Newfoundlandinkoira

**Newfoundlandinkoira** (, ) eli **nöffi** on kanadalainen koirarotu, joka on kehittynyt maan itärannikolla Newfoundlandin saarella. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty *Canis terras novae*.

Rotu ei ihan yltänyt vuonna 2025 sadan suosituimman koirarodun joukkoon Suomessa. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin sata newfoundlandinkoiraa.

## Ulkonäkö

Newfoundlandinkoira on suurikokoinen, ja sillä on paksu ja tuuhea turkki. Uroksen säkäkorkeus on yli 70 cm ja nartun noin 66 cm. Uroksen keskimääräinen paino on 64–69 kg ja nartun 50–54,5 kg. Karvapeitteen tulisi olla kaksinkertainen, rungonmyötäinen, tiheä ja vettähylkivä. Varpaiden välissä on räpylöitä muistuttavat ihopoimut. Suomessa sallitut newfoundlandinkoiran värit ovat musta, ruskea tai valkomusta.

## Luonne ja käyttäytyminen

Rodulle ominaisia luonteenpiirteitä ovat rauhallisuus ja lempeys. Ensimmäiset newfoundlandinkoirat haukkuivat laivoilla hiekkasärkkiä ja pelastivat veden varaan joutuneita merimiehiä. Nykyäänkin ne pitävät uimisesta. Ne ovat myös hyvin rauhallisia, mutta kuitenkin leikkisiä. Aggressiivisia newfoundlandinkoiria ei juurikaan ole. Lisäksi ne ovat hyvin kekseliäitä ja seurallisia sekä pitävät leikkimisestä. Rotu on nykyään hyvin arvostettu seurakoira ystävällisyytensä ja kiltteytensä ansiosta. Suloisista, pehmeistä, nallemaisista pennuista kasvaa suuria ja vaikuttavia jättiläisiä. Silti ne pysyvät hyväluonteisina. 

## Alkuperä

Newfoundlandinkoiran tarkka alkuperä on epäselvä. Nimensä rotu on saanut Newfoundlandin saaresta Kanadan itärannikolla. Newfoundlandinkoiran arvellaan kehittyneen intiaanien suurista koirista ja myöhemmin Euroopasta tulleista koirista. 

Kun Pohjois-Amerikan asutus levisi 1500-luvulla Newfoundlandin saarelle, eurooppalaisten kalastajien tuomat koirat antoivat rodulle oman panoksensa. Alun perin kalastajat käyttivät sitä veto- ja vesipelastuskoirana. Viimeistään 1600-luvulla rotu oli jo kehittynyt ominaisuuksiltaan käyttötarkoitukseensa sopivaksi: suureksi koiraksi, joka pystyy työskentelemään äärimmäisen ankarissa oloissa. Newfoundlandinkoirat vetivät painavia taakkoja, kuten kalaverkkoja, ja toimivat vesipelastuskoirina. Rotua käytettiin myös maalla raskaiden taakkojen vetäjänä esimerkiksi metsätöissä. Suuria, karhumaisia pelastuskoiria tuotiin melko pian Eurooppaan, missä niistä tuli hyvin nopeasti suosittuja. Englantilaiset kehittivät rotua 1800-luvulla ja saivat aikaan yhtenäisen tyypin. Myöhemmin mustavalkoisista newfoundlandinkoirista kehittyi oma rotunsa, landseer.

## Terveystilanne
Rodun keskimääräinen elinikä on vain noin kahdeksan vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, sydänsairaudet sekä luuston ja nivelten sairaudet. Newfoundlandinkoiran tyypillisimmät terveysongelmat ovat lonkkaniveldysplasia, kyynärniveldysplasia, dilatoiva kardiomyopatia, polven eturistisiteen katkeaminen ja silmäluomien ongelmat.

Luuston sairauksista huolestuttavin on lonkkaniveldysplasia. Vain noin 55 %:lla newfoundlandinkoirista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A tai B), kun taas kohtalaista tai vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy jopa 22 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D tai E). Eriasteista kyynärniveldysplasiaa esiintyy jopa 35 %:lla rodun edustajista.

Dilatoivassa kardiomyopatiassa sydänlihaksen rappeuma johtaa sydämen vasemman kammion laajentumiseen ja sydämen pumppausvoiman pettämiseen. Dilatoiva kardiomyopatia voi johtaa sydämen vajaatoimintaan ja koiran ennenaikaiseen menehtymiseen. Sairautta esiintyy erityisesti suurilla koiraroduilla, myös newfoundlandinkoiralla. Newfoundlandinkoiran PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärkuvauslausunto ja sydänlausunto.

Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy liian suurta luomirakoa (makroblepharon) sekä silmäluomen ulospäin kiertymistä (ektropion). Nämä ovat tavallisia silmäsairauksia suurilla koiraroduilla.

Eturistisiteen katketessa polvinivel löystyy, ja reisiluu pääsee liukumaan sääriluun nivelpinnalla taaksepäin. Polviniveleen kehittyy nopeasti tulehdusreaktio ja nivelrikko, josta aiheutuu koiralle kipua ja ontumista. Newfoundlandinkoiralla eturistisidevauriot ovat melko yleisiä.

Newfoundlandinkoirat ovat yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Newfoundlandinkoiran jälkeläisen luku on 0,20. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

## Katso myös
* Landseer
* Berninpaimenkoira
* Bernhardinkoira
* Leonberginkoira

## Lähteet

*Suomen newfoundlandinkoirayhdistys ry
*Newfoundlandinkoiran alkuperä ja historia (pdf)
*Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
*KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet