open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
M/S Tor Botnia

**M/S Tor Botnia** () on DFDS Tor Linen omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Jinlingin telakalla, Nanjingissa, Kiinassa. Kuollutta painoa aluksella on 8&nbsp;050 tonnia ja sen jääluokitus on 1A Super. *Tor Botnia* on rekisteröity Liettuan lipun alle ja sen kotisatama on Klaipėda.

*Tor Botnian* sisaraluksia ovat ''M/S Tor Finlandia'', ''M/S Finnkraft'' ja ''M/S Finnhawk''.

## Käyttöhistoria

31. toukokuuta 2000 vastavalmistunut alus luovutettiin Nordic Holdings Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi sen Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle nimellä *Finnmaster*. Kotisatamaksi tuli Lontoo. Sen jälkeen alus vuokrattiin Finnlinesille. Saman vuoden kesäkuun alussa alus lähti telakalta Kiinasta. 30. kesäkuuta Finncarriers aloitti liikenteen *Finnmasterilla* Rauman ja Hullin välillä.

Toukokuussa 2005 laiva päätyi norjalaisen Parline RoRo KS:n omistukseen. 14. joulukuuta 2006, kun alus oli matkalla Hullin ja Helsingin välillä, siihen tuli koneongelmia ja se joutui korjattavaksi Visbyhyn, Gotlantiin. 17. maaliskuuta 2008 tanskalainen DFDS Tor Line ilmoitti ostavansa *Finnmasterin* sekä sisaralus *Finnreelin*. 7. lokakuuta 2008 *Finnmasterin* ollessa matkalla Kielin kanavassa, ilmeni aluksen koneissa vikaa ja alus jouduttiin hinaamaan Kieliin korjattavaksi. DFDS Tor Linen liikenteeseen alus siirtyi tammikuussa 2009. Samalla alus sai nimen *Tor Botnia*, ja se rekisteröitiin Liettuan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Klaipėda. Tammikuun lopulla alus aloitti liikennöinnin Britannian Imminghamin ja Alankomaiden Rotterdamin välillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Fakta om Fartyg – M/S Finnmaster
Kynsikäs (asuste)

**Kynsikkäät** ovat avosormiset sormikkaat. Ne jättävät sormenpäät näkyviin, sillä sormiosista puuttuvat kärjet. Kynsikkäissä saattaa olla sormihuppu, joka hupun kiinni ollessa lämmittää sormia lapasten tavoin. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Postiennakko

**Postiennakko** on rahasumma, jonka lähettäjä on määrännyt postilähetyksen (kirjeen tai paketin) vastaanottajan maksamaan postilaitoksen välityksellä lähettäjälle saadakseen lähetyksen haltuunsa postikonttorista.

Suomessa postiennakko on Posti Group Oyj:n tarjoama lisäpalvelu, jossa vastaanottaja lunastaa paketin postista maksamalla siitä lähettäjän määräämän ennakkosumman ja postiennakkomaksun. Summa ohjataan lähettäjän ilmoittamalle pankkitilille. Postiennakkoa voi käyttää vain kotimaan postilähetyksissä ja euromääräinen katto maksulle on 2 000 €. Lähetyksen kulkua voi sekä lähettäjä että vastaanottaja seurata lähetystunnuksella, joka löytyy kuitista josta löytyy myös vastaanottajan osoitetiedot.

Postiennakkoa vastaava palvelu on Matkahuollon bussiennakko.

## Lähteet
Niinimaa

**Niinimaa** on kylä Alavuden kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla.

Niinimaalla kuvattiin Sisko Istanmäen romaaniin perustuva elokuva Liian paksu perhoseksi.
Niinimaan läpi rakennettiin Haapamäki–Seinäjoki-rata 1870-1880 -luvuilla. Niinimaalla on junapysäkki, joka ei kuitenkaan enää ole käytössä.
## Aiheesta muualla
*Niinimaa Googlen kartta
*Niinimaan sukuseura
Becherovka

**Becherovka** [beherofka] on perinteinen tšekkiläinen likööri, jota on valmistettu Karlovy Varyssa vuodesta 1807. Maultaan yskänlääkettä muistuttava juoma on maustettu aniksella, kanelilla ja noin 32 yrtillä. Sen alkoholipitoisuus on 38 %. Juoma nautitaan sellaisenaan tai juomasekoitusten pohjana, joista tunnetuin on tonic-vedellä pidennetty *be-ton*.

Sen keksi englantilainen tohtori Frobrig ollessaan 1800-luvun alussa Karlovy Varyn kylpylässä valtakunnankreivi Plettenberg-Mietingenin lääkärinä. Hän luovutti reseptin sikäläiselle saksankieliselle Becherin perheelle, josta juoma on saanut nimensä. Becherovkasta tuli hyvin suosittu kaupungin kylpylävieraiden keskuudessa digestiivinä parantamaan ruoansulatusta.

Tšekkoslovakian aikaan kommunistihallinto kävi Becherovkasta oikeutta Saksaan karkotetun Becherin perheen kanssa, ja markkinoilla oli sekä saksalainen että tšekkiläinen versio.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivusto
Milka

**Milka** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* Milka, naisen etunimi
* Milka, Mondelēz Internationalin valmistama suklaa
* Milka, suomalainen meijeriosuuskunta
* *[[Milka – elokuva tabuista|Milka]]*, Rauni Mollbergin ohjaama elokuva.
M/S Slite

**M/S Slite** oli Rederi AB Sliten ensimmäinen autolautta. Alus oli alun perin rakennettu Sölvesborgin telakalla Slite-varustamolle rahtilaivaksi, mutta se muutettiin vuonna 1959 yhtiön ensimmäiseksi autolautaksi.

## Historia
Vesille laskun jälkeen M/S Slite luovutettiin varustamolle 7. heinäkuuta 1955. Laiva asetettiin rahtiliikenteeseen, mutta vuonna 1959 se muutettiin autolautaksi. Samana vuonna se aloitti liikennöinnin reitillä Simpnäs–Maarianhamina. M/S Slite myytiin huhtikuussa 1963 Partrederi Sam Sune Petterssonille, ja laivaa alettiin muuttaa jälleen rahtilaivaksi. Työ oli valmis vuoden 1963 ja alussa, ja laiva nimettiin uudelleen Stellaksi.

Myöhemmin alus myytiin useasti eri omistajille. Vuonna 1978 Red AB Igelnille ja vuonna 1980 PR B R Nybergille. Vuonna 1988 alus myytiin G Lindbergille Tukholmaan ja se nimettiin uudelleen M/S Tellaksi.

Viking Line juhlisti 30-vuotissyntymäpäiväänsä 1989 vuokraamalla Stellan risteilyllä Wärtsilän Pernon telakalle. Vuonna 2000 alus myytiin Gene Echolsille Sao Thomeen. Vuonna 2001 aluksen osti Ahmad Mohammed Ftaimah ja se uudelleen nimettiin M/S Elenenaksi. Lopulta alus romutettiin vuonna 2006 Turkissa.

## Lähteet
Niilo Kosola

**Niilo Vilho Kosola** (22. helmikuuta 1911 Lapua – 15. maaliskuuta 1996 Lapua) oli suomalainen maanviljelijä ja Kansallista Kokoomusta edustanut poliitikko.

Kosola toimi kansanedustajana vuosina 1951–1970, maatalousministerinä vuosina 1958–1959 sekä eduskunnan toisena varapuhemiehenä 1964–1965. Kotikaupunkinsa Lapuan kunnanvaltuustossa Kosola istui vuosina 1953–1959.

Kosola toimi poliittisella urallaan myös kokoomuksen varapuheenjohtajana ja piirijärjestönsä puheenjohtajana.

