Italianvinttikoira

**Italianvinttikoira** () on pienikokoinen italialainen vinttikoira joka kuuluu FCI:n roturyhmään 10. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty *Canis italicus.*  

Rotu ei ihan yltänyt vuonna 2025 sadan suosituimman koirarodun joukkoon Suomessa. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin sata italianvinttikoiraa.  

## Ulkonäkö
Italianvinttikoira on pienin vinttikoirista. Se on ulkomuodoltaan pieni, siro, kurvikas ja elegantti vinttikoira, joka liikkuu rodulle tyypillisin kevein askelin. Rodussa esiintyy erilaisia tyyppejä, mutta rotu ei ole kuitenkaan jakautunut erillisiin näyttely- ja juoksulinjoihin. Sekä urosten että narttujen säkäkorkeus on 32 –38 cm ja paino alle 5 kg. Italianvinttikoira on pitkälinjainen koira, jonka runko mahtuu neliöön. Rotumääritelmän mukaan italianvinttikoiran etukulmaukset ovat hyvin vähäiset ja takaraajat taas voimakkaasti kulmautuneet. Italianvinttikoiran turkki on lyhyttä, silkinpehmeää ja aluskarvatonta. Sallitut värit ovat yksivärinen musta, harmaa, liuskeenharmaa tai isabellanvärinen kaikin mahdollisin vivahtein (= kaikki ruskean sävyt vaaleasta kermanväristä tumman ruskeaan). Suomessa ja suurimmassa osassa Eurooppaa noudatettavan FCI:n rotumääritelmän mukaan valkoista väriä sallitaan vain rinnassa ja käpälissä. Suurin osa maailman italianvinttikoirista elää kuitenkin maissa, joiden rotumääritelmä (American Kennel Club ja Englannin Kennelklubi) sallii valkoisen värin ja valkoiset merkit italianvinttikoiralla.

## Luonne ja käyttäytyminen
Rotumääritelmän mukaan italianvinttikoira on pidättyväinen, lempeä ja mukautuvainen. Monet yksilöt ovat kuitenkin vähemmän pidättyväisiä ja vieraillekin avoimia. Nuorena italianvinttikoira on yleensä hyvin vilkas. Italianvinttikoiraa tulee sosiaalistaa heti pentuna. Muutoin siitä voi tulla hermostunut ja pelokas yksilö.

Italianvinttikoira on liikunnallinen koira. Ulkoasuunsa ja kokoonsa nähden se on nopea, vahva ja kestävä koira, jonka kunto kestää hyvin pitkiä remmi- ja metsälenkkejä. Sille riittää aivan normaali liikunta ja tulee toimeen seurakoirana, vaikka sen kanssa ei harrasteta kilpaurheilua. Italianvinttikoiran kylmänarkuus rajoittaa ulkoilua talvella, pitkiä lenkkejä kovemmilla pakkasilla ei voi välttämättä tehdä. Italianvinttikoiran ohut, rasvaton ja pohjavillaton turkki ei suojaa sitä kovin hyvin sateelta, tuulelta tai kylmältä. Sateella ja tuulella italianvinttikoira tarvitsee sade- ja tuulisuojan ja pakkasella kylmän suojaksi vaatteita.

## Alkuperä

Italianvinttikoira polveutuu muinaisen Egyptin faaraoiden hovissa pidetyistä pienikokoisista vinttikoirista. Rodun ensimmäisenä tunnettuna kasvattajana pidetään Egyptin kuningatar Kleopatraa. Kreikan Lakoniasta löydetyissä esineissä on kuvia, joista voidaan päätellä rodun kulkeutuneen Kreikan kautta Italiaan noin 500-luvulla eaa. Koira kehittyi renessanssiajan aatelisten hoveissa ja esiintyy useissa tuon ajan maalauksissa.

David Hancockin mukaan nykyinen italianvinttikoira on kotoisin Britanniasta, ja se on alkuperältään kääpiökokoinen vinttikoira. Lillian Raymond-Mallock mainitsi teoksessaan *Toy Dogs* vuonna 1907, että alkuperäinen italialainen rotu oli huomattavasti kookkaampi. Koon pieneminen on vaikuttanut myös kestävyyden ja sitkeyden heikkenemiseen. 1900-luvun alussa rotua risteytettiin toisinaan kääpiöterrierin kanssa pienen koon säilyttämiseksi, mistä seurauksena olivat omenanmuotoinen kallo ja ulostyöntyvät silmät.

