeijan komentaja, tuleva sotilasdiktaattori Idi Amin syöksi hänet vallasta, ja Obote lähti maanpakoon Tansaniaan.

Obote nousi presidentiksi jälleen vuonna 1980. Toista valtakautta synkensivät taloudellinen ahdinko ja maan sisällissota. Amnesty International ja Kansainvälinen Punainen risti raportoivat ihmisoikeusloukkauksista.

Vuonna 1985 Obote syrjäytettiin toistamiseen sotilasvallankaappauksella. Hän lähti maanpakoon Keniaan ja myöhemmin Sambiaan. Vuonna 2005 Obote kuoli munuaisvaivoihin Johannesburgissa Etelä-Afrikassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ugandan kauhu Milton Obote, Yle podcast
Romuluslaiset

**Romuluslaiset** (joskus myös **romulanit** tai **romulaanit**, ) ovat Romuluksen tähti-imperiumin keskusplaneetan Romuluksen asukkaita *[[Star Trek]]* -televisiosarjoissa ja elokuvissa. Alkuperäisessä sarjassa romuluslaiset olivat klingonien ohella Yhdistyneiden Planeettojen Federaation päävastustajia kylmässä sodassa. 

Romuluslaiset ovat hyvin läheistä sukua vulkanuslaisille. Vulkanuslaisen filosofin Surakin filosofian aiheuttamien ristiriitojen vuoksi pieni toisinajattelijoiden ryhmä muutti Romulukselle ja orjuutti sen kuun Remuksen asukkaat remaanit.

Romuluslaiseen filosofiaan kuuluu salaperäisyys ja kylmäpäisyys, jota monet muut pitävät petollisuutena ja salamyhkäisyytenä.

Noin sata vuotta ennen sarjan tapahtumia ihmiset törmäsivät ensimmäistä kertaa romuluslaisiin ja pian alkoi Maan-Romuluksen Sota. Sota käytiin kokonaan avaruudessa ja rodut eivät missään vaiheessa tavanneet toisiaan kasvotusten, eikä tuon aikaisissa aluksissa ollut videokommunikaatiotakaan. Pian sodan jälkeen Federaatio perustettiin ja Federaation ja Romuluksen Tähti-Imperiumin rajalle perustettiin neutraali vyöhyke jonka ylittämistä molempien osapuolten tapauksessa pidetään sotatoimena. 

Romuluslaiset esiintyivät Star Trekissä ensimmäisen kerran alkuperäisen sarjan jaksossa *Kauhun tasapaino* (*Balance of Terror*). Tarinassa yksi navigointiupseereista, jonka esi-isä oli kaatunut taistelussa romuluslaisia vastaan, syyttää Spockia salailusta. Tämä myöntää epäilleensä, että romuluslaiset olisivat vulkaanialkuperää. Ennen Surakin kautta vulkaanit olivat julmia valloittajia, joista Spock käytti poikkeuksellisen vahvaa ilmaisua *"raakalaisia jopa Maan mittapuulla"*. Vulkanuslaisten joukosta muodostui Remuksen valloittajien ryhmä, ja välit kotiplaneettaan katkesivat pitkiksi ajoiksi. Toisinajattelijoiden ryhmä kehittyi omaan suuntansa samaan aikaan kun vulkaanit rauhanomaistuivat Surakin oppien myötä. 

Vahvistus tälle kaukaiselle sukulaisuudelle saatiin, kun Enterprise sieppasi pakenevan Romuluksen aluksen lähettämän sanoman, jossa aluksen miehistö näkyi. 

Romuluslaiset tunnetaan myös romuluslaisesta oluesta, väriltään sinisestä alkoholijuomasta joka saa humalan aikaan todella nopeasti. Juoma on Federaatiossa laitonta mutta tästä huolimatta sarjan päähahmoja nähdään useaan otteeseen nauttimassa sitä. 

## Lähteet
Salvatore Quasimodo

**Salvatore Quasimodo** (20. elokuuta 1901 Modica, Sisilia, Italia – 14. kesäkuuta 1968 Napoli, Italia) oli italialainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon 1959. Hän on Italian tunnetuimpia 1900-luvun runoilijoita.

Quasimodo syntyi Modicassa lähellä Syrakusaa. Hän opis insinööriksi ja kävi teknillistä koulua Syrakusassa ja jatkoi korkeakoulussa Roomassa. Siellä hän luki samaan aikaan yliopistossa latinaa ja kreikkaa. Taloudellisista syistä hänen oli jätettävä opintonsa kesken ja pestauduttava pikkuvirkamieheksi. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi vuonna 1930. 

Quasimodo käänsi italiaksi sekä kreikkalaisia ja roomalaisia klassikoita että Shakespearea, Molièrea ja modernimpia runoilijoita, kuten Nerudaa.

## Suomennetut teokset
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Salvatore Quasimodo,  Luettelo Quasimodon suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston päivittyvä runotietokanta.
Giórgos Seféris

**Giórgos** (tai **Giórgios**) **Seféris** (; 13. maaliskuuta 1900 Smyrna – 20. syyskuuta 1971 Ateena), oikea nimi **Geórgios Seferiádis** (Γεώργιος Σεφεριάδης), oli kreikkalainen runoilija ja diplomaatti. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon 1963. Hän toimi maansa suurlähettiläänä Ankarassa ja Lontoossa.

Seféris syntyi Smyrnassa (nykyinen İzmir Turkissa) ja muutti perheensä kanssa Pariisiin vuonna 1918. Siellä hän opiskeli yliopistossa ja kiinnostui kirjallisuudesta. Palattuaan Kreikkaan vuonna 1925 hän pääsi ulkoministeriöön töihin. Seféris oli maanpaossa maansa hallituksen kanssa toisen maailmansodan aikana. 

Seférikseen vaikuttivat voimakkaasti mm. T. S. Eliot ja Ezra Pound. Vuonna 1952 hän kävi ensimmäistä kertaa Kyproksella, ja rakastui saareen, joka muistutti hänen lapsuusmaisemiaan. Tämä vaikutti sekä hänen myöhäiseen runouteensa että poliittiseen toimintaansa.

Vuonna 1969 Seferis tuomitsi Kreikan sotilasvallankaappauksen ja juntan.

## Suomennettuja kokoelmia
* *Mithistórima* Eeva-Liisa Mannerin valikoimassa *Niin vaihtuivat vuoden ajat*, Helsinki: Tammi 1964.
* *Kuusitoista haikua* Kari Aronpuron kokoelmassa *Kalpea aavistus verenkierrosta : merkkijonoja*, Kemi: K. Aronpuro 1977
* *Kolme salaista runoelmaa* (*Tría krifá piímata*, 1966) 

## Katso myös
* Luettelo Giórgos Seférisin suomennetuista runoista antologioissa ja kirjallisuuslehdissä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Giorgos Seferis,  Päivittyvä luettelo suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta
* Karmela Belinki, Nobelistit Seferis ja Elytis – Homeroksen unohdetut perilliset 1996 Yle.fi. – Sivun alalaidassa myös Seferisin elämää ja uraa käsittelevä Juha Virkkusen ohjelma Nobel-palkinnon myöntämisen aikaan 1963. (Radio-ohjelmat kuunneltavissa, julkaistu 2013.)
T Tauri -assosiaatio

**T Tauri-assosiaatio** (T Tau-assosiaatio) tai T-assosiaatio on nuori tähtijoukko, joka koostuu
hyvin nuorista suurin piirtein Auringon massaisista T Tauri -tähdistä.
Assosiaatioiden tapaan T Tauri -assosiaatiot hajoavat aikanaan. Aurinko on ollut joskus jonkun hajonneen assosiaation jäsen. Esimerkkejä T Tauri -assosiaatioista ovat Ajomiehen T-assosiaatio, TW Hydrae -assosiaatio, Vela T1 ja T2 Purjeessa.

