open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sumuvirnayökkönen

**Sumuvirnayökkönen** (*Lygephila viciae*) on keskikokoinen keskikesän yöperhoslaji. Se on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 vaarantuneeksi (VU).

## Koko ja ulkonäkö
Keskikokoinen yökkönen, jonka siipien pohjaväri on ruskeanharmaa. Siipisuonet erottuvat selvästi vaaleina pitkittäisviiruina ja siiven kärkiosa on muuta siipeä tummempi, ruskeansävyinen. Siipisuonet jakavat munuaistäplän 5&ndash;7 erilliseksi täpläksi. Näiden täplien väri on yleensä mustanruskea, mutta joskus musta väri puuttuu ja täplät ovat lähes yhtä vaaleita kuin muukin siipi. Rengastäplä puuttuu kokonaan. Siiven etureunassa, lähellä tyveä on yksi selkeä mustanruskea täplä ja aaltoviiru erottuu lähellä siiven kärkeä vaaleana poikkiviiruna. Takasiivet ovat vaalean rusehtavanharmaat, sekä ylä- että alapinnaltaan ulospäin hieman tummuvat. Keskiruumiin etuosa on silmiinpistävän tumma. Siipien kärkiväli on 35&ndash;40&nbsp;mm.

Hyvin samannäköinen on sinivirnayökkönen (*Lygephila craccae*). Sumuvirnayökkösen voi myös sekoittaa yleisempään hakasvirnayökköseen (*Lygephila pastinum*), jonka siipisuonet eivät kuitenkaan erotu samaan tapaan.

## Levinneisyys ja lentoaika
Sumuvirnayökköstä tavataan Etelä-Ranskasta ja Alpeilta aina Kiinaan, Japaniin ja Kuriileille saakka. Lajin esiintyminen Suomessa on selvästi keskittynyt Etelä-Hämeeseen. Muutoin sitä on tavattu vain hajanaisesti etelärannikolla, lounaissaaristossa ja Etelä-Savossa. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolelta heinäkuun puoleenväliin lennon huipun ollessa kesä-heinäkuun vaihteessa.

## Elinympäristö ja elintavat
Hyvin paikoittainen ja melko harvinainen laji. Hyvällä paikalla se saattaa olla runsaslukuinen, mutta muuten perhosia tavataan yksitellen. Virnayökkösen elinympäristöjä ovat lämpimät niityt, joilla kasvaa pensaikkoa, erilaiset rinnepaikat, tienpientareet sekä valoisat lehtimetsät. Perhoset lentävät hämärän tulosta alkaen koko yön ja käyvät ahkerasti kukilla. Ne myös tulevat valolle ja jossain määrin makealla nesteellä kostutetulle syötille.

Toukkia voi tavata heinäkuusta syyskuuhun. Kotelo talvehtii.

Ruotsissa laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, Suomessa se on vaarantunut.

## Ravintokasvi
Toukka elää hiirenvirnalla (*Vicia cracca*), mutta ainakin Keski-Euroopassa myös muilla hernekasveilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen perhostutkijain seura
* Bestimmungshilfe des Lepiforums 
* lepidoptera.pl
Sinivirnayökkönen

**Sinivirnayökkönen** (*Lygephila craccae*) on virnayökkösten sukuun kuuluva harmaa yöperhonen.

## Koko ja ulkonäkö
Melko kookas ja rotevatekoinen yökkönen. Etusiipien pohjaväri on vaalean sinertävän harmaa, kärkiosasta ruskeampi. Siiven etureunassa on kolme hyvin erottuvaa mustanruskeaa täplää. Siipisuonet erottuvat vaaleina pitkittäisviiruina ja ne jakavat mustanruskean munuaistäplän 4&ndash;7 erilliseen täplään. Rengastäplä puuttuu kokonaan tai näkyy vain terävänä pisteenä. Takasiivet ovat harmaat, ulospäin tummenevat ja alapinnalla näkyy tumma reunavyö. Keskiruumis on pään takaa voimakkaasti tummentunut. Siipien kärkiväli 37&ndash;42&nbsp;mm.

Erityisen samannäköinen on sumuvirnayökkönen (*Lygephila viciae*), johon verrattuna sinivirnayökkönen on rotevampi ja siiven etureunassa on enemmän tummia täpliä.

## Levinneisyys ja lentoaika
Lajia tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki aina Itä-Siperiaan saakka. Suomessa laji on lounais- ja etelärannikon harvinaisehko asukki. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun alusta syyskuun alkupuolelle. Lentoaika on myöhempi kuin kahdella muulla virnayökkösellä.

## Elinympäristö ja elintavat
Sinivirnayökkönen elää lämpimillä ja avoimilla paikoilla, kuten niityillä, kedoilla, tienpientareilla sekä erilaisilla joutomailla. Sitä tavataan tavallisesti yksitellen, mutta laji saattaa ajoittain olla myös runsas. Perhoset lentävät yöllä, käyvät kukilla ja tulevat sekä valolle että syötille. Toukka koteloituu maahan löyhään kotelokoppaan. Talvehtii munana.

## Ravintokasvi
Toukka syö hiirenvirnaa (*Vicia cracca*) ja metsävirnaa (*Vicia sylvatica*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen perhostutkijain seura 
* Bestimmungshilfe des Lepiforums 
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa
Kaariritariyökkönen

**Kaariritariyökkönen** (*Catocala elocata*) on kookas ritariyökkösiin kuuluva yöperhoslaji. Suomesta se on tavattu kerran.

## Koko ja ulkonäkö
Kookas yökkönen. Etusiipien perusväri on vihertävän harmaa eikä siivissä ole silmiinpistävää kuviointia ehkä kärkiosan harmaata aaltoviirua lukuun ottamatta. Ulomman ja sisemmän poikkiviirun sekä niiden välisen keskivarjon alueella vihertävä sävy erottuu hieman muuta siipeä selkeämmin. Takasiivet ovat heleän kirkkaanpunaiset ja niissä on etenkin etureunastaan leveä mustanruskea reunus, jonka takaosassa on terävä, ulospäin suuntautuva lovi. Siiven keskellä on tumma vyö, joka vain hyvin loivasti sisäänpäin. Siipiväli on 67&ndash;80&nbsp;mm.

Samannäköisiä lajeja ovat kulmaritariyökkönen (*Catocala nupta*) sekä idänritariyökkönen (*Catocala adultera*).

## Levinneisyys ja lentoaika
Kaariritariyökkönen esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa. 1900-luvun alkupuoliskolla sitä tavattiin satunnaisena vaeltajana myös pohjoisempana. Perhosten lentoaika Euroopassa on heinäkuusta lokakuuhun.

Suomessa kaariritariyökkönen on tavattu harhailijana kerran. Yksilö tavattiin Kauniaisista syyskuun alussa vuonna 1928. Myöhemmin on arveltu, että kyseessä olisi ollut kauppapuutarhaan taimien mukana päätyneestä toukasta tai kotelosta kehittynyt yksilö eli niin kutsuttu importti.

## Elinympäristö ja elintavat
Laji elää kosteissa mutta avoimissa lehti- ja sekametsissä, etenkin rantojen lähellä. Lisäksi sitä tavataan sukulaistensa tapaan erilaisissa kulttuuriympäristöissä. Perhoset tulevat hyvin syötille ja hieman huonommin valolle.

Toukka koteloituu yhteenkehrättyjen lehtien väliin maahan. Muna talvehtii.

## Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat haapa (*Populus tremula*) ja erilaiset pajut (*Salix*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Perhoset: Kaariritariyökkönen
* Bestimmungshilfe des Lepiforums 
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
* vlinderrnet
William Herald

**William Sharp Hannah "Billy" Herald** (1900 Glebe &ndash; 13. helmikuuta 1976) oli australialainen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Manly Swimming Clubia. 

