open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Centaur (rakettivaihe)

**Centaur** on yhdysvaltalainen nesterakettivaiheiden perhe, jonka kehitys käynnistyi vuonna 1958 Convairin, ARPA-tutkimusorganisaation ja Yhdysvaltain ilmavoimien yhteishankkeena. Rakettivaihe päätyi yrityskauppojen ja uudelleenjärjestelyjen kautta Lockheed-Martinille, jonka osaomistama United Launch Alliance (ULA) käytti sitä edelleen vuonna 2020 Atlas V -kantorakettinsa toisena vaiheena. Centauria on kaavailtu myös käytettävän ULA:n uuden Vulcan-raketin alkuvaiheen lennoilla, mutta vaihe on myöhemmin tarkoitus korvata uudelleensuunnitellulla modenimmalla ACES-rakettivaiheella.

Vaihetta on käytetty vuosikymmenten varrella muun muassa Atlas- ja Titan-rakettiperheiden kantorakettien kanssa, ja sitä on käytetty lukuisten geostationaaristen satelliittien ja avaruusluotaimien laukaisemiseen. Centaurilla on laukaistu useita Nasan merkittäviä luotainmissioita, kuten Viking, Voyager, Cassini-Huygens, Mars Reconnaissance Orbiter, New Horizons, LCROSS, Solar Dynamics Observatory, Juno, MSL ja MAVEN.

Vaihetta kaavailtiin käytettäväksi jopa avaruussukkulan kanssa, mutta suunnitelma korvautui Challenger-onnettomuuden jälkimainingeissa yksinkertaisemmalla IUS-rakettivaiheella.

Centaurin historia juontaa juurensa General Dynamics Convairilla työskennelleen Krafft Arnold Ehricken vuonna 1956 käynnistämään selvitykseen, jossa tutkittiin Atlas raketin kanssa yhteensopivaa nestyvetyä ajoaineena käyttävää toista vaihetta. Ehricke esitteli ideansa kaksi vuotta myöhemmin ARPA-tutkimusorganisaatiolle, joka päätyi rahoittamaan sen jatkokehitystä 36 miljoonalla dollarilla. Convair-divisioonalle osoitetun rahoituksen lisäksi ARPA osoitti Pratt & Whitneylle 23 miljoonaa dollaria vaiheen uuden RL-10-rakettimoottorin kehitykseen. Yhdysvaltain ilmavoimat liittyi hankkeeseen vielä samana vuonna ja ARPAn vastuut siirtyivät vastaperustetulle Nasalle vuonna 1959, joka siirsi projektin vuotta myöhemmin hallinnoimansa Marshallin avaruuskeskuksen vastuulle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*
Säästäväisyys

**Säästäväisyys** on kustannustietoisuutta käytettäessä kulutushyödykkeitä kuten ruokaa, aikaa tai rahaa, välttäen tuhlausta, yltäkylläisyyttä tai ylimääräisyyttä.

## Säästäväisyys uskonnossa
Kveekarit ja Puritaanit pitivät molemmat säästäväisyyttä merkittävänä hyveenä, katsoen sen mahdollistava aidon tarpeen alaisten auttamisen hyväntekeväisyydellä.
Varsinais-Suomen pelastuslaitos

**Varsinais-Suomen pelastuslaitos** () on yksi Suomen 22:sta aluepelastuslaitoksesta. Se vastaa palo- ja pelastustoimesta Varsinais-Suomen maakunnan kaikissa 27:ssä kunnassa sekä ensihoidosta viiden kunnan alueella. Se perustettiin vuonna 2004 yhdistämällä kunnalliset palolaitokset ja sen ylin päätöksentekoelin on aluepelastuslautakunta.

## Lähteet
*Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen vuosikertomus 2018

## Aiheesta muualla
*Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen kotisivut
Gustaf Alfons Federley

**Gustaf Alfons Federley** (15.  maaliskuuta 1826 Turku – 3. elokuuta 1886 Helsingin pitäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Federleyn vanhemmat olivat Suomen Pankin ylijohtaja, kollegiasessori Axel Federley ja kreivitär Wilhelmina Gustafva Charlotta Armfelt ja puoliso vuodesta 1855 Fredrika Lovisa Konstantia Munsterhjelm, everstiluutnantti Anders Lorenz Munsterhjelmin tytär.