T Tauri -tähtiä löytyy myös muista assosiaatioista, esimerkiksi Skorpionin-Kentaurin OB-assosiaatiosta on löytynyt 2000 T Tauri -tähteä.
Ekliptika

**Ekliptika** on näennäisesti ajateltuna Auringon keskimäärin kulkema vuotuinen rata taivaankannen ympäri. Todellisuudessa ekliptika on maapallon kiertoradan taso. Maapallon akselin kallistuman vuoksi se on 23,4 asteen kulmassa taivaanekvaattoriin nähden. Aurinkokunnan muiden planeettojen kiertoradat ovat melkein samassa tasossa, joten niiden kulkemat näennäiset radat sijaitsevat lähellä ekliptikaa. Eläinradan tähtikuviot ovat juuri tästä syystä tärkeässä asemassa astrologiassa. Taivaalla Aurinko ja planeetat näyttävät vaeltavan näiden tähtikuvioiden läpi.

Nimi ”ekliptika” juontuu menetelmästä, jolla ekliptika muinoin määriteltiin. Siinä taivaankanteen merkittiin kohdat, joissa auringonpimennysten (*eclipsis solis*) havaittiin kulloinkin tapahtuvan. Itse auringonpimennys tapahtuu, kun Kuu leikkaa ekliptikan kohdassa, jossa Aurinko kyseisenä hetkenä sattuu sijaitsemaan. Kuun käyttämä rata on noin viiden asteen kulmassa ekliptikaan nähden, joten joka kuukausi näin ei tapahdu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Yasunari Kawabata

**Yasunari Kawabata** (; 14. kesäkuuta 1899 Osaka – 16. huhtikuuta 1972 Zushi) oli japanilainen kirjailija, joka tunnetaan lyyrisestä ja hienovaraisesta proosastaan. Hän oli ensimmäinen japanilainen, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1968.

## Elämä ja ura

Yasunari Kawabata syntyi Osakassa lääkäriperheeseen vuonna 1899. Hän menetti isänsä ollessaan kaksivuotias, ja äitinsä seuraavana vuonna. Kawabata kasvoi maaseudulla isovanhempiensa hoivissa. Hän menetti myös isosiskonsa ollessaan 10-vuotias, ja isoisänsä ollessaan 15-vuotias. Nämä varhaiset menetykset vaikuttivat syvästi Kawabatan elämään ja hänen kirjalliseen tyyliinsä. 

Kawabata aloitti opiskelut Tokion keisarillisessa yliopistossa vuonna 1920 ja valmistui vuonna 1924, pääaineenaan kirjallisuus. Hänen läpimurtoteoksensa oli novelli ”Izu no odoriko” (’Izu-tanssijatar’), joka julkaistiin Kawabatan ja Yokomitsu Riichin perustamassa kirjallisuuslehdessä *Bungei Jidai* vuonna 1926. Se kertoo yksinäisestä yliopisto-opiskelijasta, joka etsii lohtua ja ystävyyttä kiertävän tanssijattaren seurasta.
  
Kawabatan proosa on niukkaa ja runollista. Kawabata oli Japanin Pen-klubin puheenjohtaja ja edisti japanilaisen kirjallisuuden käännöksiä länsimaisille kielille. Hän kirjoitti tekstinsä seisoma-asennossa. Vuonna 1953 Kawabatasta tuli Japanin taideakatemian jäsen.

Kawabata tuomitsi itsemurhat Nobel-palkintopuheessaan, mutta silti itse mahdollisesti teki itsemurhan neljä vuotta myöhemmin vuonna 1972. Itsemurhaan ryhtyminen saattoi johtua hänen ystävänsä, japanilaiskirjailija Yukio Mishiman itsemurhasta, josta Kawabatan sanottiin nähneen painajaisia yli 300 kertaa peräkkäin. Lisäksi Kawabatan terveys oli jo pitkään ollut huono, sillä hän kärsi Parkinsonin taudista. Kawabatan leski ja läheiset ystävät eivät ole kuitenkaan hyväksyneet ajatusta itsemurhasta. He katsovat, että kuolema oli onnettomuus. Tätä tukee se, ettei Kawabata jättänyt minkäänlaista viestiä läheisilleen. 

## Suomennettuja teoksia

* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ivo Andrić

**Ivo Andrić** (9. lokakuuta 1892 – 13. maaliskuuta 1975) oli jugoslavialainen, serbokroaatiksi kirjoittanut kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1961. Hänen tuotantonsa muodostuu romaaneista, novelleista, lyriikasta ja esseistä.

Andrić syntyi Trávnikin kylässä nykyisessä Bosnia ja Hertsegovinassa. Hänen isänsä kuoli pojan ollessa kolmevuotias, ja poika muutti äitinsä kanssa Višegradiin. Hän kävi koulunsa Višegradissa ja Sarajevossa, ja aloitti yliopisto-opinnot Zagrebissa mutta siirtyi Wieniin. Andrić liittyi nuorbosnialaisten liikkeeseen, jossa harrastettiin itsenäisyyspyrkimysten ohella kirjallisuutta. Kun liikkeen jäsen Gavrilo Princip ampui Sarajevon laukaukset, Andrić pidätettiin salaliittoon osallisena ja vapautettiin vasta 1917.

Andrić on ehkä paras esimerkki jugoslavialaisesta identiteetistä, ja hän oli serbokroatian kielen puolestapuhuja. Hän syntyi ja kasvoi Bosniassa, aloitti kirjoittamisensa kroatiaksi, mutta Serbien, Kroaattien ja Sloveenien kuningaskunnan perustamisen jälkeen vaihtoi kirjoituskielensä ekaaviseksi murteeksi, jota pidetään leimallisesti serbikielenä. Jugoslavian hajoamisen jälkeen sen seuraajamaiden kirjallisuuspiirejä on ravistellut kysymys siitä kenelle Andrić ”kuuluu”.

Andrićin kyynisiä sitaatteja lainataan monin paikoin ajatelmakirjoissa ja blogien mottoina. ”Jumala varjele meitä maineelta, kuuluisien henkilöiden vierailulta ja suurtapahtumilta” (kirjasta *Konsulit*).

Andrić toimi 1920- ja 1930-luvuilla diplomaattitehtävissä. Toisen maailmansodan alkaessa hän työskenteli lähettiläänä Berliinissä. Jugoslavian saksalaismiehityksen aikana hän puutteessa ja syrjään vetäytyneenä kirjoitti kolmiosaisen bosnialaistrilogian, jonka pääteos on *[[Drina-joen silta]]*. 1950-luvulla hänen tuotantonsa alkoi tulla tunnetuksi kautta Euroopan.