Herald osallistui olympialaisiin kerran, Antwerpenissa 1920. Hän sijoittui tuolloin neljänneksi 100 metrin vapaauinnissa ja ui maansa joukkueessa, joka voitti hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. 

## Lähteet

* Heraldin profiili sports-reference.com -sivustolla
Hannu Artinaho

**Hannu Artinaho** (s. 1946 Lieksa) on suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari. Hän asui ja työskenteli 34 vuotta Raumalla, kunnes muutti Turkuun vuonna 2007. Artinaho on valmistunut Turun piirustuskoulusta 1972. Hän on tehnyt lavastuksia Rauman ja Rovaniemen kaupunginteatterille. Artinaho on saanut muun muassa Valtion vuosiapurahan ja hänet on palkittu esimerkiksi Rauman kaupungin kulttuuripalkinnolla 2006 ja Ruorimies-mitalilla 2002. 

Hannu Artinaho debytoi taiteilijana 1969 ja hänen teoksiaan on muun muassa Suomen, Ruotsin ja Puolan valtion kokoelmissa.

Artinaholle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
KiRaKa

**KiRaKa** on saksalainen lapsille tarkoitettu radiokanava, joka aloitti toimintansa 4. syyskuuta 2006. Sen nimi on lyhenne sanoista **Ki**nder**ra**dio**ka**nal, *lasten radiokanava*.

## Aiheesta muualla
* KiRaKa:n nettisivut (saksaksi)
Lakana

**Lakana** on vuodevaate, joka suojaa patjaa tai peitettä ja tarjoaa niiden välissä nukkujalle miellyttävän tuntuman. *Aluslakanaa* käytetään patjan tai sijauspatjan päällysteenä, *peittolakanaa* peitteen ja nukkujan välissä. Perinteiset peittolakanat ovat yksikerroksisia, ja niiden usein pitsikoristeltu tai nimikoitu yläpää taitetaan peitteen päälle. Viime vuosikymmeninä suosioon ovat nousseet erilaiset *pussilakanat*, jotka peittävät myös nukkumapeitteen yläpuolen ja joiden sisään peite pujotetaan. Peitto pujotetaan  pussilakanan alareunassa olevasta leveästä aukosta, ja pujottamisen helpottamiseksi yläkulmissa on käsien mentävät aukot.

Alus- ja peittolakanan lisäksi käytetään tyynyä peittävää *tyynyliinaa*. Peittolakana, varsinkin pussilakana, ja tyynyliina, joskus myös aluslakana, valmistetaan usein yhteensopivaksi ”setiksi” samasta kankaasta, joka voi olla valkoista, yksiväristä tai kuvioitua. Perinteinen peittolakana ja tyynyliina koristellaan samanlaisin pitsein tai kirjailuin.

## Lakanoiden materiaaleja
Lakanakankaiden perinteiset materiaalit ovat silkki, puuvilla ja pellava. Nykyisin käytetään myös tekokuitu- ja sekoitekankaita. 

Yleisin lakanamateriaali nykyisin on puuvilla. Tavalliset puuvillalakanat ovat palttinasidoksella, hienommat kiiltävällä satiinisidoksella kudottuja. Pidempikuituinen kampapuuvilla on parempaa materiaalia lakanoihin kuin edullisempi karstapuuvilla. Lakanakangas voidaan myös merseroida.

## Suomalaiset aluslakanoiden koot
* Aikuisten aluslakana yhden hengen vuoteessa: 150 cm × 270 cm
* Aikuisten aluslakana 120 cm leveässä vuoteessa: 180 cm × 270 cm
* Aikuisten aluslakana parisängyssä: 240 cm × 270 cm
* Lasten aluslakana: 100 cm × 150 cm
* Vauvan aluslakana: 90 cm × 120 cm

## Suomalaiset pussilakanoiden koot
* Aikuisten pussilakana: 210 cm × 150 cm
* Lasten pussilakana: 120 cm × 160 cm
* Vauvan pussilakana: 85 cm × 125 cm

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Fred Winters

**Frederick "Fred" Winters** (7. tammikuuta 1873 &ndash; 26. huhtikuuta 1915) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli newyorkilainen New West Side AC. Winters voitti St. Louisin olympialaisissa 1904 hopeaa kymmenestä osiosta koostuneessa kilpailussa. Hän johti ensimmäisen yhdeksän osan jälkeen, mutta jäi viimeisellä, vapaavalintaisella, osuudella voittaja Oscar Osthoffin taakse. 

## Lähteet

* Wintersin profiili sports-reference.com -sivustolla   

### Viitteet
Beumer

**Beumer** voi tarkoittaa seuraavia:

* Famke Beumer Janssen (s. 1964), alankomaalainen näyttelijä ja malli
* Jürgen Beumer, *Jürgen Marcus* (s. 1948), saksalainen laulaja
* Toos Beumer (s. 1947), alankomaalainen uimari
Tom Richards (rugbynpelaaja)

**Thomas James "Tom" Richards** (29. huhtikuuta 1883 Rose Valley &ndash; 25. syyskuuta 1935 Windsor, Queensland) oli australialainen rugby union -pelaaja ja olympiavoittaja. 

Richards pelasi urallaan rugbyä neljässä eri maassa, mikä oli niihin aikoihin erikoista. Hän aloitti kotiseudullaan Queenslandissa, jonka joukkueessa hän oli ennen kuin muutti Etelä-Afrikkaan. Richards nousi siellä maajoukkueeseen, mutta lähti jälleen ulkomaille. Hän pelasi uudessa kotimaassaan Englannissa Bristolin ja Glouchestershiren joukkueissa ja ansaitsi näytöillään paikan Australian maajoukkueeseen, joka kiersi Englannissa vuonna 1908. Kyseisellä kiertueella Richards oli voittamassa olympiakultaa Lontoon kisoissa. 

Vuonna 1910 Richards oli Etelä-Afrikassa, jossa Ison-Britannian joukkue oli pelaamassa. Useat joukkueen pelaajat olivat loukkaantuneina, ja niinpä he ottivat Richardsin pelaamaan isäntämaata vastaan. Hän esiintyi lyhyesti myös Ranskan maajoukkueessa vuonna 1913.

Richards taisteli Australian joukoissa ensimmäisessä maailmansodassa sekä itä- että länsirintamalla ja sai Military Cross -tunnustuksen 1917. Toimittajana työskennellyt Richards kuoli tuberkuloosiin vuonna 1935. 

## Lähteet

* Richardsin profiili sports-reference.com -sivustolla
İstanbul Başakşehir FK

**İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü**, entiseltä nimeltään **Istanbul Büyükşehir Belediyesi Spor Kulübü**, on istanbulilainen jalkapalloseura. Joukkue pelaa Turkin Superliigassa ja kotiottelunsa se pelaa Istanbulissa sijaitsevalla Fatih Terimin stadionilla. 
İstanbul Başakşehir pelaa Turkin Superliigassa, jonka se voitti kaudella 2019–2020.
Seura on perustettu vuonna 1990 nimellä *İSKİspor* edustaen Istabulin vesilaitosta, mutta vaihtoi nimekseen *İstanbul Büyükşehir Belediyespor* Istanbulin metropolihallinnon mukaan seuraavana vuonna sarjanousun jälkeen. Vuonna 2014 yksityistetty seura otti käyttöön nykyisen nimensä Başakşehirin kaupunginosan mukaan.

Yksityistämisen myötä seura kytkeytyi läheisesti Turkin presidentti Recep Tayyip Erdoğaniin ja tämä tekikin seuralle uuden stadionin avausottelussa hattutempun jonka jälkeen hänen käyttämänsä pelinumero 12 jäädytettiin. Seuran värit oranssi ja sininen ovat myös Erdoğanin Oikeus ja kehitys -puolueen tunnusvärit.

