Catherine Zeta-Jones

**Catherine Zeta-Jones** (s. 25. syyskuuta 1969 Swansea) on walesilainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hän aloitti uransa lapsena teatterissa ja näytteli etenkin musikaaleissa. Hänen ensi­esiintymisensä televisiossa oli vuonna 1991 britti­sarjassa *[[Oi ihana toukokuu (televisiosarja)|Oi ihana toukokuu]]* Marietten roolissa. Elo­kuva *[[Zorron naamio]]* (1998) oli hänen läpi­murtonsa Hollywoodissa.

Nais­sivu­osa musikaalissa *[[Chicago (elokuva)|Chicago]]* (2002) toi Zeta-Jonesille sekä Oscar- että Bafta-palkinnon. Hän sai parhaan nais­pää­osan Tony-palkinnon musikaalista *A Little Night Music* (2009) vuonna 2010.

Hän julkaisi vuonna 2017 sisustus­mallistonsa *Casa Zeta-Jones* yhteis­työssä yhdys­valtalaisen QVC:n kanssa.

## Lapsuus ja nuoruus

Catherine Zeta-Jones syntyi Walesin Swanseassa. Hänet on nimetty iso­äitiensä Zeta Jonesin ja Catherine Fairin mukaan. Nimen väli­viiva on lisätty myöhemmin. Hänen isänsä David Jones omisti makeis­tehtaan, ja hänen äitinsä Patricia (o.s. Fair) toimi ompelijana. Hänen isänsä on synty­perältään walesilainen ja hänen äitinsä irlantilais­katolinen. Hänellä on kaksi veljeä, vanhempi veli David A. (1967) ja nuorempi veli Lyndon (1972), joka työskenteli myynti­edustajana ennen kuin ryhtyi pää­oma­sijoittajaksi Milk­wood Films -elo­kuva­tuotanto­yhtiöön.

Patricia Jones lähetti neljä­vuotiaan Catherinen Hazel Johnson School of Dance -tanssi­kouluun, koska tämä oli lapsena hyperaktiivinen ja voisi käyttää liian energiansa hyödykseen tanssimiseen. Catherinen vanhemmat voittivat bingosta 1980-luvulla , jolla rahoitettiin Zeta-Jonesin baletti- ja tanssi­tunnit.

Catherine osallistui vuonna 1979 Butlin’s Holiday Campissa, Mineheadin Somersetissa, nuorten ikä­luokkien Junior Star Trail -kykyjen­etsintä­kilpailuun Shirley Basseyn kappaleella. Hän voitti kilpailun ja sai täten paikallisen median huomiota. 11-vuotiaana Zeta-Jones oli Britannian steppauksen mestari. Hän opiskeli Dumbarton House Schoolissa, mutta jätti koulun kesken 15-vuotiaana ja muutti Lontooseen ryhtyäkseen näyttelijäksi. Hän altistui lapsena virukselle, joka aiheutti hengitys­vaikeuksia, jonka seurauksena hänelle jouduttiin tekemään trakeostomia. Hänen kaulaansa jäi toimen­piteestä arpi.

## Ura
### Musikaalit

Catherine Zeta-Jones opiskeli musiikki­teatteria Arts Educational Schoolsissa, Lontoon Chiswickissä. Hän aloitti näyttelemisen varhaisessa teini-iässä. Hän näytteli Harold Grayn luoman *[[Little Orphan Annie]]* -sarja­kuvan pohjalta tehdyssä *Annie*-musikaalin kahdessa eri tuotannossa. Hän näytteli 1970-luvun lopulla *Annie*-musikaalissa Mollyn roolin Victoria Palacessa, West End -teatterissa ja vuonna 1981 nimi­roolin Swansea Grand Theatressa. Catherine näytteli 14-vuotiaana vuonna 1983 Tallulahin roolin West Endin Her Majesty’s -teatterin *[[Bugsy Malone]]* -musikaalissa.