## Suomennetut teokset
* *[[Drina-joen silta|Drina-joen silta: Višegradin kronikka]]*, suomentaneet Aira Sinervo ja Elvi Sinervo, Tammi 1960, KK nro 31, alkuteos: *Na Drini ćuprija* 
* *[[Neiti (romaani)|Neiti]]*, suom. Aarno Peromies, Tammi 1961, KK nro 39, alkuteos: *Gospođića*
* *[[Konsulit (romaani)|Konsulit]]*, suom. Elvi Sinervo, Tammi 1962, KK nro 44, alkuteos: *Travnička hronika* 
;Novellit
* Visiirin norsu: pienoisromaani, antologiassa *Nobel-kirjailijat: maailmankirjallisuuden mestarit. 4*. Helsinki: Otava: Valitut palat 1977 
* Tyrmässä, suom. Aarno Peromies. teoksissa:
** *27 Nobel-kertojaa*, toim. Jarl Hellemann, Helsinki: Tammi 1987 
** *21 nobel-kirjailijaa*. Jarl Helleman (toim.) Helsinki: Tammi 1962 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ivo Andrić -sivu
Dmitri Ivanovitš

**Dmitri Ivanovitš** (, myös Дмитрий Угличский, *Dmitri Uglitški*; 29. lokakuuta (J: 19. lokakuuta) 1582 Moskova, Moskovan Venäjä – 25. toukokuuta (J: 15. toukokuuta) 1591 Uglitš, Moskovan Venäjä) oli Venäjän tsaarin Iivana IV Julman ja tämän epävirallisen kuudennen vaimon Maria Fjodorovna Nagajan poika, joka kuoli hämärissä oloissa veljensä Fjodor I:n hallitsijakaudella. Myöhemmin niin sanottuna sekasorron aikana Venäjällä ilmaantui useita ”Vale-Dmitrejä” eli vallantavoittelijoita, jotka väittivät olevansa hengissä säilynyt Dmitri Ivanovitš.

## Elämä ja kuolema
Dmitri oli mahdollisesti veljensä Fjodor I:n laillinen kruununperijä, tosin ortodoksinen kirkko hyväksyi vain kolme avioliittoa, ja Maria Nagaja oli Iivana IV:n seitsemäs vaimo. Iivana IV nai Maria Fjodorovna Nagajan vuonna 1580, mutta pian vaimosta tuli tsaarille epämieluisa. 

Fjodor I:n ollessa tsaarina tosiasiallinen hallitsija oli tämän lanko, pajari Boris Godunov. Fjodorin tultua valtaistuimelle vuonna 1584 Dmitri lähetettiin äiteineen apanaasikaupunkiinsa Uglitšiin. Dmitri kuoli 15. toukokuuta 1591 hämärissä olosuhteissa, joko tapaturmaisesti leikkiessään veitsenheittoa epilepsiakohtauksen aikana tai Boris Godunovin surmauttamana. Pojat olivat heittäneet veistä sisällä tähtäämällä mahdollisimman lähelle lattiaan piirrettyä viivaa. Silminäkijät todistivat, että tsarevitš kaatui veitsen kanssa kohtauksen aikana ja kun häntä yritettiin auttaa ylös, veitsi tunkeutui hänen kaulaansa. 

Poikansa ruumiin vierellä Maria Nagaja syytti Boris Godunovia tapahtuneesta ja nimesi murhan järjestäjiksi hovivirkamies Mihail Bitjagovskin, tämän pojan Danila Bitjagovskin ja veljenpojan Nikita Katšalovin sekä Osip Volohovin. Nagajan ja hänen sukulaistensa kutsusta kokoontuneet Uglitšin kaupunkilaiset kävivät käsiksi heihin ja Mihail Bitjagovskin läheiseen ystävään Danila Tretjakoviin. Kansa lynkkasi viisitoista väitettyä murhaajaa, mukaan lukien Mihail Bitjagovskin ja yhden Dmitrin leikkitovereista. Vasili Šuiskin johtama virallinen tutkinta päätyi siihen, että Dmitri oli puukottanut itseään kurkkuun. Myöhemmin Vasili Šuiski pyörsi puheensa ja väitti Boris Godunovin murhauttaneen Dmitrin.

Dmitri Ivanovitš haudattiin ensin Uglitšin Verikirkkoon. Hänen jäännöksensä siirrettiin vuonna 1606 juhlallisesti Arkkienkelin katedraaliin, johon vuonna 1628 hänelle pystytettiin näyttävä pyhäinjäännösalttari.

## Dmitrin äidin myöhemmät vaiheet

Dmitrin äitiä Maria Fjodorovna Nagajaa syytettiin lynkkauksista ja poikansa turvallisuuden laiminlyömisestä. Hänet pakotettiin tekemään luostarilupaus nimellä nunna Marfa ja hänet suljettiin kaukaiseen Vyksan Nikolaos Ihmeidentekijän erämaaluostariin Vologdan alueelle 30 kilometrin päähän nykyisestä Tšerepovetsista. Hänet kutsuttiin vuosina 1604 ja 1605 Moskovaan tunnistamaan Vale-Dimitrejä, joista jälkimmäisen tunnistamisen hän myöhemmin perui. Maria Nagaja kuoli Moskovassa vuonna 1610 ja hänet haudattiin Kristuksen taivaaseenastumisen luostarin katedraaliin Kremliin. Hänen jäännöksensä siirrettiin vuonna 1929 kirkon purkutöiden edellä Arkkienkelin katedraaliin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
François Mauriac

**François Mauriac** (11. lokakuuta 1885 Bordeaux, Ranska – 1. syyskuuta 1970 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun suurimmista katolisista kirjailijoista.

Mauriacin isä kuoli pojan ollessa puolitoistavuotias, ja hän kasvoi suojaisassa ympäristössä ensin äitinsä, myöhemmin nunnien koulun kasvattamana. Hän opiskeli kirjallisuutta Bordeaux’ssa ja Pariisissa, mutta jättäytyi pian vapaaksi kirjailijaksi.

Hän julkaisi nuorena ensin runokokoelmia, mutta hänen kutsumuksenaan oli kirjoittaa romaaneita. Romaania *Le Nœud de vipères* (1932) (*[[Käärmesolmu]]*) pidetään hänen mestariteoksenaan.

Mauriacin tuotantoon kuuluu 30 romaania, näytelmiä ja runoja. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli vastarintaliikkeen parissa, ja sodan jälkeen hän tuki de Gaullea. Hän kannatti Algerian itsenäistymistä.

Mauriac valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1933, ja hän sai 1952 Nobelin kirjallisuuspalkinnon.

Ranskan akatemia jakaa vuosittain Mauriacin nimeä kunnoioittavaa kirjallisuuspalkintoa Prix François Mauriac.

## Suomennetut teokset
**Le Baiser au lépreux* (1922) (*Pyhä suudelma*)
**Thérèse Desqueyroux* (1927) (*[[Myrkyttäjätär]]*, johon perustuvat elokuvat *[[Therese, myrkyttäjätär]]* ja *[[Thérèse D.]]*)
**Le Nœud de vipères* (1932) (*[[Käärmesolmu]]*)
**La Pharisienne* (1941) (*Täydellisyyden kudos*)
**L’Agneau* (1954) (*Karitsa*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Petri Liukkonen: François Mauriac, Author's Calendar
Jimmy Olsen

**James Bartholomew Jimberly "Jimmy" Olsen** on Teräsmies-sarjakuvissa esiintyvä sarjakuvahahmo ja taustahenkilö. Punahiuksinen, pisamakasvoinen nuorukainen työskentelee valokuvaajana ja osa-aikaisena toimittajana kuvitteellisessa *Daily Planet* -lehdessä. Olsenin kepposteleva luonne on tuottanut hänelle tuon tuostakin ongelmia lehden päätoimittajan Perry Whiten kanssa; Jimmy esimerkiksi kutsuu Whitea usein esimiehensä vihaamalla "Pomo" -lempinimellä. Olsenin vakioasuste on ruutupuku ja rusetti. 

