open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Päivi Kosonen

**Suoma Päiviö (Päivi) Kosonen** (21. huhtikuuta 1913 Joensuu – 22. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja näyttelijä. 

Kosonen opiskeli valokuvausta 1930-luvun lopulla Saksassa kameranvalmistaja Leican järjestämällä kurssilla. Kesällä 1939 hän toimi Saksan aikaisen opettajansa Hans Wagnerin oppaana tämän Suomeen tekemän kuvausmatkan aikana. Wagnerin kuvia julkaistiin myöhemmin teoksessa *[[Viimeinen kesä (kuvateos)|Viimeinen kesä]]*.

Myöhemmin Kosonen työskenteli muun muassa Aarne Tenhovaaran studiolla Helsingissä, joka oli tuolloin Pohjoismaiden suurin valokuvaamo. Kosonen kuvasi paljon Suomen Filmiteollisuuden elokuvien mainoskuvia aina 1950-luvun puoliväliin saakka. ”Miss Kodak” -lempinimellä tunnettu Kosonen teki myös itse pieniä rooleja muutamassa elokuvassa.

## Filmografia
**[[Kultamitalivaimo]]* (1947)
**[[Neljästoista vieras]]* (1948)
**[[Tapahtui kaukana]]* (1950)

## Lähteet
Aarne Tenhovaara

**Aarne Johannes Tenhovaara** (7. toukokuuta 1890 Halikko – 20. tammikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan myös nimellä *A.J. Tenhovaara* sekä signeerauksellaan *AJT*.

Halikossa syntynyt Tenhovaara muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1922. Hän vaikutti New Yorkissa kymmenen vuoden ajan pitäen kaupungissa omaa valokuvaamoa. Vuonna 1933 Tenhovaara palasi Suomeen ja perusti valokuvastudion Helsinkiin. Yhdysvalloissa ammentamansa opin ja uusinta mallia olevan välineistönsä avulla hän onnistui nopeasti tekemään valokuvaamostaan Helsingin merkittävimmän. 1940-luvulla *Valokuvaamo Tenhovaarassa* työskenteli useita Suomen huippukuvaajia, muun muassa Salme Simanainen ja Päivi Kosonen. 

Muutamassa vuodessa Tenhovaaran studiosta tuli jo Pohjoismaiden suurin. Siellä kävi kuvauttamassa itseään koko pääkaupungin seurapiiri, näyttelijöistä ja muista taiteilijoista teollisuusvaikuttajiin. Tenhovaara oli jo 1930-luvun lopulta lähtien hoitanut Suomen Filmiteollisuuden elokuvien still-kuvaukset. Niiden myötä hän sai itsekin pienen roolin kahdessa SF:n tuotannossa. Elokuvien lisäksi Tenhovaara tunnettiin myös tanssiesitysten valokuvaajana.

Aarne Tenhovaara kuoli sydänkohtaukseen Helsingissä tammikuussa 1945.

## Lähteet
*Saves, Seppo: Muotokuvauksen mestari oli vaatimaton luonne. (Salme Simanaisen muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 5.3.2011, s. C 6. Artikkelin verkkoversio. 
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Fifth Avenuen valokuvaaja Fredrikinkadulle. *Suomen Kuvalehti* 1.7.1933, nro 27, s. 25. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
Thames Ironworks and Shipbuilding Company

**Thames Ironworks and Shipbuilding Company, Limited** oli brittiläinen telakka ja metalliteollisuusyritys, jonka toimitilat sijaitsivat Bow Creekin suulla Thamesjoen varrella. Toimipisteen länsipuolella sijaitsi Leamouth Wharf eli Blackwall ja sen itäpuolella Canning Town. Yhtiön päätoimialana oli laivanrakennus, mutta se teki myös rakennustöitä, merimoottoreita, nostureita ja sähkötöitä sekä autoja.

Yhtiön tunnetuimmat rakennustyöt olivat 1850 valmistettu Tamarjoen ylittänyt Royal Albert Bridge ja *[[HMS Warrior (1860)|HMS Warrior]]* maailman ensimmäinen täysin raudasta valmistettu sotalaiva, joka laskettiin vesille 1860. 

## Historia
Yhtiön toiminta alkoi 1837 nimellä Ditchburn and Mare Shipbuilding Companynä, jonka perustivat laivanrakentaja Thomas J. Ditchburn sekä insinööri ja laiva-arkkitehti Charles Mare. Telakka sijaitsi aluksi Deptfordissa ja tulipalon tuhottua sen yhtiö muutti Orchard Placeen East India Dock Basin ja Bow Creekin väliin vuonna 1838. Uudella alueella yhtiö otti haltuunsa William ja Benjamin Wallisin käyttämättömät toimitilat.

Yhtiön toiminta kehittyi hyvin ja vain muutamassa vuodessa se otti haltuunsa kolme lähellä ollutta telakkaa kasvattaen alueensa lähes kuuteen hehtaariin. Ditchburn and Mare oli alueen ensimmäisiä rautarunkoisten alusten valmistajia. Aluksi valmistettiin 50–100 tonnin siipiratasaluksia ja sitten Kanaalin ylittäviä aluksia. Vuodesta 1840 alkaen valmistui yli 300 tonnin aluksia. Yhtiön alkuvuosien tilaajina olivat Iron Steamboat Company ja Blackwall Railway Company. Samoin yhtiö sai tilauksia Amiraliteetilta kuten priki *HMS Recruit*, joka oli ensimmäisiä rautarunkoisia sota-aluksia. Yhtiö valmisti myös P & O Companylle kaksi alusta.
Sinimatara

**Sinimatara** (*Sherardia arvensis*) on yksivuotinen ruohokasvi, jota esiintyy Euroopassa. Suomessa se on harvinainen putkilokasvi. Se on ainoa ainoa laji suvussa *Sherardia*, jonka tuntomerkkejä matarakasvien heimossa ovat kuusiliuskainen verhiö ja pitkätorvinen suppilomanien teriö. Sinimatara on rentovartinen, tyvestä haarova ja karhean väkäskarvallinen. Kukan teriö on neliliuskainen, vaaleanvioletti.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Sinimatara – ''Sherardia arvensis''
Kukkulan tyttö, sataman poika

**Kukkulan tyttö, sataman poika** () on Gorō Miyazakin ohjaama ja Studio Ghiblin tuottama anime-elokuva vuodelta 2011. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 28. syyskuuta 2012.

## Juoni
Umi Matsuzaki on 16-vuotias lukiolainen, joka asuu eräässä Jokohamassa sijaitsevassa asuntolassa. Hänen äitinsä Ryoko on Yhdysvalloissa opiskeleva lääketieteen professori. Umi pitää huolta talosta sekä nuoremmista sisaruksistaan ja isoäidistään. Joka aamu hän nostaa lipputankoon joukon viestilippuja toivottaen niillä turvallista matkaa.

Eräänä päivänä runo lippujen nostamisesta julkaistaan paikallisessa sanomalehdessä. Paljastuu, että runon kirjoittaja Shun Kazama näki liput mereltä matkustaessaan kouluun isänsä veneellä. Aluksi Umi ei kiinnostu Shunista tämän hypätessä koulussa kerhotalosta uima-altaaseen mutta menee kuitenkin siskonsa kanssa pyytämään tältä myöhemmin nimikirjoitusta. Paljastuu, että kerhotalo on huonossa kunnossa ja siksi se uhataan purkaa. Umi saa vakuutettua Shunin sekä oppilaskunnan puheenjohtajan Shirō Mizunuman remontoimaan kerhotalon perusteellisesti. Vähitellen Umi ja Shun alkavat ihastua toisiinsa.