Zeta-Jones näytteli vuosina 1985–1986 musikaalissa *The Pajama Game*. Hän oli vuonna 1987 toisella varasijalla nais­pää­osaan, Peggy Sawyerin rooliin West End -musikaalissa *[[42nd Street]]*. Päänäyttelijän sekä ensimmäisen vara­sija­näyttelijän sairastuttua Catherine esitti pää­roolin. Tuottajat vaikuttuivat hänen rooli­suorituksesta niin, että hän näytteli pääroolia kahden vuoden ajan. Musikaali oli hänen läpi­murtonsa.

Vuonna 1989 Zeta-Jones esiintyi Lontoon Coliseumissa Mae Jonesin roolissa Kurt Weillin oopperassa *Street Scene*. Hän näytteli vuonna 1992 George Martinin *Under Milk Wood* -musikaalissa, joka on sovitus Dylan Thomasin radio­draamasta (1954)

Vuonna 2009 hän näytteli Desirée Armfeldtia musikaalissa *A Little Night Music*, josta hänet palkittiin muun muassa Tony-palkinnolla.

### 1990–1999: Televisio- sekä elokuvauran alku

Zeta-Jonesin ensimmäinen elo­kuva­rooli oli vuonna 1990 Philippe de Brocan ohjaamassa ranskalais-italialaisessa elo­kuvassa *1001 Nights*, joka on mukaelma persialaisesta tarusta *[[Tuhat ja yksi yötä]]*. Suurta suosiota Britanniassa hän sai näyteltyään Mariette Larkinin roolia brittiläisessä televisio­sarjassa *Oi ihana toukokuu* (1991–1993). Vuonna 1992 hän näytteli elo­kuvassa *[[Kolumbus – seikkailijoista suurin]]*.

Zeta-Jones näytteli vuonna 1993 George Lucasin tuottaman televisio­sarjan *[[Indiana Jones Junior]]in* jaksossa, jossa näytteli myös Daniel Craig. Hän esitti vuonna 1996 elokuvan *[[Katariina Suuri (elokuva)|Katariina Suuri]]* nimi­roolia ja samana vuonna elo­kuvassa *[[Mustanaamio (elokuva)|Musta­naamio]]*, joka pohjautuu Lee Falkin luomaan saman­nimiseen sarja­kuva­hahmoon. Osittain kahteen ensimmäiseen Musta­naamio-tarinaan perustuvassa elo­kuvassa näyttelivät myös Billy Zane ja Kristy Swanson.

Zeta-Jones tunnetaan myös CBS:n mini­televisio­sarjasta *[[Titanic (minisarja)|Titanic]]* (1996), jossa hän näyttelee pää­osassa Isabella Paradinea. Elo­kuva perustuu RMS Titanicin haaksi­rikkoon. Elo­kuva­ohjaaja Steven Spielbergin suositteli ohjaaja Martin Campbellille Zeta-Jonesia nais­pää­osaan elo­kuvaan *[[Zorron naamio]]* nähtyään tämän rooli­suorituksen *Titanic*-mini­sarjassa. Zeta-Jones valittiinkin Eléna (de la Vega) Monteron rooliin toiminta­elo­kuvaan *[[Zorron naamio]]* (1998). Se oli hänen läpi­murto­elo­kuvansa Hollywoodissa.

Zeta-Jones näytteli vuonna 1999 elo­kuvassa *[[Ansa viritetty]]*, jossa hän näytteli pää­osassa Sean Conneryn kanssa. Elo­kuvan kriittisistä arvosteluista huolimatta se oli lippu­tulo­menestys. Samana vuonna hän näytteli elo­kuvassa *[[The Haunting – paholaistalo]]*, jossa esiintyivät myös Owen Wilson, Lili Taylor ja Liam Neeson. Elo­kuva on Jan de Bontin ohjaama, ja se on uusinta­versio vuoden 1963 elo­kuvasta *[[Yö kauhujen talossa]]*, joka perustuu Shirley Jacksonin romaaniin vuodelta 1959. Elo­kuva sai kriittistä palautetta muun muassa heikosta käsi­kirjoituksesta sekä liiasta kauhu­elo­kuvien kliseiden toistosta, mutta elo­kuva sai kuitenkin maailman­laajuisesti lippu­tulo­menestystä tuottaen 177,3&nbsp;miljoonaa dollaria.