Jimmy joutuu usein vaikeuksiin, jolloin hänen täytyy turvautua Teräsmiehen apuun. Hän on suunnitellut itselleen rannekellon joka pystyy tuottamaan äänen, jonka äänentajuuden vain Teräsmies ja koirat pystyvät kuulemaan. Jimmy on kuitenkin sisukas ja piloistaan huolimatta Perrykin arvostaa nuorta Olsenia, koska hänellä itselläänkin oli samantyyppinen nuoruus. Jimmy seurusteli lyhyen aikaa Lois Lanen nuoremman sisaren, Lucyn kanssa. 

Jimmy Olsen on Teräsmies-lehtien vakiojäsen sekä on esiintynyt myös useissa televisiosarjoissa, elokuvissa, radiokuunnelmissa ja piirretyissä. Hänellä oli myös oma lehtensä **Superman's pal Jimmy Olsen** 1950–70 -luvuilla ja juuri tässä lehdessä tapahtui Teräsmiehen ehkä vaarallisimman vihollisen, Darkseidin, ensiesiintyminen. Metropolisissa Olsen tunnetaan lempinimellä *"Teräsmiehen kaveri"* (Superman's pal). Jimmy Olsenin esi-isä *Sven Olsen* oli pohjoismaalainen, joka muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1815.

## Ensiesiintyminen
Jimmy Olsenin ensiesiintymisestä on monenlaista tietoa. Jerry Siegel ja Joe Shuster loivat kovasti Jimmyn oloisen hahmon jo Action Comicsin numeroon 6 (1938) mutta hahmoa ei nimetty vielä Olseniksi vaan yksinkertaisesti toimistopojaksi [office boy]. Nimi Jimmy Olsen esiintyi ensimmäisen kerran radiokuunnelmassa (kryptoniitti esimerkiksi debytoi samassa radio-ohjelmassa) 1940-luvun alussa ja ensimmäisen kerran Olsen -niminen nuorimies seikkaili sarjakuvissa todennäköisesti vuonna 1941 **The Archer**-nimisessä tarinassa.

## Muussa mediassa
Injustice-maailmaan sijoittuvassa sarjakuvatarinassa Jimmy Olsen on ottamassa kameralla valokuvia satamassa Jokerin konnista, kun Jokeri yllättäen ilmestyy paikalle ja ampuu luodin Jimmyn kameran linssin läpi tappaen Jimmyn. Myöhemmin Teräsmies löytää Jimmyn ruumiin järkyttyen suuresti tämän kuolemasta.

### Näyttelijät
* Tommy Bond (*Superman* 1948–49)
* Jack Larson (*Adventures of Superman* 1952)
* Marc McClure (''Teräsmies''-elokuvat (1978–87), näytteli Jimmyä myös elokuvassa *[[Supertyttö]]*)
* Michael Landes (*[[Teräsmieheni]]*)
* Aaron Ashmore (*[[Smallville]]* 2006-2009) (kyseessä ei ollut sarjakuvista tuttu Jimmy Olsen, vaan tämän isoveli, josta käytettiin Jimmy -lempinimeä) (Ashmore esitti oikeaa Jimmy Olsenia vuoteen 2018 sijoittuvassa kohtauksessa)
* Sam Huntington (*[[Superman Returns]]* 2006)
* Michael Cassidy (*[[Batman v Superman: Dawn of Justice]]* 2016)
* David Kaufman (**, äänirooli)
* Skyler Gisondo (DC Universe, 2025–)
Esipolvitaulu

**Esipolvitaulu** on kaavio suvun lapsi-vanhempi -suhteista ajallisesti historiaan päin. Esipolvitaulun yhden henkilön tiedoissa on tavallisesti nimi, syntymäaika ja -paikka sekä kuolinaika ja -paikka (jos sellainen on olemassa).

Koska jokaisella ihmisellä on yksi (biologinen) isä ja yksi (biologinen) äiti, suhdekaavio on rakenteeltaan binääripuu. Esipolvitaulun syvyyttä mitataan (suku)polvissa. Edellä mainitusta lapsi-vanhempi -suhteen rakenteesta johtuen esivanhempien määrä yhdellä polvitasolla n on 2n ja henkilöiden kokonaismäärä polvitasolle 1 + 2 + 4 + 8 + 16 + ... = 2n+1-1 silloin, kun lähtöhenkilö (koetti) merkitään tasoksi 0. Esimerkiksi kymmenen esipolven esivanhempien määrä on 210+1-1 = 2047 henkilöä. Kun ajassa mennään tarpeeksi kauas, ihmiskunta ei laajene määrättömästi vaan supistuu: samat esipolvihaarat toistuvat yhä useammin esipolvitaulussa.

## Katso myös
* Jälkipolvitaulu
Binääripuu

**Binääripuu** on tietojenkäsittelytieteessä käytetty järjestetty puumainen tietorakenne, jonka jokaisella solmulla voi olla enintään kaksi *lapsisolmua*. Yleensä näitä lapsisolmuja kutsutaan nimillä vasen ja oikea. Solmua, jolla ei ole yhtään lapsisolmua kutsutaan *lehdeksi*. 

Binääripuiden yleisin käyttötapa ovat binääriset hakupuut sekä binääriset keot.

## Binääripuun määritelmä

Suunnattu kaari liittää vanhemman lapseen.

Solmu, jolla ei ole lapsisolmuja, on *lehtisolmu*.

Solmun *n* syvyys on matka juuresta solmuun. Joukkoa solmuja tietyllä syvyydellä kutsutaan joskus *tasoksi*.

Solmun *n* korkeus on matka solmusta sen kaukaisimpaan lehteen.

Solmuja, joilla on yhteinen vanhempi, kutsutaan *sisaruksiksi*.

Jos on olemassa polku solmusta *p* solmuun *q*, niin *p* on *q:n* esivanhempi ja *q* on *p:n* *jälkeläinen*.

Solmun koko on sen jälkeläisten lukumäärä solmu itse mukaan lukien.

## Binääripuiden tyypit

*Binääripuu* on juurellinen puu, jossa jokaisella solmulla on enintään kaksi lasta.

*Kokonainen* tai *aito binääripuu* on juurellinen puu, jossa jokaisella solmulla on nolla tai kaksi lasta.

*Täydellinen binääripuu* on juurellinen puu, jossa jokainen lehti on samalla syvyydellä. Toisen määritelmän mukaan täydellinen binääripuu on puu, jolla on jokainen taso alinta lukuun ottamatta täynnä ja alimman tason lehdet on järjestetty vasemmalle. Tällaista binääripuuta kutsutaan usein *melkein täydelliseksi binääripuuksi*.
Gabriela Mistral

**Gabriela Mistral**, oikealta nimeltään **Lucila de María del Perpetuo Socorro Godoy Alcayaga**, (7. huhtikuuta 1889 – 10. tammikuuta 1957) oli chileläinen runoilija, diplomaatti ja feministi, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1945 ensimmäisenä espanjalais-amerikkalaisena kirjailijana. Hän kirjoitti voimakastunteista lyriikkaa. Hänen runojensa keskeisiä teemoja ovat rakkaus, äidinrakkaus, kipeät henkilökohtaiset muistot sekä suru ja toipuminen. 