Federley opiskeli Helsingfors Lyceumissa 1833–1837 ja jatkoi opintojaan Pietarin merikadettikoulussa. Valmistuttuaan koulusta hänet määrättiin 1842 gardemarinina palvelukseen Itämeren laivastoon ja siirrettiin midshipsmaniksi ylennettynä 22. meriekipaasiin 1844. Vuonna 1845 hän palveli fregatti Avroran Itämeren purjehduksilla, vuonna 1846 hänet siirrettiin 1. Suomen meriekipaasiin, jossa hän palveli tammikuuhun 1854 saakka. Hän purjehti Pohjanmerellä fregatti Melpomenella 1847 ja linjalaiva Leipzigilla 1848–1849. Luutnantiksi Federley yleni 1849. Seuraavana vuonna hän osallistui kuljetusalus Volgan purjehduksiin Kronstadtin ja Viaporin välillä, sitten Finlandia-aluksen risteilyihin Itämerellä ja 1852–1853 höyryfregatti Rjurikin ja höyrylaiva Pospeštnyin risteilyihin Turun saaristossa.

Tammikuussa 1854 Federley siirrettiin 2. Suomen meriekipaasin 1. komppanian päälliköksi. Krimin sodan aikana 1854–1855 hän puolusti Viaporin linnoitusta ja toimi vuonna 1855 Kuninkaansaaren 1. patterin päällikkönä. Sodan jälkeen 1856 hänet siirrettiin takaisin 1. Suomen meriekipaasiin ja hän toimi potkuriveneiden Metsh ja  Tresk päällikkönä Suomenlahdella 1857–1862. Kun 1. Suomen meriekipaasi muuttui 1862 1. Suomen kaaderiekipaasiksi, Federley jatkoi palvelustaan sen 1. komppaniassa, jonka päälliköksi hän tuli 1863. Toukokuussa samana vuonna hänet nimitettiin potkurivene Lihatšin päälliköksi Viaporin redillä ja edelleen potkurivene Tumanin päälliköksi. Hänet siirrettiin potkurivene Koršunin päälliköksi syksyllä 1866.

Federley ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1864, 2. luokan kapteeniksi 1872 ja 1. luokan kapteeniksi 1876. Vuonna 1878 hänet määrättiin 1. Suomen kaaderiekipaasin komentajaksi. Hän hoiti tehtävää aina  vuoteen 1880 asti, jolloin ekipaasi lopetettiin. Eron sotapalveluksesta hän sai kontra-amiraalina heinäkuussa 1880.

## Lähteet
Matti Meriläinen (pesäpalloilija)

**Matti Meriläinen** on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Meriläinen pelasi Superpesistä kaudet 2003 ja 2005–2007. Hänen seuransa olivat Kouvolan Pallonlyöjät ja Sotkamon Jymy. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Meriläinen saavutti SM-kullan 2006, SM-hopean 2007 ja SM-pronssin 2005. Meriläinen pelasi urallaan 88 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja kymmenen tavallista juoksua, toi 61 juoksua ja keräsi 164 kärkilyöntiä. Lisäksi hän pelasi 42 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin, toi 29 juoksua ja keräsi 71 kärkilyöntiä. Myös Meriläisen vanhempi veli Markus Meriläinen pelasi urallaan Superpesiksessä.

## Lähteet
* https://www.pesis.fi/pesis-info/historia/mitalistit/ 
* http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=1507&view=pelaajakortti
* https://yle.fi/urheilu/3-5936160
Alexander Gideon Adalbert Gadd

**Alexander Gideon Adalbert Gadd** (25.  helmikuuta 1875 Kronstadt, Pietarin kuvernementti Venäjä – 26. joulukuuta 1960) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Gaddin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Otto Viktorinus Gadd ja Natalie Sjöman ja puoliso vuodesta 1910 Xenia Irtegoff. Myös hänen veljestään Georg Ture Engelbert Gaddista tuli kontra-amiraali, setä Georg Ludvig Gadd oli puolestaan vara-amiraali.

Gadd tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1890 ja yleni koulun aikana 1893 gardemariniksi ja 1895 midshipsmaniksi. Koulusta 1896  valmistuttuaan hän palveli aluksi risteilijä Admiral Nahimovilla ja vuodesta 1898 vahtiupseerina risteilijä Admiral Kornilovilla. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1899 ja määrättiin Itämeren laivaston vastavalmistuneiden alusten esikunnan vanhemmaksi lippu-upseeriksi 1900. Gadd toimi Itämeren laivaston miinaharjoitusosaston vanhempana lippu-upseerina 1901–1902, suoritti sukeltajakurssin ja sai sukeltajaupseerin arvon. Lokakuussa 1902 hänet siirrettiin osastopäälliköksi Itämeren laivaston majoitusmestarin harjoitusosastoon, toukokuussa 1903 nimitettiin torpedovene 129:n päälliköksi ja heinäkuussa 1903 ja torpedovene 121:n päälliköksi.