Myöhemmin Umi näyttää Shunille valokuvan kolmesta laivaston jäsenestä. Yksi heistä on Umin kuollut isä, Yūichirō Sawamura, joka kuoli palvellessaan rahtialuksella Korean sodassa. Yllätyksekseen Shun huomaa, että hänellä on mukanaan sama valokuva. Hänen isänsä Akio myöntää, että pian toisen maailmansodan jälkeen Yūichirō saapui heidän kotiinsa Shunin kanssa ja koska Kazamat olivat juuri menettäneet oman lapsensa, he adoptoivat Shunin. Aluksi Shun yrittää vältellä Umia, mutta paljastaa lopulta heidän olevan sisaruksia. Umi ja Shun hylkäävät romanttiset tunteensa, mutta pysyvät silti ystävinä.

Remontti valmistuu, mutta Kanagawan prefektuurin opetuslautakunta päättää siitä huolimatta jatkaa purkuprosessia. Shirō, Shun ja Umi matkustavat junalla Tokioon tavatakseen lautakunnan puheenjohtajan, Tokumarun, ja onnistuvat suostuttelemaan tämän vierailemaan kerhotalolla. Umi tunnustaa rakastavansa Shunia ja huolimatta heidän tilanteestaan myös Shun tunnustaa rakastavansa Umia.

Yhdysvalloista palannut Ryoko kertoo Umille, että Shunin isä on oikeasti toinen kuvassa esiintynyt mies nimeltään Hiroshi Tachibana, joka vuonna 1945 menehtyi laivaonnettomuudessa ollessaan matkalla kotiin. Shunin äiti kuoli synnytyksessä, ja hänen muut sukulaisensa kuolivat Nagasakin pommituksessa. Koska Ryoko odotti jo Umia, ei hän pystynyt huolehtimaan molemmista lapsista. Yūichirō rekisteröi Shunin omakseen, jotta tätä ei lähetettäisi orpokotiin, mutta antoi pojan lopulta Kazamoiden kasvatettavaksi. 

Tokumaru vierailee kerhotalolla ja vaikuttuneena oppilaiden kädenjäljestä peruuttaa purkutuomion. Umi ja Shun tapaavat toisensa satamassa ja kohtaavat kuvan kolmannen miehen, Yoshio Onoderan, joka on nykyisin aluksen kapteeni. Yoshio vahvistaa, etteivät Shun ja Umi ole sisaruksia ja kertoo valokuvan miesten koko tarinan. Kaiken selvittyä Umi nostaa liput kuten tavallisesti, mutta tällä kertaa ei pelkästään isänsä muistolle. 

## Ääninäyttelijöitä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*http://www.animenewsnetwork.com/encyclopedia/anime.php?id=12307
Karvaristimatara

**Karvaristimatara** (*Cruciata laevipes*) on monivuotinen laji ristimataroiden suvussa. Sitä esiintyy Euroopassa. Sen 20–40 senttimetriä korkea varsi pitkäkarvainen. Varren lehtikiehkuroissa on neljä soikealapaista lehteä. Niiden hangoista kasvavat lehtiä lyhyemmät viuhkot, joissa on viidestä kymmeneen teriöltään neliliuskaista ja kalpeankeltaista kukkaa.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.
Sarvimatara

**Sarvimatara** (*Galium tricornutum*) on yksivuotinen laji mataroiden suvussa. Sitä esiintyy Euroopassa. Sen varsi on rento ja hyvin karhea. Sarvimataran kukat ovat usein kolmittain lehtihangoista kasvavissa lyhyissä viuhkoissa. Sen hedelmäperät ovat koukkumaisen alastaipuneita, erona moniin muihin suvun lajeihin.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Sarvimatara (''Galium tricornutum'')
* ITIS: ''Galium tricornutum'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Galium tricornutum'' 
* Flora of China: ''Galium tricornutum''
Puistomatara

**Puistomatara** (*Galium pumilum*) on monivuotinen laji mataroiden suvussa. Sitä esiintyy Euroopassa.

Puistomataran tuppaina kasvavat varret ovat hentoja ja kaljuja. Kukinnot ovat harvakukkaisia viuhkoja, kukkien teriöt neliliuskaisia ja valkoisia. Kasvi muistuttaa muista lajeista erityisesti luhtamataraa (*Galium uliginosum*).

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Puistomatara (''Galium pumilum'')
* Suomen Lajitietokeskus: Puistomatara – ''Galium pumilum''
HMS Pandora (1889)

**HMS Pandora** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Pearl-luokan kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijä. 

## Valmistus

Alus tilattiin Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 1889 ja valmistui 24. maaliskuuta 1891.

## Palvelus
Alus nimettiin uudelleen *HMS Katoombaksi* ja se myytiin romutettavaksi 1906.

## Lähteet
*

### Viitteet
Pellikka

**Pellikka** on sukunimi, joka tulee Pekka-nimisten lempinimestä Pelli. "Pelli" on suomalaistunut versio Pelle-nimestä, joka on Pekka (Per) -nimen kansanomainen kutsumamuoto (lempinimi).

Pellikka on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Anssi Pellikka (s. 1975), jalkapalloilija
* Axel Sandin Pellikka (s. 2005), ruotsinsuomalainen jääkiekkoilija
* Eetu Pellikka (s. 2000), jalkapalloilija
* Enni Pellikka (s. 2007), pesäpalloilija
* Jarmo Pellikka (1939–2005), työmarkkinajärjestöjohtaja
* Joni Pellikka (s. 1985), striimaaja, YouTube-videoiden tekijä ja showpainija
* Jussi Pellikka (s. 1975), jalkapalloilija ja valmentaja
* Laura Pellikka (s. 1983), taidoka
* Mico Pellikka, *Edicti* (s. 1998), laulaja, lauluntekijä ja muusikko
* Olli Pellikka (1949–2016), toimittaja, teatteriohjaaja ja kulttuurivaikuttaja, Suomi-Irlanti-seuran toiminnanjohtaja
* Petri Pellikka (s. 1965), maantieteilijä ja professori
* Samu Pellikka (s. 1988), rock-kitaristi ja laulaja.

## Viitteet
Orvieto

**Orvieto** on kaupunki Ternin maakunnassa, Umbrian hallintoalueella Keski-Italiassa. Vuoden 2015 lopussa Orvieton asukasluku oli 20&nbsp;630.

## Historiaa
Kaupungin nimen taustalla ovat latinan sanat *urbs vetus* ’muinainen kaupunki’. Kaupunki on rakennettu jyrkkäseinämäisen tasaharjaisen kallion päälle. Orvieton muinaisia asukkaita olivat etruskit, joiden keskuspaikka se oli.

## Talous
Orvieto on tunnettu viineistään, erityisesti valkoviinistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Margariinihappo

**Margariinihappo** tai **Heptadekaanihappo** on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä esiintyy maitorasvassa ja kasvirasvassa pieninä pitoisuuksina (<&nbsp;0,5 %) sekä syntyy myös märehtimisprosessissa. Heptadekaanihapon suoloja ja estereitä kutsutaan heptadekanaateiksi. 

