open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sumoto

**Sumoto** () on Japanin kaupunki Awajin saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se käsittää Awajin keskiosan ja on saaren taloudellinen ja poliittinen keskus. Idässä se rajautuu Osakanlahteen, lännessä Seton sisämeren Harimanmereen. Kaupunki on rakentunut Osakanlahteen laskevan Sumotojoen suulle. Sumotossa on 43&nbsp;289 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 182,38 neliökilometriä.

Sengoku-kaudella Sumotoa hallitsi Atagi-klaani Mikumavuorella kohoavasta Sumoton linnasta käsin. 1500-luvun lopulla se joutui Wakisaka-klaanin haltuun, ja myöhemmin Edo-kaudella se kehittyi linnanaluskaupunkina ja paikallisena hallinnollisena keskuksena (*[[jin’ya]]*) Hachisuka-klaanin vasallien hallussa. Meiji-kaudella kaupunkiin syntyi tekstiiliteollisuutta ja sen satamaa nykyaikaistettiin. Toisen maailmansodan jälkeen sinne sijoittui myös elektroniikkateollisuutta sekä maidon ja naudanlihan tuotantoa. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään myös esimerkiksi riisiä, koristekukkia, vihanneksia ja *[[mikan]]*-mandariineja, rannikkoalueilla tuotetaan *[[nori]]*- ja *[[wakame]]*-merilevää. Kaupunkioikeudet Sumotolle myönnettiin vuonna 1940. Siihen liitettiin Goshikin maaseutukaupunki vuonna 2006.

Sumoton rannikko on kehittynyt matkailukohteena, ja monet siellä sijaitsevat maisemiltaan kauniit alueet, kuten Mikumavuori ja Yuran rannikkoseutu, kuuluvat Seton sisämeren kansallispuistoon. Matkailijoita alueelle houkuttelee myös esimerkiksi Sumoto-onsenin kuuma lähde. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluu Sumoton linnan raunioiden lisäksi Senvuorella sijaitseva Senkō-jin buddhalainen temppeli. Kashiwabaravuori tunnetaan vuorostaan japaninmakakien esiintymisalueena, ja sinne on rakennettu niiden katseluun tarkoitettu keskus. Sumotosta on lauttayhteys muun muassa Kansain kansainväliselle lentoasemalle Osakanlahden toisella puolella.

## Kuvia

Tiedosto:Sumoto Castle Awaji Island Japan03n.jpg|Sumoton linna
Tiedosto:Sumoto Onsen Awaji Island Japan01n.jpg|Sumoto-onsenin kuuma lähde
Tiedosto:Sumoto Artisan Square Sumoto Awaji Island Japan01n.jpg|Sumoto Artisan Square
Tiedosto:COMMODE56 Shopping street-2.jpg|Sumoton keskustan ostoskatu


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Giovanni Pellegrini

**Carlo Giovanni Battista Pellegrini** (1866–1937) oli italialainen taidemaalari ja olympiavoittaja.

Pellegrini opiskeli maalaustaidetta Milanon Accademia di Belle Arti di Breran -oppilaitoksessa ja asettui sitten asumaan Sveitsiin Geneveen, jossa maalasi usein öljyväreillä ja temperalla talvisia maisemia Engadinista.

Hän osallistui vuoden 1912 Tukholman olympialaisiin, joissa voitti olympiakultaa maalaustaiteesta talviurheilua käsittelevällä friisimaalauksellaan *Winter Sports*. Jugendtyylisessä teoksessa esiintyi värikkäisiin talviasuihin pukeutuneita ihmisiä, jotka harrastivat talviurheilulajeja lumisella jäätiköllä. Hän lahjoitti kultamitalinsa Comon maakunnan Erban kylän Fasistiselle yhteisölle vuonna 1935.  

## Lähteet
Stig-Göran Johansson

**Stig-Göran Johansson** (18. heinäkuuta 1943 Surahammar – 20. huhtikuuta 2002 Södertälje) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sapporon talviolympialaisissa 1972 sekä kuudesti MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kolme MM-pronssia. "Stisse" Johansson edusti seuratasolla Surahammars IF:ää kausina 1958–1963 ja Södertälje SK:ta kausina 1963–1978.

## Lähteet
Jean Zimmer

**Jean Zimmer** (s. 6. joulukuuta 1993 Bad Dürkheim, Rheinland-Pfalz) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa Bundesliigan Fortuna Düsseldorfissa. Hän on pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Zimmer nousi Kaiserslauternin edustusjoukkueeseen syksyllä 2013 ja on ennen Düsseldorfiin siirtymistään edustanut myös Stuttgartia. Hän on kesäkuun 2020 loppuun mennessä pelannut 1. Bundesliigassa kausina 2018–2020 Fortuna Düsseldorfin joukkueessa 35 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän on 2. Bundesliigassa pelannut 106 ottelua ja tehnyt kuusi maalia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kaarlo Artturi Järvilehto

**Kaarlo ''Artturi'' Järvilehto (ent. Sjölund)** (29. joulukuuta 1886 Kauhajoki – 21. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja hovioikeudenneuvos. 

Artturi Järvilehto syntyi Kauhajoella kansakoulunopettaja Karl Fredrik (Kaarlo) Järvilehdon ja vaimonsa Vilhelmiinan perheen kolmantena lapsena. Artturi Järvilehto kirjoitti ylioppilaaksi 1906 ja suoritti oikeustutkinnon 1910. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1913 ja pääsi seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden kanslistiksi. Hän yleni hovioikeuden notaariksi jo seuraavana vuonna ja viskaaliksi 1920. Hovioikeuden asessoriksi hänet nimitettiin vuonna 1923 ja 1932 hän sai hovioikeudenneuvoksen tittelin. 

Vuosina 1927–1939 Järvilehto toimi Jääkäripataljoona 1:n ja 2:n sotatuomarina ja vuosina 1939–1940 II Armeijakunnan sotatuomarina. 1940 hänet nimitettiin vanhemmaksi sotaylituomariksi. Vuosina 1941–1944 Järvilehto toimi Viipurin sotilashallinnon päällikkötuomarina ja 1944–1945 Päämajan ja Pääesikunnan päällikkötuomarina.

Siviilissä hän toimi Viipurin Kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana vuosina 1927–1930 ja vuodesta 1946 Hauhon tuomiokunnan tuomarina.

Harrastuksenaan hän toimi Karjalan laulun puheenjohtajana vuosina 1932–1946 ja tämän jälkeen sen kunniapuheenjohtajana.

Artturi Järvilehto oli naimisissa Aune Kerttu Korjosen (1892–1954) kanssa vuodesta 1916 ja heillä oli kaksi lasta: Aune (s. 1919) ja Eero Veikko Artturi (s. 1921).

Artturi Järvilehdolle on myönnetty Vapauden ristin 4.luokan risti sekä tammenlehvien että miekkojen kera sekä 3.luokan risti miekkojen kera sekä Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki.

## Lähteet
Otavan sataman rautatieasema

**Otavan sataman rautatieasema** () on rautatieliikennepaikka liikenteeltä suljetulla Otavan satamaradalla Otavan taajamassa Mikkelissä. Satamarata rakennettiin vuosina 1890–1891 ja asema avattiin liikenteelle 1. heinäkuuta 1891. Asemarakennus rakennettiin ilmeisesti samaan aikaan radan kanssa ja sitä laajennettiin vuonna 1919. Aseman ulkoasussa on tapahtunut muutoksia. Vaikka satamarata olikin pääasiassa puutavarankuljetusta varten, asemalla oli henkilöliikennettä ainakin vuosina 1923–1931. Asema on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.