Gadd valmistui myös miinaupseeriksi suoritettuaan Itämeren laivaston miinakurssin. Hän palveli sukellusveneiden Osjotrin ja Sigin päällikkönä 1904–1907, sukellusvene Makreljin päälliköksi hän tuli 1907 ja sen jälkeen sukellusvene Krokodilin päälliköksi 1907, jolloin hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi. Gadd siirrettiin sukellusvene Komjanin päälliköksi 1908 ja nimitettiin Venäjän merivoimien sukellusvenerakentamisen päälliköksi Pietarissa 1909 ja sitten 2. sukellusvenelaivueen komentajaksi 1910, jolloin hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi. Gadd  toimi vuoden 1910 aikana sukellusveneiden vastaanottokomitean puheenjohtajana sekä Kaiman-tyypin sukellusveneiden rakentamiskomitean puheenjohtajana. Hänet siirrettiin Mustanmeren laivaston sukellusvenedivisioonan komentajaksi marraskuussa 1910 ja hän johti kesästä 1912 alkaen tykkivene Donetsin Välimeren risteilyä. Gadd nimitettiin tykkivene Kubanetšin päälliköksi 1913 ja määrättiin Mustanmeren laivaston uudisrakentamisen valvontakomitean jäseneksi 1914.

Ensimmäisen maailmansodan alussa Gadd taisteli eskaaderitorpedovene Derzkij'n päällikkönä keskusvaltojen laivasto-osastoja vastaan Mustallamerellä. Hän muun muassa valtasi 1915–1917 viisi höyrylaivaa ja kymmenkunta purjealusta ja taisteli risteilijöiden Goebenin ja Breslaun kanssa. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1915 ja hän palveli 1916 ensin torpedovenedivisioonista muodostetun osaston päällikkönä Mustallamerellä ja sitten risteilijä Pamjat Merkurijan päällikkönä syyskuusta 1916 alkaen. Brest-Litovskin rauhan jälkeen Gadd ylennettiin kontra-amiraaliksi ja määrättiin 1918 Kiovan laivastoesikunnan päälliköksi. Bolševikkien otettua vallan hän siirtyi Sevastopoliin, toimi höyrylaiva Vladimirin päällikkönä ja evakuoitui 1920 ensin Varnan ja sitten 1921 Pariisiin kautta, päätyen vuonna 1925 Helsinkiin.

## Lähteet
Ilmari Niemelä

**Aarne Ilmari Niemelä** (16. syyskuuta 1907 – 12. marraskuuta 1975) oli suomalainen shakkimestari.

Ilmari Niemelä yleni shakkimestariksi 1947. Riian turnauksessa 1937 Niemelä saavutti maksimituloksen eli voitti kaikki pelinsä. Pelityyliltään hän oli sommittelija. 

Ilmari Niemelä oli mukana Suomen joukkueessa seuraavissa shakkiolympialaisissa: Dubrovnik 1950, Helsinki 1952, Moskova 1956, Leipzig 1960, Varna 1962, Tel Aviv 1964 ja Havanna 1966. Suomen mestaruuden hän voitti 1948, jonka jälkeen hän pelasi jokaisessa SM-turnauksessa vuoteen 1957. 

Ammatiltaan Aarne Ilmari Niemelä oli varatuomari. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1926 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1939. Hän toimi 1947 Maatalousministeriön Asutusasiaintoimistossa.

## Lähteet
David Pulkkinen

**David Pulkkinen** (12. syyskuuta 1851 Mikkelin maalaiskunta – 12. toukokuuta 1925 Mikkeli) oli suomalainen Mikkelissä vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, teollisuudenharjoittaja ja kauppaneuvos.

Räätälin poikana syntynyt Pulkkinen työskenteli 15-vuotiaasta lähtien liikeapulaisena mikkeliläisissä kauppaliikkeissä kunnes hän sitten saattoi perustaa 1878 oman vähittäiskauppaliikkeensä Mikkeliin. Hän laajensi pian liiketoimiaan tukkukaupan alalle ja alkoi harjoittaa myös laivaliikennettä vuodesta 1888 alkaen Saimaan ja Pietarin, Helsingin sekä Tallinnan välillä. Pulkkinen omisti *Tyyne*, *Voitto*, *Mikkeli* ja *Savo*-nimiset laivat ja oli myös osakkaana *St. Michels Ångbåt Ab*-laivayhtiössä. Pulkkisen kauppayhteydet ulottuivat aina sisä-Venäjälle saakka. Viljakauppa muodosti merkittävän osan Pulkkisen liiketoiminnasta ja hän käynnisti myllyteollisuuden Mikkelissä vuonna 1917. Pulkkinen kuului vuonna 1885 toimintansa aloittaneen *Mikkelin Polttimo ja Oluttehdas Oy*:n omistajiin aina vuoteen 1920 saakka. Hän omisti 1890-luvulla tupakkatehtaan ja myöhemmin tiilitehtaan ja höyrymyllyn ja oli mukana perustamassa *Suur-Savon Kustannus Oy*:tä Mikkeliin. Pulkkinen järjesti liikkeensä *David Pulkkinen Oy* nimiseksi osakeyhtiöksi vuonna 1919. Pulkkinen omisti Mikkelin lähellä sijaitsevan Kyyhkylän kartanon vuosina 1922-1925. Pulkkinen sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1909. 