### 2000–2005

Elo­kuvan *[[Traffic]]* (2000) käsi­kirjoitusta muutettiin siten, että Zeta-Jonesin rooli­hahmo Helena Ayala on raskaana, koska elo­kuvaa kuvatessa tämä odotti esikoistaan Dylania. Samassa elo­kuvassa näyttelee myös hänen miehensä Michael Douglas. Vuonna 2001 Zeta-Jones näytteli elo­kuvassa *Valko­kankaan lemmikit* Gwen Harrisonin roolia.

*[[Chicago (elokuva)|Chicago]]-*elo­kuva­musikaalista (2002) Zeta-Jones voitti parhaan nais­sivu­osan Oscar-palkinnon. Vuonna 2003 hän näytteli elo­kuvassa *[[Sietämätöntä julmuutta]]*, jossa hän näyttelee pää­osassa George Clooneyn kanssa. Steven Spielbergin ohjaamassa tosi­tapahtumiin perustuvassa elo­kuvassa *[[Terminaali (elokuva)|Terminaali]]* (2004) hän näyttelee lento­emäntä Amelia Warrenia, joka ystävystyy New Yorkin lento­kentän terminaalissa pakosta asuvan Viktor Navoskin (Tom Hanks) kanssa, joka ei pääse ilman hyväksyttävää passia Yhdys­valtoihin ja jää jumiin lento­kentälle. Samana vuonna Zeta-Jones näytteli elo­kuvassa *[[Ocean’s Twelve]]* (2004), jossa näyttelivät myös George Clooney, Brad Pitt, Matt Damon ja Julia Roberts. Hän uusi roolinsa Eléna de la Vegana *Zorron naamio* (1998) elo­kuvan jatko-osassa *[[Zorron legenda]]* (2005).

### 2007–2016

Romanttisessa komedia­elo­kuvassa *[[Rakkauden resepti]]* (2007) Zeta-Jones näyttelee Katea, joka työskentelee ravintolassa tarkkaa ja työlleen omistautunutta kokkia, joka joutuu yllättäen sijais­äidiksi siskon tyttärelleen Zoelle (Abigail Breslin), jonka äiti kuolee auto-onnettomuudessa. Aaron Eckhart näyttelee elo­kuvassa apulais­keittiö­päällikköä. Zeta-Jones valmistautui rooliaan varten muun muassa harjoittelemalla new­yorkilaisessa Fiamma Osteria -ravintolassa.

*Rakkauden resepti* elo­kuvan jälkeen Zeta-Jones vähensi elo­kuva- ja televisio­töitään merkittävästi seuraavan viiden vuoden ajaksi. Hän keskittyi töiden sijaan perheeseensä sekä miehensä ja itsensä terveyteen. Zeta-Jones itse kärsi mielen­terveyden ongelmista, ja hänen miehellään Michaelilla oli diagnosoitu syöpä. Zeta-Jones muun muassa kieltäytyi vuonna 2010 hänelle tarjotusta *[[My Week with Marilyn]]* (2011) -elo­kuvan Vivien Leigh’n roolista, jotta voisi viettää enemmän aikaa syöpä­hoidossa olleen miehensä kanssa. Zeta-Jones hakeutui hoitoon kaksi­suuntaisen mieliala­häiriön takia 2011, ja toisen kerran hän joutui hoitoon mielen­terveys­ongelmien takia vuonna 2013. Samana vuonna Zeta-Jones kertoi omasta sairaudestaan talk show -haastattelussa, ja ilmaisi myös miehensä Michaelin syöpä­diagnoosin vieneen häneltä voimat.