## Lähteet
Tahir Aydoğdu

**Tahir Aydoğdu** (s. 1959 Istanbul) on turkkilainen muusikko. Hänen instrumenttinsa on kielisoitin kanun. Hänen musiikkiinsa on turkkilaisten musiikkiperinteiden lisäksi vaikuttanut esimerkiksi jazz. Hän on työskennellyt esimerkiksi Modern Folk Üçlüsü -kokoonpanossa, jonka kanssa on esiintynyt sellaisissa maissa kuin Italiassa, Pakistanissa, Malesiassa, Venäjällä, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Aydoğdu on myös kirjoittanut musiikkiaiheista, toiminut opetustehtävissä ja johtanut Ankaran radiossa turkkilaisen perinnemusiikin osastoa.

## Elämä ja ura
Aydoğdun ensimmäinen musiikinopettaja oli ammattimuusikkoisä Gültekin Aydoğdu. Aydoğdu valmistui Lähi-idän teknillisen yliopiston fysiikan laitokselta vuonna 1983, jolloin sai nimityksen Ankaran radion turkkilaisen musiikin yhtyeeseen kanuninsoittajana. Modern Folk Üçlüsün kanssa tekemänsä kahdeksanvuotisen työn ohella Aydoğdu on esimerkiksi kiertänyt kansainvälisesti Asiaminor Jazz Ensemblen kanssa. Hän on kokoonpanon kanssa julkaissut monia levyjä, joihin ovat kuuluneet *Along the Street* (1991), *Longanova* (1997) ja *Cat's Dream* (1998). Vuonna 1999 hän perusti uuden yhtyeen, Ensemble Ancyran. Aydoğdun muiden yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet Cinuçen Tanrıkorur, Yıldız İbrahimova, Eric Vaarzon Morel, Turgay Erdener, Rengim Gökmen, Şefik Kahramankaptan ja Anatolialainen jousikvartetti.

Aydoğdu on soittanut instrumenttiaan Selman Adan baletissa *Ali Baba & Forty Kharamies* ja Turgay Erdenerin baletissa *Afife*. Hän myös sovitti musiikin *Harem*-balettiin, jonka koreografian teki Merih Çimenciler.

Aydoğdu on muun musiikillisen toimintansa ohessa johtanut turkkilaiskuoroja ja jatkanut esiintymistä Ankaran radiossa. Hän on pitänyt seminaareja esimerkiksi Hannoverin musiikki-, teatteri- ja mediayliopistossa, Lähi-idän teknillisessä yliopistossa (Ankara), Gazin yliopistossa (Ankara) ja Selçukin yliopistossa (Konya).

## Lähteet
Helena Böhlau

**Helena (Helene) Böhlau**, myös: **Helene al Raschid Bey**, (1856 tai 1859 − 1940) oli saksalainen kirjailija. Hän oli naimisissa Al Raschid Beyn kanssa, ja he asuivat Konstantinopolissa, josta muuttivat Müncheniin. Hän on julkaissut sarjan rohkean realisminsa, osuvan luonteenkuvauksensa ja tunteikkuutensa vuoksi merkittäviä romaaneja ja novelleja, esimerkiksi *Das Recht der Mutter*, *Der Rangierbahnhof* (1896), *Halbtier* (1899), *Das Haus zur Flamm* (1907).

Böhlaun puoliso Friedrich Arnd kääntyi jo ennen avioliittoa juutalaisuudesta islamiin ja otti käyttöön nimen Omar al Raschid Bey. Pariskunta asui vuoden verran Konstantinopolissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Erik Bøgh

**Erik Bøgh** (1822−1899) oli tanskalainen kirjailija, kevyt tarinoija ja vaudevillejen kirjoittaja. Hänen teoksistaan mainittavia ovat sarja komedioita, jotka on julkaistu seitsenniteisenä *Dramatiske arbejder*, humoristisia esitelmiä *Syv forelæsninger*, *Otte nye forelæsninger* ynnä muuta. Bøgh on kirjoittanut myös omaelämäkerralliset teokset *Erindringer fra mine unge dage* ja *Min ferste forfattertid*.

## Suomennettu tuotanto
* *Velhovuorella: laulun sekainen idylli yhdessä näytöksessä*, suom. Niilo Sala, Kuopio: U. W. Telén 1898. Sarja: Näytelmäkirjallisuutta, n:o 16. − 2., kielellisesti uudistettu p. Kuopio: U. W. Telén & C:o 1914.
* *Laskiaiskemut: yksinäytöksinen laulunäytelmä* suomentanut Lauri Sauramo, Kuopio: U. W. Telén & C:o 1912. Sarja: Näytelmäkirjallisuutta, n:o 131.
* *Vallilan hanhi: laulunäytelmä*, suomentanut Kyllikki Takala, Porvoo: WSOY 1930. Sarja: Werner Söderström oy:n näytelmäsarja, 119 
* *Sorrentossa: 1-näytöksinen laulunäytelmä*, suom. Tuokko (käsikirjoitus). Sijainti: Teatterikorkeakoulun Kirjasto Viipurin Näyttämö

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ludvig Bødtcher

**Ludvig Adolf** (**Ludwig Adolph**) **Bødtcher** (1793−1874) oli tanskalainen runoilija. Hän oleskeli paljon Italiassa. Hän julkaisi ainoastaan kaksi runokokoelmaa. Niistä huokuu herkkä elämän ja elämänkauneuden ilo. Hänen runoelmansa ovat ilmestyneet kokoelmana *Digte, ældre og nyere*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nexus 6P

**Nexus 6P** on Googlen Nexus-sajaan kuuluva älypuhelin, jonka on valmistanut Huawei. Se julkaistiin vuonna 2015. Älypuhelimessa on 5,7 tuuman näyttö ja sormenjälkilukija. Puhelimen takakuori on metallia, ja sen käyttöjärjestelmä on Android 6.0 Marshmallow. Tallennustilaa on 32, 64 tai 128 gigatavua. Puhelimen etukameran tarkkuus on 8 megapikseliä ja takakameran 12 megapikseliä. Suoritin on Qualcommin Snapragon 810.

## Kuvia

Tiedosto:Huawei Nexus 6P (23782826826) (cropped).jpg|Nexus 6P takaa
Tiedosto:Huawei Google Nexus 6P smartphone (24681191233).jpg|Puhelimen aloitusnäyttö


## Lähteet
*
Taika

**Taika** tai **taikuus** voi tarkoittaa seuraavia:

* taika tai taikuus, kuviteltu yliluonnollisten voimien käyttö
* taikatemppujen tekeminen viihdytystarkoituksessa
* Taika, naisen etunimi
* Taika, suomalainen askartelulehti
* Taika-uudistukset, Japanissa vuoden 645 vallankaappauksen jälkeen toteutetut hallinnolliset uudistukset
* Museokeskus Taika, vuonna 2022 Hyvinkäälle perustettu museokeskus
Wilhelm Bölsche

**Wilhelm Bölsche** (2. tammikuuta 1861 – 30. elokuuta 1939) oli tuottelias saksalainen kirjailija, jonka yleistajuiset, kehitysoppia käsittelevät teokset saavuttivat aikanaan laajan lukijakunnan. Niistä mainittavia ovat *Entwicklungsgeschichte der Natur* (1883−1896, 2 osaa) ja *Liebesleben in der Natur* (1898−1900, 2 osaa). Suomeksi on käännetty muun muassa *Charles Darwin. Elämäkerrallinen kuvaus*, *Ihmisen polveutuminen* ja *Eläinten sukupuu*.

