Mariah Carey

**Mariah Carey** ([məˈraɪə]; s. 27. maaliskuuta 1969 Huntington, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, musiikkituottaja ja näyttelijä. Carey on 1990- ja 2000-lukujen merkittäviä R&B- ja popartisteja. Hän sanoittaa itse musiikkinsa, ja hänen äänialansa käsittää viisi oktaavia sekä vihellysrekisterin. Carey on vaikuttanut popmusiikissa yhdistämällä siihen vaikutteita hip hopista ja tekemällä tunnetuksi uudelleenmiksaamisen.

Carey nousi musiikkimaailman tietoisuuteen 1990-luvun alussa omaa nimeään kantavalla ensialbumillaan. Hän on viihdemusiikin menestyneimpiä artisteja: hänen albumejaan ja singlejään on myyty maailmanlaajuisesti yli 220 miljoonaa kappaletta. Hän on saanut viisi Grammya, ja hänellä on 19 Billboard-yleislistan ykköshittiä, enemmän kuin kenelläkään muulla sooloartistilla. Monet laulajat ovat nimenneet Careyn esikuvakseen, ja häntä pidetään yhtenä historian vaikutusvaltaisimmista naisartisteista. Carey on vaikuttanut myös joulumusiikkiin: hänen vuonna 1994 julkaisema ”All I Want for Christmas Is You” on myydyimpiä joulusinglejä. Hänestä on myös käytetty nimitystä ”Queen of Christmas”.

Laulajanuransa ohella Carey on näytellyt elokuvissa, kuten *[[Glitter (elokuva)|Glitter]]* (2001) ja *[[Precious]]* (2009).

## Tausta
Mariah Carey syntyi New Yorkin Huntingtonissa vuonna 1969. Careyn sukujuuret ovat hänen isänsä puolelta afrikkalaiset ja venezuelalaiset ja äitinsä puolelta irlantilaiset. Erään tarinan mukaan hän sai nimensä kappaleesta ”They Call the Wind Maria”, joka on peräisin vuoden 1951 Broadway-musikaalista.

Mariah oli kolmevuotias, kun hänen isänsä Alfred Roy Carey ja äitinsä Patricia erosivat. Hänen veljensä Morgan ja siskonsa Alison olivat häntä yhdeksän ja kahdeksan vuotta vanhempia. Mariah oli sisaruksista vaaleaihoisin eikä omien sanojensa mukaan muistuttanut ulkoisilta piirteiltään vanhempiaan. Patricia Carey oli Juilliard Schoolissa kouluttautunut oopperalaulaja ja laulunopettaja. Hän tutustutti tyttärensä musiikkiin ja huomasi Mariahin lahjakkuuden, kun tämä kolmevuotiaana imitoi häntä tarkasti hänen laulaessaan italiaksi Giuseppe Verdin oopperaa *[[Rigoletto]]*. Carey on sanonut lapsuutensa olleen kaoottinen, ja kotona oli väkivaltaisia konflikteja varsinkin hänen vanhempiensa ja isoveljensä välillä. Hän kuvailee muistelmissaan musiikin olleen ainoa pakokeinonsa. Hänen puheäänensä oli jo tuolloin käheä, lauluääni taas oli tasainen ja vahva.

Vanhempien eron jälkeen Mariah ja Morgan jäivät äitinsä luo, ja Alison muutti isän luo. Mariah muutti lapsena jatkuvasti ympäri Long Islandia ja asuinpaikat olivat poikkeuksetta ankeita. Suurimman osan nuoruuttaan hän asui äitinsä kanssa pienessä ”hökkelissä” lähellä merenrantaa ja vietti sunnuntait isänsä luona. Long Islandin asukkaat olivat tuohon aikaan enimmäkseen valkoihoisia, ja koska Mariahilla tiedettiin olevan musta isä, häntä kiusattiin ”sekarotuisuuden” vuoksi eikä hänellä ollut montaa ystävää. Mariah kävi lapsena teatterileirillä ja vietti aikaa äitinsä muusikkoystävien seurassa.