Pulkkinen oli vuosina 1897–1917 Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän kuului Mikkelin yhteiskoulun johtokuntaan ja tuki koulun toimintaa myös taloudellisesti. Suomen sisällissodan aikana Pulkkinen tuki taloudellisesti valkoisten joukkoja.

Pulkkinen rakennutti Mikkeliin Ristimäenkadun ja Hallituskadun kulmaan kaksikerroksisen posti- ja asuinrakennuksen Graniittitalon sen jälkeen kun tulipalo oli elokuussa 1910 tuhonnut Mikonkadun ja Ristimäenkadun välisen puutalokorttelin. Vuonna 1914 valmistuneen kansallisromanttista tyyliä edustaneen rakennuksen suunnitteli lääninarkkitehti Armas Rankka. Rankka suunnitteli myös Pulkkisen vuonna 1912 nykyisen Porrassalmenkadun ja Hallituskadun kulmaan rakennuttaman kolmikerroksisen jugendtyylisen kivitalon. 

David Pulkkisen kuoltua hänen yhtiönsä johtoon tuli hänen poikansa tukkukauppias Walter Pulkkinen (s. 1886).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos David Pulkkinen (1851–1925)
Georg Ture Engelbert Gadd

**Georg Ture Engelbert Gadd** (26. tammikuuta 1873 Kronstadt, Pietarin kuvernementti, Venäjä – 30. kesäkuuta 1952 Kööpenhamina, Tanska) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Gaddin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Otto Viktorinus Gadd ja Natalie Sjöman ja puoliso vuodesta 1903 Ellen Nielssen. Myös hänen veljestään Alexander Gideon Adalbert Gaddista tuli kontra-amiraali, setä Georg Ludvig Gadd oli puolestaan vara-amiraali.

Gadd valmistui Pietarin merikadettikoulusta 1894, jolloin hänet ylennettiin *midshipsmaniksi* ja määrättiin palvelukseen Mustanmeren laivastoon. Seuraavan vuoden lokakuussa hän siirtyi Itämeren laivastoon, toimien 1895–1896 torpedovene Viborgin vahtipäällikkönä. Syksyllä 1896 hän palveli panssarilaiva Alexander II:n vahtiupseerina Välimeren risteilyllä ja vuoden lopusta alkaen vahtiupseerina Admiral Nahimoville ja risteilijä Rurikilla Tyynellämerellä. Hänet ylennettiin luutnantiksi huhtikuussa 1899, kesällä hän palasi Kronstadtiin aluksi kadettialus Afrikan vahtiupseeriksi ja sitten torpedovene 122:n päälliköksi. Vuonna 1902 hänet määrättiin risteilijä Bojarin rakennuttamisen taloudenhoitajaksi Kööpenhaminaan. Seuraavana vuonna hän osallistui aluksen Kaukoidän matkaan ja palveli sen jälkeen vuoden 1904 alkuun saakka torpedoveneiden Bditeljnyi ja Siljnyi päällikkönä.

Venäjän–Japanin sodan alussa Gadd toimi Siljnyin päällikkönä, alus tuhoutui taistelussa japanilaisia vastaan. Gadd haavoittui vaikeasti, mutta toipui sodan loppuun mennessä ja määrättiin torpedovene Bojkin päälliköksi. Japanilaiset upottivat myös Bojkin ja Gadd haavoittui uudelleen. Kesällä 1905 hänet siirrettiin Viaporin merikomppanian ja höyrylaiva Katajanokan päälliköksi, kapteeniluutnantiksi hän yleni 1907. Vuosina 1908–1914 Gadd toimi torpedovene Protshnyin päällikkönä, tykkivene Korejetsin vanhempana upseerina, torpedovene Razjaštšin päällikkönä, kuljetusalus Habarovskin päällikkönä ja eskaaderitorpedovene Sibirskij'n päällikkönä. Hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi joulukuussa 1909. Gadd komensi mainittuja aluksia ensimmäisen maailmansodan alussa 1914–1915, yleten 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1914. Hän oli 1915–1917 ensin torpedovenedivisioonista muodostetun osaston päällikkö, sitten linjalaiva Andrei Pervozvannyin päällikkö ja vuoden 1917 alussa kahdesta taistelulaivaprikaatista muodostetun osaston päällikkö. Gadd ylennettiin kontra-amiraaliksi huhtikuussa 1917.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Gadd erosi laivaston palveluksesta ja siirtyi Helsinkiin. Suomen sisällissodan aikana hän osallistui Tallinnasta tuodun sotamateriaalin kätkemiseen. Hän muutti heti sodan jälkeen pysyvästi Kööpenhaminaan.