## Suomennetut teokset
* *Charles Darwin: elämäkerrallinen kuvaus*, suomentanut Iivari Leiviskä, Helsinki: Otava 1900. Sarja: Vanamon kirjoja, 5. Suurten miesten elämäkertoja, 4.
* *Eläinten sukupuu*, tekijän luvalla suomensi U. B, Helsinki: K. E. Holm 1906. Sarja: Helppotajuinen tieteellinen kirjasto, 4.
* *Ihmisen polveutuminen*, tekijän luvalla suomensi U. B, Helsinki: K. E. Holm 1906. Sarja: Helppotajuinen tieteellinen kirjasto, 3.
* *Kivihiilimetsässä*, kuvat tehnyt Rud. Oeffinger, saksankielestä suomentanut Herman Stenberg, Helsinki: K. E. Holm 1907. Sarja: Helppotajuinen tieteellinen kirjasto, 5.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Xiao Suhua

**Xiao Suhua** (, s. 1937 Moskova) on kiinalainen koreografi ja tanssipedagogi.

Suhua syntyi Moskovassa kiinalaisten kommunistien lapsena ja opiskeli Neuvostoliiton tanssiakatemioissa. Hänen perheensä palasi kotimaahansa kommunistisen Kiinan perustamisen (1949) jälkeen. Xiao aloitti uransa Kiinan ja Neuvostoliiton välisessä kulttuurivaihdossa, jonka parissa työskenteli 1960-luvun alun Kiinan ja Neuvostoliiton välirikkoon saakka. Hän selviytyi kulttuurivallankumouksen aikaisista vainoista. Koreografioissaan Xiao on yhdistänyt kiinalaiset kansantarut ja venäläiset tanssityylit. Hän on usein tehnyt yhteistyötä Juri Grigorovitšin kanssa. Hän on Pekingin tanssiakatemian professori.

## Lähteet
Anni Alakoski

**Anni Alakoski** (s. 21. marraskuuta 1997 Reisjärvi) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on edustanut Reisjärven Pilkettä, Kainuun Hiihtoseuraa ja keväästä 2025 alkaen Ylivieskan Kuulaa. Häntä valmentaa Mikko Virtanen. Alakosken äiti on Anne Alakoski (o.s. Piispanen), joka on Suomen ensimmäinen hopeasompavoittaja vuodelta 1972.

Ensimmäisen yleisen sarjan SM-mitalin Alakoski saavutti parisprintissä 2020, pronssia Kainuun Hiihtoseuran joukkueessa yhdessä Anne Kyllösen kanssa Suomen-mestaruuskilpailussa 2020. Hän saavutti parisprintissä SM-hopeaa 2021 ja pronssia 2022 sekä voitti Suomen-mestaruuden 2024.

2020–2024 kausilla Alakoski kuului Hiihtoliiton B-maajoukkeseen, kaudella 2024–2025 ja 2025–2026 Team Electrofit valmennusryhmään. Joulukuussa 2023 Alakoski voitti 10 km Skandinavia Cupin kilpailun Vuokatissa, ja sijoittui SM hiihtojen 20 km kilpailussa Vantaalla neljänneksi. Maailmancupin sprinttihiihdossa Ruotsin Ulricehamnissa tammikuussa 2021 Alakoski hiihti ensimmäisen kerran maailmancup-pisteille sijoituttuaan 30:nneksi. Parhaimmillaan Alakoski on ollut 22:s Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2022.  

## Lähteet
* https://tulokset.hiihtoliitto.fi/urheilijat/anni-alakoski/
* 

### Viitteet
Nyrkkeily ilman hanskoja

## Historia
Nyrkkeily ilman hanskoja on nyrkkeilyn alkuperäinen muoto, joka on läheistä sukua muinaisille kamppailulajeille. Siihen sisältyy kahden henkilön ottelu ilman hanskoja tai muita käsipehmusteita. Bill Richmond oli yhdysvaltalainen entinen orja ja eräs menestyneimmistä tuon ajan nyrkkeilijöistä. Viimeisen kerran nyrkkeilyn maailmanmestaruudesta oteltiin ilman hanskoja 1889 John L. Sullivanin ja Jake Kilrainin välillä. Ottelu päättyi 75. erässä Sullivanin voittoon.

## Lajin elpyminen nykyaikana
Kesällä 2018 Cheyennen kaupungissa, Wyomingin osavaltiossa, Yhdysvalloissa järjestettiin ensimmäinen laillinen paljaskäsin käyty nyrkkeilytapahtuma.

## Paljaskäsinyrkkeily populaarikulttuurissa
Hanskatonta nyrkkeilyä on mm. elokuvissa *[[Haastaja]] [Hard Times]* (1975) & *[[Mies San Fernandosta]] [Every Which Way but Loose]* (1978) ja *[[Lällärit lakoon]] [Any Which Way You Can]* (1980).

## Lajin vaarat
Ottelija Justin Thornton kuoli viikkojen sairaalassa virumisen jälkeen, tultuaan tyrmätyksi elokuun 20. päivä 2021.

## Katso myös
* Nyrkkeilyn historia

## Kirjallisuutta
*  Gorn, Elliott J.: *The Manly Art: Bare-Knuckle Prize Fighting in America*. Cornell University Press. 2010. .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Amerikan paljaskäsinyrkkeilyliiton sivusto
Kristiina Rokaševitš

**Kristiina Rokaševitš** (s. 20. joulukuuta 1990) on virolainen pianisti ja cembalisti.

Rokaševitš aloitti pianonsoiton opintonsa 7-vuotiaana Ell Saviaukin johdolla. Myöhemmin hän opiskeli Marko Martinin ja Ivari Iljan johdolla. Hän on opiskellut myös Guildhall School of Music and Dramassa Joan Havillin johdolla. Cembalonsoitossa hän on saanut opetusta Kristiina Arelta, Imbi Tarumilta ja Lontoossa James Johnstonelta. Rokaševitš on osallistunut Peter Donohoen, Steven Osbornen, Angela Hewittin, Dominique Merletin ja Richard Gooden pitämille mestarikursseille. Vuosina 2011 ja 2012 hän pääsi stipendillä Tel-Hain kansainvälisille pianomestarikursseille Israeliin, jossa työskenteli Alon Goldsteinin, Emanuel Krasovskyn, Dmitri Baškirovin, Vladimir Troppin ja Ronan O'Horan kanssa.

Rokaševitš on saanut useita kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 2014 hän eteni finalistiksi Virolaisten pianistien kilpailussa, jossa esitti Ludwig van Beethovenin viidennen pianokonserton Mihhail Gertsin johtaman Viron kansallisen sinfoniaorkesterin kanssa. Saman vuoden heinäkuussa hän voitti ensipalkinnon Birminghamin kansainvälisessä pianokilpailussa. Keväällä 2016 Rokaševitš osallistui Klassikatähed-ohjelmaan, jossa eteni finaaliin ja sai Viron kansallisen sinfoniaorkesterin erikoispalkinnon.