## Ura ja elämä
### Koulutus
Kosola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1930. Siviiliammatiltaan Kosola oli maanviljelijä kotipaikkakunnallaan Lapualla vuodesta 1936. Agronomiksi hän oli valmistunut vuonna 1937. Kosola toimi myös sihteerinä ja neuvojana Etelä-Pohjanmaan hevosjalostusliiton palveluksessa 1930-luvulta 1950-luvulle.

### Poliittinen ura
Ensimmäisen kerran Kosola valittiin eduskuntaan vuoden 1951 vaaleissa Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hänet valittiin kansanedustajaksi yhteensä viisissä vaaleissa, kolme kertaa Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja kaksi kertaa Vaasan läänin vaalipiiristä. Valtiopäivillä 1964–1965 Kosola oli eduskunnan toinen varapuhemies. Hän toimi kansanedustajana vuoteen 1970.

### Tulitikkuäänestysskandaali
Kosola aiheutti yhdessä puoluetoverinsa Tuure Junnilan ja Maalaisliiton Lauri Sollan kanssa ns. tulitikkuäänestyksellä vuoden 1954 eniten huomiota herättäneen eduskuntaskandaalin. Helmikuun 12. ja 13. päivien välisen yön kestäneessä täysistunnossa, äänestettäessä SKDL:n budjetin sosiaalimenoihin tekemistä lukuisista muutosesityksistä kolmikko kiilasi tulitikulla äänestysnappinsa näyttämään jatkuvasti *ei*-ääntä, jolloin he saattoivat poistua istuntosalista eduskunnan kahvilaan kyllästyttyään ”äänestysmaratoniin”. Puhemies K.-A. Fagerholm antoi Kosolalle, Junnilalle ja Sollalle tapauksen johdosta nuhteet ja varoituksen.

### Ministerinä
Kosola toimi ministerinä elokuusta 1958 tammikuuhun 1959, yhteensä 138 päivän ajan, K.-A. Fagerholmin III hallituksessa, joka tunnetaan myös nimellä *[[yöpakkaset|yöpakkashallitus]]*. Kosola oli ministeri maatalousministeriössä eli II maatalousministeri.

### Presidentin valitsijamiehenä
Kosola toimi kolmesti presidentin valitsijamiehenä, vuosina 1956, 1962 ja 1968. Urho Kekkosen oman arvion mukaan Kosola antoi ratkaisevan äänen vuoden 1956 presidentinvaalissa, jonka Kekkonen voitti valitsijamiesäänin 151–149. Kekkosen mukaan Kosola oli näyttänyt hänelle vaalilippunsa.

## Yksityiselämä ja palkinnot
Niilo Kosola oli Vihtori Kosolan, Lapuan liikkeen johtajan poika. Hän meni naimisiin vuonna 1937 Ilma Inkeri Vennan kanssa.

Kosolalle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvonimi vuonna 1977.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Celle

**Celle** [ˈtsɛlə] on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Weserin sivujoen Allerin varrella, koilliseen Hannoverista. Kaupungin pinta-ala 176,01 km2 ja se on jaettu 17 kaupunginosaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 69&nbsp;001 asukasta.

Varhaisin maininta Cellestä kirjallisessa tuotoksessa voidaan sijoittaa vuodelle 986. Tuolloin se tunnettiin nimellä *Kellu*. Cellen vanhakaupunki *Altencelle* perustettiin vuoden 1248 tienoilla. Itse Celle sai kaupunginoikeudet vuonna 1292 herttua Otto II:lta. Vuosina 1371–1705 Celle toimi Braunschweig-Lüneburgin herttuoiden residenssikaupunkina.

Nykyisin Celle tunnetaan kauniista ristikkorakenteisista taloista, joita vanhassa kaupungissa on 480.

## Ystävyyskaupungit
*  Celle Ligure
*  Holbæk
*  Hämeenlinna
*  Kwidzyn
*  Meudon
*  Quedlinburg
*  Sumy
*  Tavistock
*  Tjumen
*  Tulsa

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Cellen viralliset internetsivut
Mikro-ohjelma

**Mikro-ohjelma** tai mikrokoodi on osassa suorittimia käytetty suorittimen sisäinen ohjelma, jonka avulla varsinaiset konekielen käskyt on toteutettu.

## Historia
Varhainen mikro-ohjelman käyttökohde oli IBM S/360, jossa sen avulla toteutettiin taaksepäin yhteensopivuus aiempien mallien kuten suositun IBM 1401:n kanssa. Mikrokoodista tuli suosittua prosessoreissa 1970-luvun jälkipuoliskolta lähtien.

Varhaiset mikroprosessorit kuten MOS 6502 ja Z-80 eivät käytä mikrokoodia, mutta Intel 8086 ja Motorola 68000 käyttävät jo. 8086 toteuttaa mikrokoodilla esimerkiksi kerto- ja jakolaskut.

Intel on käyttänyt x86-sarjan P6-suorittimista lähtien mikrokoodia, joka voidaan päivittää ohjelmallisesti suorittimen virheiden korjaamiseksi. Muun muassa Linux-, Solaris- ja Windows-käyttöjärjestelmät sisältävät ajuritukea mikrokoodin päivittämiseen ilman BIOSin päivitystä.

Modernit Intelin, AMD:n ja ARMin suorittimet purkavat käskyt mikro-operaatioiksi.

## Mikro-ohjelman piirteitä

Mikro-ohjelmalle on tyypillistä pitkät käskysanat, joiden bitit ohjaavat suoraan suorittimen sisäisiä toimintoja. Mikro-ohjelmalle näkyvät suorittimen eri toimiyksiköt, kuten rekisterit tai akut, väylät, liukuhihnat, aritmeettis-looginen yksikkö ja niin edelleen. Tästä seuraa se, että ohjelman abstraktiotaso on erittäin matala, mutta hyvä ohjelmoija pystyy käyttämään suorittimen sisäistä rinnakkaisuutta hyväkseen.

Mikro-ohjelmat olivat aiemmin erittäin yleisiä niin sanotuissa CISC-tyyppisissä koneissa, joissa
käskyt ja osoitusmuodot olivat monimutkaisia.  Näiden taas tuli olla monimutkaisia, jotta pieneen keskusmuistiin
mahtuisi koko tarvittava ohjelma. RISC-arkkitehtuuri toi mukanaan ajatuksen, että
käskyjen tulee olla yksinkertaisia. 

Tyypillisesti pienet suorittimet eivät ole mikro-ohjelmoituja tai vain hankalimmat
käskyt on toteutettu mikro-ohjelmalla. Mitä monimutkaisempi suoritin, sitä todennäköisemmin
sen toteutuksessa on hyödynnetty myös mikro-ohjelmaa.

## Samankaltaisia lähestymistapoja

Erityistarkoituksiin on suunniteltu
koneita, joissa ei ole varsinaisia konekäskyjä, vaan niitä ohjelmoidaan samaan tapaan
kuin mikro-ohjelmaa. Tällainen laite oli esimerkiksi FPS-164. 
Myöhemmin on kehitetty leveän käskysanan (VLIW) arkkitehtuuri, jossa käskysanan eri osat sisältävät eri toimilohkojen konekäskyjä. Leveällä käskysanalla
päästään suorittimen sisäisen rinnakkaisuuden hyödyntämiseen, mutta ohjaus ei ole niin yksityiskohtaista kuin varsinaisessa mikro-ohjelmassa.