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*PubChem: Margaric acid 
*Human Metabolome Database: Heptadecanoic acid 
*Food Component Database (FooDB): Heptadecanoic acid 
*ChemBlink: Heptadecanoic acid 
*Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Margaric acid 
*Pherobase: Floral Compound - margaric acid 
*Pherobase: Semiochemical - margaric acid 
* The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Margaric acid
Silvio Pellico

**Silvio Pellico** (1789-1854) oli italialainen kirjailija, joka kirjoitti kirjan *Vankeuteni* ajastaan vankina Špilberkin linnassa, jonne hän joutui koska toimitti vapaamielistä lehteä Il Conciliatore. 

## Teokset
* *Vankeuteni* (*Le mie prigioni* 1833). Suom. Hjalmar F. Palmén. Edlund, 1884.
* *Francesca da Rimini* (1818).
* *Kuuromykkä poika.* Tekijä: Silvio Pellico. Kuuluu teokseen: *Lapsi maailmankirjallisuudessa.* Toimittanut Ilmari Havu. Kirjokansi, 1946.

## Aiheesta muualla

* Vapaasti ladattavia Silvio Pellicon e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.

## Lähteet
Vääntöjousi

**Vääntöjousi** on tyypillinen jousityyppi. Vääntöjousia ovat esimerkiksi pyykkipoikien jouset. Vääntöjousen etuna on sen vähäinen tilantarve. Jouset tehdään yleensä teräksestä.

Autojen eturenkaiden pyöräntuennassa käytetty *kallistuksenvakain* (tanko, joka kulkee toiselta sivulta toiselle sivulle) on käytännössä vääntöjousi. Tangon tarkoitus on vastustaa vain toisen puolen renkaan pystysuoraa liikettä, eli kallistelua.
Paul Nipkow

**Paul Nipkow** (22. elokuuta 1860 – 24. elokuuta 1940) oli saksalainen insinööri, joka on keksinyt television alkumuodon Nipkowin levyn.

Hän sai sille patentin, mutta levy kuitenkin hylättiin jo television historian alkuvaiheissa.

## Katso myös
* John Logie Baird

## Lähteet
Nimrud (tulivuori)

**Nimrud** eli **Nemrut** () on sammunut tulivuori Turkissa Bitlisin maakunnassa Araratin ylängöllä. Se on 2&nbsp;950 m korkea. Kraatterin ja siinä olevan järven leveys on 8 km. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
HMS Blenheim (1890)

**HMS Blenheim** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1894 palvelukseenotettu Blake-luokan ensimmäisen luokan (panssarikansi)risteilijä. 

## Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1888 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Lontoosta osana vuosien 1887-1888 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 25. marraskuuta 1888 telakkanumerolla 80H. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1890 ja se valmistui 26. toukokuuta 1894.

## Palvelus
Alus sijoitettiin toukokuussa 1906 hävittäjien emälaivaksi. Se myytiin 13. heinäkuuta 1926 romutettavaksi Wardille Pembroke Dockiin.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
HMS Blake (1889)

**HMS Blake** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1892 palvelukseenotettu Blake-luokan ensimmäisen luokan (panssarikansi)risteilijä. 

## Valmistus

Alus tilattiin 1888 vuosien 1887-1888 laivasto-ohjelmassa Chathamin telakalta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1888. Alus laskettiin vesille 23. marraskuuta 1889 ja valmistui 2. helmikuuta 1892.

## Palvelus
Alus sijoitettiin elokuussa 1907 hävittäjien emälaivaksi. Ensimmäisessä maailmansodassa se kuului Suureen laivastoon, jossa alus oli 2. ja 11. hävittäjälaivueiden emälaivana. Se myytiin 9. kesäkuuta 1922 Rees Llanelliin romutettavaksi.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Nimrud (täsmennyssivu)

**Nimrud** tai **Nemrut** tarkoittaa esimerkiksi:

* Nimrud, rauniokaupunki Irakissa
* Nimrud, tulivuori Turkissa
* Nimrud eli Nemrut, vuori Turkissa

## Katso myös
*Nimrod (täsmennyssivu)
Vetojousi

**Vetojousi** on eräs jousityyppi, jota voi venyttää. Jousen molemmissa päissä on taivutus, jonka avulla vetojousi voidaan asentaa esimerkiksi tappeihin. Siten muodostuu voima, joka pyrkii vetämään tappeja toisiaan kohti. Vetojouset tehdään yleensä teräksestä. Vetojousi voidaan valmistaa myös siten, että siinä on sisäistä jännitystä, jonka takia se ei riittävän pienellä voimalla muuta mittojaan lainkaan.
Pärspää

**Pärspää** () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen koillisosassa Pärspäänjärven ja Laukaanlahden välisellä kannaksella 15 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 kylässä oli 25 asukasta.

Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä *Lipovo*. Ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa esiintyy myös sen itämerensuomalainen nimi muodossa *Perness Pää*. Molemmat perustuvat lehmusta tarkoittaviin sanoihin (ven. *lipa* ja ims. *pärnä*). On mahdollista, että Kurkolanniemeä on aikaisemmin kutsuttu Pärspääksi.

Vuonna 1848 Pärspäässä asui 197 inkerikkoa ja 49 inkerinsuomalaista. Kylän talonpojat olivat vuodesta 1797 lähtien Iittovan kartanon maaorjia. Kartanon omistanut kreivi Karl Robert von Nesselrode luovutti heidät vuonna 1848 velkojensa korvauksena valtiolle. Vuonna 1862 kylässä 44 taloa ja 322 asukasta. Pärspään suomalaissukuja olivat Jussila, Kipatsa ja Mikkola. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli vanha tsasouna ja hautausmaa. Sieltä on löydetty myös inkeroisten muinainen tasamaakalmisto. Vuonna 1899 Pärspää kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 488 asukasta olivat väestönlaskennan mukaan kaikki suomalaisia. Läsnä olleista 476 henkilöstä luterilaisia oli vain 54.

Neuvostoaikana Pärspää muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuonna 1928 se liitettiin Kurkulan ja vuonna 1939 Joenperän kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 594 ja vuonna 1958 61 asukasta.

Nykyään Pärspää on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäasukkaiden saapuessa sen väkiluku nousee monikertaiseksi. Ainakin vielä 1990-luvulla siellä asui myös muutamia inkeroisen kieltä taitavia vanhuksia. Kylässä toimii yksityinen maatila. Palveluihin kuuluu kauppa-auto.

## Lähteet
Myttäälä

**Myttäälä** on valtion entinen virkatalo Pälkäneellä. Siinä toimi vuosina 1927–2005 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen Hämeen tutkimusasema.

Tila mainitaan historiassa ensi kerran vuonna 1462. Siitä tuli säteri 1610, virkatalo 1683. Blåfieldin suvulla se oli vuokralla 1828–1921, ja sen jälkeen tutkimusasemana. Se pinta-ala on 208 ha.