## Edustusjoukkue
Päivitetty 15. syyskuuta 2018.

## Saavutukset
### Kansalliset kilpailut

* **[[Turkin Superliiga|Turkin pääsarjamestaruus (Superliiga)]]: 1**
** 2019–2020

## Aiheesta muualla
* Seuran kotisivut 

## Lähteet
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2008 – miesten joukkuepeli

**Pöytätenniksen miesten joukkuepeli** kesäolympialaisissa 2008 alkoi 13. elokuuta ja päättyi 18. elokuuta. Olympiakultaa voitti Kiina.

## Kokoonpanot

## Alkusarja
### Lohko A

### Lohko B

### Lohko C

### Lohko D

## Pudotuspelit

### Välierät

### Loppuottelu

## Pronssiottelupelit
### 1. kierros

### 2. kierros

### Pronssiottelu

## Lähteet

* ITTF - Alkusarja  
* ITTF - Kultamitalisarja  
* ITTF - Pronssimitalisarja
ChamSys

**ChamSys Ltd.** on brittiläinen valo-ohjaimia valmistava yhtiö. Yhtiö on perustettu vuonna 2003. Suomen ChamSys-jälleenmyyjä on F-Pro Esitystekniikka / F-Musiikki.

## Aiheesta muualla
*http://chamsys.co.uk/home
Aune Siimes

**Aune Linnea Siimes** (18. heinäkuuta 1909 Värtsilä – 3. marraskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Hän sai kultamitalin Milanon triennaalissa 1951 ja 1954.

Siimes opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1932–1933 ja työskenteli Arabialla 1932–1964. Hänet tunnetaan erityisesti ohuista, reliefikuvioiduista kulhoistaan.

## Lähteet
Urpo Siirala

**Uuno Urpo Tapio Siirala**, vuoteen 1935 **Sirelius** (3. tammikuuta 1908 Helsinki – 19. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Siiralan vanhemmat olivat kansatieteilijä U. T. Sirelius ja Elli Natulin ja puoliso vuodesta 1935 lääketieteen lisensiaatti Anni Sirkka Maija-Liisa Wegelius. Siirala tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1926 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1934. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1939, korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1937. Siirala työskernteli ensin sekä Helsingin yliopiston että Helsingin yleisen sairaalan ja Kiljavannummen parantolan palveluksessa. Hän oli korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori Turun yliopistossa 1947–1958 ja vuodesta 1958 Helsingin yliopistossa. Eläkkeelle Siirala jäi vuonna 1973. Siirala oli Suomen lääkäriliiton hallituksen puheenjohtaja 1954–1962. 

## Lähteet
Ida Silfverberg

**Ida Gustava Silfverberg** (23. tammikuuta 1834 Helsinki – 23. joulukuuta 1899 Firenze, Italia) oli suomalainen taidemaalari.

Silfverberg aloitti maalausopintonsa 13-vuotiaana muotokuvamaalari Johan Erik Lindhin ohjauksessa. Myöhemmin hän oli Berndt Godenhjelmin yksityisoppilaana. Hän sai 15-vuotiaana ensimmäisen kerran maalauskopioita Suomen Taideyhdistyksen näyttelyyn vuonna 1849.

Silfverberg asui loppuelämänsä Firenzessä, jossa hän myös kuoli. Hän esiintyi vuodesta 1849 aina 1880-luvun puoliväliin asti Taideyhdistyksen näyttelyissä asetelma-, kukka- ja henkilökuvilla, mutta etupäässä hän asetti näytteille vanhempien italialaisten, alankomaalaisten ja ranskalaisten mestarien tauluista tekemiään jäljennöksiä, joiden valmistamista ulkomaiden gallerioissa hän harjoitti ammattinaan.

Dresdenissä Silfverberg kopioi 1600-luvun alankomaalaisten ja italialaisten taiteilijoiden teoksia. Vuonna 1860 hän voitti nuorten taiteilijoiden kannustamiseksi järjestetyn dukaattikilpailun toisen palkinnon ja vuonna 1862 ensimmäisen palkinnon teoksella *Äiti paranevan lapsensa vuoteen äärellä*, joka ostettiin Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin. Vuonna 1866 Silfverberg osallistui Pohjoismaiseen taidenäyttelyyn Tukholmassa.

Vuodesta 1857 Silfverberg asui ulkomailla Dresdenissä, Pariisissa ja Firenzessä. Hän maalasi alttaritaulut Bromarvin ja Liljendalin kirkkoon sekä Pälkjärven kirkkoon. Viimeksi mainittu on nyt Viinijärven kirkon alttaritauluna Liperin Viinijärvellä.

Serlachiuksen taidemuseoon Mänttään ostettiin Pehr Hilleströmin teoksena *Lukemaan opetteleva tyttö*, mutta vuonna 2015 paljastui että nimi "Pehr Hillerström" maalauksessa on väärennös, ja oikea tekijä on Silfverberg.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Mittariyökkönen

**Mittariyökkönen** (*Trisateles emortualis*) on pieni, ulkonäöltään erehdyttävästi mittarimainen yökköslaji.

## Koko ja ulkonäkö
Sekä etu- että takasiivet ovat tasaisen kellertävänharmaat, aavistuksen vihertävät. Etusiiven ulkoreuna on erityisen pyöristynyt. Etusiivessä sisempi ja ulompi poikkiviiru sekä viivamainen munuaistäplä erottuvat vaalean kellertävinä. Takasiivessä on yksi kellertävä poikkiviiru. Siipiväli on 24–28 millimetriä.

## Levinneisyys ja lentoaika
Mittariyökköstä tavataan Euroopassa eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä levinneisyysalue ulottuu Japaniin. Suomessa se on melko harvinainen laji, jonka levinneisyys keskittyy maan eteläosiin. Mittariyökköset lentävät yhtenä pitkänä sukupolvena kesäkuun alusta elokuun puoleenväliin.

## Elinympäristö ja elintavat
Mittariyökkönen on lehto- ja lehtimetsälaji, jota tavataan yleensä yksitellen. Se lentää yöllä ja tulee sekä valolle että syötille. Sen kotelo on yhteen sidottujen lehtien välissä maassa. Kotelo talvehtii.

## Ravintokasvi
Toukka käyttää ravinnokseen tammen (*Quercus robur*) ja joidenkin muiden lehtipuiden kuolleita lehtiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Bestimmungshilfe des Lepiforums 
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
* vlindernet
Tom Richards

**Tom Richards** voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin: 

* Tom Richards, australialainen rugby union -pelaaja
* Tom Richards, australialainen näyttelijä
* Tom Richards, brittiläinen squashinpelaaja
* Thomas "Tom" Richards, brittiläinen yleisurheilija
Sieniyökkönen

**Sieniyökkönen** (*Parascotia fuliginaria*) on huomattavan paljon mittaria muistuttava yökkönen.

## Koko ja ulkonäkö
Pienikokoinen ja hentorakenteinen perhonen, jonka olemus ei muistuta lainkaan yökköstä vaan on harhaanjohtavan mittarimainen. Sekä etu- että takasiivet ovat leveät, pyöreäkärkiset, pohjaväriltään mustanharmaat. Ulomman poikkiviirun ulkopuolella sekä himmeämmän aaltoviirun kohdalla on kellertävää väriä. Siivissä on myös musta keskitäplä. Lajin siipisuomut irtoavat herkästi ja perhoset ovat usein kuluneita. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampahampaiset. Siipien kärkiväli on 15&ndash;28&nbsp;mm.