## Lähteet
Vesiagama (täsmennyssivu)

Sana **vesiagama** esiintyy seuraavien liskojen suomenkielisessä nimessä:

* vesiagamat (*Hydrosaurus*)
** vesiagama eli purjelisko (*Hydrosaurus amboinensis*)
** filippiinienvesiagama eli filippiinienpurjelisko (*Hydrosaurus pustulatus*)
* ruskeavesiagama eli vesiagama (*Intellagama lesueurii*)
* vihervesiagama (*Physignathus cocincinus*).
Hannes Raikkala

**Veli Lauri Johannes (Hannes) Raikkala** (14. kesäkuuta 1897 Pori – 25. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen eversti. Raikkala toimi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin I alueen (Tampere) aluepäällikkönä 1933-1940. Jatkosodan aikana hän oli JR 36:n komentajana kesäkuusta 1941 maaliskuuhun 1942 ja JR 8:n komentajana kesäkuusta 1942 joulukuuhun 1942. 
__NOTOC__
## Teoksia
* *Suojeluskuntain historia III. Kamppaileva kansa. Määrätietoista rakennustyötä rauhanvuosina 1930–1944 sekä sotavuodet 1939-1944*. Hata, Helsinki 1964, 2. painos 1966

## Toimitustöitä
* *Vapautemme vartiossa : kuvateos suojeluskuntajärjestöstä vv. 1917-1944* ; toimittaneet Julius Lagus, Tauno Karilas, Hannes Raikkala. Hata, Helsinki 1967

## Suomennoksia
* Rühle von Lilienstern : *Ryhmä : harjoitusesimerkkejä jalkaväkiryhmän taistelukouluutusta varten maailmansodan viimeisten kokemusten perusteella*. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1923
* Rühle von Lilienstern ja V. Cochenhausen : *Jalkamies : harjoitusesimerkkejä yksityisen miehen taistelukoulutusta varten maailmansodan viimeisten kokemusten perusteella* ; saksalaisesta alkulähteestä mukaillen suomentanut Hannes Raikkala. Sotilaskäsikirjoja n:o 2. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1924

## Lähteet
Hans Gustaf von Hauswolff

**Hans Gustaf von Hauswolff** (1762–1840) oli suomalainen sotilas. Hän oli Viaporia 1808 piiritettäessä virkaa tekevänä linnamajurina. Hän laati piirityksestä päiväkirjan *Journal öfver Sveaborgs Belägring, börjad från den dag första Skott lossades, den 15 Mars 1808*, joka on seikkaperäinen ja luotettava ja tärkeä lähde Viaporin antautumisen valaisemiseksi. Tukholman Kuninkaallisessa kirjastossa säilytetyn päiväkirjan ovat Oskar Rancken ja E. G. Palmén julkaisseet Historiallisen arkiston VI ja VII osassa.

Hauswolffin puoliso oli Helena Charlotta de Frese. Heidän poikansa oli seikkailija Carl Ulric von Hauswolff.

## Lähteet
E.S. Posthumus

**E.S. Posthumus** oli eeppistä elektronista musiikkia soittanut yhtye, jonka muodostivat yhdysvaltalaisveljekset Helmut ja Franz Vonlichten. Yhtye perustettiin Los Angelesissa vuonna 2000.

Yhtyeen ensimmäinen albumi *[[Unearthed]]* julkaistiin CD Baby -sivustolla vuonna 2001, minkä jälkeen sen kappaleita käytettiin etenkin elokuvien ja sarjojen trailereissa. Yksi niistä, ”Nara”, valittiin tunnuskappaleeksi *[[Todistettavasti syyllinen]]* -televisiosarjaan. Vuoteen 2005 mennessä albumista oli tullut sivuston kolmanneksi myydyin. *Unearthed*-albumi jälkeen yhtye julkaisi kolme muuta albumia, joista viimeinen, *Makara*, ilmestyi vuonna 2010. 

E.S. Posthumus lopetti toimintansa, kun Franz Vonlichten kuoli yllättäen toukokuussa 2010. Helmut Vonlichten ilmoitti kuoleman jälkeen, että veljekset olivat perustaneet yhtyeen yhdessä ja myös jättävät sen yhdessä. Myöhemmin samana vuonna hän julkaisi yhtyeen nimellä vielä yhden kappaleen nimeltä ”Christmas Eve”, jota he olivat työstäneet ennen Franzin kuolemaa.