Mariah aloitti laulunkirjoittamisen jo ennen teini-ikää, ja seitsemännellä luokalla hän pääsi laulamaan taustoja muutamiin levytyksiin, kuten coveriin Peabo Brysonin kappaleesta ”Feel the Fire”. Jo 14-vuotiaana hän sai työskennellä ammattistudiossa ja etsi samalla omaa soundiaan, jonka halusi olevan yhtä urbaani kuin silloinen radiomusiikki. Mariah jatkoi demojen levyttämistä ja suoritti samaan aikaan Harborfields High Schoolia, josta hän valmistui 1987. Veljensä kontaktien ansiosta hän pääsi New Yorkin musiikkipiireihin ja tutustui muun muassa lauluntekijä Gavin Christopheriin.

## Ura
### Uran alkuvaiheet

Viimeisenä lukiovuotenaan Carey kävi 500 tuntia kauneusteknillistä koulua. Muutettuaan pois äitinsä luota hän asui veljensä asunnossa Greenwich Villagessa ja tuttaviensa nurkissa. Hän teki osa-aikatöitä urheilubaarissa ja selviytyi dollarilla päivässä. Gavin Christopher esitteli Careyn tuottaja Ben Marguliesille. He alkoivat työstää yhdessä demoa, joka lopulta lähetettiin useille levy-yhtiöille. Musiikkipiireissä Carey ystävystyi muiden muassa Will Smithin ja Brenda K. Starrin kanssa. Laulajanura alkoi saada tuulta alleen, kun Carey pääsi Starrin taustalaulajaksi ja osallistui tämän kanssa juhliin, joissa hän tapasi Tommy Mottolan.

Mottola halusi 19-vuotiaan Careyn heti sopimusartistikseen johtamansa Sony Musicin tytäryhtiöön, Columbia Recordsiin. Careyn nimeä kantavan esikoisalbumin markkinointiin käytettiin yli miljoona dollaria, ja se ilmestyi kesäkuussa 1990. Hitaan alun jälkeen albumi nousi lopulta Billboard 200 -listan kärkeen yhdentoista viikon ajaksi ja nosti Careyn välittömästi tähdeksi. Hän voitti 1991 parhaan naispoplaulajan esityksen sekä parhaan uuden artistin Grammy-palkinnot. Albumin singlet, Careyn itsensä kirjoittamat ”Vision of Love”, ”Love Takes Time”, ”Someday” ja ”I Don’t Wanna Cry” nousivat peräkkäin Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen. *Mariah Carey* -albumi myi maailmanlaajuisesti yli 15 miljoonaa kappaletta.

Vuonna 1991 Carey kirjoitti, tuotti ja levytti toisen studioalbuminsa *[[Emotions]]*, joka oli hänen kunnianosoituksensa Motownille ja soulmusiikille. Hän työskenteli muun muassa David Colen kanssa, joka oli danceyhtye C+C Music Factoryn jäsen. Albumin nimikkokappale nousi Careyn viidenneksi listaykköseksi Billboard Hot 100 -listalla, ja hänestä tuli näin ensimmäinen artisti, jonka ensimmäiset viisi singleä ylsivät listan huipulle.

Carey oli esiintynyt jo useissa gaaloissa ja ollut musiikkivieraana keskusteluohjelmissa, ennen kuin ymmärsi suosionsa laajuuden. Muistelmissaan hän kertoo olleensa menossa nauhoittamaan vuoden 1993 kiitospäivän erikoisohjelmaa NBC-kanavalle, kun hän huomasi kuinka katu suljettiin ja ihmismassoja oli kerääntynyt sen rakennuksen eteen, jossa hän esiintyi. Koska Carey vietti valtaosan ajastaan levytysstudiossa tai videokuvauksissa ja oli aina musiikkialan ihmisten ympäröimä, hän ei pitkään aikaan edes tiennyt hänellä olevan faneja.

Carey esitti *[[MTV Unplugged]]* -ohjelmassa coverin The Jackson 5:n kappaleesta ”I’ll Be There”, jolla oli mukana hänen taustalaulajansa ja ystävänsä Trey Lorenz. Esitys oli Careyn kuudes Billboard Hot 100 -listaykkönen. Sony hyödynsi sen menestystä ja kappale sisältyi EP:lle, jolla oli myös Careyn omien hittien live-esitysten äänitteitä. EP myi platinaa sekä Yhdysvalloissa että useilla Euroopan markkinoilla.