Mistral oli opettaja, joka alkoi kirjoittaa runoja elettyään intohimoisen romanssin rautatieläisen kanssa. Romanssi päättyi miehen itsemurhaan. Mistral vaikutti Chilen ja Meksikon koulujärjestelmien kehittymiseen, toimi maansa konsulina Euroopassa ja opetti Yhdysvaltojen yliopistoissa.

Kirjailijan merkittävyyttä osoittaa, että Chilessä julistettiin hänen kuolemansa jälkeen maansuru. Chileläinen kulttuuri- ja opetusansioiden saralla myönnettävä ritarikunta, Gabriela Mistralin koulutus- ja kulttuuriritarikunta, on nimetty Mistralin mukaan.

Mistralin vuonna 1940 kirjoittaman runon ”Suomalainen mestari” (”Campeón Finlandés”) suomennos on Chilen lahja satavuotiaalle Suomelle. Runon on suomentanut runoilija Jukka Koskelainen. Runo sai herätteen talvisodasta. Siinä kuvataan juoksijaa, jonka urotekoja sodassa runoilija myös ylistää. Runossa kuvattu juoksija on todennäköisesti Berliinin olympialaisten kultamitalisti Gunnar Höckert, joka kaatui talvisodan kestettyä 74 päivää, ja runo ilmestyi pian Höckertin kaatumisen jälkeen. Suomentajan mukaan Mistral eläytyi hyvin voimakkaasti puolustussotiin.

Mistralin tuotanto sijoittui lähinnä modernismin ja uuden runouden välimaastoon. Hänen tuotantonsa peruskiviä ovat teokset *Desolación*, *Tala* ja *Ternura*. Runosuomennoksia on julkaistu muun muassa *Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultaisessa kirjassa* (WSOY 1954).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Gabriela Mistral,  Luettelo suomennetuista runoista, Linkki maailman runouteen, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto.
Jälkipolvitaulu

**Jälkipolvitaulu** on kaavio suvun vanhempi-lapsi-suhteista ajallisesti historiasta tulevaisuuteen päin. Jälkipolvitaulussa kunkin henkilön jälkeen kuvataan hänen lapsensa. Puolison tiedotkin voivat olla mukana. 

Henkilöllä voi olla 0&ndash;n jälkeläistä. Jälkipolvitaulun rakenne on n-oksainen puu. Jälkipolvien henkilöiden määrää laskettaessa tulisi tietää kunkin polven kunkin henkilön lasten lukumäärä.

## Katso myös
* Esipolvitaulu
* Perhelehti
Perhelehti (väestökirjanpito)

**Perhelehti** on suomalaisten seurakuntien 1950–1960-luvuilla käyttöön ottama jäsenkirjanpidon menetelmä. Perhelehdille kopioitiin joko käsin tai myöhemmin kirjoituskoneella tiedot kirkonkirjoista, jotka saatiin siten arkistoitua.

Perhelehdellä kuvataan yhden perheen tiedot. Perheen kokoonpano määrittyy perhemallin mukaan. Yleisimmin siihen kuuluvat vanhempina isä ja äiti sekä jälkeläisinä lapsia. Perheen perustajien siviilisääty (esimerkiksi avioliitto, rekisteröity parisuhde tai avoliitto) on merkitty perheen tietoihin. Perheen vanhempien tietoihin on kirjattu heidän vanhempiensa nimet.
## Katso myös
* Samuli Toivio

## Lähteet
Kulotus

**Kulotus** on tulen tarkoituksellista hyödyntämistä luonnonhoidossa, maataloudessa ja metsänhoidossa. 

Metsänhoidollisessa kulotuksessa hakkuualueen hakkuutähteet, jätepuusto ja osa maanpinnan humuskerrosta poltetaan metsän luontaista uudistamista varten. Metsän ennallistamisessa poltetaan myös alueen elävä puusto. Kaskeamisessa metsä poltetaan maanviljelyä varten.

Entisten luontaisesti uudistuneiden kaskimaiden havaittiin kasvavan erittäin hyvälaatuista metsää, jonka seurauksena kulotusta alettiin suosia metsän uudistamisessa.

Kulotuksen varsinaisena esitaistelijana toimi 1910- ja 1920-luvuilla Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Arvid Borg.

Kulotusta harjoitettiin 1940-60 luvuilla laajamittaisesti Pohjois-Suomen metsissä, jossa poltettiin vuosittain 10 000 - 15 000 hehtaaria hakkuualueita. Myös Pohjois-Ruotsissa on harjoitettu metsän kulottamista.

Sanaa *kulo* on käytetty aikaisemmin yleisesti tarkoitettaessa metsäpaloa.

## Kulotuksen vaikutukset
Kulotuksessa tuli polttaa kaiken palavan. Palon tuloksena metsään tulee paljon hiiltä sekä muita ravinteita, jotka lannoittavat kulotuksen jälkeen paikalle kasvavaa uutta kasvustoa. Kulotus lisää metsien monimuotoisuutta.

## Kulotusmuodot
### Metsänhoidollinen kulotus

Metsänhoidollisessa kulotuksessa tavoitteena on valmistella hakkuuala uuden metsän perustamiseksi tehtäviä metsänuudistamistoimia varten. Hakkuualueella kasvava pintakasvillisuus ja sille kertynyt karikekerros ja hakkuutähteet sytytetään palamaan kulotuksen johtajan ohjeiden mukaisesti. Kulotettava alue rajataan avaamalla kaivinkoneella tai puskutraktorilla alueen reunalle palokujat. Tulen pitämiseksi kulotettavalla alueella alueen reunoilla on kulotuksen aikana oltava sammuttajia ja sammutuskalustoa. Kulotuksen päätyttyä tehdään jälkisammutus ja aloitetaan alueen vartiointi, joka voi kuivana kesänä kestää useita viikkoja. 

Metsänhoidolliselle kulotukselle voi saada tukea valtiolta. Vuoden 2009 lopulla voimaan astuvan kestävän metsätalouden rahoituslain mukaan kulotuksia rahoitetaan luonnonhoitohankkeina. Luonnonhoitohankkeena tehtävässä kulotuksessa tuki korvaa kaikki metsänomistajalle aiheutuvat kustannukset.

### Kaskeaminen
Kaskeamisessa tulta käytetään raivatun alueen valmistelemiseksi maanviljelyä varten. Kaskiviljely oli Suomessa vielä 1800-luvun puolivälissä hyvin yleinen maankäyttömuoto, mutta se hävisi vähitellen 1900-luvulle mennessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Metsien monimuotoisuutta edistävä kulotus
Witold Lutosławski

**Witold Roman Lutosławski** (25. tammikuuta 1913 Varsova – 7. helmikuuta 1994 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.

Lutosławski syntyi Varsovassa 25. tammikuuta 1913, mutta hänen perheensä muutti vuonna 1915 Moskovaan. Lutosławski alkoi opetella pianonsoittoa vuonna 1919. Hän alkoi soittaa myös viulua vuonna 1926. Vuonna 1927 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa häntä opetti Karol Szymanowski. Hänen sävellysopettajansa oli Witold Maliszewski. Vuosina 1931–1933 Lutosławski opiskeli matematiikkaa Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän sai konservatoriosta pianodiplomin järjestettyään taituriohjelman. Seuraavana vuonna hän sai myös sävellysdiplomin. 