## Diskografia
### Albumit
* *[[Unearthed]]* (2001)
* *Rise to Glory* (2005)
* *Cartographer* (2008)
* *Makara* (2010)

## Lähteet
Aarre Ekomaa

**Aarre August Ekomaa**, sukunimi aik. *Ekman* (18. syyskuuta 1891 Helsinki – 5. syyskuuta 1944 Kuopio) oli suomalainen arkkitehti.

Ekomaa valmistui arkkitehdiksi 1916. Hän oli Kuopiossa arkkitehtinä 1920-luvun alkupuolelta lähtien ja toimi vt. lääninarkkitehtinä ja Kuopion kaupungin ensimmäisenä arkkitehtinä 1924–1925. Ekomaa oli Kuopion teollisuuskoulun huoneenrakennusopin lehtorina vuodesta 1929 alkaen. Ekomaan suunnittelemat rakennukset edustivat 1920-luvun klassismia ja myöhemmin funktionalismia.

## Suunnittelutöitä
* Vuorikatu 3, Helsinki 1919 E. Ikäläisen kanssa 
* Kanttila, Minna Canthin perillisten liiketalo, muutostyöt 1925 ja 1939
* Sepänkatu 19, Helsinki 1927 
* Etelä-Hesperiankatu 6, Helsinki 1928 
* Tehtaankatu 12, Helsinki 1929 
* Telakkakatu 3, Helsinki 1931 
* Saastamoinen & Pojat Oy:n liiketalo, Kuopio
* Savonmaan Auto Oy:n talo, Kuopio
* Savo-Karjalan Osakepankin talo, Kuopio
* Mikkelin kauppahallit, Mikkeli 1929-1930, läntinen halli tuhoutui talvisodan pommituksessa ja sen tilalle rakennettiin 1948 väliaikainen linja-autoasema 
* Pursimiehenkatu 23 - Kankurinkatu 6, Punavuori, Helsinki 1931 
* Puijon majan laajennus, Kuopio 1936 
* Ainolan talon päärakennus, Hiltulanlahti 1938

## Lähteet
Irja Nissinen

**Irja Karin Nissinen** (20. marraskuuta 1904 Hämekoski – 24. maaliskuuta 1978) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.

## Ura
Nissisen vanhemmat olivat Iivari Nissinen ja Henriikka Puustinen. Hän aloitti näyttelijän uransa Kotkan työväenteatterissa 1924. Sen jälkeen hän palveli Vaasan Työväen Teatterissa ja Lahden Teatterissa.

Nissinen näytteli etenkin laulurooleja ja tyttöosia. Hänen tehtäviään olivat muun muassa Rosalia (*Elokuun yön unelma*), Vanda (*Puolalaista verta*), Stasi (*[[Mustalaisruhtinatar]]*) ja Else (*Jalkapallokuningas*).

Nissinen avioitui näyttelijä Reino Valkaman kanssa 1930. Pariskunnan tytär Ritva Valkama oli niin ikään näyttelijä.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Kaihoillakko

**Kaihoillakko** (*Hesperis tristis*) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, illakoiden (*Hesperis*) sukuun kuuluva kaksivuotinen kasvilaji.

Kaihoillakko voi kasvaa noin puoli metriä korkeaksi. Sen varsi on harvaan karvainen ja yläosistaan haarova. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja ylemmät ruodittomia. Lehtien muoto vaihtelee soikeasta kapeanpuikeaan, ja lehtilaidat ovat jokseenkin hammaslaitaisia. Kaihoillakon kukat sijaitsevat runsashaaraisena rykelmänä, ja kukat ovat 1–2 cm leveitä. Kukkien terälehdet ovat likaisenkeltaisia ja niissä on violetteja juovia. Kaihoillakko kukkii kesäkuussa. Kaihoillakon hedelminä olevat lidut ovat enintään 2 cm pitkiä ja ne sijaitsevat 4–9 cm pitkien hedelmäperien päissä.

Kaihoillakko on kotoisin Keski- ja Itä-Euroopasta ja sitä viljellään koristekasvina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Hesperis tristis''
Neonkölibarbi

**Neonkölibarbi** (*Chela cachius*) on seeprakalojen heimoon (Danionidae) kuuluva makean veden kalalaji. Neonkölibarbi on sukunsa *[[Chela]]* tyyppilaji.