Viron kansallisen sinfoniaorkesterin lisäksi Rokaševitš on esiintynyt solistina Tallinnan kamariorkesterin, Viron musiikki- ja teatteriakatemian sinfoniaorkesterin sekä Pärnun kaupunginorkesterin kanssa. Hän on päässyt esiintymään Bloomsburyn festivaalille, Barbican Centreen ja Wigmore Study Daysin yhteydessä Wigmore Halliin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Lyyli Heinonen

**Agnes Lydia (Lyyli) Heinonen** (21. tammikuuta 1889 Viipurin maalaiskunta – 6. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kommunisti, vasemmistolaisen naisliikkeen vaikuttaja ja toimittaja.

Lyyli Heinosen isä oli muurari ja äiti karjakko. Hän kävi Tiiliruukin kansakoulun, jossa opettaja Hilja Pärssinen sai hänet kiinnostumaan työväen- ja naisasiasta. Koulun jälkeen Heinonen työskenteli ompelijana, kutojana ja leikkaajana. Hän osallistui vuoden 1905 suurlakkoon ja oli mukana ammattiyhdistystoiminnassa sekä työväenliikkeen nais- ja nuorisojärjestöissä.

Heinonen ei osallistunut vuoden 1918 sisällissotaan, mutta avusti sen jälkeen piiloutuneita punaisia ja hankki ruokaa vankileireillä olleille. Hän joutui tuolloin ensimmäisen kerran kuulusteltavaksi ja poliittisesti epäiltyjen joukkoon. Heinonen liittyi vuonna 1919 Suomen Kommunistiseen Puolueeseen ja oli 1920-luvun alussa mukana Viipurin julkisissa vasemmistolaisissa työväenjärjestöissä. Heinonen pidätettiin vuonna 1923 ja kahta vuotta myöhemmin hän sai puolentoista vuoden vankeustuomion valtiopetoksesta syytettynä. Heinonen työskenteli *[[Työ (1927–1930)|Työ]]*-lehden toimituksessa ja *[[Työläis- ja talonpoikaisnaisten lehti|Työläis- ja talonpoikaisnaisten lehden]]* toimittajana vuodesta 1929.

Heinonen pidätettiin uudelleen vuonna 1930 ja hän sai viiden vuoden vankilatuomion. Vapauduttuaan hän jatkoi toimintaansa kommunistisessa liikkeessä vastaten nais- ja ammattiyhdistysasioista SKP:n keskuskomitean epävirallisena jäsenenä. Jatkosodan aikana Heinonen oli pidätettynä niin sanotussa turvasäilössä.

Vapauduttuaan syksyllä 1944 Heinonen toimi SKP:n keskeisissä päättävissä elimissä, oli perustamassa Suomen Naisten Demokraattista Liittoa ja toimitti sen lehteä *[[Uusi Nainen|Uutta Naista]]* kuolemaansa saakka. Hän työskenteli Lomaliiton naissihteerinä, toimi Parasta Lapsille -yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana, kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja hoiti muita luottamustehtäviä.

## Lähteet
Johan Börjesson

**Johan Börjesson** (22. maaliskuuta 1790 Tanum − 6. toukokuuta 1866 Uppsala) oli ruotsalainen pappi ja kirjailija. Hän kuului alkuaan fosforisteihin ja kirjoitti näiden hengessä runoja. Mutta huomatummaksi hän tuli vasta näytelmillään. Ne ovat kaikki historiallisia ja osoittavat William Shakespearen ja Friedrich Schillerin vaikutusta. Mainittavia niistä ovat *Erik den XIV*, *Erik XIV:s son*, *Solen sjunker*, *Ur Karl den XII ungdom*. Valikoima hänen teoksiaan on julkaistu 1873−1874.

Börjesson valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1859. Hänen tyttärensä oli taidemaalari Agnes Börjesson.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lohihai

**Lohihai** (*Lamna ditropis*) on sillihaiden (Lamnidae) heimoon kuuluva boreaalisen vyöhykkeen  merivesissä elävä tasalämpöinen kalalaji. Sen levinneisyys kattaa pohjoisen Tyynenmeren. Lohihai on suurpeto ja käyttää ravinnokseen luukaloja ja kalmareita.

## Koko ja ulkonäkö

Lohihain tavallinen pituus on 180 senttimetrin luokkaa. Se voi maksimissaan olla 305 senttimetrin mittainen. Suurin tähän mennessä julkaistu paino on 175 kilogrammaa. Lohihain ruumis on tukeva. Sillä on lyhyt, kartiomainen ja suora kuono. Etäisyys kuonon kärjestä silmään on vain 40 prosenttia silmän etäisyydestä ensimmäiseen kidusrakoon. Sen hampaat ovat kohtalaisen suuret, terävät, ja niissä on kummallakin sivulla pienet piikit. Lohihailla on pitkät kidusraot. Sen ensimmäinen selkäevä on suuri, siinä ei ole valkoista kärkeä ja siinä on tumma ulkonema takaosassa. Peräevä ja taaimmainen selkäevä ovat pienet ja voivat kääntyä. Pyrstöevä on kuunsirpin muotoinen. Ruumiin vatsapuolella on usein tummia täpliä ja rinnassa valkoisia laikkuja. Yläleuan ensimmäisissä sivuhampaissa sivuilla olevat pienet piikit ovat vinoja. Lohihain luurangossa on yhteensä 170 nikamaa, joista 103 on ennen pyrstöä. Ruumiin dorsolateraaliset osat ovat väritykseltään tummanharmaita tai mustia. Vatsanpuoleiset osat ovat valkoisia, ja valkoinen väri ulottuu rintaan saakka laajana kiilamaisena raitana. Pään alapinta on tumma. Vatsassa on aikuisilla kaloilla tummia laikkuja.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Lohihaita tavataan pohjoisella Tyynellämerellä, missä se on laajasti levinnyt. Lajia on havaittu 3,5 celsiusastetta lämpimistä vesistä 22,5 celsiusasteen lämpöisiin vesiin. Se on yleinen rannikoilla ja epipelagisilla alueilla. Lohihai elää pinnasta vähintään 152 metrin syvyyteen. Useimmiten sitä saadaan Alaskanlahdella 40 metrin syvyydestä ja muilla alueilla 92–107 metrin syvyydestä. Luoteisella Tyynellämerellä on havaittu lohihain olevan tavallisesti yksineläjä, mutta voivan muodostaa parvia öisin tai syödessään, ja joskus näissä parvissa on 30–40 yksilöä. Vuonna 1989 lohihaiden lukumäärän arvioitiin olevan 16 600 000–21 900 000 yksilöä. Lohihaiden sukupuolirakenteessa on havaittu ero Tyynenmeren luoteisen ja koillisen osan välillä. Koillisen alueen populaatioissa enemmistö kaloista on naaraita, kun taas luoteisessa osassa populaatiot koostuvat enimmäkseen koiraista.

## Ravinto ja elintavat

Nuoret lohihait syövät pieniä luukaloja ja kalmareita, aikuiset luukaloja, merien kalmareita, katkarapuja ja rapuja. Lohihai pystyy pitämään ruuminlämpötilaansa 8–11 astetta ympäröivää vettä korkeampana. Aikuisilla lohihailla on lajin levinneisyyden joissakin osissa vaellusvietti, mutta nuorilla ei sitä ole missään havaittu. Lohihaikoiraat saavuttavat sukukypsyyden 9–10-vuotiaana ja 180 senttimetrin mittaisena, naaraat 10–11-vuotiaana ja 220–230 senttimetrin mittaisena. Laji on ovovivipaarinen ja saa kerralla neljästä viiteen poikasta, jotka syntyvät 80–87-senttisinä. Tiineys kestää noin yhdeksän kuukautta. Joidenkin raporttien mukaan lohihaiden poikasissa on koiraita 2,2 kertaa naaraita enemmän, mutta ilmiön yleisyyttä ei tiedetä. Suurin lohihailla tavattu ikä on 27 vuotta.