Rotu on säilynyt lähes muuttumattomana läpi vuosisatojen. Renessanssin ajan maalauksesta irrotettu italianvinttikoira voisi aivan hyvin mennä tämän päivän näyttelykehään ja tulla siellä palkituksi. Italianvinttikoiran päätarkoitus lienee ollut kautta aikojen olla seurakoirana hovien naisille, mutta ilmeisesti se on päässyt naisten mukaan myös metsästysretkille, kun miehet metsästivät isojen koiriensa avulla. Esimerkiksi Fredrik Suuren italianvinttikoirat osallistuivat metsästysretkille.

FCI:n perustamista seuraavina vuosikymmeninä italianvinttikoira kuului kääpiökoiraryhmään, ja vasta 1960-luvulla se siirrettiin osaksi vinttikoiraryhmää (FCI-ryhmä 10). Rotu kuuluu edelleen kääpiökoiraryhmään Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa.

Ensimmäiset italianvinttikoirat tulivat Suomeen 1910-luvulla, mutta kasvatustyö käynnistyi vasta 1960-luvulla. Rekisteröintimäärät olivat aluksi hyvin pieniä, ja vasta 1990-luvulla ylitettiin 40 rekisteröidyn koiran raja vuodessa. Suomessa on vuodesta 1960 lähtien rekisteröity yhteensä 2 400 italianvinttikoiraa. Rodun vuosittaiset rekisteröintimäärät pysyttelivät Suomessa pitkään alle kymmenessä, ja vasta 1990-luvun loppupuolella ja 2000-luvun alkuvuosina on vuosittain rekisteröity 30–50 koiraa. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin sata italianvinttikoiraa.

## Terveys
Italianvinttikoira elää usein sangen pitkäikäiseksi. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 11 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, tapaturmat sekä sydänsairaudet. Italianvinttikoiran tyypillisimmät terveysongelmat ovat parodontiitti, raajojen luiden murtumat, patellauksaatio, muutamat silmäsairaudet ja epilepsia.

Johtuen italianvinttikoiran pienestä koosta on rodulla alttius parodontiittiin eli hampaiden kiinnityskudoksen tulehdukselliseen sairauteen. Sairautta voi jonkun verran ennaltaehkäistä hampaiden harjaamisella.

Raajojen murtumat ovat italianvinttikoirilla valitettavan yleisiä. Vuoden 2016 terveyskyselyn mukaan lähes 15 %:lla koirista oli raajamurtuma. Italianvinttikoiran kevyt raajarakenne, suorat ja joustamattomat etuosat sekä pitkät eturaajat todennäköisesti altistavat murtumille ja raajojen katkeamisille.

Eriasteista patellaluksaatiota esiintyy noin 9 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja italianvinttikoiria. Patellaluksaatio saattaa vaatia leikkaushoitoa. Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy lasiaisen rappeumaa, lasiaisvuotoa ja nuoruusiän kaihia. Italianvinttikoiran PEVISA-ohjelmassa on pakollinen polvilausunto ja silmälausunto.

Epilepsia on toistuvia kohtauksia aiheuttava aivojen sähköisen toiminnan häiriö. Kohtauksia on erityyppisiä ja koiralla voi olla tajunnan, motoriikan, sensorisen toiminnan, autonomisen hermoston tai käyttäytymisen muutoksia. Kohtauksen aikana koira voi olla tajuissaan tai tajuton. Vuoden 2016 terveyskyselyn mukaan noin 10 % italianvinttikoirista sairasti epilepsiaa.

Italianvinttikoirat ovat yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,04. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Italianvinttikoiran jälkeläisen luku on 0,24. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

## Harrastukset
Vinttikoirarotuna italianvinttikoirilla on osallistumisoikeus vinttikoirien juoksukilpailuihin. Muita harrastuksia ovat koiranäyttelyt ja agility.

## Lähteet
* Suomen Kennelliiton KoiraNet-tietokanta
* Suomen Italiaanot ja Cirnecot ry
* Italianvinttikoirien jalostuksen tavoiteohjelma (ehdotus)

* Suomen Vinttikoiraliiton kilpailu- ja koesääntöohjeet

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Italianvinttikoiria vanhassa maalaustaiteessa (englanninkielinen)