## Mikro-ohjelman muokattavuudesta

Mikro-ohjelma on tavallisesti ollut kiinteä, eli sitä ei ole voinut vaihtaa. Alun perin sanalla firmware tarkoitettiinkin lähinnä mikro-ohjelmaa.
Toisaalta osa koneista (Burroughs B1700 ja sen sukulaiset) mahdollisti  jopa sen, että prosessinvaihdon yhteydessä vaihdettiin myös mikro-ohjelma. Näin voitiin tehdä eri ohjelmointikielille niille sopivin käskykanta. Myös mikro-ohjelmakääntäjiä on olemassa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* 

## Aiheesta muualla
* Reverse Engineering x86 Processor Microcode (PDF)
20. Waffen-SS:n krenatööridivisioona

**20. Waffen-SS:n krenatööridivisioona (1. virolainen)** () oli virolaisista vapaaehtoisista koottu Waffen-SS:n divisioona, jonka runkona käytettiin virolaisista koottua virolaista 3. SS-vapaaehtoisprikaatia (). Virolaisista koottiin ensimmäinen saksalainen joukko-osasto vuonna 1942, vuosi sen jälkeen kun Saksa hyökkäyksessään Neuvostoliittoon oli ottanut haltuunsa Viron sosialistisen neuvostotasavallan alueen.

## Perustaminen
Divisioona perustettiin pohjoisen armeijaryhmän selustassa joulukuussa 1943 käyttäen runkona virolaista 3. SS vapaaehtoisprikaatia ja Viron legioonaa, jotka olivat osallistuneet armeijaryhmän taisteluihin lokakuusta 1943 ja elokuusta 1942 alkaen. Kaikkiaan divisioona vastaanotti 15&nbsp;000 vapaaehtoista. Divisioonan virallinen perustamispäivä on 24. tammikuuta 1944.

## Palvelus
Siirryttyään rintamalle alkuvuodesta 1944 divisioona osallistui vetäytymiseen Leningradin edustalta, Narvan taisteluun, Sinimäkien taisteluun sekä Kuurinmaan motista käytyihin taisteluihin. Syyskuun puolivälissä lupasi joukkojen vetäytyä Virosta toivoivat divisioonan miehet vapautuvansa Saksan riveistä, ja monet pakenivat siirtyen metsiin käymään sissisotaa etenevää puna-armeijaa vastaan.

Loput divisioonasta evakuoitiin Saksaan Neuhammerin harjoitusalueelle, missä se täydennettiin taisteluvahvuuteen. Divisioonaan kuului 11&nbsp;000 virolaista ja 2&nbsp;500 saksalaista, kun se lähetettiin itärintaman keskustan armeijaryhmään joulukuussa. Divisioona kärsi raskaita tappioita Veikselin ja Oderin taisteluissa, ja se joutui saarroksiin 17. maaliskuuta 1945 Oberglogaun-Falkenbergin-Friedbergin alueella Saksan XI armeijakunnan joukkojen mukana. Divisioona murtautui motista 19. maaliskuuta menettäen kaiken raskaan kalustonsa.

Divisioona jäänteet vetäytyivät Böömiin. Se joutui keskustan armeijaryhmän mukana Prahan itäpuolella Deutsch-Brodin mottiin, missä divisioona oli edelleen sodan päättyessä.

## Joukkoyksiköt

* 45. SS:n vapaaehtoinen krenatöörirykmentti (1. virolainen)
* 46. SS:n vapaaehtoinen krenatöörirykmentti (2. virolainen)
* 47. SS:n vapaaehtoinen krenatöörirykmentti (3. virolainen)
* 20. SS:n vapaaehtoinen tykistörykmentti
*20. SS:n divisioonan vapaaehtoinen tiedustelupataljoona
*20. SS:n panssarijääkäripataljoona
*20. SS:n vapaaehtoinen ilmatorjuntapatteristo
*20. SS:n vapaaehtoinen pioneeripataljoona
*20. SS:n vapaaehtoinen viestiosasto
*20. SS:n vapaaehtoinen huoltoyksikkö

## Komentajat
Divisioonankomentajina olivat Viron Legioonan komentajana 20. elokuuta 1942 aloittanut SS-Brigadeführer Franz Augsberger, joka kaatui 19. maaliskuuta 1945. Tämän jälkeen komentajina olivat 19. maaliskuuta 1945 Hans-Joachim Muetzelfeldt sekä vielä samana päivänä komentajana aloittanut SS-Brigadeführer Berthold Maack.

## Populaarikulttuuri
*1944 (elokuva)

## Lähteet
*

### Viitteet
Dave Brock

**David Anthony "Dave" Brock** (s. 20. elokuuta 1941, Isleworth, Middlesex, Britannia) on englantilainen muusikko. Hän on ollut Hawkwind-yhtyeen johtohahmo yhtyeen koko olemassaolon ajan. Hän on ainoa alkuperäisjäsen yhtyeessä tällä hetkellä (2012). Brockin pääinstrumentti on kitara. Hän soittaa myös kosketinsoittimia ja laulaa. 

Dave Brock aloitti musiikkiuransa soittamalla dixieland-tyylistä jazzia klubeilla ja myöhemmin hänen kiinnostuttua blues-musiikista hän soitti yhdessä mm. Eric Claptonin ja Keith Relfin kanssa. Brock toimi myös katusoittajana 1960-luvun puolivälissä ennen kuin liittyi Dharma Blues Bandiin. 

Hän on tehnyt 1960-luvulla joitakin blues- ja folkvaikutteisia levytyksiä, joita on julkaistu Hawkwindin kokoelma-albumeilla. Brock oli kuitenkin ensisijaisesti kiinnostunut elektronisen musiikin yhdistämisestä rockiin ja vuonna 1969 hän perusti Hawkwind-yhtyeen, jossa pääsi toteuttamaan ideoitaan. Hawkwindia edelsi Famous Cure -niminen psykedeelistä bluesia soittanut yhtye. 

Monista Hawkwindissa mukana olleista luovista persoonista ja taitavista muusikoista huolimatta Dave Brock on aina ollut yhtyeen päähahmo ja johtaja. Brock on aina inhonnut valtavirtaa ja kaupallistumista. Hän on sanonut vihaavansa yhtyeen hittisingleä "Silver Machinea" ja yhtye kieltäytyi esiintymästä suositussa Top Of The Pops -musiikkiohjelmassa (BBC:n piti tästä syystä tulla yhtyeen konserttiin kuvaamaan). Suurimpana virheenään Brock on pitänyt Lemmy Kilmisterin erottamista Hawkwindista.

Brock on julkaissut myös muutaman sooloalbumin ja hänen muuta soolotuotantoaan on julkaistu ainakin *[[Weird Tapes 1-8]]* -sarjassa. Brock asuu vaimonsa Kris Taitin kanssa Devonissa, jossa heillä on maatilayritys sekä levytysstudio, jossa Hawkwind on levyttänyt viimeisimmät albuminsa. 

## Soolodiskografia

**Earthed To The Ground* 1984
**Strange Trips & Pipe Dreams* 1995
**Memos And Demos* 2001
**Earthed To The Ground & The Agents Of Chaos* 2003

## Lähteet
Neues Palais

**Neues Palais** on palatsimainen rakennus Potsdamin kaupungissa, Saksassa. Se sijaitsee Sanssoucin kuninkaallisen puiston läntisellä puolella. 

Palatsin rakennutti Preussin kuningas Fredrik II Suuri vuosina 1763–1769. Kyseessä oli mahtipontinen ele, jolla Fredrik Suuri halusi osoittaa muille Euroopan valtioille, etteivät Preussin rahavarat olleet ehtyneet uuvuttavan seitsenvuotisen sodan jälkeen. Suunnittelijana toimi aluksi arkkitehti Johann Gottfried Büring, mutta hänen tilalleen tuli myöhemmin Carl von Gontard. Neues Palais on yksi viimeisimpiä preussilaisia suurbarokkipalatseja.