Virkatalon puinen päärakennus on vuodelta 1887 (vanhan tiedon mukaan 1857), ja sen on suunnitellut arkkitehti Arwid Sirén. Se muutettiin Jussi Paatelan 1928 laatimien suunnitelmien mukaan empiretyyliseksi ja korotettiin kaksikerroksiseksi. Taloon liittyy puutarha ja puisto. Rakennus on restauroitu ja peruskorjattu 2000-luvulla. Muita rakennuksia ovat mm. vanha työväen asuinrakennus, navetta, paja ja kaksi muuta asuinrakennusta sekä vanha huvilarakennus Mallasveden rannassa.

## Lähteet
J. W. Miesmaa

**Johan Wilhelm Miesmaa** (sukunimi aik. *Messman*; 22. kesäkuuta 1859  Oulu – 23. lokakuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjallisuuden suomentaja.

Miesmaan vanhemmat olivat oululainen kauppias ja laivanvarustaja Karl Henrik Messman (1805–1882) ja Anna Maria Bonteck (k. 1864). Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884 ja filosofian maisteriksi 1886. Miesmaa oli Uusi Suometar-lehdessä aluksi toimittajana ja sitten toimitussihteerinä 1881–1911.

Miesmaa oli naimisissa vuodesta 1888 Ellen Sigrid Törnuddin kanssa.

## Teoksia
* *[[Ida Aalberg]]in muisto*. Karisto 1915
* *Vuosien varrelta*. WSOY 1916

## Suomennoksia
* Fitzgerald Molloy : *Venäjän hovista : kertoelmia 1700-luvulta*. Trjö Weilin, Helsinki 1909
* Maurice Leblanc : *Varjon merkki : [[Arsène Lupin]]'in muistelmia*. Kirja, Helsinki 1915
* Léon de Tinseau : *Ylimys työ-orjana*  : romaani. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, Helsinki 1920

## Lähteet
*
Muurisyöpä

**Muurisyöpä** tarkoittaa muurin pinnan kemiallista ja kiteytymisprosessissa tapahtuvaa rapautumista. Se johtuu muurin pintaan kiteytyvistä vesiliukoisista suoloista.

## Lähteet
Kurkula

**Kurkula** () on taajama Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen kärjessä 19 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 taajamassa oli 44 asukasta.

Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä *Kurgova Gora*. Ruotsalaismiehityksen aikana se esiintyy muodoissa *Korkÿla, Korkÿlla, Kurckulla, Kurkulla* ja *Kurkukÿla* ja vuosina 1618–1623 laaditussa maakirjassa nimellä *Kurgura*. Kurkulan vieressä sijaitsi Mustolan kylä, joka myöhemmin tunnettiin *Rozalvinon* tai *Rozorvinon* kartanona.

Vuonna 1848 Kurkulassa asui 130 inkerinsuomalaista ja 31 inkerikkoa. Vuonna 1862 kylässä oli 38 taloa ja 229 asukasta. Sen talonpojat olivat 1860-luvulle saakka kartanonomistajan maaorjia. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kurkulan suomalaissukuja olivat Juhkonen, Kannikkainen, Lehtola, Luotonen, Orpana, Rampanen, Saija, Saunanen, Seppänen, Sykkä ja Venna. Vuonna 1899 kylä kuului Jaaman kihlakunnan Narvusin volostiin. Sen 364 asukkaasta oli väestönlaskennan mukaan suomalaisia 346 ja ”sekoittuneita” 18. Läsnä olleista 353 henkilöstä luterilaisia oli 296.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Kurkula toimi kyläneuvostoalueen keskuksena. Se kuului aluksi Narvusin volostiin sekä vuodesta 1927 lähtien Kattilan ja vuodesta 1931 Jaaman piiriin. Vuosina 1931–1939 Kurkulalla oli aluksi kansallisen suomalaisen ja sittemmin inkeroisen kyläneuvoston status. Siihen kuuluivat myös Kaipaala, Pärspää ja Vena. Kyläneuvostoalueella asui 903 suomalaista, 618 muihin vähemmistöihin kuuluvaa ja 38 venäläistä. Kurkulan kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1939 ja kylä liitettiin Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 465 ja vuonna 1958 247 asukasta.

Kurkulan pääelinkeino oli aikaisemmin kalastus. Lähiseudun kalansaaliit jalostettiin kylän omassa kalatehtaassa. Kurkulassa oli vuonna 1895 rakennettu luterilainen rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Ennen toista maailmansotaa seudulle rakennettiin puna-armeijan tukikohta, jonne johti rautatie Laukaansuusta. Tukikohta hävitettiin saksalaisten lähestyessä Leningradia. Niemen ympäri kulkeva panssarivaunuja varten tehty mukulakivitie on yhä käytössä.

Kurkulassa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.

Entisen Kurkulan kylän paikalla on nykyään vain muutamia talousrakennuksia. Asutus on keskittynyt Pärspäänjärven luoteisrannalle sekä järven Suomenlahteen yhdistävän kanavan eli *Retškan* (ven. *Lipovka*) varrelle. Taajama koostuu omakotitaloista. Sitä ympäröivät Kurkolanniemen rauhoitusalue ja sotilasalue. Palveluihin kuuluu kauppa. Kurkulasta on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Peter Munch

**Peter Munch** tarkoittaa seuraavia:

*Peter Andreas Munch (1810-1863) norjalainen historioitsija ja kielitieteilijä
*Peter Rochegune Munch (1870-1948) tanskalainen historioitsija ja poliitikko
Buzzador

**Buzzador** on pohjoismainen yritys, joka toimii Word of Mouth-markkinoinnin ja sosiaalisessa mediassa tapahtuvan markkinoinnin parissa.

Buzzadorin perustettiin vuonna 2005 Ruotsissa, ja se laajensi laajensi toimintaansa vuonna 2007 Norjaan, Tanskaan ja Suomeen. Yhtiön toiminta suusta suuhun markkinoinnissa perustuu vapaaehtoisiin yhtiön palveluun rekisteröityneisiin käyttäjiin, joille lähetetään ilmaisia tuotenäytteitä. Käyttäjien on raportoitava kampanjasta, sekä kerrottava tuotteesta tuttavilleen. Käyttäjät valikoidaan heidän luovuttamiensa tietojen perusteella. Suurin osa käyttäjistä on naisia. Vuonna 2008 vapaaehtoisia käyttäjiä oli Pohjoismaissa yhteensä noin 70&nbsp;000. 

Asiakkaita ovat esimerkiksi Kraft, Nestlé, Coca-Cola, Cloetta-Fazer, Unilever, Nivea ja Leaf.

Buzzador on amerikkalaisen Word of Mouth –markkinointiin erikoistuneen järjestön WOMMA:n jäsen. 

Yhtiön Suomen liikevaihto oli vuonna 2011 noin 129&nbsp;000 euroa ja tilikauden tulos oli tappiollinen.

## Buzzador maailmalla
Buzzador toimii neljässä eri maassa:
* , Buzzador Oy
* , Buzzador AB
* , Buzzador AS
* , Buzzador

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Buzzador.fi
*Buzzador LinkedIn
Väinö Paasikangas

**Kaarlo Väinö Paasikangas** (sukunimi aik. *Mohell*; 8. syyskuuta 1884  Mouhijärvi – 17. huhtikuuta 1932 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja runoilija.