### Music Box ja Daydream

Careyn seuraava albumi *[[Music Box]]* oli tyyliltään enemmän ”aikuispoppia”, ja hän tuotti sen yhdessä Walter Afanasieffin kanssa. Heidän yhteistyönsä kesti aina vuoden 1997 *[[Butterfly (Mariah Careyn albumi)|Butterfly]]*-albumiin saakka. *Music Box* julkaistiin 31. elokuuta 1993. Sen ensimmäinen ja toinen single, ”Dreamlover” ja ”Hero”, nousivat listaykkösiksi Yhdysvalloissa. *Music Boxista* tuli Yhdysvalloissa timanttilevy, ja se on edelleen yksi kaikkien aikojen myydyimpiä albumeja.

”Hero”-balladin oli aluksi tarkoitus olla Gloria Estefanin laulamana tunnuskappaleena elokuvassa *[[Satunnaisia sankareita]]* (1992). Carey kirjoitti ”Heron” elokuvaa varten, mutta Mottola uumoili kappaleesta klassikkoa ja halusikin sen sisältyvän Careyn albumille. Carey lauloi singlen ensi kerran livenä NBC:n kiitospäiväspesiaalissa 1993. Vuosien mittaan ”Hero” on saanut yhä syvempiä merkityksiä, kuten syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen.

Carey otti riskin ja levytti joulualbumin *[[Merry Christmas]]* vuonna 1994, jolloin uutta jouluaiheista musiikkia ei juuri tehty. *Merry Christmas* julkaistiin 1. marraskuuta 1994 ja siitä tuli historian myydyin joulualbumi yli 15 miljoonalla kappaleella. Ainoasta alkuperäiskappaleesta ”All I Want for Christmas Is You” tuli klassikko, jonka suosio on jatkunut 2020-luvulle saakka. Se nousi vielä vuonna 2019, jolloin kappale täytti 25 vuotta, Billboard Hot 100 -listan ykköseksi. Carey on sanonut kirjoittaneensa kappaleen omien lapsuuden fantasioidensa pohjalta ja halunneensa sen kuultavan iloa ja onnellisuutta, sillä joulut perheen kesken olivat yleensä riitaisia ja kaoottisia. 

Carey otti enemmän luovia vapauksia levyttäessään viidettä albumiaan *[[Daydream]]*, mikä johti jännitteisiin Mottolan ja Columbia Recordsin kanssa. Albumi poikkesi hänen vahvasta pop-soundistaan ja suuntautui modernimpaan R&B:hen ja hip hopiin. Albumin johtosingle oli menevä tanssikappale ”Fantasy”. Siitä tuli ensimmäinen naisartistin single, joka debytoi Billboard Hot 100 -listan kärjessä ja pysyi sillä kahdeksan viikkoa. Carey kaavaili ”Fantasyn” remix-versiota, johon voisi tuoda uutta energiaa hip hop -soundilla. Rap-osuudet esitti Ol’ Dirty Bastard, joka oli mukana myös remixin musiikkivideolla. Lopputuloksesta tuli musiikkialalla uraauurtava: naislaulajan ja miesräppärin yhteistyö sekä uudelleenmiksaus ylipäänsä olivat 1990-luvulla jotain uutta, ja musiikkiarvostelijat ihastuivat siihen. Carey tuotti remixin yhdessä Sean ”Puff” Combsin ja Dave ”Jam” Hallin kanssa. *Daydreamin* toinen single oli hidas balladi ”One Sweet Day”, jolla oli mukana Boyz II Men. Se pysyi Billboard Hot 100 -listan kärjessä ennätykselliset 16 peräkkäistä viikkoa. Kolmas single, menevämpi ”Always Be My Baby” oli Careyn yhdestoista listaykkönen.

Lokakuussa 1995 julkaistu *Daydream* myi kaupallisesti erittäin hyvin, yli 20 miljoonaa kappaletta ja yli timanttilevyrajan. Talouslehti *[[Forbes]]* nimesi Careyn vuoden 1996 parhaiten ansaitsevaksi naisartistiksi.