## Levinneisyys ja lentoaika
Sieniyökköstä tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa ja idässä Uralille ja Kaukasukselle saakka. Välimeren alueella se on paikoittainen. Suomessa laji on melko yleinen ja havaintoja on tehty Keski-Pohjanmaan ja Pohjois-Karjalan korkeudelle saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesä-heinäkuun vaihteesta elokuun loppupuolelle. Lennon huippu on heinäkuun lopulla.

## Elinympäristö ja elintavat
Sieniyökkönen elää lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa, erityisesti sellaisissa, joissa kasvaa ikääntyneitä puita. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat sekä valolle että syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii. Kotelo sijaitsee seitin suojaamana maassa tai kaarnanraossa.

## Ravintokasvi
Toukka elää puiden rungoilla kasvavilla jäkälillä ja käävillä sekä laholla puuaineksella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen perhostutkijain seura 
* Bestimmungshilfe des Lepiforums 
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa
Gustaf Johan Silfversvan

**Gustaf Johan Silfversvan** (18. lokakuuta 1819 Ruotsi – 14. helmikuuta 1888 Kemiö) oli suomalainen valtiopäivämies ja maanviljelijä. 

Silfversvanin vanhemmat olivat Carl Gustaf Silfversvan ja Catharina Sofia Gadell ja puoliso vuodesta 1843 Charlotte Olivecreutz (k. 1896). Silfversvan oli Ruotsissa upseerina vuodesta 1839 vuoteen 1842, jolloin hän siirtyi Suomeen Kemiön Västankärrin tilalle. Hän harjoitti karjanjalostusta ja vuoroviljelyä ja oli tuolloin Suomen merkittävimpiä maanviljelijöitä. Hän oli valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1877–1878 aatelissäädyn jäsen. Silfversvan toimi 1860-luvulla myös usean vuoden ajan Suomen talousseuran esimiehenä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Antti Siltala (eläintieteilijä)

**Antti Johannes Siltala**, alk. *Silfvenius*, (4. elokuuta 1878 Haapajärvi – 19. toukokuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä ja oli vuodesta 1906 dosentti Helsingin yliopistossa. Hänen tutkimuskohteitaan olivat vesiperhosten (*Trichoptera*) kehitysasteet ja elintavat. Hän kehitti suomenkielistä kasvi- ja eläintieteen oppisanastoa. Hän julkaisi tieteenalalta kirjallisuutta, esimerkiksi vuonna 1910 Gunnar Ekmanin kanssa teoksen *Luurankoisten rakenne*.

Siltalan tutkijanura jäi lyhyeksi hänen varhaisen kuolemansa takia. Hän ehti kuitenkin saada kansainvälistäkin mainetta vesiperhosten tutkijana. Hän väitteli tohtoriksi 1906 ja sai nimityksen dosentiksi Helsingin yliopistoon. Vanamo-seuran aktiivisena jäsenenä hän kehitti suomen kielen käyttöä ja suomenkielistä oppisanastoa. Hänen tärkeimmät tieteelliset saavutuksensa liittyvät vesiperhosten lajistoon, levinneisyyteen ja biologiaan. Tunnetuin teos on lisääntymis- ja kehitysbiologinen *Trichopterologische Untersuchungen 1–2* (1906–1907).

## Lähteet
Rauha Eklund

**Rauha Eklund** (s. *Huutoniemi;* 24. maaliskuuta 1918 Evijärvi – 5. lokakuuta 1992 Pori) oli kokkolalainen taiteilija.

Hän tuli tunnetuksi tinatöistään: uransa hän aloitti koruilla ja siirtyi yhä suurempiin töihin. Hänen päätyönsä on Kokkolan kaupungintalon aulassa oleva viisiosainen tinatyö *Meren äärellä*, joka valmistui vuonna 1980.

## Aiheesta muualla
* 
*
Jakob Simelius

**Jakob Simelius** (16. elokuuta 1785 Kalajoki – 21. maaliskuuta 1826 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, kirjapainonomistaja, sanomalehtimies ja lakitieteen kandidaatti.

Simeliuksen vanhemmat olivat Kalajoen kirkkoherra Jakob Simelius (1755—1806) ja Kokkolan kirkkoherran Jakob Chydeniuksen tytär Helena Chydenius (1756—1828). Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1800—1802 ja tuli ylioppilaaksi 1803. Simelius valmistui filosofian maisteriksi 1810 ja oli hallituskonseljin suomen kielen kääntäjä 1810 lähtien. Molempien oikeuksien kandidaatti hänestä tuli 1817. Simelius sai luvan perustaa Helsinkiin kaupungin ensimmäisen kirjapainon, muun muassa hoitaakseen sinne 1819 siirtyneen senaatin antamat tehtävät. Julkaisutoiminnan merkityksen Simelius oli nähnyt enonsa Anders Chydeniuksen toiminnassa. Simeliuksen kirjapaino siirtyi 1970—1980 -luvun aikoihin Multiprintin omistukseen. 

Simelius toimitti *[[Finlands allmänna tidning|Finlands allmänna Tidning]]* -lehteä vuodesta 1825. 

Simelius avioitui 1820 Anna Maria Tulindbergin kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä, Helena Kristina (1821–1889) ja Jacobina Maria (1822–1895). Maria Simelius jatkoi kirjapainon toimintaa kuolemansa 1843 asti. Simeliuksen hauta on Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*A. V. Nylander, *Några dokument rörande Simelii Arvingars boktryckeri*, 1919.
Linnunruohoyökkönen

**Linnunruohoyökkönen** (*Phytometra viridaria*) on pieni ja hento, tumma yökkönen.

## Koko ja ulkonäkö
Varsin pienikokoinen yökkönen, jonka siipiväli on vain 16&ndash;20&nbsp;mm. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskehtavan oliivinvihreät. Siiven ulkoreuna on leveälti purppuranpunainen, samoin keskisaran ulkoreuna ja siiven etureuna lähellä tyveä. Joskus siipi on jokseenkin yksivärisen oliivinruskea. Takasiivet ovat ruskeat ja niissä on tummempi poikittaisvyö.

## Levinneisyys ja lentoaika
Levinneisyysalue ulottuu Euroopasta Japaniin saakka. Toukan ravintokasvien levinneisyys rajoittaa lajin esiintymisen Suomessa Ahvenanmaalle, lounaissaaristoon ja etelärannikolle. Ainoa sukupolvi lentää toukokuun lopulta heinäkuun alkuun.

## Elinympäristö ja elintavat
Linnunruohoyökkönen elää rantaniityillä ja metsäaukioilla, joilla kasvaa toukan ravintokasveja. Sopivalla paikalla Perhoset lentävät matalalla, pääasiassa päivällä auringonpaisteessa. Niitä on kuitenkin saatu myös valopyydyksillä. Kotelo talvehtii.

## Ravintokasvi
Toukka syö ainoastaan linnunruohoja (*Polygala*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Bestimmungshilfe des Lepiforums 
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa
Tapio Wirkkalan puisto

**Tapio Wirkkalan puisto** on taidepuisto Helsingin Arabianrannassa. Se on nimetty muotoilija Tapio Wirkkalan mukaan. Puisto avattiin 22. lokakuuta 2012 ja se on yksi Helsingin kaupungin omista World Design Capital Helsinki 2012 -hankkeista. Puiston avasi Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Pekka Sauri.

Puiston on suunnitellut yhdysvaltalainen taiteilija Robert Wilson. Se koostuu yhdeksästä pensasaitojen muodostamasta huonemaisesta tilasta. Huoneiden sisällä on erilaisia elementtejä, kuten erimuotoisia ja kokoisia kiviä, penkkejä, portteja sekä hevosia. Huoneiden lattiamateriaalit ovat alhaaltapäin valaistu lasitiili (symboloi vettä), rantasora ja puu. Valaistuksella on puistossa erityisen tärkeä rooli. Puiston kokonaispinta-ala on 2&nbsp;361&nbsp;m². Kokonaisuus kuuluu Helsingin taidemuseon julkisen taiteen kokoelmaan.