Paasikangas valmistui Tampereen kauppakoulusta vuonna 1906 ja meni töihin *[[Aamulehti|Aamulehteen]]*. Hän oli tuolloin myös Suomalaisen puolueen piirisihteeri Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä. Paasikangas oli *[[Raahen Sanomat (1906–1918)|Raahen Sanomien]]* päätoimittaja vuosina 1908–1916. Vuodesta 1917 hän työskenteli oululaisessa *[[Kaiku (lehti)|Kaiku]]*-lehdessä, vuosina 1919–1923 sen päätoimittajana ja sen jälkeen toisena toimittajana. Hän oli muun muassa Oulun kokoomuksen ja Pohjois-Suomen Sanomalehtimiesyhdistyksen sihteeri. Hän osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten riveissä.

## Teoksia
* *Runoja*. Väinämöisen kirjakauppa, Tampere 1909

## Lähteet
* 
* Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 18.4.1932, HS Aikakone. Viitattu 20.4.2018.

## Viitteet
Peter Rochegune Munch

**Peter Rochegune Munch** (1870–1948) oli tanskalainen historioitsija ja poliitikko. Munch oli Tanskan sisäministeri 1909–1910, puolustusministeri 1913–1920 ja ulkoministeri 1929–1940. Hän oli Radikale Venstren johtaja. 

Hän kirjoitti kirjan ''Dansk politik under krig och besaettelse 1939-1945.

## Lähteet
Peter Andreas Munch

**Peter Andreas Munch** (15. joulukuuta 1810 Oslo – 25. toukokuuta 1863 Rooma) oli norjalainen historioitsija ja kielitieteilijä. Hän oli Oslon yliopiston professori vuodesta 1841 ja johti valtionarkistoa vuosina 1861–1863. Hän julkaisi kahdeksanosaisen *Det norske Folks Historie* (1852–1863), joka päättyi vuoteen 1397.

Peter Munch harrasti rotuoppeja ja piti toisia kansoja arvokkaampina kuin toisia. Suomalaisia Peter Munch halveksi. Hän esimerkiksi tarkasteli Kalevalaa ja väitti, ettei se todista suomalaisesta kulttuurista. Munch piti mahdottomana Suomen itsenäistymistä, johtuen Suomen strategisesti avoimista rajoista sekä suomalaisten sivistyskyvystä, jota hän ei pitänyt korkeana.

Samantapaisia ajatuksia levittivät Ruotsissa August Sohlman ja Suomessa Axel Olof Freudenthal.

Peter Munch väitti Suomen kansallisuusoloja käsittelevässä artikkelissaan *Om Finlands Nationalitet og dens Forhold til den svenske* vuodelta 1855, että suomalaiset ja unkarilaiset poikkeavat ympäröivistä slaaveista ja germaanisista kansoista siten, että näitten kansojen täytyy muodostaa oma rotunsa . Tästä hän tekee omat johtopäätöksensä, jotka liittyvät 1800-luvun eurooppalaiseen rasismiin ja sen kannattajiin, joita olivat esimerkiksi Arthur de Gobineau ja Houston Stewart Chamberlain.

Peter Munch oli taidemaalari Edvard Munchin setä.

## Katso myös
* Munchs gate

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kalle Paronen

**Kalle Paavali Paronen** (24. tammikuuta 1888  Ruovesi – 16. marraskuuta 1963 Warrenton, Clatsopin piirikunta, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen näytelmäkirjailija.

Paronen oli maatyöläinen ja hän oli Suomessa Ruoveden työväenyhdistys Tulevaisuuden jäsen. Paronen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1910 ja asettui asumaan siellä Oregonin osavaltion Clatsopin piirikuntaan.

Parosen vanhemmat olivat torppari (myöhemmin talollinen) Herman Iisakinpoika Paronen ja Elviina Mannintytär. Hänen puolisona oli Emmi Matilda (o.s. Nurminen). Kansanedustaja E. J. Paronen oli Kalle Parosen veli.

## Teoksia
* *Totuus voittoon : kuvauksia vuosisadan vaihteella : kolmessa näytöksessä*. Tekijä, Tampere 1907

## Lähteet
* 

### Viitteet
Ossian Suvanto

**Otto Ossian Hemming Suvanto** (sukunimi aik. *Lillberg*; 2. syyskuuta 1885 Sauvo – 26. syyskuuta 1975) oli suomalainen kirjailija.

Suvanto toimi kiertävänä raittiuspuhujana. Ammatiltaan hän oli kotiteollisuustuotteiden kauppias Turussa. Suvannon vanhemmat olivat vuokraviljelijä Otto Hjalmar Lillberg ja Kustava Vilhelmina Wahlroos. Suvannon puoliso oli Julia Alina (o.s. Jakobsson) vuodesta 1920.

## Teoksia
* *Kovan koulun käynyt : kuvauksia kansan elämästä*. Tekijä, Turku 1915

## Lähteet
* 

### Viitteet
Harri Moora

**Harri Moora**, aiemmin **Harry Mora** (2. maaliskuuta 1900 Ehaveren kylä, Kuremaa – 2. toukokuuta 1968 Tallinna) oli virolainen arkeologi.

Moora oli Tarton yliopiston professori 1938–1941, opetusministerin avustaja 1940, ja työskenteli vuodesta 1944 Neuvosto-Viron tiedeakatemian historian instituutissa tutkijana tutkimusalanaan Baltian esihistoria..

## Lähteet
Juhani Petäjä

**Juhani Aadolf Petäjä** (synt. **Petelius**, 6. maaliskuuta 1888  Luumäki - 22. helmikuuta 1952 Vaasa) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Petäjä valmistui Sortavalan seminaarista ja työskenteli opettajana vuoteen 1929, jolloin hänet valittiin Vaasan kansakouluntarkastajaksi. Petäjä jäi virastaan eläkkeelle vuonna 1951. 

Juhani Petäjän poika oli arkkitehti Keijo Petäjä.

## Teoksia
* *Rakkaus ja synti*. WSOY 1912

## Lähteet
* 
### Viitteet
Matthias Pier

**Matthias Pier** (22. heinäkuuta 1882 Nackenheim, Saksa – 12. syyskuuta 1965 Heidelberg, Länsi-Saksa) oli saksalainen kemisti. Pier kehitti painesynteesejä, muun muassa metanolisynteesin ja hiilen painehydrauksen (Bergiuksen menetelmä), teolliseen mittaan.

## Lähteet
Orlando-luokka (risteilijä)

**Orlando-luokka** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1. luokan panssariristeilijäluokka, johon kuului seitsemän 1880-luvun lopulla valmistettua alusta.

## Alukset

## Lähteet

*

### Viitteet
Kaipaala

**Kaipaala** () on entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Kurkolanniemellä Suomenlahden rannalla noin 25 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen.

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa nimellä *Kaibala*. Sen alueelta on löydetty muinainen inkeroisten tasamaakalmisto. Myöhemmin aina toiseen maailmansotaan saakka Kaipaalassa asui lähes yksinomaan inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 asukkaita oli reilut sata henkeä, jotka kaikki olivat valtion talonpoikia. Paikallisia sukuja olivat Borissa, Kustola, Luukka, Muoni, Toivonen, Tupina ja Vontti. Vuonna 1899 Kaipaala kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 230 asukkaasta kaikki olivat luterilaisia suomalaisia.

