Feminiinijohdin

**Feminiininjohdin**, suomen kielessä ***-tär*** (etuvokaalisissa sanoissa) tai ***-tar*** (takavokaalisissa sanoissa), osoittaa henkilöä tarkoittavan sanan tarkoittavan naista. Esimerkiksi *opettajatar* on naispuolinen opettaja, *ystävätär* naispuolinen ystävä ja *kreikatar* kreikkalainen nainen. Johdin *‑tAr (: ‑ttAre-)* liittyy kantasanan (heikkoon) vokaalivartaloon (*henge-tär : henge-ttäre-*). S:ään loppuvissa sanoissa johdin korvaa kantasanan nominatiivimuodon loppu-s:n, kuten *kuninga-tar, ruhtina-tar, valtia-tar*.

Nykyään tämä johdin on suomen kielessä melko harvinainen, mutta sitä käytetään yhä jonkin verran urheilussa (*juoksijatar*) ja taiteissa (*tanssijatar, näyttelijätär*). Myös sanat *kaunotar* ja *onnetar* ovat yhä käytössä. Saksan kielessä feminiinijohdin *-in* on yhä pakollinen.

Suomessa sanat *opettaja* ja *ystävä* voivat aivan yhtä hyvin viitata naiseen kuin mieheen. Kun sukupuoli on saatava esiin, nykyään puhutaan esimerkiksi *nais-* ja *miesopettajasta*. Toisaalta jotkut mies- ja nais-alkuiset yhdyssanat voivat aiheuttaa väärinkäsityksiäkin. Esimerkiksi *nais-* ja *miesystävä* tarkoittavat usein seurustelukumppania eikä *naissankari* ole sama kuin *sankaritar*, joten toisinaan tär- tai tar-pääte  on edelleen tarpeellinen.

Joskus *-tar*-, *-tär*-pääte ei tarkoita vain naispuolisuutta vaan sitä, että kyse on sellaisen henkilön vaimosta, jota tarkoittavan sanan loppuun *-tar* tai *-tär* on lisätty. *Kuningatar* voi olla naispuolinen monarkki, mutta useimmiten kuninkaan puoliso. Kauppaneuvoksen vaimo on *kauppaneuvoksetar*, mutta kauppaneuvoksen arvon saanut nainen on *kauppaneuvos*. Tar-/tär-päätteellä johdetaan myös jossakin maassa tai jollakin paikkakunnalla asuvaa tai sieltä kotoisin olevaa naista tarkoittavia sanoja. Esimerkiksi *ranskatar* tarkoittaa ranskalaista naista ja *pariisitar* pariisilaista naista. Suometar on käytössä myös erittäin harvinaisena etunimenä.

## Feminiinijohdin itäsuomalaisissa sukunimissä
1600–1800 -luvuilla pääte *-tar*, *-tär* on esiintynyt *-nen*-päätteisten ja joskus muidenkin sukunimien naispuolisena vastineena savolaisten keskuudessa. Tällaisissa tapauksissa naisen sukunimi oli hänen isänsä sukunimi muuten, mutta -nen-päätteen tilalla oli -tar-pääte. Tuolloin naiset eivät avioituessaan yleensä ottaneet miehensä sukunimeä. 

Tällainen nimimuoto on esimerkiksi Mateli Kuivalatar (sukunimestä *Kuivalainen*) tai Maiju Lassilan romaanissa *[[Tulitikkuja lainaamassa]]* esiintyvä Kaisa Karhutar (sukunimestä *Karhunen*). Muita vastaavia muotoja ovat esimerkiksi *Iotar* (sukunimestä *Ikonen*), *Kovotar* (sukunimestä *Koponen*), *Leinotar* (sukunimestä Leinonen), *Sudetar* tai jopa *Suetar* (sukunimestä *Sutinen*), *Kirjavatar* (sukunimestä *Kirjavainen*), *Parratar* (sukunimestä *Partanen*) jne. 

Toisinaan feminiinijohtimen vartalo on lyhentynyt verrattuna vastaavaan maskuliinimuotoon, esimerkiksi *Liimatar* (sukunimestä *Liimatainen*), tai -tär on korvannut -lainen-johtimen, esimerkiksi *Lapitar* (*Lappalainen*). Pitempiä muotoja on esiintynyt myös rinnakkain lyhempien kanssa (esimerkiksi *Pöyhötär* tai harvemmin *Pöytär*). 

Jossain vaiheessa naisista alettiin käyttää miesten tavoin -nen-päätteisiä nimiä, mutta vielä 1800-luvun alun Paltamossa oli käytössä naisten sukunimien -tar-käytäntö. Nykyään *-tar*-, *-tär*-päätteisistä nimistä on käytössä sekä naisten että miesten sukunimenä ainakin *Kerätär* (sukunimestä *Keränen*), joka Väestörekisterikeskuksen mukaan on nykyisenä nimenä 19 henkilöllä Suomessa (20.5.2013).

## Lähteet
*Nykysuomen käsikirja: kielioppi ja kielenopas
*Pirjo Mikkonen, Sirkka Paikkala: *Sukunimet*, Helsinki, Otava
### Viitteet