## Lähteet
Fosforistit

**Fosforistit** (*Fosforisterna*) oli 1800-luvun alussa vaikuttanut ruotsalainen kirjallinen uusromanttinen suuntaus, jonka julkaisutoiminta keskittyi Uppsalassa vuodesta 1810 ilmestyneeseen *[[Phosphoros]]*-nimiseen kuukausilehteen. Suuntaus ja sen edustajat saivat nimensä lehden mukaan. Merkittävänä edustajana lehteen kirjoitti erityisesti Per Atterbom. Muita merkittäviä kirjoittajia olivat synkkiä kiihkeitä runoja kirjoittanut Per Elgström, klassikkokäännöksiä julkaissut Vilhelm Fredrik Palmblad ja kriitikko Lorenzo Hammarsköld, joka julkaisi myös runoja. Muita nimiä ovat Samuel Hedborn, Georg Ingelgren, Per Adolf Sondén, Carl Fredric Dahlgren, Arvid August Afzelius ja Johann Christian Friedrich Hæffner.

Akateemisissa piireissä lehteen ja sen kirjoittajiin suhtauduttiin huvittuneesti, mutta toisissa piireissä suuntaus sai kannattajia. Lehden julkaisijat saavuttivat kuitenkin tavoitteensa, kuten että he saivat osakseen huomiota, saivat murretuksi ranskalaisen kirjallisuusmaun yksinvallan ja saivat vauhtia ruotsalaiseen kirjallisuuteen.

## Lähteet
Maleficent 2: Pahan valtiatar

**Maleficent 2: Pahan valtiatar** () on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Joachim Rønning. *Pahan valtiatar* on jatko-osa elokuvalle *[[Maleficent – Pahatar]]*, joka kertoo Prinsessa Ruususen tarinan Pahattaren näkökulmasta. Pääosissa esiintyvät Angelina Jolie ja Elle Fanning. 

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 	
* ''Maleficent 2'' Rotten Tomatoesissa
Vauva vapaalla

**Vauva vapaalla** on vuonna 1994 julkaistu komediaelokuva.

## Juoni
Bink-vauvalla on jumaloivat vanhemmat, hän asuu kartanossa, ja pian hänestä kerrotaan sanomalehden seurapiirisivuilla. Mutta sitten ilmestyy kolme valokuvaajina esiintyvää yritteliästä kidnappaajaa, jotka kaappaavat hänet! Mutta näillä hölmöillä on vaikeuksia pärjätä pikku tyrannille, joka on aina askeleen edellä.
Niina Murdvee

**Niina Murdvee** (s. 5. toukokuuta 1950 Tallinna) on virolainen viulisti.

Murdvee valmistui Tallinnan musiikkilukiosta vuonna 1968 opettajanaan Ivi Tivik ja eteni Tallinnan konservatorioon (myöhemmin Viron musiikki- ja teatteriakatemia), josta valmistui vuonna 1973 opiskeltuaan isänsä Vladimir Alumäen sekä Harald Aasan johdolla. Vuonna 1987 Murdvee valmistui lisäksi Gnesin-musiikkiakatemiasta opettajanaan Halida Ahtjamona. Filosofian tohtorin arvon hän sai Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2008.

Murdvee on konsertoinut Virossa, Venäjällä ja Ruotsissa. Hänen kanssaan musiikillista yhteistyötä ovat tehneet muiden muassa Nata-Ly Sakkos, Piret Aidulo, Vello Sakkos, Heljo Sepp, Peeter Paemurru, Piia Paemurru, Rolf Uusväli ja Kadri-Ann Sumera. Murdvee on tehnyt äänityksiä Viron radiolle ja televisiolle. Hän on kantaesittänyt useita virolaisten säveltäjien viuluteoksia. Erityisen läheisiä hänelle ovat olleet Heino Ellerin, Ester Mägin ja Lepo Sumeran teokset.

Murdvee on opettanut Tallinnan musiikkilukiossa ja Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Hänen oppilaidensa joukossa ovat olleet Kristel Pappel, Tarmo Truuväärt, Mikk Murdvee (oma poika), Kristjan Hallik ja Danae Taamal. Murdvee on myös osallistunut kansainvälisiin konferensseihin ja kursseihin Virossa, Suomessa, Saksassa ja Venäjällä. Kotimaassaan hän on pitänyt mestarikursseja jousisoittajille. Murdvee on julkaissut monia musiikkiartikkeleita ja -arvosteluja. Vuosina 1989–2002 hän toimitti *Keelpilliõpetaja*-lehteä. Vuonna 2017 hän julkaisi kirjan Vladimir Alumäestä.

## Lähteet
Jussi Vuori (arkkitehti)

**Jussi Vuori** (s. 23. kesäkuuta 1982 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.

Vuori valmistui arkkitehdiksi 2012 Aalto-yliopistosta ja opiskeli Delftin teknillisessä yliopistossa 2005–2006. Vuori on työskennellyt muun muassa Helsingin keskustakirjaston projekti- ja työmaa-arkkitehtina.  Nykyisin Vuori toimii arkkitehtitoimisto JADA:n toimitusjohtajana sekä Uusi Kaupunki -kollektiivin puheenjohtajana.

## Lähteet
Sam Lafferty

**Sam Lafferty** (s. 6. maaliskuuta 1995 Hollidaysburg, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresissa. Pittsburgh Penguins varasi keskushyökkääjänä pelaavan Laffertyn vuoden 2014 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella. Tammikuussa 2021 Penguins kauppasi Laffertyn Blackhawksiin vaihdossa Alexander Nylanderiin. Lafferty on kätisyydeltään right. Kaudella 2019-2020 alkaneella NHL-urallaan Lafferty on 19. helmikuuta 2020 mennessä pelannut 43 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kuusi maalia ja seitsemän syöttöä eli 13 tehopistettä.

Helmikuussa 2023 Blackhawks kauppasi Laffertyn, Jake McCaben, viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa ja viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilaisuudessa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Joey Andersoniin, Pavel Gogoleviin, ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.

Lokakuussa 2023 Maple Leafs kauppasi Laffertyn Vancouver Canucksiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.

Kesäkuussa 2024 Canucks kauppasi Laffertyn, Ilja Mihejevin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2027 varaustilaisuudessa Chicago Blackhawksiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa. 

Heinäkuussa 2024 Lafferty teki vapaana agenttina Buffalo Sabresin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kahden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

## Lähteet

* https://www.nhl.com/player/sam-lafferty-8478043
Nuori Saksa

**Nuori Saksa** (*Das junge Deutschland*) on Saksassa 1830-luvulla esiintynyt kirjallinen suuntaus, joka tahtoi vapauttaa runouden porvarillisen moraalin ja hedelmättömien ihanteellisten ja romanttisten aatteiden kahleista ja panna sen palvelemaan vapaamielisiä ja kansanvaltaisia pyrintöjä. Suunnan edustajia olivat Heinrich Heine, Ludwig Börne, Karl Gutzkow, Heinrich Laube ja Theodor Mundt. Suuntauksen edustajat karsastivat taiteellisuutta ja esteettisyyttä, ja tärkeää oli ajankohtaisuus ja vaikuttaminen ja vaatimus yksilön ja mielipiteen vapaudesta.