### Tyylinmuutos Butterfly- ja Rainbow-albumeilla
Careyn seuraavat julkaisut seurasivat *Daydreamin* innovatiivista soundia. Hän luopui suorasta popista ja alkoi tuoda lauluihinsa vielä enemmän hiphop- ja R&B-elementtejä. *[[Butterfly (Mariah Careyn albumi)|Butterfly]]*-levyllä Careyn tärkein yhteistyökumppani oli tuottaja-artisti Jermaine Dupri. He olivat kirjoittaneet yhdessä edellisen albumin kappaleen ”Always Be My Baby”, jonka remix-versiolle tulivat mukaan tyttöyhtye XScape ja rap-artisti Da Brat. 

*Butterfly*-albumia olivat tuottamassa Careyn ja JD:n lisäksi Puff, Stevie J ja Q-Tip. He tekivät yhdessä albumin johtosinglen ”Honey”, jonka musiikkivideolle Carey toi seksuaalisemman Bond-tyttö-teeman. Toinen single ”My All” oli Careyn mukaan hänen todellisin rakkauslaulunsa. Molempien inspiraationa oli Careyn lyhyt rakkaussuhde Derek Jeteriin, ja ne nousivat Hot 100-listan kärkeen. *Butterfly* sai hyvät arviot, ja kriitikoiden huomio kiinnittyi sanoituksiin, joissa oli aiempaa enemmän eroottista haaveilua.

Carey alkoi vuonna 1998 etsiä ulospääsyä Sonyn alaisuudesta, sillä hänen nelivuotinen avioliittonsa Tommy Mottolan kanssa oli tulossa päätökseensä ja tämä yritti edelleen kontrolloida hänen elämäänsä. Yhtiö vaati Careyta tekemään kokoelma-albumin, ja *[[Number 1’s (Mariah Careyn albumi)|#1’s]]* ilmestyi samana vuonna. Se sisälsi Careyn suurten hittien lisäksi coverin Brenda K. Starrin kappaleesta ”I Still Believe” ja Whitney Houstonin kanssa tehdyn dueton ”When You Believe”, joka sisältyi *[[Egyptin prinssi]]* -elokuvan ääniraidalle.

Carey pääsi lopulta eroon vanhasta sopimuksestaan mentyään Japaniin tapaamaan Sony Corporationin johtaja Norio Ōgaa. Carey oli suuri tähti Japanissa, joten hänen vierailunsa maassa sai paljon huomiota. Sopimusehtoihin Sonyn kanssa sisältyi vielä neljä albumia, joista kaksi oli hittikokoelmia, yksi remix-albumi ja yksi studioalbumi, jonka nimeksi tuli *[[Rainbow (Mariah Careyn albumi)|Rainbow]]*. Carey kirjoitti ja levytti albumin kolmessa kuukaudessa, ja siltä nousivat Billboard-listan kärkeen singlet ”Heartbreaker” ja ”Thank God I Found You”. Albumi julkaistiin 2. marraskuuta 1999 ja myi platinaa. Careylle itselleen tärkeät kappaleet albumilla olivat ”Can’t Take That Away (Mariah’s Theme)” ja ”Petals”.

Careyn viimeiset julkaisut Sonylla olivat *[[Greatest Hits (Mariah Careyn albumi)|Greatest Hits]]* (2001) ja remix-kokoelma *[[The Remixes (Mariah Careyn albumi)|The Remixes]]* (2003). Hän solmi huhtikuussa 2001 uuden levytyssopimuksen Virgin Recordsin kanssa ja alkoi työstää ensimmäistä elokuvaansa, jonka työnimenä oli *All That Glitters*.

### Glitter ja henkilökohtaiset takaiskut

Carey levytti elokuvan soundtrackin *[[Glitter (albumi)|Glitter]]*, joka poikkesi hänen aiemmasta tuotannostaan. Elokuva sijoittui 1980-luvulle, joten laulut olivat ajanmukaista diskomusiikkia. Vaikka Careylla oli soundtrackin teossa luova määräysvalta, elokuvan tuotti Columbia Pictures, jonka omisti Tommy Mottolan edelleen johtama Sony. Careyn mukaan elokuvan teko- ja julkaisuvaihe olivat ”huonon tuurin, huonon ajoituksen ja sabotaasin yhteentörmäys”. Hän oli pitkään haaveillut näyttelemisestä, mutta Mottola oli kieltänyt häntä ottamasta vastaan roolitarjouksia. Careyn mukaan *[[Glitter (elokuva)|Glitterin]]* epäonnistuminen johtui pääosin Mottolasta, joka oli vihainen avioerosta ja Careyn lähdöstä Sonylta, ja pyrki kaikin keinoin sabotoimaan elokuvaa.