Puiston suunnittelu alkoi jo vuonna 2004 ja rakennustöiden piti alun perin alkaa vuonna 2010. Yleisten töiden lautakunta katsoi hankkeen tuolloin liian kalliiksi ja sen toteuttamista lykättiin. Rakentaminen aloitettiin marraskuussa 2011. Puiston kustannusarvio on noin 1,2 miljoonaa euroa. Puistoaluetta ylläpitää kaupungin katu- ja puisto-osasto, jolle sen vuotuiset ylläpitokustannukset arvioitiin vuonna 2010  olevan noin 10&nbsp;000 euroa ja taideteosta ylläpitävän kaupungin taidemuseon vuosittaiset kustannukset ovat arviolta 6&nbsp;000 euroa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Helsingin kaupungin Raksakamera seuraa puiston valmistumista
* Riku Kettusen kuvia puiston rakennusvaiheista
* Robert Wilsonin kuvia puistosta
* Arabian Kotikaupunkipolut 
* Arabianrannan taidekoordinaattori Tuula Isohannin kirjoitus (arkistoitu 21.10.2021)
Nikolai Jarošenko

**Nikolai Aleksandrovitš Jarošenko** (; 13. joulukuuta (J: 1. joulukuuta) 1846 Pultava – 7. heinäkuuta (J: 25. kesäkuuta) 1898 Kislovodsk) oli venäläinen taidemaalari.

## Elämäkerta
Nikolai Aleksandrovitš Jarošenko syntyi 13. joulukuuta (1. joulukuuta juliaanista kalenteria) 1846 Pultavassa, Venäjän keisarikunnassa (nykyisessä Ukrainassa) Venäjän keisarillisen armeijan upseerin pojaksi. Hän valitsi sotilasuran opiskellen Pultavan Kadettiakatemiassa ja myöhemmin Mihailovskin sotilastykistöakatemiassa Pietarissa, mutta hän opiskeli myös taidetta Ivan Kramskoin piirustuskoulussa ja Pietarin Keisarillisessa taideakatemiassa.

Vuonna 1876 hänestä tuli venäläisen taiteilijaryhmän Vaeltajien johtava jäsen. Hän sai lisänimen “vaeltajien omatunto“ hänen rehellisyydestään ja kiinnittymisestään ryhmän periaatteisiin. Jarošenko eläköityi armeijan palveluksesta kenraalimajurina vuonna 1892. Hän vietti joitain vuosia Pultavan ja Tšernihivin alueilla nykyisessä Ukrainassa ja myöhäiset vuotensa Kislovodskissa Kaukasus-vuorilla nykyisellä Venäjällä, jonne hän muutti huonon terveytensä vuoksi. Hän kuoli tuberkuloosiin 7. heinäkuuta (25. kesäkuuta juliaanista kalenteria) 1898 ja hänet haudattiin Kislovodskiin. 

Jarošenko maalasi monia muotokuvia, laatukuvia ja teki piirustuksia. Hänen laatukuvansa kuvaavat kidutusta, taisteluja, hedelmiä, kylpykohtauksia ja monia muita Venäjän keisarikunnan kohtaamia vaikeuksia. 1800-luvun kahtena viimeisenä vuosikymmenenä hän oli venäläisen realismin johtavia maalareita.

Taiteilijan lesken Maria Pavlivna Jarošenkon testamentin tahdon mukaisesti taiteilijan taidekokoelma testamentattiin Pultavan kunnalliselle taidegallerialle vuonna 1917. Kokoelma sisältää yli 100 taiteilijan maalausta ja 23 hänen luonnoslehtiötään kuten myös monia muita teoksia muilta Vaeltajien taiteilijoilta; ja se muodostaa Pultavan taidemuseon perustan.

## Teosgalleria

File:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko - On swing.jpg|*Keinussa*1888
Image:1878. Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 005.jpg|*Lämmittäjä*1878
Image:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 002.jpg|*Vanki*1878
Image:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 003.jpg|*Opiskelija*1881
Image:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 004.jpg|*Lämpimässä maassa*1890
Image:1888. Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 008.jpg|*Elämää on kaikkialla*1888
Image:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko - Girl student.jpg|*Opiskelijatyttö*1880
File:Gypsy Woman.jpg|*Mustalaisnainen*1886
Image:Vladimir Solovyov 1892 by Nikolay Yarochenko.jpg|*[[Vladimir Solovjov (filosofi)|Vladimir Solovjovin]] muotokuva*1892
File:Слепцы.jpg|*Sokea* tai *Ryhmä sokeita*1879
File:Шат-гора (Эльбрус).jpg|*Elbrus*1884
File:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 001.jpg|*Elbrus pilvien takana*1894
File:Кавказ. Тебердинское озеро.jpg|*Teberdinski-järvi, Kaukasus*1894
File:Funeral of Firstborn 1893.jpg|*Vastasyntyneen hautajaiset*1893
Jekaterina Makarova

**Jekaterina Valerjevna Makarova** (, s. 7. kesäkuuta 1988) on venäläinen tennispelaaja. Hänen korkein rankingsijoituksensa kaksinpelissä on kahdeksas sija huhtikuulta 2015. Nelinpelissä hän nousi rankingykköseksi kesäkuussa 2018.

Makarova aloitti tenniksen pelaamisen kuusivuotiaana. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja 13 turnausta nelinpelissä. Grand Slam -turnauksissa hän on voittanut naisten nelinpelin Ranskan avoimissa 2013, Yhdysvaltain avoimissa 2014 ja Wimbledonissa 2017 sekä sekanelinpelin Yhdysvaltain avoimissa 2012. Naisten nelinpelissä hän voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016.

## Lähteet
* 
*
San Cristóbal (tulivuori)

**San Cristóbal** on Nicaraguan korkein tulivuori. Kerrostulivuoren korkeus on 1&nbsp;745 metriä. Tulivuori on aktiivinen.

## Purkauksia
*Syyskuussa 2012 tulivuori syöksi tuhkapilven 1,6 kilometrin korkeuteen.

## Lähteet
Adrian Johns

**Adrian Johns** CBE (s. 1951) on brittiläinen laivaston upseeri ja Gibraltarin kuvernööri 2009–2013.

Ennen kuvernööriksi nimittämistään Johns teki 35 vuotta pitkän uran Britannian laivastossa, missä hän palveli kaikkiaan 13 aluksella. Hän aloitti uransa sukellusveneessä, kouluttautui helikopterilentäjäksi ja nousi lopulta *[[HMS Ocean (L12)|HMS Oceanin]]*, Britannian suurimman sota-aluksen komentajaksi. Johns työskenteli välillä myös puolustusministeriössä.

Johns oli ensimmäinen kuvernööri, jonka virkaanastujaiset järjesti Gibraltarin hallitus, vuonna 2007 voimaan tullen perustuslain mukaisesti. Kuvernöörin tehtävässään hän toimii kuningattaren edustajana, mikä tarkoittaa usein virallisia vierailuja ja hyväntekeväisyystapahtumien suojelijana toimimista ja vastaavia tehtäviä. Toimenkuvaan kuuluu kuitenkin myös dilplomatiaa ja Gibraltarin asioiden ja näkökantojen esille tuomista Lontoossa sekä emämaan näkökulmien viestintää Gibraltarilla. Johns toimi kuvernöörinä vuoteen 2013, jolloin virka vaihtui kenraaliluutnantti James Duttonille.

Johns on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Hän on opiskellut fysiikkaa Imperial College Londonissa ja käynyt sen jälkeen Dartmouthin kuninkaallisen laivastoakatemian.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Yanito

**Yanito** tai **llanito** on nimi Gibraltarissa puhutulle kielimuodolle, jossa on voimakkaita vaikutteita englannista ja espanjasta. Se on kreolikieli.