Nimeä Nuori Saksa tai Nuorin Saksa (Das jüngste Deutschland käytti itsestään myös Saksassa 1880-luvulla esiintynyt naturalistinen kulttuurisuuntaus, jonka johtajia olivat muun muassa Otto Brahm, Arno Holz, Wilhelm Bölsche, Hermann Bahr, Hermann Sudermann ja Gerhard Hauptmann.

1831 perustettu Nuori Saksa -niminen yhdistys oli yksi alkujaan kolmesta poliittisen Nuori Eurooppa -järjestön kansallisista yhdistyksistä.

## Lähteet
Katie Moon

**Katie Moon** (o.s. **Nageotte**, s. 13. kesäkuuta 1991) on yhdysvaltalainen seiväshyppääjä. Hän on voittanut olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta.

Moon sijoittui viidenneksi sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 470&nbsp;cm ja seitsemänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 470&nbsp;cm. Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa vuonna 2019 hän saavutti hopeamitalin tuloksella 470&nbsp;cm. Hän voitti olympiakultaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa tuloksella 490&nbsp;cm. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa tuloksella 475&nbsp;cm. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa tuloksella 485&nbsp;cm. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän jakoi maailmanmestaruuden Australian Nina Kennedyn kanssa tuloksella 490&nbsp;cm. Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti pronssia tuloksella 475&nbsp;cm. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän sai hopeaa tuloksella 485&nbsp;cm. Tokion MM-kilpailuissa 2025 Moon voitti tuloksella 490&nbsp;cm kolmannen maailmanmestaruutensa.

Ennätyksensä 495&nbsp;cm Moon hyppäsi kesäkuussa 2021.

## Lähteet
Filmfare Awards 2018

**Filmfare Awards 2018** oli 23. maaliskuuta 2019 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2018 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli 64:s Filmfare Awards -tilaisuus.

## Palkintojen voittajat ja ehdokkaat
### Meriittipalkinnot

### Kriitikkopalkinnot

### Erikoispalkinnot

### Tekniset palkinnot

## Eniten voittoja saaneet elokuvat
* **5 voittoa:** *[[Raazi]]*, *[[Andhadhun]]*
* **4 voittoa:** *[[Badhaai Ho]]*, *[[Padmaavat]]*
* **3 voittoa:** *[[Tumbbad]]*
* **2 voittoa:** *[[Sanju]]*

## Lähteet
Samuel Columbus

**Samuel Jonae Columbus**, (s. 24. huhtikuuta 1642 Husby, Taalainmaa, Ruotsi – 8. heinäkuuta 1679) oli ruotsalainen kirjailija, kieliteoreetikko ja -tutkija sekä virsirunoilija.

## Elämä ja työ
Columbus oli kotoisin papin poika, Taalainmaalta. Hän opiskeli Upsalan yliopistossa klassisia ja itämaisia kieliä. Opinnot Olaus Rudbeckin johdolla saivat hänet kiinnostumaan myös luonnontieteistä ja musiikista. Hän kirjoitti tilapäisrunoja latinaksi ja kreikaksi. 1665 hän osallistui yliopiston rehtoria vastaan suunnattuun kahakkaan  ja joutui vankilaan kolmeksi kuukaudeksi, josta hän vapautui kirjoitettuaan kuningas Kaarle XI:ta ylistäviä runoja.

Opintojensa jälkeen hän toimi mm. yksityisopettajana, kielten tutkijana ja runoilijana. 1670-luvun alussa hänestä tuli liikemies Jakob Reenstiernan poikien kotiopettaja Tukholmassa, ja hän sai mahdollisuuden pitkään matkaan Eurooppaan liikemiehen poikien seuralaisena. Ennen matkalle lähtöä hän julkaisi runoteokset *Den bibliske Werlden*, joka kuvasi ihmisen historiaa luomisesta viimeiseen tuomioon sekä *Odae Sveticae*, jossa oli lauluja, jotka kuvasivat hänen mukaansa ”maailman luonnetta ja ihmisen tilaa”. Hän viipyi kaksi vuotta Pariisissa jossa hän valmisteli kirjaa  *En Swensk Orde–Skötsel*, joka oli kielitieteellinen esitys ruotsin kielestä. 1678 hän palasi Ruotsiin, mutta kuoli muutaman kuukauden kuluttua.

Columbuksen runokirjassa ”*Odæ sveticæ. Thet är, någre werldsbetrachtelser, sång-wijs författade*” oli viimeisenä virsi ”Nu haver denna dag alltefter Guds behag”. Virren esikuvina voidaan nähdä latinankieliset hymnit Te lucis ante terminun ja Christe qui lux et dies ja se on kirjoitettu harvinaiseen kuusisäkeiseen jambi-runomittaan. Virteen liittyi Tukholman sen ajan merkittävimmän muusikon, Saksalaisen kirkon urkurin ja hovikapellimestarin Gustaf Dübenin sävelmä, jolla virttä lauletaan edelleen ja se on samassa muodossa kuin se julkaistiin ensimmäistä kertaa.  Ruotsin Nationalencyklopedin tietosanakirja on todennut, että tämä Dübenin sävelmä on epätavallinen yritys soveltaa ruotsalaiseen 1600-luvun runoon piirteitä italialaisesta resitatiivista, saksalaisesta kenraalibassolaulusta ja ranskalaisesta tanssimusiikista. 

Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 503 "Taas päättyy päivämme" Anna-Maija Raittilan 1999 tekemänä suomennoksena.

## Lähteet
Shabe Niloufari

**Shabe Niloufari** on iranilaisen pop-laulaja Ebin studioalbumi.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Haapajärvi (järvi Kirkkonummella)

**Haapajärvi** on Uudellamaalla Kirkkonummella Haapajärven lähellä sijaitseva järvi. Haapajärven etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin neljätoista kilometriä pohjoiseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 30 kilometriä länsiluoteeseen.

## Maantietoa
Haapajärvi on 1,0 kilometriä pitkä, 900 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 59 hehtaaria. Haapajärveä ympäröi lukuisa määrä järviä ja lampia: lounaassa on Särkijärvi ja Tampaja, lännessä Kurkisto ja Hepari, luoteessa Kaljärvi ja koillisessa Klemetti. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria. Haapajärvi on luodattu vuonna 2012  ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 1,15 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 2,0 metriä . Järven syvyys 2,6 metriä . Järven rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä . Kirkkonummen pohjoisin taajama, Veikkola, sijaitsee välittömästi Haapajärven pohjoispuolella. Haapajärvi on saareton. Sen ympäristö on kulttuurimaisemaa peltoaukeineen ja vanhoine kartanoineen. Haapajärven kylä sijaitsee järven itärannalla.

## Luontoarvoja
Haapajärvi on matala, erittäin rehevä ja savisamea, Jo 1980-luvulla sen virkistyskäyttöä haittasivat jatkuvat leväkukinnat. Haapajärven ekologinen tila määriteltiin vuonna 2013 huonoksi. Järven valuma-alueesta suuri osa on peltoa ja alueella on myös jonkin verran metsää ja asutusta.