Carey oli tyytyväinen soundtrackiin, mutta hän ei pystynyt vaikuttamaan elokuvakäsikirjoitukseen, josta tuli hänen mielestään liian purkkamainen. Virgin Records oli näreissään *Glitterin* tunnuskappaleen ”Loverboy” sijoittumisesta ”vain” kakkoseksi Billboard Hot 100 -listalla. Carey oli kappaletta tehdessään käyttänyt samplea Yellow Magic Orchestran kappaleesta ”Firecracker”. Sen jälkeen Sony käytti samaa samplea toisen naisartistin singlellä, joka julkaistiin ennen ”Loverboyta”.

Tiukka työaikataulu ei sallinut Careyn levätä kunnolla, ja hän alkoi kärsiä uupumuksesta. Samaan aikaan hän teki paljon huomiota saaneen julkisuustempauksen ”Loverboy”-kappaleen hyväksi yllätysesiintymisellä MTV:n *Total Request Live* -ohjelmassa, jota juonsi Carson Daly. Spontaanissa esityksessä Carey työnsi jäätelökärryä ja paljasti väljän t-paidan alta kimaltavat shortsit ja topin. Carey kuvailee muistelmissaan, miten Daly hämmentyi täysin ja teki tilanteesta kiusallisen. Hänen mukaansa tuotantotiimi kuitenkin tiesi hänen olevan tulossa ohjelmaan. Media otti tapauksesta kaiken irti, ja laaja kohu syntyi kun Careyn väitettiin riisuutuneen alasti televisiossa.

Careyn henkinen ahdistus kasvoi. Levy-yhtiö painosti häntä töihin, eikä hän saanut rauhaa edes äitinsä kotona. Carey romahti 26. heinäkuuta 2001 uupumuksen vuoksi, jolloin hänen veljensä vei hänet mielenterveysklinikalle. Morgan sai hänet suostuteltua myös Los Angelesiin vieroituskeskukseen, jossa hän vietti pari viikkoa. Carey sanoi olleensa suuren osan ajasta vahvasti lääkittynä ja sumuisessa mielentilassa. Tapauksen jälkeen hän haki lepoa spa-hotellista ja otti etäisyyttä äitiinsä ja veljeensä.

*Glitterin* huono yleisömenestys ja levymyynti johtuivat pääasiassa syyskuun 11. päivän terrori-iskusta World Trade Centeriin. Iskut tapahtuivat samana päivänä kun elokuvan soundtrack julkaistiin ja Carey pääsi pois vieroituksesta Los Angelesissa. Kriitikot haukkuivat lähes yksimielisesti sekä *Glitterin* että soundtrackin. Elokuvan ensi-ilta oli vain kymmenen päivää iskujen jälkeen, mikä väistämättä vaikutti kaupalliseen epäonnistumiseen.

### Uran elpyminen

*Glitter*-fiaskon jälkeen Carey halusi aloittaa alusta ja solmi uuden levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa vuonna 2002. Hän matkusti viideksi kuukaudeksi Caprille tekemään seuraavaa albumiaan. Siellä ollessaan Carey sai tietää etääntyneen isänsä sairastavan syöpää, johon kuoli vielä samana vuonna. *[[Charmbracelet]]* julkaistiin samoihin aikoihin ja siitä tuli fanien suosikki, vaikka myyntimenestys jäi aiempia albumeja heikommaksi.

Careyn kymmenes studioalbumi *[[The Emancipation of Mimi]]* julkaistiin vuonna 2005. Hän teki albumin yhteistyönä tuottaja L. A. Reidin kanssa ja sanoi sen kertovan hänen henkilökohtaisesta vapaudestaan ja voitostaan. Albumin tuottamiseen osallistuivat myös muun muassa The Neptunes, Kanye West, Snoop Dogg ja Nelly. *The Emancipation of Mimi* nousi Yhdysvaltojen listakärkeen ja oli Careyn viides ykkösalbumi. Myös arvostelijat ottivat sen lämpimästi vastaan. Albumin toinen single ”We Belong Together” oli suuri hitti. Se nousi useissa maissa listaykköseksi, ja *[[Billboard]]* nimesi sen ”vuosikymmenen kappaleeksi”. Sen on sanottu määrittäneen uudelleen Careyn uran, jonka monet olivat katsoneet kohujen myötä päättyneeksi. Myös albumin kiertue The Adventures of Mimi oli suuri menestys ja Careyn oma suosikki.