Neonkölibarbia tavataan luonnonvaraisena Intiassa, Pakistanissa, Bangladeshissa, Myanmarissa ja Nepalissa. Sitä pidetään myös akvaariossa. Laji voi kasvaa korkeintaan 9,6 senttimetrin mittaiseksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut rusokitabarbin elinvoimaiseksi lajiksi.

## Lähteet
Waray-waraynkielinen Wikipedia

**Waray-waraynkielinen Wikipedia** on Wikipedian waray-waraynkielinen versio. Waray-waraynkielisessä Wikipediassa on tällä hetkellä noin  artikkelia ja se on artikkelimäärältään Wikipedian 15. suurin kieliversio. Se avattiin 25. syyskuuta 2005.

Waray-waraynkielisen Wikipedian artikkeleista noin 90 prosenttia on luotu botilla. Vuonna 2021 waray-waraynkieliseen Wikipediaan luotiin 761 uutta artikkelia. Eniten artikkeleita luotiin vuonna 2013, jolloin luotiin 847&nbsp;425 artikkelia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Waray-waraynkielinen Wikipedia
Usva (etunimi)

**Usva** on suomenkielinen etunimi, joka pohjautuu luontoaiheiseen, sumua tarkoittavaan sanaan *usva*. Yleensä se on naisennimi.

Digi- ja väestötietoviraston etuimitilastoon on toukokuuhun 2024 mennessä kirjattu noin 630–650 naispuolista ja 10–40 miespuolista Usvaa. Suurin osa Suomen Usva-nimisistä henkilöistä on syntynyt 2010- tai 2020-luvulla.

Usvalla ei ole nimipäivää almanakassa.

## Tunnettuja Usvia
* Usva Kärnä (s. 1982), näyttelijä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Etunimien taivutus: Usva (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Mikk Titma

**Mikk Titma** (2. marraskuuta 1939 Tallinna, Viro – 28. helmikuuta 2026 Redwood City, Yhdysvallat) oli virolainen sosiologi, joka oli vuosina 1988–1989 Neuvostoliiton miehittämän Viron kommunistisen puolueen ideologinen sihteeri ja kansanedustaja. Poliittisen uransa lisäksi Titma toimi professorina Tarton ja Tallinnan yliopistoissa, Viron tiedeakatemian jäsenenä ja 1990-luvulla tutkijana Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa.

## Ura sosiologian tutkijana

Titma vietti nuoruutensa Pärnussa ja valmistui ylioppilaaksi. Sen jälkeen hän opiskeli Tarton yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatksi 1968 ja filosofian tohtoriksi 1974. Hän sai professorin viran vuonna 1981 Tarton yliopistosta. Opiskeluaikana hän toimi opettajana Tarton yliopistossa. Vuosina 1975–1988 hän toimi Neuvosto-Viron historian instituutin sosiologiaosaston päällikkönä 1975–1988 ja Tallinnan teknillisen yliopiston tieteellisen kommunismin laitoksen apulaisprofessorina 1976–1979 ja edelleen saman laitoksen osa-aikaisena professorina 1979–1983. Vuosina 1988–1991 hän toimi Viron tiedeakatemian filosofian, sosiologian ja oikeuden instituutin tutkijana. Mikk Titma oli kokeellisten ja tilastollisten menetelmien edelläkävijöitä sosiologiassa Baltiassa.

Viron itsenäistyttyä hän siirtyi Yhdysvaltoihin tutkijaksi Stanfordin yliopistoon 1991. Sen jälkeen hän toimi Tallinnan yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan professorina vuosina 1999–2002 ja edelleen sosiologian professorina vuosina 2002–2005 eläköitymiseensä asti.

## Ura poliitikkona

Mikk Titma oli Viron kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1965 lähtien. Hän oli mukana Viron laulavassa vallankumouksessa, jonka alkuvaiheeseen liittyy Viron omaa itsenäistä talouspoliitiikkaa aktivoinut IME-ohjelma. Titma oli yksi neljästä virolaisesta toimijasta, joita hänen lisäkseen olivat Siim Kallas, Edgar Savisaar ja Tiit Made. 

Titmasta tuli laulavan vallankumouksen aikana Viron kommunistipuolueen ideologiasihteeri lokakuusta 1988 aina maaliskuuhun 1990, jolloin kommunistipuolue menetti poliittisen monopolinsa. Helmikuussa 1989 Titma vieraili Suomessa ja tapasi muun muassa presidentti Mauno Koiviston kertoen Suomen presidentille EKP:n johdolla marraskuussa 1989 käynnistynyttä Viron vapautusmisprosessia. Maaliskuussa 1990 hänet valittiin Neuvosto-Viron aikaisissa ensimmäisissä demokraattisissa parlamenttivaaleissa korkeimman neuvoston jäseneksi, jossa hän kuului kommunistipuolueen radikaaleihin eli ns. Vapaa Viro-ryhmään. Tämä parlamentti hyväksyi 20. elokuuta 1991 Viron itsenäisyyden, mutta Titma oli silloin ulkomailla.