Zeta-Jones näytteli Patricia Whitmoren roolissa Adam Shankmanin ohjaamassa elokuvassa* [[Rock of Ages (elokuva)|Rock of Ages]]* (2012). Elokuva perustuu saman­nimiseen Broad­way-teatteri­musikaaliin ja Chris D’Arienzonin kirjoittamaan kirjaan. Samana vuonna hän näytteli romanttisessa komedia­elo­kuvassa *[[Rakkauden pelikenttä]]*, jonka pää­osissa näyttelee Gerard Butler, Jessica Biel ja Uma Thurman.

Zeta-Jones näytteli *[[Red (vuoden 2010 elokuva)|Red]]*-toiminta­elo­kuvan jatko-osassa *[[Red 2]]* vuonna 2013. Hän näytteli vuonna 2016 brittiläisessä komedia­elo­kuvassa *[[Dad’s Army (vuoden 2016 elokuva)|Dad’s Army]]*, joka perustuu BBC:n vanhaan televisio­sarjaan *[[Ruutiukot]]*.

### 2017–

Catherine Zeta-Jones palasi televisio­tuotantoon vuonna 2017. Hän näyttelee Olivia de Havillandia Ryan Murphyn, Jaffe Cohenin ja Michael Zamin luomassa FX:n televisio­sarjassa *[[Feud]]*. Sarjassa näyttelevät myös muun muassa Jessica Lange ja Susan Sarandon. Zeta-Jones näyttelee pääosaa huume­paroni Griselda Blancoa vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa, Guillermo Navarron ohjaamassa, tosi­tapahtumiin perustuvassa televisio­elo­kuvassa *Cocaine Godmother*. Elo­kuva kertoo kolumbialaisesta huumeparonista Griselda Blancosta, joka oli Miamin huume­myynnin uran­uurtaja 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Vuonna 2018 Zeta-Jones näyttelee Face­book Watchin alku­peräis­sarjassa *[[Queen America]]*.

### Muut työt

Catherine Zeta-Jones on aktiivinen hyvän­tekijä. Hän on mukana useissa humanitaarisissa järjestöissä, joista monet auttavat lapsia, kuten Worldwide Orphan’s Foundation, National Society for the Prevention of Cruelty to Children ja Global Missing Children’s Network. Hän on auttanut useita säätiöitä lasten­sairaaloiden rahoittamisessa.

Zeta-Jones on markkinoinut useita merkkejä sekä tuotteita. Hän oli 2002 maailman­laajuisesti kosmetiikka­yritys Elizabeth Ardenin mainos­kasvo. Samana vuonna hän alle­kirjoitti sopimuksen puhelin­yhtiö T-Mobilen kanssa, jonka puolesta hän lupautui puhumaan maailman­laajuisesti.

Catherine on tehnyt myös laulajan uraa. Hänen ensimmäinen kappaleensa on ”For All Time” *(Jeff Wayne’s Musical Version of Spartacus*, 1992) joka on Jeff Waynen musiikillinen mukaelma traakialaisesta gladiaattorista Spartacuksesta. Single ”In Arms of Love” julkaistiin vuonna 1995 ja ”I Can not Help Myself” vuonna 1996. Hän teki myös dueton ”True Love Ways” (1994) David Essexin kanssa.

Vuonna 2017 Catherine Zeta-Jones julkisti oman kodin­tekstiili­mallistonsa Casa Zeta-Jones yhteis­työssä yhdys­valtalaisen QVC-yhtiön kanssa.

## Palkinnot ja ehdokkuudet

Blockbuster Entertainment Awards -palkinto­gaalassa vuonna 1999 Zeta Jones palkittiin suosituimman nais­tulokkaan palkinnolla näyteltyään elokuvassa *Zorron naamio*, josta hän sai myös parhaan nais­pää­osan Saturn-ehdokkuuden sekä kaksi MTV Movie Awards -ehdokkuutta: parhaan läpi­murron tehnyt esiintyjä ja paras taistelu. Samana vuonna hän voitti European Film Awardsissa, The People’s Choice -palkinnon roolistaan elo­kuvassa *Ansa viritetty*.