*The Emancipation of Mimi* keräsi kymmenen Grammy-ehdokkuutta, joista se voitti kolme, parhaan nykyaikaisen R&B-albumin, parhaan naisartistin R&B-esityksen sekä parhaan R&B-kappaleen palkinnot.

### E=MC², Memoirs of an Imperfect Angel ja Precious
Carey julkaisi yhdennentoista studioalbuminsa *[[E=MC²]]* vuonna 2008. Sen ensimmäinen single ”Touch My Body” nousi Billboard Hot 100 -listan kärkipaikalle ja oli Careyn kahdeksastoista ykkössingle. Hänestä tuli samalla eniten ykkössinglejä Billboardin historiassa saanut sooloartisti. Albumin toinen single oli ”Bye Bye”, jonka musiikkivideolla oli mukana Careyn tuleva aviomies Nick Cannon.

Vuonna 2009 Carey näytteli sosiaalityöntekijää Lee Danielsin elokuvassa *[[Precious]]*, joka perustui Sapphiren vuoden 1996 romaaniin *Ponnista!* Carey piti sekä romaanista että roolistaan. Elokuva sai pääosin myönteisiä arvioita sekä Oscar-palkinnot parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta ja parhaasta naissivuosasta (Mo’Nique). Carey palkittiin ”läpimurtosuorituksen” palkinnolla Palm Springsin elokuvajuhlilla.

Syyskuussa 2009 julkaistiin Careyn kahdestoista studioalbumi *[[Memoirs of an Imperfect Angel]]*. Sen hittisingle oli ”Obsessed”, joka myi platinaa. Toinen single, cover Foreignerin kappaleesta ”I Want to Know What Love Is” puolestaan rikkoi radiosoittoennätyksiä Brasiliassa.

### Uusimmat albumit ja omaelämäkerta

Carey julkaisi 2. marraskuuta 2010 toisen joulualbuminsa *[[Merry Christmas II You]]*. Sitä olivat tuottamassa hänen läheinen ystävänsä Jermaine Dupri, Randy Jackson sekä Bryan-Michael Cox. *Merry Christmas II you* debytoi Billboard 200 -listan neljäntenä.

Neljännentoista studioalbuminsa *[[Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse]]* Carey julkaisi 27. toukokuuta 2014. Albumin listahitti oli vuonna 2013 julkaistu ”#Beautiful”. Vuonna 2015 Carey siirtyi takaisin Sonyn alaisuuteen, Epic Records -yhtiöön.

Carey julkaisi viidennentoista studioalbuminsa *[[Caution]]in* 16. marraskuuta 2018. Se debytoi Yhdysvaltain albumilistalla viidentenä, ja siitä tuli hänen uransa kehutuin albumi. Samana vuonna, pitkälti Careyn fanien ansiosta, vuoden 2001 *Glitter*-soundtrack nousi Billboardin ykkössijalle. Carey oli albumin saamasta suosiosta iloinen, sillä hän uskoi *Glitterin* olleen aikaansa edellä. 

Joulukuussa 2019 Careyn joulukappale ”All I Want for Christmas Is You” vuodelta 1994 nousi listaykköseksi Billboard Hot 100 -listalla. Se teki hänestä ainoan artistin, jolla on ollut Billboard-listaykkönen neljällä vuosikymmenellä. Sen myötä Carey sai sosiaalisessa mediassa faniensa antaman lempinimen ”joulun kuningatar”, mutta hänelle ei myönnetty oikeutta rekisteröidä titteliä itselleen.

Vuonna 2020 Carey julkaisi yhdessä kirjoituskumppaninsa Michaela Angela Davisin kanssa omaelämäkerran *The Meaning of Mariah Carey*.