Toisen maailmansodan aikana Lutosławski elätti itsensä kabareepianistina soittamalla duossa säveltäjä Andrzej Panufnikin kanssa. Lutosławski teki Panufnikin kanssa noin 200 sovitusta pianolle. Niistä vain yksi, *Paganini-muunnelmat*, on säilynyt. Vuonna 1946 Lutosławski meni naimisiin Maria Danuta Bogusławskan kanssa. Lutosławskin vuonna 1954 säveltämä *Konsertto orkesterille* sai kaksi valtionpalkintoa vuoden aikana.

Lutosławski sai valmiiksi ensimmäisen sinfoniansa vuonna 1947. Siinä on voimakkaan neoklassinen leima. Teos joutui kuitenkin vallanpitäjien asettamaan pannaan, ja vuoteen 1956 saakka Lutosławskin oli sävellettävä lähinnä käyttömusiikkia ja kansanmusiikin sovituksia. Nämä rajoitukset poistettiin 1950-luvun loppupuolella, kun Stalinin aika päättyi.

Lutosławski vieraili usein Suomessa, ja hänelle myönnettiin Sibelius-palkinto vuonna 1973. Hän sai myös ruotsalaisen Polar-palkinnon.

Lutosławski sävelsi aktiivisesti elämänsä loppuun asti. Hän ehti laatia vuonna 1993 luonnoksia viulukonserttoon, mutta hän sairastui syöpään ja kuoli 7. helmikuuta 1994.

## Lutosławskin musiikki
Monissa Lutosławskin varhaisissa teoksissa oli vaikutteita puolalaisesta kansanmusiikista. Hän käytti myös 12-säveltekniikkaa teoksessaan *Muzyka żałobna* vuonna 1958. Samana vuonna hän aloitti sarjallisen musiikin kokeilut teoksella *Hautajaismusiikkia Béla Bartokin muistolle*. Pian tämän jälkeen hän alkoi kuitenkin käyttää vakituisesti aleatoriikkaa, jonka kehittämiseen hänen nimensä yleensä yhdistetään. 

Teoksessa *Jeux vénitiens* (1961) aleatorinen kontrapunkti ilmenee siten, että eri soittajien osuudet eivät kuulu samaan metriseen prosessiin vaan ajanjaksoja määrittävät esimerkiksi kapellimestarin eleet, muiden soittajien merkit tai että soittajat kuuntelevat toisiaan. Ideana siis on, että soittaja saisi soittaa itsenäisesti oman osuutensa. Toisaalta Lutosławski kuitenkin asetti sävellyksessään tiettyjä rajoituksia soittajille ja halusikin kontrolloida esityksen kokonaisuutta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kleitarkhos

**Kleitarkhos** (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Aleksandriasta. Hänen isänsä oli Dinon tai Demon. 

Kleitarkhos kirjoitti Aleksanteri Suuren elämäkerran noin vuoden 310 eaa. paikkeilla. Tämä elämäkerta ei ole säilynyt nykypäivään, mutta sen sisällöstä tiedetään, koska Diodorus Siculus, Quintus Curtius Rufus, Junianus Justinus ja Plutarkhos käyttivät sitä lähteenään. Kleitarkhoksen kirjoittaman elämäkerran luullaan yleisesti sisältäneen liioittelevia ja mahdottomia tapahtumia. Jotkut Diodorus Siculuksen ja Curtius Rufuksen kirjoittamista teksteistä ovat niin samanlaisia, että he ovat luultavasti kopioineet ne suoraan Kleitarkhoksen elämäkerrasta. Näiden tekstien perusteella voi saada kuvan siitä millainen Kleitarkhoksen alkuperäinen elämäkerta olisi saattanut olla.

Kleitarkhoksen kuva Aleksanteri Suuresta oli paljon synkempi kuin esimerkiksi Ptolemaioksella tai Aristbuloksella. Kleitarkhos antoi kuvan nuoresta kuninkaasta, joka vaipui alkoholismiin ja muuttui ajan myötä tyranniksi ja murhaajaksi.

Kleitarkhoksen tiedetään myös kirjoittaneen Persian historiaa käsittelevän teoksen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Cleitarchus Livius.org 
* In Search of Cleitarchus, A.B. Bosworth
Juhan Aavik

**Juhan Aavik** (29. tammikuuta 1884 Viljandimaa, Viro – 26. marraskuuta 1982) oli virolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen isänsä Andres Aavik oli opettaja sekä kuoron ja puhallinyhtyeen johtaja, mikä mitä ilmeisimmin vaikutti Juhan Aavikin uran valintaan. Aavik aloitti musiikin opiskelun Pietarin konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1907.

## Ura
Vuosina 1911–1925 Aavik asui Tartossa. Hän aloitti opettajana vuonna 1919 Tarton korkeakoulussa sekä toimi orkesterin johtajana ja kapellimestarina Vanemuine-teatterissa. Hän oli samanaikaisesti myös yksi Tarton musiikkikorkeakoulun perustajista ja ohjaajista vuosina 1919–1925. Tartosta Aavik muutti vuonna 1925 Tallinnaan, jossa oli vuosina 1925–1944 Tallinnan konservatoriossa.

Vuosina 1925–28 hän toimi lehtorina, ja vuonna 1928 hänestä tuli professori. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Tuudur Vettik ja Gustav Ernesaks, joista tuli hänen ohellaan suuria vaikuttajia virolaiseen musiikkielämään. Hän oli Tallinnassa yksi musiikkielämän johtavista vaikuttajista. Vuonna 1933 hän aloitti orkesterin johtajana ja kapellimestarina Estonia-teatterissa, ja Aavik oli siten mukana lähes kaikissa merkittävissä musiikkihankkeissa.
 
Aavik oli myös lukuisten yhteisöjen ja yhdistyksien puheenjohtaja,varajohtaja tai hallituksen jäsen. Hän toimi Tallinnan konservatorion (1933–1940 ja 1941–1944) johtajana sekä Viron kuorojen yhdistyksen puheenjohtajana 1929–1940. Lisäksi hän oli Viron säveltäjäliiton edeltäjän, Viron muusikoiden akateemisen yhdistyksen (1924) perustajajäsen, Viron kulttuuriministeriön (1934–1940) musiikkitoimikunnan puheenjohtaja, Viron IX–XI laulufestivaalien pääohjaaja sekä monien maakuntaliittojen festivaalien johtaja.

## Kirjalliset ja musiikilliset työt
Aavik oli virolaisen *Muusikaleht*-nimisen musiikkilehden toimittaja vuosina 1924–1940, ja hän kirjoitti siihen noin 200 artikkelia. Hän kirjoitti myös lukemattomia artikkeleja lehtiin *Postimees*, *Tartu Päevaleht* ja *Päevaleht*. Hän on myös kirjoittanut muistelmansa nimellä *"From the Paths of Music I"* (Toronto, 1959) ja neliosaisen Viron musiikin historiikin (I–II, Tukholma, 1965, III–IV, 1969).

Hän on säveltänyt kaksi sinfoniaa ynnä muita sinfonisia teoksia, piano- viulu-, sello- ja kontrabassokonserton ja yksin-, kuoro- ja lastenlauluja, näyttämömusiikkia sekä oopperan *Sügisunelm*.