Neuvostoaikana Kaipaala muodosti aluksi Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Kurkulan ja vuodesta 1940 Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 301 asukasta. Kaipaalan pääelinkeino oli kalastus. Kylässä oli koulu, kerhotalo sekä vuonna 1895 rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät asukkaat Suomeen. Sieltä heidät palautettiin Neuvostoliittoon, jossa heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Sodan jälkeen Kaipaalan rakennukset siirrettiin muualle tai poltettiin. Nykyään paikalla on vain talojen perustuksia sekä muutama venevaja. Kaipaalan nimeä kantaa lähistöllä sijaitseva majakka sekä lomakylä, jossa vuonna 2010 oli kaksi asukasta. Laukaansuun kunnan yleiskaavassa suunnitellaan Kurkolanniemen rauhoitusalueeseen kuuluvan kylän virallista lakkauttamista.

Kylä tunnetaan kansanrunouden taitajistaan, joiden luona muun muassa Volmari Porkka ja Vihtori Alava vierailivat 1800-luvun lopulla. Borissan Annin, Maria Luukan ja Kati Koivun kerääjille sanelemat laulut ja loitsut on talletettu *[[Suomen kansan vanhat runot]]* -sarjaan. Kaipaalan perinteeseen kuului myös loppukesästä vietetty *päähkenpyhä*, jolloin lähikylien asukkaat saapuivat tapaamaan tuttavia ja keräämään pähkinäpuun hedelmiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Ivar Aasen

**Ivar Andreas Aasen** (5. elokuuta 1813 Ørsta – 23. syyskuuta 1896 Kristiania) oli norjalainen kielentutkija ja kirjailija.

Aasen keräsi norjan kielen murrekokoelman ja julkaisi 1848 kieliopin sekä muita norjan kieleen liittyviä teoksia, joita pidetään norjan kielitieteen perusteoksina. Aasen on uusnorjan kirjakielen luoja, ja hän osoitti, että sitä voi käyttää kirjallisena kielenä. Aasen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja runoja.

Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Aasenin kuvan yhden Boeing 737-800 -lentokoneensa pyrstöön.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Jurek Becker

**Jurek Becker**, oik. *Jerzy Bekker* (1937 Łódź, Puola – 1997) oli saksalainen kirjailija.

Becker oli juutalaisten vanhempien lapsi ja eli lapsuutensa getossa ja keskitysleirissä. Hän oppi saksaa sodan päätyttyä Berliinissä. Hän asui vuodesta 1977 Länsi-Berliinissä. Uransa alussa hän kirjoitti kepeitä kabaree-tekstejä ja televisio- ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli *Valehtelija-Jaakko* (*Jakob der Lügner*, 1969), jonka ympäristö on keskitysleiri. Myöhemmissä teoksissaan hän hyödynsi kokemuksiaan elämästä Itä-Saksassa. Hän käsikirjoittanut televisiosarjaa *Rakas lakimies* (*Liebling Kreuzberg)* vuodelta 1985*.*

## Suomennettu teos
**Valehtelija-Jaakko* (*Jakob der Lügner*, 1969), suom. Raija Nylander, Tammi, 1999  Keltainen kirjasto 318 

## Lähteet
Mario Oliveri

**Mario Oliveri** (s. 22. tammikuuta 1944) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1968 ja nimitettiin Albenga-Imperian hiippakunnan johtoon 6. lokakuuta 1990. Hänen edeltäjänsä Alessandro Piazza jäi samana päivänä eläkkeelle. Oliverin konsekroi piispaksi 4. marraskuuta Giovanni Canestri, jota avustivat Luigi Poggi ja Giuseppe Dell'Omo.

## Lähteet
Erik Beckman

**Erik Knut Erik Vilhelm Montan Beckman** (23. huhtikuuta 1935 – 8. kesäkuuta 1995) oli ruotsalainen kirjailija. Hän oli omaperäinen kielivirtuoosi, mikä kuvastui myös teosten aiheissa.

Esikoisromaani *Hertigens kartonger* vuodelta 1965 kertoo sala-ampujan ampumasta hirvestä. Sitä ennen hän oli julkaissut 1963 runokokoelman *Farstu*. Hän toimi *[[Dagens Nyheter]]in* kriitikkona.

## Palkinnot ja tunnustukset
* Aniara-palkinto 1980
* De Nion suuri palkinto 1991
* Ruotsin radion runopalkinto 1983

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Erik Beckman-sällskapet (Archive.org)
Ferenciek teren metroasema

**Ferenciek tere** on Budapestin metron linjan 3 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1976. Asemalta on vaihtoyhteyksiä useisiin Budaan kulkeviin busseihin. Vuoteen 1990 asti asema tunnettiin nimellä Felszabadulás tér.

## Lähteet
Jonas Kauneckas

**Jonas Kauneckas** (s. 6. kesäkuuta 1938) on liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Telšiain (myöh. Telšiai-Klaipėda) hiippakuntaan 22. toukokuuta 1977 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Forconiumin titulaaripiispaksi 13. toukokuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Erwin Josef Ender, jota avustivat Sigitas Tamkevičius ja Antanas Vaičius.

Kauneckas sai 5. tammikuuta 2002 nimityksen Panevėžysin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 6. kesäkuuta 2013.

## Lähteet
Myrskylyhty

**Myrskylyhty** on kannettava lasikuvullinen öljylamppu, joka on suunniteltu erityisesti ulkokäyttöön vaikeisiinkin olosuhteisiin. Myrskylyhtyjen polttoaineena käytetään valopetrolia; muut polttoaineet voivat noeta lasin. Myrskylyhdyssä liekki ja polttoaine ovat säältä suojassa, eikä esimerkiksi voimakaskaan tuuli pääse puhaltamaan liekkiä sammuksiin.

Myrskylyhdyissä on pohjalla polttoainesäiliö, josta nousee polttosydän säätimen kautta kuvun sisälle. Säiliöstä nousee sivuille tukeva kehys, johon kiinnittyvät lampun loput osat: kantajan kättä kuumuudelta suojaava pitkä kantokahva, lasin metallinen kehikko sekä lyhdyn hattu, joka suojaa ilmankiertoaukon vedeltä ja lumelta. Hattuosa jännittyy paikalleen vieterin voimalla. Moderneissa myrskylyhdyissä on vipu, jolla lasi voidaan nostaa ja lukita kohoasentoon liekin sytyttämistä ja sammuttamista varten.

Myrskylyhdyissä on tehostettu ilmankierto, jossa lämmintä ilmaa kierrätetään lyhdyn yläosasta kahta lyhdyn sivuilla olevaa putkea pitkin liekille, tehostaen sen kirkkautta. Ilmankierto voidaan toteuttaa kahdella eri tavalla: joko keräämällä kuumaa ilmaa suoraan lasin yläpuolelta tai keräämällä hieman viileämpää mutta raitista ilmaa lyhdyn yläosasta. Hapekkaampi ilma mahdollistaa puhtaamman palamisen ja vähentää nokeamista. Lasi voidaan poistaa kehikosta puhdistamista tai vaihtoa varten.
Tove Ditlevsen

**Tove Irma Margit Ditlevsen** (14. joulukuuta 1917 Kööpenhamina, Tanska – 7. maaliskuuta 1976 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän sai 1955 Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 1999 *[[Politiken]]-*lehden lukijat valitsivat Ditlevsenin kirjan *Barndommens gade* Tanskan vuosisadan kirjojen listalle sijalle 21 . Näiden lisäksi Ditlevsen on saanut lukuisia muita palkintoja.