## Vesistösuhteet
Haapajärvi sijaitsee Suomenlahden rannikkoalueessa (vesistöaluetunnus 81), jonka Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057) järvi kuuluu. Sen valuma-alueen pinta-ala on 17,01 neliökilometriä . Siihen laskee lyhyt puro Kaljärvestä ja sen pieni laskujoki Kauhalanjoki (Pusinoja?) alkaa kaakkoisrannasta. Vesireitin vedet laskevat kuivatetun Lillträsketin halki kautta Loojärveen ja sieltä edelleen Espoonlahden pohjukkaan. Haapajärven vedenpinnan korkeus on 43,6 metriä mpy (N2000).

## Lähteet
Stora Lonoks

**Stora Lonoks** on Uudellamaalla Kirkkonummella Evitskogin lähellä sijaitseva järvi. Stora Lonoksin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kaksitoista kilometriä luoteeseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 35 kilometriä länteen.

## Maantietoa
Stora Lonoks on 1,4 kilometriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 48 hehtaaria. Järvi on erittäin matala ja runsasravinteinen. Stora Lonoks on saareton ja sen ympärillä on runsaasti peltoa. Järveä ei ole luodoattu, mutta 1980-luvulla sen syvyyttä mitattiin ja keskisyvyydeksi arvioitiin 0,83 metriä ja koko järven syvyydeksi 1,8 metriä . Järven rantaviivan pituus on 3,5 kilometriä .

## Luontoarvoja
Stora Lonoks kuuluu Strora Lonoksin kanssa FINIBA- ja MAALI-alueisiin, joten ne ovat alueellisesti ja valtakunnallisesti
tärkeitä lintualueita. Järvellä on luonnonsuojelualueeksi merkitty 81,4 hehtaaria ja Stora Lonoksin vesialan pinta-ala on 48 hehtaaria. Järvellä levähtää muuttoaikana suuret ja arat linnut kuten joutsenet, hanhet ja kurjet. Pesiviä lajeja ovat esimerkiksi laulujoutsen, kanadanhanhi, tukkasotka, silkkiuikku, kaulushaikara, nuolihaukka, luhtakana, luhtahuitti, ruisrääkkä, nokikana, naurulokki, satakieli, viitasirkkalintu, ruokosirkkalintu, rastaskerttunen ja punavarpunen.
	
Valuma-alueella on vesistöjä, runsaasti peltoa, jonkin verran metsää ja asutusta. Stora Lonoksin valuma-alueella on runsaasti peltoa, josta aiheutuu hajakuormitusta. Pistemäistä jätevesikuormitusta aiheuttaa järven luoteisrannalla oleva entinen Aktiivikeskus.

## Vesistösuhteet
Stora Lonoks sijaitsee Siuntionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 22), jonka Harvsån valuma-alueeseen (22.008) järvi kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on 48,2 neliökilometriä ja veden laskennallinen viipymä järvessä on 1980-luvulla tehdyn arvion mukaan vain kymmenen vuorokautta. Järveen on johdettu pieniä pelto-ojia. Viereisestä Storträskistä tulee Bysån etelärantaan ja Kvarnån tulee pohjoisrantaan neljän kilometrin päästä Petäjärvestä. Stora Lonoksin laskujoki Lonoksån alkaa etelärannasta ja se laskee 800 metrin päässä Lilla Lonoksiin. Järven vedenpinnan korkeus on 29,0 metriä mpy (N2000), joten Lonoksånille kertyy pudotusta 0,1 metriä.

## Huomioita

## Lähteet
Jalustinkannu

**Jalustinkannu** (lineaari-B *ka-ra-re-we* = (?), (?), tai (?)) on Egeanmeren pronssikautisissa kulttuureissa käytetty keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona muun muassa minolaisesta ja mykeneläisestä keramiikasta.

## Historia ja käyttö

Jalustinkannua käytettiin astiana oliiviöljylle ja viinille. Pienikokoisia muotoja voitiin käyttää hajusteastioina ja suurikokoisia kannuja kuljetusastioina. Muodon alkuperä vaikuttaa olevan keskisen minolaisen kauden Kreetalla. Manner-Kreikan mykeneläiseen kulttuuriin se tuli 1400-luvun eaa. alkupuolella. Tyyppi on mykeneläisissä arkeologisissa löydöksissä yleinen. Sitä vietiin myös laajalti muualle eri puolille itäisen Välimeren aluetta.

Vaasityypin nykyinen nimitys on peräisin Heinrich Schliemannin käyttämästä saksankielisestä nimityksestä *Bügelkanne*, joka oli peräisin siitä, että hänen mielestään ensimmäisinä löytyneiden tyypin vaasien kädensijat näyttivät jalustimilta. Vaasimuodon mykeneläisaikainen nimi tunnetaan lineaari-B-kirjoituksista.

## Muoto

Jalustinkannu on pyöreähkö ja siinä on suhteellisen kapea kaula ja pieni suu. Osassa kannuista on valenokka. Kaulan kummallakin puolella on kaareva kädensija, joka saa alkunsa vaasin hartiasta ja päättyy sen huuleen tai ainakin kaulan yläosaan. Pienen suunsa ansiosta jalustinkannu oli helposti suljettavissa kuljetusta varten.


Tiedosto:Roussolakkos Vase 01.jpg|Minolainen jalustin&shy;kannu, Rousolákos, n. 1370–1200 eaa.
Tiedosto:Terracotta stirrup jar MET DP112875.jpg|Minolainen jalustin­kannu, LM IIIB, n. 1300 eaa.
Tiedosto:Minoan pottery stirrup jar, 1300-1200 BC, BM Cat Vases C501, 142789.jpg|Minolainen kuljetus-jalustin­kannu, LM IIIB, n. 1300–1200 eaa.
Tiedosto:Stirrup jar, Cypriot, Late Bronze Age, Late Cypriot III, c. 1200-1100 BC, terracotta - Middlebury College Museum of Art - Middlebury, VT - DSC08016.jpg|Myöhäiskyproslainen jalustin­kannu, LC (= Late Cypriot) III, n. 1200–1100 eaa.
Tiedosto:Terracotta stirrup jar MET DP121154.jpg|Myöhäiskyproslainen jalustin­kannu, LC III B, n. 1000-luku eaa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kalalautanen

**Kalalautanen** on eräs antiikin aikainen lautasten tyyppi kreikkalaisessa keramiikassa. Kalalautasia käytettiin kalojen ja muiden merenelävien tarjoiluun, ja toisaalta lautaset oli myös koristeltu näiden kuvilla.

Kalalautaset kehittyivät muotoonsa attikalaisessa keramiikassa 400-luvun eaa. lopulla. Ne olivat erityisen suosittuja 300-luvulla eaa., jolloin suosio siirtyi myös Suur-Kreikan eteläitalialaiseen keramiikkaan. Siellä muotoa käytettiin vielä hellenistisellä kaudella.

Kalalautanen on malliltaan matala ja siinä on alaspäin kääntynyt huuli ja lyhyt jalka. Lautasen keskellä on pyöreä syvennys, jonka tarkoitus on ollut kerätä ylimääräinen öljy. Lautasten halkaisija on tyypillisesti noin 20–26 cm. Lautaset on yleensä koristeltu kaloilla ja muilla merenelävillä. Attikalaisissa lautasissa kalojen vatsa osoittaa yleensä lautasen reunaan päin ja eteläitalialaisissa lautasen keskustaa kohti.