## Nimityksestä
Yaniton eli llaniton virallisesta lausunta- ja kirjoitustavasta on kiistelty. Osa pitää muotoa yanito oikeampana kuin llanito. Nimien alkuperää ei tiedetä varmasti. Yksi selitys on, että nimi tulee englanninkielisestä nimestä *Johnny*. Esimerkiksi Kanariansaarilla englantilaisia ja joskus pohjoiseurooppalaisia yleensä kutsutaan nimityksillä *chone* tai *choni*, joilla on sama juuri. Toisen, hieman epäuskottavamman, selityksen mukaan nimitys tulee espanjan kielen sanasta *lano/a*, joka tarkoittaa adjektiivina selvää tai yksinkertaista sekä substantiivina tasaista maata.

## Piirteet
Yaniton luokittelu ei ole helppoa, sillä eri gibraltarilaisten sukupolvien edustajat liittävät sen usein hyvin erilaisiin puhetapoihin. Sitä voi kuvailla Andalusian murteella puhutuksi espanjan kieleksi, jossa on käytössä myös englantilaisia lainasanoja ja kielioppia. Lainasanoja on englannin lisäksi myös vähemmissä määrin Genovan murteesta, hepreasta ja Kanariansaarten espanjan murteesta. Joitakin lainoja on saattanut tulla myös romanin kielestä. Englanninkielisiä lainasanoja käytetään etenkin, kun sopivaa espanjalaista korvaavaa sanaa ei ole olemassa. Niiden lausumiseen on usein vaikuttanut kuitenkin espanja. Viime aikoina englantilaiset lainasanat ovat yleistyneet myös tapauksissa, joissa espanjankielinen vastine on olemassa.

## Käyttö
Yanitoa ei pidetä arvovaltaisena ilmaisutapana, mutta sitä ei varsinaisesti myöskään katsota alaspäin. Yanitoksi ei juurikaan julkaista kirjallisuutta, eikä sitä ylipäätänsä käytetä usein kirjoitettaessa.

## Lähteet
*

### Viitteet
Aleksei Venetsianov

**Aleksei Gavrilovitš Venetsianov** (; 18. helmikuuta (J: 7. helmikuuta) 1780 Moskova - 16. joulukuuta (J: 4. joulukuuta) 1847 Poddubje lähellä Tveriä) oli venäläinen taidemaalari, joka on parhaiten tunnettu  talonpoikaiselämää ja tavallisia ihmisiä kuvaavista teoksistaan.

## Elämäkerta

Aleksei Venetsianov syntyi kreikkalaissyntyiseen kauppiasperheeseen Moskovassa. Hän ryhtyi virkamieheksi 1800-luvun alussa ja muutti Pietariin, jossa hän alkoi opiskella taidetta. Aluksi hän harjoitteli Eremitaašin teoksia kopioimalla ja tekemällä muotokuvia ystävistään. Myöhemmin hän tutustui Vladimir Borovikovskiin ja asui hänen talossaan oppipoikana. Hän yritti työskennellä vapaana muotokuvamaalarina, mutta hän sai vain muutamia tilauksia. Vuonna 1811 Taideakatemian johtokunta myönsi hänelle akateemikon arvonimen hänen kahden teoksensa vuoksi - *Omakuva* ja *K. I. Golovatševskin ja akatemian nuorten oppilaiden muotokuva*.

Vuonna 1819 omistautuen täysin taiteelle Venetsianov jätti paikkansa viranhaltijana, osti Safonkovon kylän ja asettui sinne. Tänä aikana hän maalasi näkymiä luonnosta, joita hän huomasi ympärillään. Nämä teokset olivat ensisijaisen tärkeitä hänen urallaan. Hän maalasi talonpoikien muotokuvia ja näkymiä maalaiselämästä. Hän oli ensimmäinen talonpoikaiselämän kuvaaja Venäjän taiteessa. Hänen teoksensa menestyivät näyttelyssä vuonna 1824, jossa hän sai kriitikoiden ylistystä.

Venetsianov toivoi tulevansa Taideakatemian professoriksi, mutta akateemikot eivät myöntäneet hänelle suostumustaan, etupäässä hänen akateemisen koulutuksen puutteensa vuoksi. Vuosien aikana ennen vuotta 1820 hän alkoi houkutella köyhistä oloista olevia ihmisiä ja jopa maaorjia, kuten Grigori Soroka, opettaakseen heille maalaamista. 1820-luvun puoleenväliin mennessä hänen ympärilleen oli kerääntynyt ryhmä seuraajia, ja hän perusti oman taidekoulun. Keisari Nikolai I, joka halusi tukea kansallisia suuntauksia, antoi taiteilijalle hyväksyntänsä ja nimitti hänet hovimaalariksi. Titteli toi hänelle rahallista tukea, joka oli tarpeellista taidekoulun toiminnalle, jossa ei ollut käytössä lukukausimaksuja. Venetsianov kuoli onnettomuudessa vuonna 1847, kun hänen hevosensa vauhkoontuivat ja hänen vaununsa putosivat jyrkältä rinteeltä.

## Teoksia

File:Venetsianov Reapers.jpg|*Elonkorjaajat*
File:Venetsianov Threashing Floor.jpg|*Puimahuoneessa*1821-1823
File:Venetsianov Peasant Girl with Cornflowers.jpg|*Talonpoikaistyttö ruiskukkien kanssa*1820-luku
File:Aleksey_Venetsianov_-_На_пашне._Весна_-_Google_Art_Project.jpg|*Kynnöksellä, kevät*1820-luku
File:Venetsianov Reaping, Summer.jpg|*Elonkorjuu, kesä*1820-luku
File:Venetsianov Zakharka.jpg|*Zaharka*1825
File:Venetsianov tartan shawl.jpg|*Tyttö ruudullisessa šaalissa*
File:Venetsianov Girl In Shaul.jpg|*Tyttö šaalissa*
File:Venetsianov GirlwithaCalf.jpg|*Tyttö vasikan kanssa*
File:Fortunetelling by A.Venetsianov (1842, Russian museum).jpg|*Ennustus*1842
File:Alexey Venetsianov 01.jpeg|*Talonpoikaisnainen maidon kanssa*
File:Venetsianov_Spyaschiy_pastushok.jpg|*Nukkuva paimenpoika*1823-1824


## Aiheesta muualla
Nunnanlahden kaivosonnettomuus

**Nunnanlahden kaivosonnettomuudessa**, joka tapahtui Mustavaaran vuolukivilouhoksella Juuan Nunnanlahdessa 29. elokuuta 1912, kuoli seitsemän työmiestä. Onnettomuus on toistaiseksi pahin Suomessa tapahtunut kaivosonnettomuus.

Louhoksen omistaja oli Osakeyhtiö Wuolukivi. Turman syynä pidettiin lehtitietojen mukaan työnjohdon virhettä, sillä vuolukiveä oli louhittu väärällä tavalla viistoon. Onnettomuus tapahtui kello 18.20, kun leveimmillään noin 20 metrin levyinen ja 6 metrin korkuinen kiilanmuotoinen kalliomöhkäle sortui noin kymmenen metrin matkalta. Alla työskennelleistä kahdeksasta miehestä seitsemän kuoli heti. Yksi pelastui jäätyään kallioon nojanneen ison kiven suojaan.

Uhrit olivat 19–36-vuotiaita. Heidän esiinkaivaminen kesti useita päiviä, koska pudonneen kiviaineksen määrä oli saattanut olla jopa 10&nbsp;000 tonnia. Uhreista kuusi haudattiin yhteishautaan ja yksi sai oman haudan. Hautojen sijainnista ei ole tietoa.