Ditlevsenin tuotantoon kuuluu 39 teosta, jotka olivat runoja, novelleja, romaaneja ja muistelmia. Romaaneistakin osa oli omaelämäkerrallisia, ja ne kuvaavat lapsuutta. Aiheina olivat myös taiteilijuuden ongelmat ja erotiikkaan liittyvät ongelmat. Tuotannosta omaelämänkerrallinen/autofiktiivinen Kööpenhamina-trilogia (1967–1971) kuuluu Tanskan kirjallisuuden kaanoniin.

Ditlevsen oli naimisissa ja erosi neljä kertaa. Kolmas puoliso oli väkivaltainen ja tutustutti Ditlevsenin huumeisiin. Ditlevsen taisteli koko aikuisikänsä alkoholin ja huumeiden kanssa ja vietti useita jaksoja psykiatrisessa sairaalahoidossa. Vuonna 1976 Ditlevsen teki itsemurhan.

## Suomennetut teokset
**Lapselle on tehty pahaa. (*Man gjorde et barn fortræd, 1941). Suomentanut Yrjö Korhonen 1950
;Kööpenhamina-trilogia
* 
* 
* 
;Novelleja
* Erotomaani, suom. Toini Havu, teoksessa *27 pohjoismaista kertojaa*, Tammi 1964
* Miesten petollisuus, teoksessa *Ratavartijan näky ja muita kuuluisia kertomuksia*, toim. Kerttu Manninen, WSOY 1965

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jensen, Liz: The Copenhagen Trilogy by Tove Ditlevsen review – confessions of a literary outsider The Guardian. 16.10.2019.
Avaruushautaus

**Avaruushautaus** tarkoittaa vainajan jäännösten, yleensä tuhkan, lähettämistä avaruuteen avaruusaluksen mukana. Yleensä jäännöksistä lähetetään vain hyvin pieni osa muun kuorman ohessa, ja jäännökset tuhoutuvat niitä kuljettaneen avaruusaluksen tuhoutuessa sen palatessa ilmakehään.

Avaruushautauksia oli vuoteen 2012 mennessä tehty noin 150.

## Kuuluisia avaruushaudattuja
* Gene Roddenberry – Star Trekin keksijä
* Timothy Leary – LSD:n puolestapuhuja
* Eugene Shoemaker – yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, jonka tuhkaa vietiin Kuuhun Lunar Prospector -luotaimen mukana

## Lähteet
EMG

**EMG** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* EMG, musiikkialan yritys
* elektromyografia (EMG) eli lihassähkökäyrä
* meohang, tiibetiläis-burmalainen kieli (ISO 639-3 -koodi *emg*).
András József Szennay

**András József Szennay** (2. kesäkuuta 1921 Budapest – 22. elokuuta 2012) oli unkarilainen munkki. Hänet vihittiin benediktiinien papiksi 19. marraskuuta 1944 ja nimitettiin Pannonhalman benediktiiniluostarin johtoon 14. maaliskuuta 1973. Hän erosi apotin tehtävistä vuonna 1991, jolloin hänen seuraajakseen tuli Imre Asztrik Várszegi. Hän oli Katolisen Péter Pázmány -yliopiston teologian tohtori.

## Lähteet
Alfred Hayes

**Alfred Hayes** (18. huhtikuuta 1911 Lontoo, Britannia – 14. elokuuta 1985) oli brittiläinen käsikirjoittaja, runoilija ja kirjailija, joka työskenteli Italiassa ja Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on runo "Joe Hill" ("I dreamed I saw Joe Hill last night…"), jonka Earl Robinson on myöhemmin säveltänyt.

Hayes valmistui New York City Collegesta, joka nykyisin kuuluu City University of New Yorkiin. Hän työskenteli hetken toimittajana sanomalehdessä, mutta alkoi 1930-luvulla kirjoittaa romaaneja ja runoja. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltain erikoisjoukoissa Euroopassa. Sodan päätyttyä hän jäi Roomaan ja käsikirjoitti elokuvia Italian neurealismiin kaudella.  Hän oli käsikirjoittamassa Roberto Rossellinin elokuvaa *[[Paisa – vapauden tuli]]* (1946), josta sai Oscar-ehdokkuuden. Toistamiseen hän oli ehdokkaana elokuvasta *[[Teresa (elokuva)|Teresa]]* (1951). Hän muokkasi näytelmän omasta romaanistaan *The Girl on the Via Flaminia*, ja vuonna 1953 sen pohjalta tehtiin elokuva *[[Kohtalokas rakkaus]]*.

Kreditoimattomana käsikirjoittajana hän oli Vittorio De Sica neorealistisessa elokuvassa *[[Polkupyörävaras]]* (1948), johon hän kirjoitti englanninkielisen tekstityksen.

Hänen yhdysvaltalaisia käsikirjoituksiaan ovat *[[Rodeon miehet]]* (1952, ohjaus Nicholas Ray) elokuvasovitus Maxwell Andersonin ja Kurt Weillin musikaalista *[[Lost in the Stars]]* (1974). Televisiolle hän on tehnyt työtä sarjoissa *[[Alfred Hitchcock esittää]]*, *[[Hämärän rajamailla]]*, *[[Nero Wolfe (vuoden 1981 televisiosarja)|Nero Wolfe]]* ja  *[[Mannix]]*.

## Teokset
### Runokokoelmat
**The Big Time* (1944)
**Welcome to the Castle* (1950)
**Just Before the Divorce* (1968)

### Romaanit
**All Thy Conquests* (1946)
**The Girl on the Via Flaminia* (1949)
**Shadow of Heaven* (1947)
**In Love* (1953) suom. *Rakastunut* suom. Juhani Jaskari ja Eila Pennanen. Tammi 1958 Keltainen kirjasto 15 
**My Face for the World to See* (1958)
**The End of Me* (1968)
**The Stockbroker, the Bitter Young Man, and the Beautiful Girl* (1973)

### Novellikokoelmat
**The Temptations of Don Volpi* (1960)

## Lähteet
*Sandra Brennan, Alfred Hayes The New York Times, Allmovie 

## Aiheesta muualla
*
Paulius Antanas Baltakis

**Paulius Antanas Baltakis** (1. tammikuuta 1925 – 17. toukokuuta 2019) oli liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 24. elokuuta 1952 ja nimitettiin Egaran titulaaripiispaksi 1. kesäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat Edward Cornelius O'Leary ja Vincentas Brizgys.

Baltakis syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Vuonna 1944 hän joutui saksalaisten pidättämäksi. 1940–1950-luvuilla hän työskenteli Suomessa ja Norjassa ja opiskeli Belgiassa; 1950-luvulta alkaen hän työskenteli Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän sai vuonna 1994 Gediminaksen ritarikunnan suurristin.

## Lähteet
Jonas Ivanauskas

**Jonas Ivanauskas** (s. 18. helmikuuta 1960) on liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kaunasin arkkihiippakuntaan 14. huhtikuuta 1985 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Canapiumin titulaaripiispaksi 18. lokakuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sigitas Tamkevičius, jota avustivat Rimantas Norvila ja Jonas Kauneckas.

Ivanauskas sai 11. helmikuuta 2012 nimityksen Kaišiadorysin piispaksi.

