The Carolingians and the Written Word

**The Carolingians and the Written Word** on Rosamond McKitterickin kirjoittama kirja, joka ilmestyi vuonna 1989. Kirja käsittelee 700–900-lukujen frankkien valtakuntaa. Kirjan mukaan karolingien yhteiskunnalle kirjoitettu sana oli keskeistä niin hengellisissä kuin maallisissakin yhteyksissä.

Historiantutkimus on perinteisesti ajoittanut kirjallisuuden elpymisen alkavan vasta 1000-vuosisadalla ja sen jälkeen. Yleinen väite tai olettamus on ollut, että tätä ennen vain harva ihminen osasi lukea, etenkään latinaa. Historioitsija Brian Stockin mukaan sydänkeskiajalla tapahtui ”lukutaidon uudelleensyntyminen”. McKitterick esitti tässä vuonna 1989 ilmestyneessä kirjassaan, että uudelleensyntyminen alkoi jo 700- ja 800-luvuilla ja väitti jopa, että karolinginen kirjallisuus syntyi olennaisilta osiltaan jo merovingien aikana, mikä tarkoittaisi, että kirjallisuuden jatkumo ei olisi katkennut antiikin kirjallisuuden jälkeen.

Teoksessa McKitterick toteaa, että karolingiajan latinankielinen kirjatuotanto oli runsasta, mikä on merkki kirjallisesta kulttuurista. Hän väittää, että vaikka 700- ja 800-lukujen frankkien valtakunnassa ihmiset saattoivat puhua romaanista tai esi-romaanista murretta tahi muinaisyläsaksaa, niin ainakin kirkossa ja oikeudessa latinaa sekä luettiin että puhuttiin. McKitterickin mukaan latina ei ollut este lukutaidolle, kuten on ajateltu, vaan sitä opeteltiin ja käytettiin moniin eri tarkoituksiin. Aatehistorioitsijat ovat tavanneet ajatella lukutaitoa pääasiassa kirjallisuuden kautta, mutta McKitterick huomauttaa, että latinaa käytettiin monissa käytännönläheisimmissäkin teksteissä, kuten lakiteksteissä ja kirkonkirjoissa. Tämä todistaa, että latinaa osasi papiston lisäksi maallikotkin. 700-luvulta lähtien latinankielisten oikeudenkäyntiasiakirjojen sekä vallanpitäjien ja heidän alaisten välinen latinankielinen kirjeenvaihto kasvoi valtavasti, mikä kertoo, että luku- ja kirjoitustaito yleistyi tuosta ajanjaksosta alkaen. Asioita ei voinut enää hoitaa vain muistinvaraisesti, etenkään lakiasioita, ja niinpä yhteiskunnan oli oltava kirjallinen.

*The Carolingians and the Written Word* osoittaa, että vaikka luostareista ajan myötä kehittyi kirjoitetun sanan ja asiakirjojen pääasiallinen edistäjä, niillä ei suinkaan ollut monopolia kirjalliseen kulttuuriin. Käsitellessään St. Gallenin luostarin perustamista McKitterick toteaa, että Sankt Gallenin alueen ihmiset osasivat laajasti lukea ja kirjoittaa ja että tässä kirjallisessa yhteisössä oli eriasteista luku- ja kirjoitustaitoa.

Kirja käsittelee myös kirjallisen kulttuurin taloudellista puolta: kirjaan on koottu tilastoa pergamentin, musteen ja kirjansidonnan hinnoista, mikä kertoo, kuinka paljon erilaisten kirjojen valmistaminen maksoi. McKitterick väittää myös, että siinä missä merovingiaikana etupäässä liturgisia kirjoja vaalittiin ja kunnioitettiin, karolingiaikana kaikki kirjat nostettiin erikoisasemaan. Historiantutkija Roger E. Reynolds vastasi arvostelussaan, että vaikka tämä tiettyyn pisteeseen asti onkin totta, karolingikäsikirjoituksiin perehtyneet tutkijat ovat havainneet, että myös karolingikaudella loisteliaimmin koristeltiin juuri liturgiset kirjat, mikä Reynoldsin mukaan kertoo heidän arvostuksistaan: arvokkaimpiin teoksiin käytettiin enemmän varoja. Reynolds huomautti myös, että näitä loisteliaita liturgisia kirjoja säilytettiin yleensä sakastissa tai muussa turvallisessa paikassa ja harvemmin kirjastossa kuten muita kirjoja.

## Katso myös
* karolinginen renessanssi

## Lähteet