Kolmisiipinen Neues Palais on 240 metriä pitkä ja siten huomattavasti suurempi kuin Sanssouccin palatsi. Huoneita on kaikkiaan noin 100. Kattokupolin huipulla on patsas, joka esittää kolmea sulotarta kannattelemassa Preussin kuninkaallista kruunua. Julkisivun pilastereiden edessä ja katon harjalla on yhteensä 290 hiekkakiviveistosta, jotka esittävät erilaisia mytologisia ja allegorisia hahmoja. Siinä missä Sansouccin sisätiloissa oli pyritty intiimiyteen, Neues Palais tehtiin mahdollisimman edustavaksi ja koristelut ovat runsaita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Stadtpalais des Prinzen Eugen

**Stadtpalais des Prinzen Eugen** on rakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä, 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Se edustaa barokin tyylisuuntaa, ja sen suunnittelusta vastasi italialaissyntyinen arkkitehti Johann Lukas von Hildebrandt. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1695, ja ne saatiin päätökseen kolme vuotta myöhemmin vuonna 1698. Rakennuksessa on sijainnut vuodesta 1845 lähtien Itävallan valtiovarainministeriön tiloja. Rakennus on nimetty Eugen Savoijilaisen mukaan.

## Kirjallisuutta
* Beppo Mauhart: *Das Winterpalais des Prinzen Eugen*. Molden, Wien (1982). 
* Richard Kurdiovsky, Klaus Grubelnik, Pilo Pichler: *Das Winterpalais des Prinzen Eugen*. Brandstätter, Wien (2001). 
* Richard Perger: *Haus- und Grundstückskäufe von Prinz Eugen von Savoyen in Wien*, in: Wr. Geschichtsblätter Heft 2, 1986.
Simon House

**Simon House** (s. 29. elokuuta 1948 Nottinghamshire, Englanti – 25. toukokuuta 2025) oli englantilainen säveltäjä ja muusikko. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Hawkwind-yhtyeen kosketinsoittajana. Hän oli myös klassisen koulutuksen saanut viulisti. 

Hawkwindin ohella House soitti muun muassa seuraavien artistien kanssa: High Tide, Third Ear Band, Michael Moorcock, Robert Calvert, David Bowie, Japan ja Nik Turner. House teki myös kaksi sooloalbumia, *Yassassim* (1995) ja *Spiral Galaxy Revisited* (2005). 

## Lähteet
Hermesvilla

**Hermesvilla** on keisarillinen huvila Itävallan pääkaupungissa Wienissä, Lainzer Tiergartenin alueella. Sen rakennutti keisari Frans Joosef I lahjaksi puolisolleen keisarinna Elisabetille. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1882, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1886. Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Karl von Hasenauer, joka suunnitteli sen historialliseen maaseutukartanotyyliin. Nykyisin rakennuksessa toimii museo, joka esittelee keisarinna Elisabetin elämää.
Palais Auersperg

**Palais Auersperg** on barokkipalatsi Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Se on saanut nimensä Auersbergin aatelissuvun mukaan. Palatsin rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1706, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1710. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Johann Bernhard Fischer von Erlach ja Johann Lukas von Hildebrandt.

## Aiheesta muualla
Agderin yliopisto

**Agderin yliopisto** () oli aikaisemmin Norjan suurin alueellinen valtionkorkeakoulu (), josta tuli Norjan seitsemäs täydet oikeudet omaava yliopisto 1. syyskuuta 2007. Oppilaitos perustettiin 1994, jolloin kuusi alueellista korkeakoulua yhdistyi kansallisen korkeakoulu-uudistuksen yhteydessä. Yliopistolla on kaksi kampusta, jotka sijaitsevat Kristiansandissa ja Grimstadissa sekä sairaanhoitajakoulutusta Arendalissa.

## Tiedekunnat
Tiedekuntajako uudistettiin 1. elokuuta 2007, minkä jälkeen yliopiston viisi tiedekuntaa ovat 
* Terveys- ja liikuntatieteiden tiedekunta (*Fakultet for helse- og idrettsfag*)
* Humanistinen ja pedagoginen tiedekunta (*Fakultet for humaniora og pedagogikk*)
* Taiteiden tiedekunta (*Fakultet for kunstfag*)
* Teknillinen ja luonnontieteiden tiedekunta (*Fakultet for teknologi og realfag*)
* Talous- ja yhteiskuntatieteiden tiedekunta (*Fakultet for økonomi og samfunnsfag*)

## Historia

Ensimmäinen ajatus yliopiston perustamisesta Agderiin esitettiin jo vuonna 1771, jolloin Tanska-Norjan virkamies Johann Struensee antoi Trondheimin piispa Johan Ernst Gunnerukselle tehtäväksi suunnitella Norjaan perustettavaa yliopistoa. Samana vuonna Gunnerus tekikin ehdotuksen perustettavasta Norjan ensimmäisestä yliopistosta, sijoituspaikkanaan Kristiansand. Ajatus ei kuitenkaan toteutunut.

Agderiin perustettiin kuitenkin ajan myötä eri alojen korkeakouluja, joista kuusi yhdistyi Høgskolen i Agderiksi 1994. Vanhin oli Kristiansandin opettajakorkeakoulu (per. 1839). Muut korkeakoulut olivat (per. vuosi suluissa) Arendalin sairaanhoitajakorkeakoulu (*Arendal sykepleierhøgskole*, 1920), Agderin konservatorio (*Agder musikkonservatorium*, 1965), Agderin insinöörioppilaitos ja alueellinen korkeakoulu (*Agder ingeniør- og distriktshøgskole*, Grimstad, 1967), Agderin alueellinen korkeakoulu (*Agder distriktshøgskole*, Kristiansand, 1969) ja Kristiansandin sairaanhoitajakorkeakoulu (*Kristiansand sykepleierhøgskole*, 1976). Arendalin kampus ja sairaanhoitajaopetus päätettiin siirtää Grimstadiin 2006.

Norjan opetusministeriön asettama NOKUT-komitea päätti 14. toukokuuta 2007  suosittaa korkeakoululle yliopistostatusta, jolloin siitä tulisi Norjan seitsemäs yliopisto ja koulun nimi muuttuisi Agderin yliopistoksi (*Universitetet i Agder*). Lopullinen asian käsittely tapahtui 19. kesäkuuta, jolloin komitea totesi korkeakoulun yliopistotasoiseksi. ,  Virallisesti yliopistostatus astui voimaan 1. syyskuuta 2007, jolloin oppilaitoksen nimi vaihtui Høgskolen i Agderista Universitetet i Agderiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Agderin yliopiston kotisivut
Potsdamin vanha raatihuone

**Potsdamin vanha raatihuone** () on rakennus Potsdamin kaupungissa, Saksassa. Se sijaitsee Potsdamin vanhan kauppatorin (*Alte Markt*) itäisellä laidalla. Raatihuone on rakennettu vuosina 1753–1755, ja sen suunnittelusta on vastannut hollantilainen arkkitehti Johann Boumann. 