Vuonna 1993 paljastettiin onnettomuuden uhrien muistomerkki Nunnanlahdessa Kivikeskuksen alueella, Vuolukivimuseon läheisellä rinteellä. 

Työnjohtajille määrättiin sakko- ja vankeusrangaistuksia. Heidät kuitenkin vapautettiin, sillä Romanovien keisarisuvun 300-vuotisen valtaantulon muistojuhlan kunniaksi ”pienten rikosten tekijät” armahdettiin.

## Lähteet
*Salme Kivivuori: Juuan Nunnanlahden vuolukivityöstä ja kyläelämästä. 1981

### Viitteet
Tuuli ja leijona

**Tuuli ja leijona** (*The Wind and the Lion*) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva. Sen on ohjannut John Milius.

Elokuvan keskeisimpiä rooleja esittävät Sean Connery, Candice Bergen, Brian Keith ja John Huston. Tarina perustuu löyhästi vuonna 1904 Espanjan Marokossa sattuneeseen sieppaukseen, jossa heimopäällikkö Mulai Ahmed el-Raisuli otti panttivangiksi kreikkalais-amerikkalaisen naistenmiehen Ion Perdicarisin.

## Näyttelijät

## Arvioita
*[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan yhdistelevän epävakaasti toimintaseikkailua ja puhedraamaa. Hän antaa *Tuulelle ja leijonalle* kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Sonus Borealis

**Sonus Borealis** on suomalainen vanhaa musiikkia esittävä orkesteri. Sen muusikot ovat pääosin kotoisin Imatralta ja muualta Etelä-Karjalasta. Taiteellisena johtajana toimii yhtyeen vuonna 1999 perustanut kanttori Johannes Vesterinen. Orkesterin kokoonpano vaihtelee esitettävän ohjelmiston mukaan.  

Vuonna 2008 Sonus Borealis julkaisi toistaiseksi ainoan levytyksensä, joka sisältää 1700-luvulta peräisin olevien Porin triviaalikoulun nuottikirjojen musiikkia. Se äänitettiin Imatralla Kolmen Ristin kirkossa.

## Levytykset
**Musiikkia Porin triviaalikoulun nuottikirjoista – Music from the partbooks of Pori trivial school* (Fuga 2008)

## Lähteet
*Sonus Borealiksen kotisivut
Hannover Indians

**EC Hannover Indians** on Hannoverissa kotipaikkaa pitävä saksalainen jääkiekkojoukkue. Joukkue pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa, jolle se putosi konkurssin myötä kauden 2012–2013 päätteeksi. Seuran perustivat alun perin ESG Hannover -nimellä Sleesiasta ja Sudeettimaalta Hannoveriin saapuneet pakolaiset vuonna 1948, ja se toimi vuosina 1963-1998 EC Hannoverin nimellä. EC Hannoverista tuli Saksan uuden pääsarjan DEL-liigan perustajajäsen vuonna 1994, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin seuran oli kieltäydyttävä sarjapaikastaan paikalliskilpailija Wedemark Scorpionsin hyväksi talousvaikeuksien vuoksi. Edessä oli lopulta konkurssi vuonna 1998 ja uusi alku KEV Hannoverin nimellä, muutaman vuoden käytössä ollut lisänimi *Turtles* vaihtui pian *Indians*iin. Paluu vanhaan EC Hannoverin nimeen tapahtui vuonna 2004.

1990-luvun kahta pääsarjavuotta lukuun ottamatta Indians on esiintynyt lähinnä toisella ja kolmannella sarjatasolla, seuralla on kuitenkin varsin aktiivinen kannattajakulttuuri ja esimerkiksi kaudella 2012-2013 sen kotiotteluiden yleisökeskiarvo oli samalla tasolla pääsarjan Hannover Scorpionsin kanssa. Ystävyyssuhteita Indiansin kannattajat pitävät muun muassa Iserlohn Roostersin ja Grizzly Adams Wolfsburgin faniryhmiin.

Vuodesta 2010 EC Hannover on ylläpitänyt myös toista jääkiekkojoukkuetta nimellä *EC Hannover Braves*. Vuosina 2010-2012 Braves toimi Indiansin farmijoukkueena sarjatasoa alempana mutta siirtyi sen jälkeen edustamaan seuraa juniorisarjoissa.

## Pelaajat

## Aiheesta muualla
*Viralliset kotisivut
Fasioskapulohumeraalinen lihasdystrofia

**Fasioskapulohumeraalinen lihasdystrofia** (FSHD) on perinnöllinen lihastauti.

Sairauden ensioireet ilmaantuvat lapsuudessa tai varhaisessa aikuisiässä. Lapaluiden siirrotus (”enkelinsiivet”) on yleensä ensimmäinen oire, ja sen seurauksena olkavarsien nosto olka-hartiatason yläpuolelle vaikeutuu. Lihasheikkoutta yläraajojen rintakehän lihaksissa ei varsinaisesti siis esiinny. Lihasheikkous painottuu lähinnä kasvojen lihaksiin, erityisesti silmäluomiin ja huuliin. Silmien sulkeminen jää usein epätäydelliseksi, ja osa potilaista ei pysty koskaan viheltämään. Mikäli sairaus alkaa lapsuudessa, voi osalle potilaista ilmaantua liitännäisoireina kuulohäiriö ja verkkokalvon rappeutuminen. Yleensä sairaus on hyvänlaatuinen ja hitaasti etenevä eikä vaikuta eliniän pituuteen. Sairauteen ei yleensä liity hengitysvajetta. 
 
Sairaus periytyy autosomeissa vallitsevasti. Taudin kliininen kuva on tyypillinen ja johtaa usein oikeaan diagnoosiin. Varmentavia tutkimuksia ja lisätutkimuksia ovat DNA-analyysi, ENMG, seerumin kreatiinikinaasin määritys ja EKG. Fysioterapia on olennainen osa hoitoa ja seurantaa. Lapaluiden asentoa voidaan tarvittaessa korjata kirurgisesti. 

Maailman FSHD-päivää vietetään vuosittain 20.6. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lihastautiliitto.fi: Facioskapulohumeraalinen lihasdystrofia
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Facioscapulohumeral muscular dystrophy 
* Muscular Dystrophy Association (MDA): Facioscapulohumeral Muscular Dystrophy (FSH, FSHD) 
* Johns Hopkins Medicine: Facioscapulohumeral Muscular Dystrophy in Children
Luettelo televisiosarjan Power Rangers Jungle Fury jaksoista

Luettelo 16. Power Rangers -tuotantokauden Power Rangers Jungle Furyn jaksoista.

## Jaksot

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Power Rangers Jungle Furyn jaksot IMDb:ssä .
*Power Rangers Jungle Fury  RangerCentral.comissa
Porin triviaalikoulu

**Porin triviaalikoulu** oli Porissa vuosina 1640–1698 ja 1722–1843 toiminut triviaalikoulu. Se sijaitsi nykyisen Hallituskadun varrella tontilla jolla myöhemmin toimi Porin oluttehdas. Porin triviaalikoulun nykyisenä seuraajana pidetään vuonna 1879 perustettua Porin lyseota.

## Historia
Pietari Brahe päätti koulun perustamisesta vuonna 1638, jolloin triviaalikoulut perustettiin myös Turkuun ja Helsinkiin. Satakunnan ohella kouluun tuli oppilaita myös Pohjanmaalta. Porin triviaalikoulu oli arvostettu oppilaitos. Piispa Johannes Terserus kutsui sitä vuonna 1662 jopa maan parhaaksi. Vuoden 1698 kaupunkipalon jälkeen koulu siirrettiin väliaikaisesti Raumalle, jossa se toimi vuoteen 1722 saakka.