Vuonna 1944 hän pakeni Tukholmaan, jossa kuitenkin jatkoi toimintaansa musiikin parissa. Aavik esitteli ja teki tunnetuksi virolaista kuoromusiikkia sekä johti monia virolaisia laulujuhlia Ruotsissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Juhan Aavik kuoli Tukholmassa 98 vuoden ikäisenä 1982.

## Lähteet
*
### Viitteet
Andri Ševtšenko

**Andri Mykolajovytš Ševtšenko** (, s. 29. syyskuuta 1976 Dvirkivštšyna, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Parhaina vuosinaan häntä pidettiin yhtenä maailman parhaista pelaajista ja hänet valittiin maailman parhaaksi pelaajaksi vuonna 2004. 

## Ura pelaajana

Ševtšenko aloitti ammattilaisuransa Kiovan Dynamon riveissä vuonna 1994. Hän saavutti Dynamon riveissä viisi Ukrainan mestaruutta ja kolme Ukrainan Cupin voittoa sekä johdatti seuran Mestarien liigan välieriin vuonna 1999. Samana vuonna Ševtšenko siirtyi Italiaan AC Milanin riveihin. Hän edusti Milania seitsemän kauden ajan sekä saavutti seuran riveissä muun muassa Italian mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton. Chelsean riveihin Englantiin Ševtšenko siirtyi kesällä 2006. Hänen ensimmäinen kautensa uudessa seurassa oli vaikea.

Ukrainan maajoukkueessa Ševtšenko debytoi Kroatiaa vastaan maaliskuussa 1995. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Turkkia vastaan toukokuussa 1996. Ševtšenko sai viimein mahdollisuuden pelata arvoturnauksessa Ukrainan selvittyä vuoden 2006 MM-kisoihin. Hän toimi kisoissa joukkueensa kapteenina. Hän pelasi Ukrainan maajoukkueessa yhteensä 111 ottelua tehden niissä 48 maalia.

Ševtšenko lopetti urheilu-uransa kesän 2012 Euroopan-mestaruuskilpailujen jälkeen pyrkiäkseen politiikkaan. Hän oli Ukraina eteenpäin -puolueen ehdokkaana parlamenttiin vuoden 2012 vaaleissa. 

## Ura valmentajana

Heinäkuussa 2016 Ševtšenkosta tuli Ukrainan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hänen valmennustiimiinsä kuului muun muassa kokenut Mauro Tassotti. Hänen johdollaan Ukraina selvitti tiensä EM-lopputurnaukseen 2020. Lopulta koronapandemian vuoksi kesällä 2021 pelatussa lopputurnauksessa Ukraina eteni historiansa ensimmäisen kerran puolivälieriin saakka. Hyvästä menestyksestä huolimatta Ševtšenko jätti tehtävänsä kisojen jälkeen elokuussa 2021.

Marraskuussa 2021 hänestä tuli Serie A:n putoamiskamppailuun juuttuneen Genoan päävalmentaja. Ševtšenko ei onnistunut kääntämään Genoan kurssia. Joukkue ei voittanut yhtään yhdeksästä ottelustaan ukrainalaisen alaisuudessa ja hän sai potkut jo tammikuussa 2022.

## Saavutukset
### Joukkuesaavutukset pelaajana
*Ukrainan mestaruus 1995, 1996, 1997, 1998, 1999
*Ukrainan Cupin voitto 1996, 1998, 1999
*Italian mestaruus 2004
*Italian Cupin voitto 2003
*Italian Super Cupin voitto 2004
*Mestarien liigan voitto 2003
*UEFA Super Cupin voitto 2003
*Englannin Cupin voitto 2007
*Englannin Liigacupin voitto 2007

### Henkilökohtaiset saavutukset pelaajana
*Ukrainan liigan paras maalintekijä 1999
*Italian liigan paras maalintekijä 2000, 2004
*Mestarien liigan paras maalintekijä 1999, 2006
*Mestarien liigan paras hyökkääjä 1999 
*Kultainen pallo 2004

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Viralliset kotisivut 
*Profiili FootballDatabase-tietokannassa
Regina (yhtye)

**Regina** oli vuosina 2004–2017 toiminut suomalainen elektronista popmusiikkia soittava yhtye.

Silloinen pariskunta Mikko Pykäri ja Iisa Pajula (ent. Pykäri) laittoivat vuonna 2004 muutaman kappaleensa Internetiin ladattavaksi. Pian heitä pyydettiin esiintymään, joten he värväsivät rumpali Mikko Rissasen mukaan. Yhtye solmi levytyssopimuksen Next Big Thing -yhtiön kanssa heti ensimmäisen konserttinsa jälkeen.

Reginan esikoisalbumi *[[Katso maisemaa]]* julkaistiin marraskuussa 2005 saaden lämpimän vastaanoton. Toinen albumi *[[Oi miten suuria voimia!]]* ilmestyi maaliskuussa 2007 nousten samalla viikolla Suomen virallisen listan sijalle 13. Reginan debyytti ylsi parhaimmillaan virallisen listan sijalle 31.

Reginan kolmas albumi *[[Puutarhatrilogia]]* julkaistiin 11. helmikuuta 2009 ja se nousi julkaisuviikollaan virallisen listan sijalle 6. Neljäs albumi *[[Soita mulle (Reginan albumi)|Soita mulle]]* julkaistiin syksyllä 2011.

Iisan ja Mikko Pykärin avioeron jälkeen alkuvuonna 2017 ilmoitettiin, että myös Regina-yhtye hajoaa.

Regina palaa esiintymislavalle 6.6.2025 Kesärauha-festivaalilla ja sitä seuraavalla Soita mulle -festivaalikiertueella. 

## Jäsenet

* Iisa Pajula – laulu
* Mikko Pykäri – kosketinsoittimet
* Mikko Rissanen – rummut ja lyömäsoittimet

## Diskografia

### Albumit

* 
* 
* 
* 

### Singlet

* 
* 
* 
*  internetissä ja CD-R-versiona (350 kpl) jaettu joululahjasingle
*  Maxisingle
* 
* 
*  –Virallinen Helsinki Pride 2011 -single
* Yksi kerta (2014)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Regina Songs I Wish I Had Written -yhtiön sivuilla  
* Ylen Elävä arkisto – Live: Regina
Johannes Vilhelm Jensen

**Johannes Vilhelm Jensen** (20. tammikuuta 1873 Farsø – 25. marraskuuta 1950 Kööpenhamina) oli tanskalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto ensimmäisenä toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1944.

## Henkilöhistoria
Jensenin isä oli eläinlääkäri. Jensen kävi kansakoulun ja latinakoulun ja tuli ylioppilaaksi 1893.  Kööpenhaminan yliopistossa hän opiskeli lääketiedettä. Opintonsa Jensen jätti kuitenkin kesken, ryhdyttyään kirjailijaksi. Vuonna 1898 *Dagbladet* -lehti lähetti hänet kirjeenvaihtajaksi Madridiin ja vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyyn. Matkoja Jensen teki myöhemminkin, mukaan lukien maailmanympärysmatkat, saaden niistä aineksia teoksiinsa.

Jensenin sisar oli kirjailija Thit Jensen.