Toimeksiantajana oli Preussin kuningas Fredrik II Suuri. Rakennuksen esikuvana on ollut italialainen arkkitehtuuri. Rakennuksen karaktäärisimpiä osia on sen pyöreä torni, jonka huipulla on kullattu maapallo.
Palais Bartolotti-Partenfeld

**Palais Bartolotti-Partenfeld** on kaupunkipalatsi Itävallan pääkaupungissa Wienissä, 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Se rakennettiin alun perin Bartolottin aatelissuvulle, ja myöhemmin sen sai haltuunsa Partenfeldin suku. Rakennus on valmistunut vuonna 1720.
Palais Coburg

**Palais Coburg**, tunnetaan myös nimellä **Palais Saxe-Coburg**, on palatsimainen rakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Sen suunnitteli arkkitehti Karl Schleps uusklassiseen tyyliin vuonna 1839. Rakennuttaja oli herttua Ferdinand. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1840, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1848.
Palais Kinsky

**Palais Kinsky** (myös *Palais Daun-Kinsky*) on palatsimainen rakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä, 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Se edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan barokkia. Rakennuksen rakennutti alun perin kreivi Wirich Philipp von und zu Daun, ja myöhemmin se päätyi Kinskyn suvun haltuun.

Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1713, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1719. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Johann Lukas von Hildebrandt. 1990-luvulla palatsi koki suuren kunnostamisprosessin, jossa se entisöitiin alkuperäiseen asuunsa.
Wienin raatihuone

**Wienin raatihuone** () on raatihuonerakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä, 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1872, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1883. Rakennus rakennettiin uusgoottilaiseen tyyliin, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Friedrich von Schmidt. Rakennuksesta oli järjestetty kansainvälinen arkkitehtikilpailu. Raatihuoneen torni kohoaa 97,9 metrin korkeuteen ja sen huipulla oleva lipunkantajapatsas 104,3 metrin korkeuteen. Torniin johtavissa portaissa on 331 askelmaa. Rakennus on pituudeltaan 152 metriä ja leveydeltään 127 metriä.

## Lähteet
Narvan raatihuone

**Narvan raatihuone** () on raatihuonerakennus Narvan kaupungissa Itä-Virossa. Vuonna 1671 valmistunut raatihuone oli yksi monista Narvan barokkityylisistä rakennuksista, mutta vain raatihuone säästyi toisen maailmansodan tuhoilta.

## Historia

Suuri osa tuolloin Ruotsin valtakuntaan kuuluneesta Narvasta tuhoutui tulipalossa vuonna 1659, minkä jälkeen kaupungissa aloitettiin lukuisia kokonaan uusia rakennushankkeita. Tuolloinen valtakunnankansleri Axel Oxenstierna suunnitteli Narvasta valtakunnan toista pääkaupunkia ja niinpä vapaiden rakennuspaikkojen lisäksi tarjolla oli avokätistä rahoitusta. Narvan raatihuoneen suunnitteli nykyisestä Saksasta saapunut Georg Teuffel. Rakentaminen alkoi vuonna 1665, ja raatihuone valmistui vuonna 1671. 

Aikanaan raatihuone oli vain yksi Narvan monista barokkityylisistä mahtirakennuksista. Narvan Raatihuoneentorin ympärille kohosivat myös pörssihuone ja apteekki sekä ruotsalaisten porvarien rakennuksia. Vain raatihuone säilyi Narvan pommituksista toisessa maailmansodassa vuonna 1944, mutta sekin kärsi huomattavia vahinkoja. 

Raatihuonetta entisöitiin 1960-luvun alussa ja neuvostoaikana sen nimeksi annettiin Narvan Pioneerien palatsi. Raatihuone on ollut 1990-luvun loppupuolelta lähtien tyhjillään, mutta suunnitelmissa on ollut palauttaa rakennus entiseen käyttötarkoitukseensa ja avata se turisteille.

## Rakennus
Raatihuoneessa on kaksi kerrosta ja ullakko. Rakennuksen katolta nuosee torni.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Votivkirche

**Votivkirche** on kirkkorakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Se rakennettiin vuosina 1855–1879 keisari Frans Joosefiin kohdistuneen murhayrityksen epäonnistumisen muistoksi. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Heinrich von Ferstel. Rakennus edustaa ranskalaista uusgotiikkaa. Vuonna 1862 kirkosta tuli Wienin varuskuntakirkko. Nykyisin se toimii myös Wienin yliopiston kirkkona. Kirkossa on kaksi tornia, jotka yltävät noin 99 metrin korkeuteen.

## Aiheesta muualla

* Kirkon kotisivut
Asuntosäätiön Asumisoikeus

**Asuntosäätiön Asumisoikeus Oy** on asumisoikeusasuntoja rakennuttava, omistava ja markkinoiva yleishyödyllinen yhtiö. Vuonna 2022 se oli Suomen suurin asumisoikeusyhtiö. Sen omistuksessa on noin 16&nbsp;000 asuntoa. Vuonna 2019 Suomessa oli noin 52&nbsp;000 asumisoikeusasuntoa.

## Historia
### Yhtiön tausta (1992–2001)

Asumisoikeusjärjestelmä otettiin Suomessa käyttöön syksyllä 1991. Asumisoikeusmaksulla asukas saa ikuisen oikeuden asua asunnossa, vaikka sen omistaja vaihtuisi. Sitä voi verrata panttiin, jolle voi saada myös korkoa. Jos asukas haluaa luopua asumisoikeudestaan, yhtiön on lunastettava se takaisin. Asuja maksaa asumisestaan vastiketta kuukausittain.

VVO-konsernin tytäryhtiö **Asoasunnot Oy** aloitti toimintansa heti, kun laki asumioikeudesta tuli voimaan. Se rakennutti vuonna 1992 Suomen ensimmäisen asumisoikeustalon Rovaniemelle Korkalovaaraan. Toinen asoasunto rakennettiin Jyväskylään.

Myös Sato-konsernin asumisoikeusyhtiö **Sato-Asumisoikeus Oy** aloitti toimintansa samoihin aikoihin.

1990-luvulla yhtiöt rakennuttivat yhteensä yli tuhat asuntoa joka vuosi. Vuosituhannen vaihteessa kasvuvauhti alkoi hiljentyä.

Tammikuussa 2000 Sato-Asumisoikeus Oy kertoi rakennuttavansa Helsingin Tapaninvainioon ekoyhteisön.

### Suomen Asumisoikeus (2002–2013)

Vuonna 2002 VVO- ja Sato-konsernit yhdistivät asumisoikeusyhtiönsä uudeksi yhtiöksi nimeltä Suomen Asumisoikeus Oy. Asokodeilla oli yhteensä lähes 13&nbsp;000 asumisoikeusasuntoa, joista noin kaksi kolmasosaa sijaitsi pääkaupunkiseudulla. Lisäksi niillä oli rakenteilla yhteensä neljäsataa asuntoa.

### Asuntosäätiön Asumisoikeus (2014–)

Vuonna 2014 VVO ja Sato päättivät keskittyä vuokra-asuntoihin. Niiden yhdessä omistamalla Asokodeilla oli noin 13&nbsp;500 asumisoikeusasuntoa. Huhtikuussa ne myivät yhteisyrityksen Asuntosäätiölle. Asuntosäätiöllä oli ennestään 1500 asumisoikeusasuntoa ja noin tuhat vuokra-asuntoa.

Vuonna 2020 Asokodit-brändistä luovuttiin samalla, kun myös vuokrakodit ja omistuskodit siirtyivät Asuntosäätiö-brändin alle.

## Kohteet

Asuntosäätiön Asumisoikeus Oy kuuluu Suomen suurimpiin asuinkiinteistöjen omistajiin. Vuonna 2022 sen vuokra-, hitas-, omistus- ja omistusoikeusasunnoissa asui noin 35&nbsp;000 asukasta 32 paikkakunnalla. Pääosa asunnoista on pääkaupunkiseudulla ja kasvukeskuksissa. 