Vuoden 1801 kaupunkipalon jälkeen koulu toimi väistötiloissa muun muassa kirkossa, kunnes uusi koulurakennus valmistui entisen paikalle 1812. Porin koululla oli oikeus järjestää ylioppilastutkinto eli päästää oppilaita suoraan yliopistoon aina vuoteen 1830 saakka, minkä jälkeen koulun oppilaat joutuivat jatkamaan Turun kymnaasissa. Lopulta triviaalikoulun toiminta päättyi uuden alkeiskouluasetuksen myötä vuonna 1842 ja se jatkoi toimintaansa yläalkeiskouluna. Viimeinen koulurakennus tuhoutui Porin palossa vuonna 1852. 

1900-luvun alussa Porin lyseon kirjastosta löydettiin käsin kopioidut niin sanotut Porin triviaalikoulun nuottikirjat. Vuodelta 1725 peräisin olevat vihot sisältävät 1600-luvun alkupuolelta peräisin olevaa Pohjois-Euroopan protestanttisten koulujen hengellistä musiikkia. 

## Entisiä oppilaita ja opettajia
Porin triviaalikoulun ja sitä seuranneen yläalkeiskoulun tunnettuja oppilaita ja henkilökuntaa.

*Antti Ahlström
*Carl Jacob Arrhenius
*Nils Ludvig Arppe
*Edvin Avellan (opettaja)
*Marcus Pauli Björneburgensis (konrehtori)
*Carl Johan Boy
*Elias Brenner
*Gustaf Erik Eurén
*Carl Rudolf Forsman (opettaja)
*Jaakko Forsman

*Gabriel Fortelius
*Fredrik Ignatius Färling (opettaja)
*Daniel Gadolin
*Jakob Gadolin
*Johan Glas
*Karl Emil Granqvist (opettaja)
*Josef Grönberg
*Fredrik Hertzberg
*K. E. F. Ignatius
*Johan Kraftman (rehtori)

*Fredrik Lebell
*Mikael Lebell
*Sakari Levänen
*Anton Wilhelm Lindgren (opettaja)
*Carl Ferdinand Nordlund (rehtori)
*Johan Paulinus
*Isak Pihlman
*Emil von Qvanten
*Samuel Roos
*Elias Malakias Rosengren

*Fredrik Wilhelm Rosenlew
*Frans Wilhelm Rothsten
*Johan Fredrik Sacklén
*Johannes Salmenius (rehtori)
*Johan Saxberg
*Filip von Schantz
*Nils Magnus Tolpo
*Lars Henrik Törnroth
*Gabriel Wallenius
*Antero Warelius
*Jakob Zidén

## Lähteet
Itaú Unibanco

**Itaú Unibanco** on brasilialainen pankki. Se perustettiin marras­kuussa 2008 yhdistämällä Banco Itáu ja Unibanco.

## Lähteet
Zbigniew Juszczak

**Zbigniew Juszczak** -nimisiä henkilöitä ovat:

* Zbigniew Juszczak (s. 1946), puolalainen maahockeypelaaja
* Zbigniew Juszczak (s. 1975), puolalainen maahockeypelaaja
RTY

**RTY** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* Rakennustarkastusyhdistys
* Ravitsemusterapeuttien yhdistys
Likholefossen

**Likholefossen** on vesiputous, joka sijaitsee Gaularin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa. Putous on osa Gaula-jokea.

Putouksen yläpuolella kulkee vuonna 2004 rakennettu 24 metriä pitkä kävelysilta.

## Lähteet
Matti Nummelin (taiteilija)

**Matti Frans Kalevi Nummelin** (21. huhtikuuta 1927 Turku – 22. heinäkuuta 2014 Salo) oli salolainen kuvataiteilija. Nummelin opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1948–1950. Hän kuului Salon taiteilijaseuraan.

Nummelin kävi neljä luokkaa Turun lyseota ja suoritti tämän jälkeen nuoriso-ohjaajatutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuonna 1946 sekä nuoristyöntekijäin ammattikursseja. Hän teki opintomatkan Englantiin 1949. Nummelin toimi nuorisotyönohjaajana ja leirinjohtajana sekä opettajana Hoikan opistossa Karkussa 1950-luvulla. Nummelin kuvitti ja toimitti useita leiri- ja partiokirjoja.

Nummelinin vanhemmat olivat kirvesmies Frans Ilmari Nummelin ja Elsa Justiina (o.s. Rinne). Nummelinin puoliso oli vuodesta 1951 Sirkku Sinikka (o.s. Leppänen). Nummelin muutti myöhemmin Halikkoon ja sittemmin Saloon. Hänet on haudattu Kiskon Tl hautausmaalle.

## Julkisia teoksia ja kuvituksia
* Viestinvaihtajat, 1975 (hitsattu metalli, Salo)
* Elämän puutarhassa, 1976 (reliefi, Halikko)
* Alkusoitto, 1977 (reliefi, ruostumaton teräs, Salo)
* Iloinen nuoruus, 1979 (teräsreliefi, Salo)
* Joko siipesi kantavat? 1991 (pronssiveistos, Salo)
* Oodi elämälle (reliefi, Salo)
* Kumarrus (pronssi Uudenkaupungin teatterin ulkopuolella)

Matti Nummelin, Elämän puutarhassa.JPG|Elämän puutarhassa 1976, Halikko.
Matti Nummelin Alkusoitto 1977.jpg|Alkusoitto 1977, Uskelan koulu Salo.
Matti Nummelin Tulevaisuuteen 1991.JPG|Tulevaisuuteen 1991, Vakka-Suomen Voiman toimitalon sisäpiha, Laitila.
Kumarrus by Matti Nummelin.JPG|Kumarrus 1991, teatterin edusta Uusikaupunki.

* Kahanpää, Asko. Katajainen vartio toimii. Kuvitus Matti Nummelin. Suomalaiset partiopojat 1956. Kuvaikoni.
* Vaeltajaohje. Kuvitus Matti Nummelin. Suomalaiset partiopojat 1958. (Suomalaiset partiopojat ry:n julkaisu 8).
* Nummelin, Matti (toimittanut). Talvileiriohje. Kuvitus Matti Nummelin. Suomalaiset partiopojat 1959. (Suomalaiset partiopojat ry:n julkaisu).
* Nummelin, Matti. Leirikirja. Kuvitus Matti Nummelin. WSOY 1965.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Jenny Nybom, *Matti Nummelin: Ĺuonnon lähteillä*. Salon taidemuseo 2002  

## Aiheesta muualla
GENi: Matti Frans Kalevi Nummelin
Eevert Simola

**Eevert Fritiof Simola** (17. huhtikuuta 1872 Hattula – 21. toukokuuta 1941 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen maataloustieteilijä ja professori. Hän valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi vuonna 1896, filosofian kandidaatiksi 1911, lisensiaatiksi 1917 ja tohtoriksi 1918. Hän oli Maataloushallituksen virkaa tekevä osastopäällikkö 1921–1923, Maatalouskoelaitoksen kasvinviljelyosaston väliaikainen johtaja 1924–1930 sekä vakinainen johtaja ja alan professori 1930–1939. Hän julkaisi tutkimuksia muun muassa eri tekijöiden vaikutuksesta viljalaatujen morfologisiin vaihteluihin.

Simolan väitöskirja (1916) on nimeltään *Über die durch Kali- und Phosphorsäuredüngung auf einem Niedermoore bewirkten Schwankungen der Eigenschaften und Ernteerträge des Hafers*. Yksi hänen tutkimuksistaan on *Maanlaadun ja lannoituksen sekä kosteuden vaikutuksesta eräiden kaura- ja ohralaatujen morfologisiin vaihteluihin* (1929).

Professori Paavo Simola oli vanhin hänen viidestä lapsestaan. Eevert Simola kuoli maaottelumarssin aikana saamaansa sydänkohtaukseen.

## Lähteet