Careyn kuudestoista studioalbumi *[[Here for It All]]* ilmestyi syyskuussa 2025 ja oli Billboard 200 -listalla seitsemäntenä. Sen ensimmäinen single ”Type Dangerous” toi Careylle ensimmäisen VMA-palkinnon parhaasta r&b-videosta.

Carey esiintyi vuoden 2026 talviolympialaisten avajaisissa 6. helmikuuta Milanon San Siron stadionilla. Hän esitti avajaisissa Domenico Modugnon kappaleen ”Nel blu dipinto di blu”, joka tunnetaan paremmin nimellä ”Volare”. Lisäksi hän esitti oman kappaleensa ”Nothing Is Impossible”. Kappaleet esitettiin playbackina ja Carey sai kritiikkiä muun muassa sosiaalisessa mediassa, kuinka vähän hän yritti tätä peitellä.

## Saavutukset
### Listamenestys
Listamenestyksellä mitaten Carey oli Yhdysvalloissa 1990-luvun suosituin artisti. Hänellä oli tuolloin joka vuosi ainakin yksi single Billboard Hot 100 -listan kärjessä. Yhteensä Careyn singleistä on kiivennyt listan kärkeen 19, enemmän kuin kenelläkään muulla sooloartistilla.

### Palkinnot
Mariah Carey on voittanut uransa aikana useita palkintoja, esimerkiksi:
*5 Grammy-palkintoa (ehdokkuuksia yhteensä 34)
*32 Billboard-palkintoa, esimerkiksi ”vuosikymmenen artisti” ja ”vuosikymmenen kappale”
*10 American Music Awards -palkintoa
*21 World Music Awards -palkintoa, muun muassa The Diamond Award 150 miljoonan albumin myynnistä sekä vuosituhannen myydyimmän naisartistin palkinto
*Michael Jacksonin Video Vanguard -palkinto 2025
*Jäsen Songwriters Hall of Famessa

### Kokonaismyynti
* Yhdysvalloissa myyty yhteensä 74 miljoonaa levyä
* Maailmanlaajuisesti 220 miljoonaa levyä

## Musiikkityyli ja vaikutus

Mariah Carey on vaikuttanut merkittävästi nykymusiikkiin, ja hänen tunnusomainen tyylinsä laulaa hyvin korkeita nuotteja tulee esille hänen monilla kappaleillaan. Careyn viisioktaavinen sopraano ja melismaattinen laulutyyli ovat innoittaneet kokonaista pop-artistien sukupolvea. Muun muassa *[[Slate]]*-lehti tunnusti vuonna 2008 Careyn vaikutuksen moderniin musiikkiin ja nimesi hänet edellisen 20 vuoden vaikutusvaltaisimmaksi artistiksi. Careyn on sanottu tuoneen r&b:n ja hip hopin osaksi populaarikulttuuria ja olleen yksi artisteista, joka innovoi rapin yhdistämisen laulumelodiaan. *[[The New Yorker]]* -lehden mukaan Careyn idea yhdistää naislaulaja ja johtava miespuolinen rap-artisti samalla kappaleella muutti r&b-musiikkia ja lopulta koko popkulttuuria. 

Useat artistit pitävät Careyta musiikillisena esikuvanaan. Heihin kuuluvat muun muassa Ariana Grande, Brandy Norwood, Justin Bieber, Kehlani, Lady Gaga, Sabrina Carpenter ja Sam Smith. Britney Spears on sanonut Careyn olevan ”pääsyy siihen, miksi aloitin laulamisen”.

Carey on nimennyt omiksi esikuvikseen muun muassa Marilyn Monroen, Aretha Franklinin, Stevie Wonderin ja Diana Rossin. Hän esiintyi Franklinin, Rossin ja Whitney Houstonin kanssa VH1-kanavan *Divas Live* -ohjelmassa 1998. Careyn mukaan kuuluisien naislaulajien julkinen ”diivailu” oli vain osa esitystä.

Carey on saanut koko uransa ajan mainetta diivana pitkälti menestyksensä ja vaativan käytöksensä vuoksi. Hänen oman määritelmänsä mukaan diiva on ”menestyvä ja lahjakas naislaulaja”, ja hän on sanonut pitävänsä itsestään annettua diiva-mielikuvaa osittain totena.