Vuonna 2022 Asuntosäätiöllä oli asumisoikeusasuntoja seuraavilla paikkakunnilla:

*Espoo,
*Hamina,
*Helsinki, 
*Hyvinkää, 
*Hämeenlinna,
*Imatra,
*Joensuu,
*Jyväskylä,
*Järvenpää, 
*Kerava, 

*Kirkkonummi, 
*Kotka,
*Kouvola,
*Kuopio,
*Lahti,
*Lappeenranta,
*Lohja,
*Nurmijärvi, 
*Mäntsälä, 
*Oulu,

*Porvoo, 
*Raisio,
*Riihimäki,
*Rovaniemi,
*Salo,
*Siilijärvi,
*Sipoo, 
*Tampere,
*Tuusula, 
*Vantaa,
*Vihti

## Katso myös
* Asuntosäätiö
* Asumisoikeusasunto
* Arava
* Yleishyödyllinen asuntoyhteisö
* Valtion asuntorahasto

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Asuntosäätiön Asumisoikeusasunnot
Joakim Ericsson

**Joakim Ericsson** (s.1972) on ruotsalainen taidemaalari, joka johtaa Florence Academy of Artin Ruotsin, Göteborgin Mölndalissa sijaitsevaa osiota. 

Ericsson aloitti opintonsa 1993 Tukholman taidekoulussa. Hän kuitenkin pettyi koulun opetukseen ja kirjoittautui vuoden jälkeen ulos. Sen jälkeen hän jatkoi opiskelua itsekseen. Ericsson oli usein turhautunut ja yksinäinen, koska niin harva jakoi samat klassiset ihanteet taiteen suhteen kuin hän. Vuonna 1998 hän lähti opiskelemaan Florence Academy of Artiin Firenzeen kolmeksi vuodeksi. 2002 hän vietti kesän Norjassa maalaten Odd Nerdrumin ohjauksessa. Hän palasi takaisin opettamaan Firenzeen akatemiaan ja 2006 hän aloitti Florence Academy of Artin Ruotsin osaston johtajana Göteborgissa.

## Aiheesta muualla
*http://www.florenceacademyofart.com/Faculty%20Joakim%20Ericsson.htm
Härnösandin raatihuone

**Härnösandin raatihuone** () on raatihuonerakennus Härnösandin kaupungissa, Ruotsissa. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1790, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1791. Rakennuksen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Per Hagmansson ja Olof Tempelman. Rakennus on toiminut historiansa aikana muun muassa lukiorakennuksena, puhelinkeskuksena, postirakennuksena ja poliisirakennuksena.
Odensen raatihuone

**Odensen raatihuone** () on raatihuonerakennus Odensen kaupungissa, Tanskassa. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1881, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1883. Raatihuoneen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit J. D. Herholdt ja C. Lendorf. Se edustaa italialaistyypistä gotiikkaa. Raatihuoneen lisärakennus on valmistunut vuonna 1955, ja sen on suunnitellut arkkitehti B. Helweg-Møller vuonna 1937. 

## Aiheesta muualla
* Odense.dk - Om Odense Rådhus
János Starker

**János Starker** (5. heinäkuuta 1924 – 28. huhtikuuta 2013) oli unkarilaissyntyinen sellisti. Hän opetti Indianan yliopiston Jacobs School of Musicissa vuodesta 1958. On harvinaista, että huippumuusikot omistavat niin paljon ajastaan opettamiselle kuin Starker.

Starker oli unkarilaissyntyinen ihmelapsi, joka alkoi soittaa viisivuotiaana, opettaa toisia lapsia kahdeksanvuotiaana ja antoi ensikonserttinsa 11-vuotiaana. Toisen maailmansodan aikana hän joutui vanhempiensa kanssa internointileirille mutta jäi henkiin. Perheen kaksi muuta poikaa katosivat ja Starker arvioi natsien ampuneen heidät.
Starker muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1948 ja toimi muun muassa Dallasin sinfoniaorkesterin, Chicagon sinfoniaorkesterin ja Metropolitan-oopperan soolosellistinä. Hän kuului vuonna 1952 Suk Trion perustajajäseniin Josef Sukin ja Julius Katchenin kanssa. 

Muihin aikansa huippusellisteihin verrattuna Starker käytti vähemmän vibratoa. Hän keskittyi äänen puhtauteen.

Starker levytti J. S. Bachin sellosarjat viisi kertaa. Yksi näistä levytyksistä voitti Grammy-palkinnon. Hän on lisäksi levyttänyt muun muassa David Popperin tuotantoa. David Baker, Antal Doráti, Bernhard Heiden, Jean Martinon, Miklós Rózsa ja Robert Starer omistivat hänelle konserttoja.

## Lähteet
Paini kesäolympialaisissa 1896

Ateenan kesäolympialaisissa 1896 kilpailtiin painissa vain kreikkalais-roomalaisessa painissa, jossa ei ollut painorajoituksia. Kilpailu käytiin 10.–11. huhtikuuta. Kilpailuun osallistui viisi urheilijaa neljästä maasta. Itävalta ja Unkari olivat yhdistyneet Itävalta-Unkariksi vuosina 1867–1918, mutta näissä tilastoissa Itävalta ja Unkari ovat erikseen, koska kyseisillä mailla oli omat joukkueet mukana olympialaisissa.

Ateenassa palkittiin vain kaksi parasta, voittajalle hopeaa ja toiseksi tulleelle pronssia. Alla kuitenkin tulokset modernissa muodossa.

## Tulokset

### Mitalistit

Voittaja Schumann oli koko kilpailun lyhin (163 cm) ja kevyin osanottaja.

#### Turnauksen kulku

##### Puolivälierät

Kreikkalainen Stéfanos Christópoulos kohtasi unkarilaisen Momčilo Tapavican nykyaikaisten olympialaisten ensimmäisessä painiottelussa. Ottelu oli hyvin tasainen, mutta päättyi väsyneen Tapavican häviöön.

Toisessa ottelussa kohtasivat jo voimistelussa kultaa voittanut saksalainen Carl Schuhmann, sekä painonnostossa kultaa voittanut britti Launceston Elliot. Schuhmann voitti helposti.

Kreikkalaisen Geórgios Tsítasin ei tarvinnut otella puolivälierissä, vaan pääsi suoraan välieriin.

##### Välierät

Ainoassa varsinaisessa välieräottelussa kohtasivat kreikkalaiset Geórgios Tsítas ja Stéfanos Christópoulos. Tsítas voitti ja pääsi finaaliin, kun taas Christópoulos varmisti pronssimitalin.

Saksalaisen Carl Schuhmannin ei tarvinnut otella välierissä, vaan pääsi suoraan loppuotteluun.

##### Loppuottelu

Loppuottelussa kohtasivat saksalainen Carl Schuhmann ja kreikkalainen Geórgios Tsítas. Ottelu jouduttiin kuitenkin siirtämään seuraavan päivään 40 minuutin painin jälkeen, koska aurinko oli laskenut ja todettiin että oli liian pimeää jatkamiseen.

Seuraavana aamuna Schuhmann ja Tsítas jatkoivat otteluaan. Tällä kertaa Schuhmann voitti Tsítaksen nopeasti.

## Painin mitalitaulukot

### Kansallisuudet

Myös Yhdistyneellä kuningaskunnalla ja Unkarilla oli kisassa mukana painijoita, mutta he jäivät mitaleitta.

### Urheilijat

## Lähteet
Unto Wiitala -palkinto

**Unto Wiitala -palkinto** on palkinto jääkiekon SM-liigan kauden parhaalle erotuomarille. Palkinnon saajan valitsee Liigan erotuomarikoulutusryhmä. Palkinnon nimi on kunnianosoitus jääkiekkomaalivahti ja erotuomari Unto Wiitalalle.