## Kirjallinen tuotanto
Jensen julkaisi jo opiskeluaikana 1895–1898 salanimellä *Ivar Lykke* joukon jännitysromaaneja.  Hänen esikoisteoksensa ovat romaanit *Danskere* (1896) ja *Einar Elkaer* (1898), pääteos *Den lange Rejse* (1. nide 1908) on darwinistinen vaihtoehto luomiskertomukselle ja kertoo ihmiskunnan kehitystarinan jääkaudelta Kolumbuksen aikaan.

### Teoksia
Jensen julkaisi vuosikymmenten aikana romaanien lisäksi myös novelleja ja runoja:
* *Danskere*, romaani, 1896
* *Einar Elkaer*, romaani, 1898
* *Himmerlands folk*, novelleja, 1898
* *Intermezzo*, 1899
* *Den gotiske Renaissance*, 1901
* *Kongens fald*, romaani, 1901 (suom. *Kuningas murtuu*)
* *Nye himmerlandshistorier*, novelleja, 1904
* *Skovene*, romaani, 1904
* *Madame D'Ora*, romaani, 1904 (suom. *Tiedemiehen onneton kohtalo*)
* *Hjulet*, romaani, 1905
* *Dikter*, runoja, 1906 (suom. *Runoja*)
* *Myter*, novelleja, 1907 (yhteensä kuusi kokoelmaa)
* *Introduktion till vor Tidsalder*
* *Den lange Rejse*, 6-niteinen romaani
** *Braen*, 1908 (suom. *Jäätikön poika*)
** *Skibet*, 1912
** *Det tabte Land*, 1919  
** *Norne-Gaest*, 1919
** *Christopher Columbus*, 1921
** *Cimbrerners Tag*, 1922
* *Aestetik og Udvikling*, tutkielma, 1923
* *Jørgine*, romaani, 1926
* *Ved Livets Bred*, romaani, 1928
* *Pisangen*, romaani, 1932
* *Kornmarken*, romaani, 1932
* *Saelernes Ø*, romaani, 1934  
* *Dr. Renaults Fristelser*, romaani, 1935
* *Mariehønen*, romaani, 1940
* *Møllen*, romaani, 1944.

## Lähteet
Arto Javanainen

**Arto Kalevi ”Java” Javanainen** (8. huhtikuuta 1959 Pori – 25. tammikuuta 2011 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija.

Javanainen voitti kaksi Suomen mestaruutta, ja hänen pelinumeronsa, 4, on jäädytetty Porin Ässien joukkueessa. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Javanaisen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 121. Ylen Suuret suomalaiset -äänestyksessä Javanaisen sijoitus oli 76.

## Pelaajaura
Javanainen aloitti uransa 1975 Porin Ässien riveissä. Hän pelasi myös Suomen maajoukkueessa (82 A-maaottelua), NHL:n Pittsburgh Penguinsissa, TPS:ssä, Ässien mukana yhden kauden 1. divisioonassa ja Tanskan Rungstedissa, jossa Javanainen myös lopetti aktiiviuransa kauden 1994–1995 päätteeksi. 

Javanainen pelasi Suomen MM-kisoissa 1982 Leijonien kakkoskentässä seuratoverinsa Kari Makkosen ja Matti Forssin kanssa. Vuoden 1983 MM-kisoissa Javanainen ja Makkonen pelasivat jo Suomen ykköskentällisessä, jonka keskushyökkääjä oli Matti Hagman.

Javanainen saavutti 668 pääsarjaottelussa 792 tehopistettä (462+330), eli hän on SM-liigan kaikkien aikojen toiseksi paras pistemies Janne Ojasen jälkeen. Play-offs -pelien pisteet olivat 74 ottelussa 62 pistettä (38+24). Arto Javanaisella on hallussaan SM-liigan kaikkien aikojen maaliennätys 462 maalia, yhden kauden maaliennätys 47 maalia kaudelta 1987–1988 sekä hattutemppuja ennätykselliset 39 kappaletta. Hän oli viidesti liigan paras maalintekijä ja kerran paras pistemies. Javanaisen ammattilaisuran henkilökohtainen piste-ennätys on 36 ottelussa pisteet 59+39=98 (+79) Ässien I-divisioonakaudelta 1989–1990.

## Muuta
Javanainen kuoli 25. tammikuuta 2011 pitkän sairauden jälkeen sairaalassa Turussa. Hänellä oli vaimo ja kaksi lasta. Hänen poikansa Tomas Javanainen pelaa II-divisioonaa Turun Chiefsissä ja on Turun Palloseuran kasvatti.

## Tilastot

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Arto Javanaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Arto Javanainen – quanthockey.com
* Arto Javanainen nhlfinns.net 
*Javanaisen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
* Javanaisen haastattelu Jatkoajassa
Mäkihorsma

**Mäkihorsma** (*Epilobium collinum*) on hyönteispölytteinen, ruohovartinen, monivuotinen kasvi.

Mäkihorsma voi kasvaa 40 cm korkeaksi, mutta jää useimmin pienemmäksi. Sen lehdet ovat munanmuotoiset, kukat pienet ja vaaleanpunaiset. Mäkihorsma muistuttaa lehtohorsmaa (*Epilobium montanum*) ollen kuitenkin sitä pienempi ja yleisväritykseltään harmaampi.

Mäkihorsmaa esiintyy rinteillä ja kuivilla mäkitöyryillä. Se kasvaa usein myös pystysuorien kallionseinämien rakosissa. Monesti mäkihorsma elää myös ihmisen luomilla kasvupaikoilla, kuten tie- ja rantapenkereillä. Mäkihorsma on melko yleinen Suomen eteläisimmässä kolmanneksessa ja harvinainen Kainuun rajoille asti. Pohjois-Suomessa sillä on vain jokunen kasvupaikka. Suomen ulkopuolella sitä kasvaa Ruotsissa, Norjassa ja Alpeilla sekä harvinaisena Islannissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Mäkihorsman levinneisyys Suomessa.
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Mäkihorsma (''Epilobium collinum'')
* Luontoportti: Mäkihorsma (''Epilobium collinum'')
Lehtohorsma

**Lehtohorsma** (*Epilobium montanum*) on horsmien sukuun kuuluva vaaleanpunakukkainen lehtokasvi. Sen kansanomaisia nimiä ovat käärmeenkukka ja suenhammasheinä.

## Ulkonäkö ja koko
Lehtohorsman varsi on 30–70 cm pitkä ja sillä on punaiset terälehdet. Varsi ja lehdet ovat hennosti punertavat. Lehtohorsma kukkii heinä-elokuussa.  Pitkäruotinen lehtohorsma voi muistuttaa mäkihorsmaa (*Epilobium collinum*).

## Levinneisyys
Suomessa lehtohorsma on yleinen etelässä Kokkola–Kajaani-linjan eteläpuolella, mutta pohjoisempana harvinainen. Oulun pohjoispuolella lajista on lähinnä vain yksittäisiä havaintoja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Lehtohorsma (''Epilobium montanum'')
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtohorsma (''Epilobium montanum'')
* Luontoportti: Lehtohorsma (''Epilobium montanum'')
* Valokki – nettikasvio: Lehtohorsma (''Epilobium montanum'')
* UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Epilobium montanum'' 
* JSTOR Global Plants: ''Epilobium montanum'' 
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): ''Epilobium montanum'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Epilobium montanum'' 
* Flora of North America: ''Epilobium montanum''