*Traffic* elo­kuvasta Zeta-Jones voitti parhaan näyttelijä­kokoon­panon SAG-palkinnon ja sai parhaan nais­sivu­osan Golden Globe -ehdokkuuden.

Zeta-Jones voitti musikaali­elo­kuva *Chicagon* myötä seitsemän eri palkintoa vuonna 2003, parhaan nais­sivu­osan Oscarin ja parhaan nais­sivu­osan Bafta-palkinnon, Critics’ Choice Movie Awards -palkinto­gaalassa parhaan näyttelijä­kokoon­panon ja parhaan nais­sivu­osan palkinnot, sekä parhaan näyttelijä­kokoon­panon ja parhaan nais­sivu­osan Screen Actors Guild -palkinnon. Hän sai myös paras nais­pää­osa musikaali­elo­kuvassa Golden Globe -ehdokkuuden.

Pää­osa­roolistaan musikaali­elo­kuvassa *Little Night Music* (2009) Zeta-Jones voitti kolme musikaalien pää­osa­palkintoa: Tonyn, Drama Deskin ja Outer Critics Circlen.

## Yksityiselämä

Catherine Zeta-Jones ja Michael Douglas tapasivat toisensa Ranskassa vuonna 1998 Deauvillen elo­kuva­festivaaleilla, jossa Danny DeVito esitteli heidät toisilleen. Michael Douglas oli tuolloin vielä naimisissa Diandra Lukerin kanssa. Vuotta myöhemmin he alkoivat tapailla, ja he kihlautuivat vuoden 1999 lopussa ja menivät naimisiin 18.&nbsp;marras­kuuta 2000 Plaza Hotel New Yorkissa, kun Douglasin avio­ero saatiin päätökseen. Heillä on kaksi lasta, poika Dylan Michael, joka on syntynyt vuonna 2000 ja tytär Carys, joka syntyi 2003. Kuningatar Elisabet II myönsi vuonna 2010 Catherine Zeta-Jonesille brittiläisen imperiumin ritari­kunnan­komentaja arvo­nimen CBE:n. Jones palkittiin työstään elo­kuva­teollisuuden hyväksi sekä hyvän­tekeväisyys­projekteistaan Walesissa.

Zeta-Jones on listattu useampaan kertaan maailman kauneimmaksi sekä seksikkäimmäksi naiseksi, muun muassa People-lehden listauksessa hänet on valittu maailman kauneimmaksi naiseksi. Woman’s Journal -lehden kyselyssä Zeta-Jones valittiin vuonna 2001 Britannian lumo­voimaisimmaksi yli 30-vuotiaaksi naiseksi.

Zeta-Jones on kertonut avoimesti sairastavansa kaksi­suuntaista mieli­ala­häiriötä, johon hän sairastui miehensä taistellessa syöpää vastaan. Michael Douglas myönsi myöhemmin lokakuussa 2013 valehdelleensa syöpänsä sijainnin, joka todellisuudessa oli kieli­syöpä kurkku­syövän sijaan.

Catherine Zeta-Jonesin ja Michael Douglasin avio­liitto oli vaikeuksissa vuonna 2013, jolloin he myös olivat asumus­erossa. Asumus­eron ajan Catherine Zeta-Jones asui New Yorkin Bed­fordissa sijaitsevassa kartanossa. Keväällä 2014 paris­kunnan avio­liitto-ongelmat oli saatu selvitettyä ja he olivat palanneet yhteen. He myivät Bedfordin kartanonsa ja ostivat samalta alueelta isomman kartanon 8,8&nbsp;miljoonalla eurolla.

Zeta-Jones harrastaa aktiivisesti golfia ja ompelemista.

## Valikoitu filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*