 
Tiedosto:Terracotta fish-plate MET DT4896.jpg|Kalalautanen, n. 375–360 eaa.
Tiedosto:Terracotta fish-plate MET DP145541.jpg|Kalalautanen, n. 350–325 eaa.
Tiedosto:Terracotta fish-plate MET DP145756.jpg|Kalalautanen, n. 350–325 eaa.
Tiedosto:Attischer Fischteller aus der Werkstatt des Dareios-Malers, Hetjens-Museum Düsseldorf (DerHexer).JPG|Kalalautanen, n. 340–320 eaa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Piisku (soitin)

**Piisku** on vanha karjalainen huilusoitin, joka on mahdollisesti ollut käytössä jo 600-luvulla. Pieniä piiskuja on voitu valmistaa linnunluusta tai sulan kynästä. Suurempia torvimaisempia piiskuja voidaan valmistaa pajusta tai männystä vääntötekniikalla. Niihin on toisinaan koverrettu kolme sormiaukkoa ja mahdollisesti niiden alapäähän on lisätty tuohinen kaikusuppilo. Komeimmissa paimentorvissa on usein myös juuresta tai tuohesta punottu kantokahva.

## Lähteet
Theodore Andrea Cook

**Theodore  Andrea Cook** (28. maaliskuuta 1867 – 16. syyskuuta 1928) oli brittiläinen kirjailija ja olympiamitalisti.

Cook harrasti yliopisto-opintojensa aikana jalkapalloa, soutamista ja miekkailua. Järjestötoiminnan osalta hän toimi Britannian Olympiajärjestössä () vuosina 1905–20 sekä Kansainvälisessä olympiakomiteassa () vuosina 1909–15. Cook erosi järjestötehtävistään, koska hänen mielestään saksalaiset eivät saaneet osallistua olympiatoimintaan ensimmäisen maailmansodan tapahtumien vuoksi. 

Cook itse osallistui vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kirjallisuudesta runoteoksellaan *Antwerpenin olympialaiset*.

Cook työskenteli päätoimittajana 1900–luvun alussa muun muassa *St. James' Gazettessa*, *[[The Daily Telegraph|Daily Telegraphissa]]* ja *The Fieldissä*. Hän kirjoitti myös paljon kirjoja, kuten 
**The Story of Rouen*, 
**The Mark of the Beast*, 
**The Official Report of the Olympic Games 1908*, 
**Thomas Doggett, deceased : a famous comedian: PART I. The Man* ja 
**The Cruise of the Branwen : being a short history of the modern revival of the Olympic Games, together with an account of the adventures of the English fencing team in Athens in 1906*.

## Lähteet
Lilla Lonoks

**Lilla Lonoks** on Uudellamaalla Kirkkonummen Evitskogissa ja Siuntion Raiviolla  sijaitseva järvi. Lilla Lonoksin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin yksitoista kilometriä luoteeseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 35 kilometriä länteen.

## Maantietoa
Lilla Lonoks on 550 metriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 18 hehtaaria. Järvi on erittäin matala, soistuva ja runsasravinteinen. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä. Sen rantoja kiertää leveä vesikasvillisuusvyöhyke, johon on ruoppaamalla kaivettu kanavia kovapohjaiseen rantaan saakka. Ruoppausmaista on rakennettu saaria, jonne johtaa rannasta lyhyt silta. Sen rantaan on rakennettu yli 10 kiinteästi asuttua ja vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 1130.

## Luontoarvoja
Lilla Lonoks kuuluu Strora Lonoksin kanssa FINIBA- ja MAALI-alueisiin, joten ne ovat alueellisesti ja valtakunnallisesti
tärkeitä lintualueita. Järvellä on luonnonsuojelualueeksi merkitty 24,5 hehtaaria ja Lilla Lonoksin vesialan pinta-ala on 18 hehtaaria. Järvellä levähtää muuttoaikana suuret ja arat linnut kuten joutsenet, hanhet ja kurjet. Pesiviä lajeja ovat esimerkiksi laulujoutsen, kanadanhanhi, tukkasotka, silkkiuikku, kaulushaikara, nuolihaukka, luhtakana, luhtahuitti, ruisrääkkä, nokikana, naurulokki, satakieli, viitasirkkalintu, ruokosirkkalintu, rastaskerttunen ja punavarpunen.

Lilla Lonoksiin kohdistuu sekä luonnonkuormitusta että maanviljelyksen ja asutuksen aiheuttamaa kuormitusta. Sen kaisloittuneet rannat sopivat huonosti virkistyskäyttöön.

## Vesistösuhteet
Lilla Lonoks sijaitsee Siuntionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 22), jonka Harvsån valuma-alueeseen (22.008) järvi kuuluu. Siihen on johdettu kaksi suurempaa pelto-ojaa. Stora Lonoksista tulee kilometrin mittainen kanava Lonoksån. Lilla Lonoksin lounasrannasta alkaa Harvsån, joka laskee kolmen kilometrin päässä Karhujärveen. Lilla Lonoksin vedenpinnan korkeus on 28,9 metriä mpy (N2000).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Rantanen, Kari: Yölaulajien retki Kirkkonummella, 15.6.2016
* https://kirkkonummi.fi/wp-content/uploads/2024/03/Markku-Jamsa-Pohjois-Kirkkonummen-linnusto.pdf
* https://luvy.fi/wp-content/uploads/Julkaisu-5_2024_Kirkkonummen-Stora-Lonoksin-kunnostussuunnitelma.pdf
* https://kirkkonummi.fi/wp-content/uploads/files/5a1ea211c9105842f5000fbc/Raunamaa_Kirkkonummen_jarvet_ja_lammet.pdf
* https://wwwi9.ymparisto.fi/i9/fi//tulvariskit_alueella/UUDELY/Turina_su_22Siuntionjoki.pdf
Pinakion

**Pinakion** (, ’pieni taulu’ < dem., , ’taulu’) oli antiikin Kreikassa ja erityisesti Ateenassa pieni pronssilevy, jota käytettiin virkojen, erityisesti tuomarinvirkojen, arpomisessa *[[kleroterion]]*-arvontalaitteella sekä eräänlaisina virkamerkkeinä.

Pinakioneihin oli yleensä kirjoitettu henkilön nimi ja joskus myös patronyymi eli isännimi sekä demonyymi eli demokseen perustunut nimi. Lisäksi niissä oli virallinen leima. Henkilön tuli esittää pinakioninsa, kun halusi tulla valituksi tuomariksi. Pinakion ripustettiin joskus kaulaan narulla, ja se haudattiin usein henkilön mukana.

Pinaks voi tarkoittaa myös levyä, johon tuomarit kirjoittivat tuomionsa.

## Katso myös

* Pinaks

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pinaks

**Pinaks** () on antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa keraaminen, metallinen tai puinen levy, jossa on kirjoitusta, maalaus tai reliefi.

Pinakseja ripustettiin votiivilahjoina kulttipaikoille sekä käytettiin seinämaalauslevyinä erityisesti pyhäköissä ja haudoissa. Termiä *pinaks* käytettiin myös kirjoituslevyistä yleensä sekä keramiikassa lautasista.

Lisäksi termi *pinaks* viittasi Kreikassa erilaisiin kirjoitettuihin luetteloihin. Tällaisia olivat muun muassa Ateenan poliksen viralliset kansalaisluettelot () ekklesian kokouksiin osallistumista varten, näytelmäkilpailuiden voittajaluettelot sekä Kallimakhoksen tekemät Aleksandrian kirjaston teosluettelot.

## Katso myös

* Pinakion

## Lähteet

## Aiheesta muualla