## Palkinnon saajat

## Lähteet
Aimo Hiltunen

**Aimo Vesa Heikki Hiltunen** () oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hiltunen toimi johtajana Lahden, Jyväskylän ja Kuopion kaupunginteattereissa.

Hiltunen ohjasi myös Pyynikin kesäteatterin esityksiä ja toimi näyttelijä-ohjaajana Suomen Kansallisteatterissa. Vaimonsa Sirkka-Liisa Wilénin tapaan hänkin toimi myös radioäänenä ja elokuvanäyttelijänä. Elokuvarooleista hänen tunnetuimpana pidetään Lampisen roolia *[[Tuntematon sotilas (vuoden 1955 elokuva)|Tuntemattomassa sotilaassa]]*.

Hiltunen on haudattu Isolle hautausmaalle Kuopioon.

## Filmografia
*Kovanaama (1954)
*Herrojen Eeva (1954)
*Tuntematon sotilas (1955)
*Sankarialokas (1955)
*Rakkaus kahleissa (1955)
*Onni etsii asuntoa (1955)
*Rintamalotta (1956)
*Vääpelin kauhu (1957)
*Herra sotaministeri (1957)
*Sotapojan heilat (1958)
*Autuas eversti (1958)
*Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959)
*Kovaa peliä Pohjolassa (1959)
*Miljoonavaillinki (1961)
*Nuoruuteni savotat (1988)

## Lähteet
Willem Johan Kolff

**Willem Johan Kolff** (14. helmikuuta 1911 Leiden, Alankomaat – 11. helmikuuta 2009 Newtown Square, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli alankomaalainen lääkäri, joka kehitti ensimmäisen toimivan hemodialyysilaitteen vuonna 1943.

Kolff opiskeli lääketiedettä Leidenin yliopistossa ja valmistui lääkäriksi 1938 ja erikoistui myöhemmin sisätautioppiin Groningenin yliopistossa (Ph.D. 1946). Hän sovelsi hemodialyysiä ensimmäistä kertaa vuonna 1943 ja havaitsi pian sen voivan pelastaa useita munuaissairaita ennenaikaiselta kuolemalta.

Kolff muutti vuonna 1950 Yhdysvaltoihin. Häntä pidetään yhtenä keinoelinalan pioneereista. Hänelle myönnettiin muun muassa AMA Scientific Achievement Award, Albert Lasker -palkinto kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä ja Japani-palkinto.

Asteroidi 11427 Willemkolff on nimetty hänen mukaansa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Obituaries - Willem Kolff telegraph.co.uk 12.2.2009  ()
Julien Gracq

**Julien Gracq**, oikealta nimeltään **Louis Poirier**, oli ranskalainen kirjailija. Hän syntyi 29. heinäkuuta 1910 Maine-et-Loiren departementissa sijaitsevassa Saint-Florent-le-Vieilin kunnassa ja kuoli 22. joulukuuta 2007 samassa departementissa, Angersin kunnassa. Hän kirjoitti romaaneja, runoja, näytelmiä sekä esseitä.

Gracq kävi koulua sisäoppilaitoksessa Nantesissa, josta jatkoi opiskelemaan Henri-IV-lyseoon. Vuonna 1930 hänet hyväksyttiin maineikkaaseen École normale supérieureen.

Gracqin teoksissa näkyy surrealismin ja saksalaisen romantiikan vaikutus. Surrealismiin hän tutustui lukiessaan surrealismin oppi-isän André Bretonin teoksia opiskellessaan ENS:ssä. Gracq ei kuitenkaan koskaan liittynyt surrealisteihin.

Gracqille myönnettiin teoksesta *Le rivage des Syrtes* vuoden 1951 Goncourt-palkinto, josta hän kieltäytyi, koska inhosi kirjailijoiden nousua mediapersooniksi. 

Viimeisen teoksensa, esseekokoelman *Carnets du grand chemin* (1992) hän kirjoitti, kun muistivaikeudet ja nivelvaivat haittasivat jo työtä. Vuonna 2002 ilmestyi vielä kirja *Entretiens*, johon on koottu Gracqin haastatteluja vuosilta 1970—2001.

## Teokset
* *Au château d’Argol*, romaani (1938)
* *Un beau ténébreux*, romaani (1945)
* *Liberté grande*, runokokoelma (1946)
* *André Breton, quelques aspects de l’écrivain*, esseekokoelma (1948)
* *Le Roi pêcheur*, näytelmä (1948)
* *La Littérature à l’estomac*, pamfletti (1950)
* *Le Rivage des Syrtes*, romaani (1951) 
* *Prose pour l’étrangère*, 63 kappaleen painos, HC (1952)
* *Un balcon en forêt*, romaani (1958)
* *Préférences*, esseekokoelma, sisältää myös uudelleen julkaistuna *La Littérature à l’estomac* -pamfletin (1961)
* *Lettrines I*, esseekokoelma(1967)
* *La Presqu’île*, novelleja (1970)
* *Lettrines II*, esseekokoelma (1974)
* *Les Eaux étroites*, esseekokoelma (1976)
* *En lisant en écrivant*, esseekokoelma (1980)
* *La Forme d’une ville*, esseekokoelma (1985)
* *Autour des sept collines*, esseekokoelma (1988)
* *Carnets du grand chemin*, esseekokoelma (1992)
* *Entretiens*, haastattelukokoelma (2002)

Gracqin kootut teokset (*Œuvres complètes*) vuoteen 1992 saakka on julkaistu kahtena niteenä Bibliothèque de la Pléiade -sarjassa vuosina 1989 ja 1995.

## Lähteet
Hans Hotter

**Hans Hotter** (19. tammikuuta 1909 – 6. joulukuuta 2003) oli saksalainen bassobaritoni. Hän sai toisen maailmansodan jälkeen kansainvälistä arvostusta Richard Wagnerin tulkinnoillaan.

Hotter syntyi Offenbach am Mainissa ja opiskeli Matthäus Roemerin johdolla Münchenissä. Hän toimi urkurina ja kuoromestarina ennen oopperadebyyttiään Troppaussa vuonna 1930. 

Hotter esiintyi natsihallituksen aikana Saksassa ja Itävallassa, mutta kansainvälinen ura lähti käyntiin vasta Covent Garden -debyytistä 1947. Hän pääsi laulamaan useisiin merkittäviin eurooppalaisiin oopperataloihin ja debytoi vuonna 1950 Metropolitan-oopperassa. Hans Hotter lauloi mm. sopraano Anita Välkin kanssa samoissa oopperaproduktioissa New Yorkin Metropolitanissa ja Lontoon Covent Gardenissa. 

Vaikka Hotter tuli kansainvälisesti tunnetuksi lähinnä saksalaisesta ohjelmistosta, kotimaassaan hän oli myös suosittu Giuseppe Verdin oopperan *[[Falstaff]]* pääroolissa. Hän vetäytyi lavalta vuonna 1972 ja teki sen jälkeen satunnaisia esiintymisiä. Hän sai mainetta mm. puheosuuksien kertojana Arnold Schönbergin *[[Gurrelieder]]*-teoksessa. 

Hotter kuoli Münchenissä 94-vuotiaana.