## Hyväntekeväisyys ja aktivismi

Carey liittyi Fresh Air Fund -järjestöön 1990-luvun alussa, jolloin hän perusti newyorkilaisten nuorten uramahdollisuuksiin keskittyvän Camp Mariah -kesäleirin. Carey sai työstään Yhdysvaltain kongressin myöntämän Horizon Award -palkinnon, ja hän osallistuu edelleen vahvasti leirin toimintaan. Vuonna 2019 *[[Variety]]*-lehti myönsi hänelle palkinnon hyväntekeväisyystyöstään.

Carey lahjoitti rojaltit hiteistään ”Hero” ja ”One Sweet Day” hyväntekeväisyyteen. Koronaviruspandemian aikana 2020 Carey osallistui rahankeräykseen COVID-19-tautiin sairastuneille. Samana vuonna hän kannusti sosiaalisessa mediassa fanejaan vaatimaan oikeutta George Floydille ja lauloi pätkän vuoden 1990 kappaleestaan ”There’s Got to Be a Way”.

## Yksityiselämä
Careyn ensimmäinen aviomies oli häntä 21 vuotta vanhempi Sony Musicin pääjohtaja Tommy Mottola. He alkoivat seurustella pian tavattuaan ja menivät naimisiin 5. kesäkuuta 1993 suurin julkisin menoin. Suhde perustui työlle, ja Careyn uran alkua auttoi se, että hän oli Mottolan suojeluksessa. Carey kuvailee muistelmissaan miehen olleen kontrolloiva, ja kuvitteli selviytyvänsä henkisesti tukahduttavassa suhteessa vain avioitumalla tämän kanssa. Pari asui yhdessä New Yorkin Bedfordissa luksustalossa, jota Carey kutsui ”Sing Singiksi”. Mottolan palkkalistoilla olleet henkilöt valvoivat kaikkia hänen tekemisiään. Carey jätti Mottolan vuonna 1997, ja ero tuli voimaan seuraavana vuonna.

Carey seurusteli baseball-pelaaja Derek Jeterin kanssa 1997–1998 ja ”latino-Elvis” Luis Miguelin kanssa 1998–2001. *E=MC²*-albumin teon aikaan Carey tapasi näyttelijä ja rap-artisti Nick Cannonin, ja he alkoivat seurustella. Carey ei ollut aikonut mennä enää naimisiin tai hankkia lapsia, mutta Cannon sai hänet muuttamaan mielensä. Pari avioitui 30. huhtikuuta 2008 Careyn talossa Bahamalla. Heille syntyivät kaksoset, tyttö ja poika, huhtikuussa 2011. Carey oli kokenut sitä ennen keskenmenon. Pari erosi vuonna 2014, mutta virallisen avioeron saaminen kesti kaksi vuotta. Careylle ja Cannonille jäi ystävälliset välit erosta huolimatta.

Careyn suhde taustatanssija Bryan Tanakaan alkoi alkuvuonna 2017 ja päättyi loppuvuonna 2023. Huhtikuussa 2018 Carey kertoi sairastavansa tyypin II kaksisuuntaista mielialahäiriötä, joka diagnosoitiin vuonna 2001.

## Diskografia

### Studioalbumit
* *[[Mariah Carey (albumi)|Mariah Carey]]* (1990)
* *[[Emotions]]* (1992)
* *[[Music Box]]* (1993)
* *[[Merry Christmas]]* (1994)
* *[[Daydream]]* (1995)
* *[[Butterfly (Mariah Careyn albumi)|Butterfly]]* (1997)
* *[[Rainbow (Mariah Careyn albumi)|Rainbow]]* (1999)
* *[[Glitter (albumi)|Glitter]]* (2001)
* *[[Charmbracelet]]* (2002)
* *[[The Emancipation of Mimi]]* (2005)
* *[[E=MC²]]* (2008)
* *[[Memoirs of an Imperfect Angel]]* (2009)
* *[[Merry Christmas II You]]* (2010)
* *[[Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse]]* (2014)
* *[[Caution]]* (2018)
* *[[Here for It All]]* (2025)

## Filmografia

## Huomautukset

## Lähteet
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Virallinen kotisivu 
* 
*Mariah Daily Journal (fanisivu)