## Lähteet
Painolastikasvi

**Painolasti-** eli **paarlastikasveiksi** kutsutaan laivojen painolastinaan käyttämien maa-ainesten mukana levinneitä vieraslajeja. Painolastikasveja levisi Suomeen lähinnä purjelaivojen aikakaudella ennen 1900-luvun alkua.

Painolastia käytettiin tyhjänä purjehtineissa laivoissa vakauttamaan niiden kulkua. Määränpäässä se purettiin satama-alueelle ennen laivan lastausta. Painolastin mukana kulkeutui kasvien siemeniä, joista osa alkoi myöhemmin itää ja näin uudet kasvit levisivät satama-alueille.

Pääosa Suomessa tavattavista painolastikasveista on peräisin lähialueilta ja niitä esiintyy yleisesti esimerkiksi Itämeren eteläosan maissa. Joukossa on kuitenkin useita kasveja, jotka ovat tulleet kauempaa, kuten Välimeren alueelta tai jopa Etelä-Amerikasta saakka.

Painolastikasveja on tavattu kaikissa Suomen vanhoissa purjelaiva-aikakauden satamissa. Nykyään niitä kasvaa kuitenkin enää vain muutamassa paikassa. Suurin syy on se, että vanhojen satamien kentät on yleensä vuosikymmenten saatossa asfaltoitu. Näin on käynyt esimerkiksi Turussa, Helsingin Sörnäisissä ja Oulun Toppilassa. Osa vanhoista satamista on jäänyt käyttämättömiksi ja ne ovat päässeet metsittymään. Vierasperäiset lajit eivät ole säilyneet Suomen olosuhteisiin sopeutuneiden kasvien seassa.

Laajempia painolastikasviyhdyskuntia on vielä jäljellä muutamassa paikassa, kuten Kotkan Hallassa, Porvoon Kråkössä ja Uudenkaupungin Iso-Vilissalossa. Eniten painolastikasveja on säilynyt Porin Reposaaressa, josta suuri osa satamatoiminnoista siirrettiin pois 1930-luvulla. Satamakentät jäivät asfaltoimatta, mutta kuitenkin vielä käyttöön, joten ne eivät päässeet villiintymään. 

Reposaaresta on viimeisen sadan vuoden ajalta löydetty lähes 140 vierasperäistä kasvia, joista kaukaisimmat ovat tulleet Etelä-Amerikasta. Nykyään saaren painolastikasvistoon kuuluu yli 70 lajia, joista vuosittain tavataan noin 50. Reposaaren lajistoon kuuluvat tyypillisesti esimerkiksi nuokkukarhiainen, rohtorasti, jaakonvillakko, valkomesikkä ja isomesikkä.

## Lähteet
*
Naafkopf

**Naafkopf** on vuori Itä-Alpeilla Rätikonin vuoristoalueella. Huipun korkeus on 2&nbsp;570 metriä Sveitsin kartalla (korkeusjärjestelmässä *Meter über Meer*) ja 2&nbsp;571 metriä Itävallan kartalla (korkeusjärjestelmässä *Meter über Adria*).

Naafkopfin huippu on eteläisempi niistä kahdesta pisteestä, joissa Sveitsin, Itävallan ja Liechtensteinin rajat kohtaavat. Pohjoisempi on Reinjoen keskellä itävaltalaisen Feldkirchin länsipuolella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Naafkopf 2570 m 8430 ft. (retkikertomuksia Hikr.org-sivustolla)
Juozas Žemaitis

**Juozas Žemaitis** MIC (30. elokuuta 1926 – 5. lokakuuta 2021) oli liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. syyskuuta 1949 ja nimitettiin Vilkaviškiksen apostoliseksi hallitsijaksi sekä Tabaicaran titulaaripiispaksi 10. maaliskuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vincentas Sladkevičius, jota avustivat Julijonas Steponavičius, Juozas Preikšas ja Vladas Michelevičius.

Žemaitis sai 24. joulukuuta 1991 nimityksen Vilkaviškiksen piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 5. tammikuuta 2002.

## Lähteet
Laurean alumnit

**Laurean alumnit ry** on Laureasta valmistuneille, opiskelijoille ja henkilökunnalle tarkoitettu yhdistys, jonka tavoitteena on edistää työelämän, Laurea-ammattikorkeakoulun ja siellä opiskelleiden sekä sieltä valmistuneiden yhteistoimintaa. Yhdistyksen perustivat Laurea-ammattikorkeakoulu ja Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (LAUREAMKO) keväällä 2002. Laurean alumnit ry:n tehtävänä on ylläpitää opiskeluaikaisia kontakteja sekä luoda uusia verkostoja ja pyrkimyksenä lisätä ja parantaa jäsentensä välistä yhteistyötä ja kommunikaatiota, tarjota väylä ylläpitää opiskeluaikaisia kontakteja sekä luoda uusia verkostoja. Järjestön aktiivinen toiminta sisältää seminaareja, mentorointia, harjoittelujen ja opinnäytetöiden välittämistä, juhlia ja muita vapaa-ajan tapahtumia, kuten luokkakokousten tukemista.

Yhdistyksen toiminnan suuntaviivoista päättää kaikille jäsenille avoin yhdistyksen vuosikokous, joka pidetään syksyisin loka-marraskuussa. Toiminnan suunnittelu perustuu jäsenten, eli alumnien ‎toiveisiin ja tunnistettuihin tarpeisiin. Käytännössä toiminnasta vastaa hallitus sekä muut aktiiviset ‎yhdistyksen jäsenet, kaikki Laurean Alumneita. Yhdistyksen vuoden kohokohta vuosikokouksen ‎lisäksi on keväinen alumnitapahtuma. Juhlallinen tapahtuma kerää jäsenet yhteen kuulemaan ‎alumnien kokemuksia työelämästä ja jatko-opiskelusta, seuraamaan Vuoden Alumnin ‎palkitsemista, nauttimaan musiikista ja muusta viihteellisestä ohjelmasta sekä hyvästä ruoasta ja ‎juomasta.

Alumniyhdistyksen jäsenyys on maksuton ja jäseneksi voi liittyä, jos on opiskellut, valmistunut tai ‎työskennellyt Laurea-ammattikorkeakoulussa tai sitä edeltäneessä Espoo-Vantaan ‎Ammattikorkeakoulussa.
‎

## Vuoden Alumni
Vuoden Alumni valitaan vuosittain kevättalvella ja palkitaan maalis-huhtikuussa Alumnitapahtuman yhteydessä. 
Laurean alumnit ry on vuodesta 2008 lähtien palkinnut ansioituneen alumnin Vuoden Alumni -palkinnolla. Valinnassa on painotettu oman koulutuksen ja laurealaisuuden esille tuomista sekä verkostoitumista ja yhteistoiminnan edistämistä. Ehdotuksia palkinnon saajaksi ovat oikeutettuja tekemään kaikki yhdistyksen jäsenet ja Laurean henkilökunta. Valinnan suorittaa Laurean alumnit ry:n hallitus ehdotusten pohjalta.
### Vuoden alumnit 2008-2012

:*2008 Jussi Vyyryläinen
:*2009 Peter Kalanzi
:*2010 Antti Seppinen
:*2011 Sara Asteljoki
:*2012 Lauri Pipinen

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laurea-ammattikorkeakoulu