## Musiikkinäytteitä
* http://www.myoperatoday.com/music/wagner/dutchman/Act_I.mp3  Richard Wagner: Der fliegende Holländer - 1. act
* http://www.myoperatoday.com/music/wagner/dutchman/Act_II.mp3  Richard Wagner: Der fliegende Holländer - 2. act
* http://www.myoperatoday.com/music/wagner/dutchman/Act_III.mp3  Richard Wagner: Der fliegende Holländer - 3. act
Daland: Kurt Böhme, Senta: Helene Werth, Erik: Bernd Aldenhoff, Mary: Res Fischer, Steuermann: Helmut Krebs, Holländer: Hans Hotter - Chor und Sinfonieorchester des Norddeutschen Rundfunks - Wilhelm Schüchter - Hamburg 1951
CEFTA

**CEFTA**  () on Keski- ja Kaakkois-Euroopan maiden talousliitto. Sen perustamisesta sovittiin vuonna 1992 Visegrád-ryhmään kuuluvien maiden Puolan, Tšekkoslovakian ja Unkarin kesken http://encyclopedia.farlex.com/Central+European+Free+Trade+Agreement . Tšekkoslovakian hajotessa vuonna 1993 sekä Tšekki että Slovakia liittyivät sopimukseen. Sopimus astui voimaan vuonna 1994. Slovenia liittyi mukaan vuonna 1996, Romania vuonna 1997, Bulgaria 1999 ja Kroatia 2002. Vuonna 2004 Puola, Slovakia, Slovenia, Tšekki, ja Unkari jättivät järjestön liittyessään Euroopan unioniin. Vuonna 2006 Makedonia liittyi CEFTAan. Vuonna 2007 Bulgaria ja Romania jättivät järjestön liittyessään EU:hun. Samana vuonna CEFTAan kuitenkin liittyivät Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Kosovo, Moldova, Montenegro ja Serbia. 

## Katso myös
* Mercosur

## Aiheesta muualla

*CEFTA unofficial website (outdated) 
*Original CEFTA Treaty
*Preamble of the CEFTA Agreement Amendment of and Accession to the Central European Free Trade Agreement (CEFTA 2006 Agreement)
Tuplajäät

**Tuplajäät** on jäähalliyhtiö jolla on kaksi jäähallia. Jäähallit sijaitsevat Siilinjärven Toivalassa, sekä Kuopion Lippumäessä. Molemmissa halleissa on nimensä mukaisesti kaksi koko ajan käytössä olevaa kaukaloa. Halleissa voi harrastaa varauksen mukaan jääkiekkoa, taitoluistelua, kaukalopalloa ja curlingia.

Molemmissa halleissa on kahvila-ravintolatilat, kokoustilat ja kuntosalit.

Tuplajäillä voi harrastaa jääurheilua ympäri vuoden.

## Lähteet
*Tuplajäiden kotisivu
Essi Luttinen

**Essi Luttinen** (s. 28. syyskuuta 1978) on suomalainen mezzosopraano.

Luttinen opiskeli Turun konservatoriossa 1996–1998 ja Sibelius-Akatemiassa 1998–2005. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksen osastolta vuonna 2005 ja on työskennellyt sen jälkeen freelancerina. Luttinen on opiskellut myös Lontoossa Royal College of Musicissa 2002–2003 ja Benjamin Britten International Opera Schoolissa 2003–2004.

Vuonna 2005 Luttinen sai Karita Mattila -palkinnon ja voitti Merikanto-laulukilpailun. Vuonna 2006 hän oli toinen Lappeenrannan laulukilpailussa.

Vuonna 2015 Luttinen osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun Opera Skaalan laulajana.

Vuonna 2016 Luttinen osallistui Tähdet, tähdet -ohjelman kolmannelle tuotantokaudelle. Luttinen putosi kilpailusta ensimmäisenä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Essi Luttisen kotisivut
Alicia Machado

**Yoseph Alicia Machado Fajardo** (s. 6. joulukuuta 1976) on venezuelalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, televisiojuontaja, laulaja ja kauneuskuningatar, joka oli Miss Venezuela 1995 ja Miss Universum 1996. Hän oli neljäs nainen Venezuelasta, joka kruunattiin Miss Universumiksi. Hän voitti kilpailun Las Vegasissa vuonna 1996.

Machado syntyi Maracayssä Araguan osavaltiossa. Hänen isänsä on espanjalainen ja äitinsä kuubalainen.

Vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaalikampanjan aikana Machado kritisoi julkisesti Donald Trumpin aiempaa käyttäytymistä, joka omisti hänen aikansa Miss Universum -kilpailun. Hillary Clinton mainitsi hänet vuoden 2016 ensimmäisen Yhdysvaltain presidentinvaaliväittelyn aikana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Late Night with David Letterman

**Late Night with David Letterman** oli NBC:n myöhäisillan talk show -ohjelma jota juonsi koomikko David Letterman. Ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982 ja viimeinen jakso nähtiin vuonna 1993 jolloin David Letterman siirtyi juontamaan CBS -kanavalle omaa ohjelmaansa Late Show with David Lettermania. David Lettermanin jälkeen Late Nightia tuli juontamaan Conan O'Brien. *Late Night with David Lettermania* ei ole esitetty Suomessa.

## Historia
The Tonight Show'n menestyksen innoittamana NBC halusi tehdä uuden talk show'n myöhäisiltaan, joka tulisi The Tonight Show'n jälkeen klo 0.30 ohjelmapaikalla. Alun perin juontajan työtä tarjottiin Steve Allenille joka oli The Tonight Show'n ensimmäinen juontaja. The Tonight Show'n silloinen juontaja Johnny Carson kuitenkin halusi Steve Allenin tilalle David Lettermanin. NBC:n johto suostui Johnny Carsonin vaatimukseen ja myöhemmin NBC tarjosi Lettermanille paikkaa.

### Ohjelma-ajat
Ohjelmaa esitettiin neljä kertaa viikossa, maanantaista torstaihin ohjelman alkuajoista lähtien toukokuuhun 1987 asti yöllä klo 00.30-01.30 välisenä aikana. Perjantaisin Late Nightia alettiin lähettää kesäkuussa 1987. (ennen tätä NBC esitti perjantain myöhäisilloissa *[[Friday Night Videos]]ia*)

## Ohjelmaidea
Kuten tyypillisessä amerikkalaisessa talk show'ssa, myös Late Night with David Lettermanissa oli ainakin kaksi joskus jopa kolme vierasta per ohjelma, usein mukana oli myös musiikkivieras tai koomikko.
Mr Gay Europe

**Mr. Gay Europe** on nuorille homoseksuaalisille miehille suunnattu eurooppalainen kauneuskilpailu.

Ensimmäinen Mr. Gay Europe -kilpailu järjestettiin vuonna 2005 Norjan pääkaupungissa Oslossa. Seuraavana vuonna tapahtumapaikkana oli Amsterdam. Kilpailu on järjestetty vuosittain lukuun ottamatta vuotta 2010, jolloin kilpailu peruttiin.

## Voittajat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mr. Gay Europe -kilpailun viralliset sivut
Linda Eder

**Linda Eder** (s. 3. helmikuuta 1961 Tucson, Arizona) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli vuosina 1998–2005 naimisissa muusikko Frank Wildhornin kanssa. 

## Albumit
* 1989 *Linda Eder*
* 1994 *And So Much More*
* 1997 *It's Time*
* 1999 *It's No Secret Anymore*
* 2002 *Gold*
* 2003 *Storybook*
* 2003 *Broadway, My Way*
* 2005 *By Myself: The Songs of Judy Garland*
* 2006 *Barbra Streisand and Linda Eder*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kuvaus Allmusic.comissa
Ray Draper

**Raymond Allen "Ray" Draper** (3. elokuuta 1940 – 1. marraskuuta 1982) oli yhdysvaltalainen hard bop -muusikko ja tuubansoittaja. Hän kärsi huumausaineongelmista ja kuoli henkirikoksen uhrina New Yorkissa.