Mikk Titma oli naimisissa vuodesta 2010 Stanfordin yliopiston sosiologian emeritusprofessorin Nancy Tuman kanssa.

## Lähteet
Ohjausryhmä

**Ohjausryhmä** on hankkeen etenemistä seuraava, ohjaava ja tukeva ryhmä. Ohjausryhmä koostuu yleensä linjaorganisaation edustajista, jotka saavat projektituloksen, jotka ovat projektin resurssien omistajia ja hankkeen toimeksiantajan edustajista (sponsoroivat hanketta).  
## Lähteet
Metallilentobarbi

**Metallilentobarbi** (*Esomus metallicus*) on seeprakalojen (Danionidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Ernst Ahl vuonna 1923.

Metallilentobarbi voi kasvaa korkeintaan 7,5 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan luonnonvaraisena Kambodžasta, Laosista, Malesiasta, Myanmarista, Singaporesta, Thaimaasta ja Nepalista. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut metallilentobarbin elinvoimaiseksi lajiksi. Ravinnokseen se käyttää toukkia, hyönteisiä ja eläinplanktonia. 

## Lähteet
Bleeder

**Bleeder** on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut tanskalainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Nicolas Winding Refn. Elokuva menestyi Tanskassa, mutta ei yhtä hyvin kuin Refnin edellinen elokuva, *[[Pusher]]*.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Paralaubuca

**Paralaubuca** on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva itäaasialainen, makeissa vesissä elävä särkikalojen suku. Siihen luetaan seuraavat viisi lajia:

* *[[Paralaubuca barroni]]* (Fowler, 1934)
* *[[Paralaubuca harmandi]]* Sauvage, 1883
* *[[Paralaubuca riveroi]]* (Fowler, 1935)
* *[[Paralaubuca stigmabrachium]]* (Fowler, 1934)
* *[[Paralaubuca typus]]* Bleeker, 1864

## Lähteet
Stranger in the Alps

**Stranger in the Alps** on yhdysvaltalaislaulaja Phoebe Bridgersin esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2017. Albumin tuottivat Tony Berg ja Ethan Gruska. Albumin erikoisjulkaisu ilmestyi lokakuussa 2017.

## Arvostelut
Metacritic-sivusto kokosi albumin saamia arvosteluja ja laski niiden painotetun keskiarvon. Sivuston mukaan albumi sai 16 arvostelun perusteella kriitikoilta keskimäärin 82 pistettä sadasta, mikä vastaa ”yleistä ylistystä”.

* AllMusic: 
* *[[NME]]*: 
* *[[Pitchfork]]*: 7,0/10

## Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. Phoebe Bridgers, ellei toisin mainita.
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

; Erikoisjulkaisun bonuskappaleet
#
# 

## Lähteet
Sinikiilabarili

**Sinikiilabarili** (*Opsarius barna*) on seeprakalojen heimoon (Danionidae)  kuuluva makean veden särkikalalaji.  Se esiintyy luonnonvaraisena Bangladeshissa, Laosissa, Bhutanissa, Intiassa, Myanmarissa ja Nepalissa. Kala on enintään 15 senttimetrin mittainen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.

## Lähteet
Ena (Gifu)

**Ena** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Kisojoen varrella. Osa kaupungin alueesta kuuluu Mino-Mikawan ylänköön. Kaupunki rajautuu etelässä Aichin ja idässä Naganon prefektuuriin. Enassa on 49&nbsp;564 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 504,24 neliökilometriä.

Enan kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen kaksi maaseutukaupunkia, Ōi ja Osashima, sekä kuusi kyläkuntaa. Kaupungin keskusta sijaitsee Ōissa, joka kehittyi Edo-kaudella vilkkaana Nakasendō-tien postiasemana (*[[shukuba]]*). Vuonna 2004 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen yhdistettiin Akechin, Iwamuran, Kamiyahagin ja Yamaokan maaseutukaupungit sekä Kushiharan kyläkunta. Niistä Iwamura, joka sijaitsee nykyisen Enan eteläosassa, oli Edo-kaudella linnanaluskaupunki ja Iwamuran daimiokunnan keskus. Perinteisesti tärkeitä elinkeinoja alueella ovat riisin terassiviljely, vihannesten viljely, maidon tuotanto ja metsätalous. Eräs tunnettu paikallinen tuote on pelloilla viljelty *kanten* eli agar. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta sekä soitinten ja pahvin tuotantoa.

Enan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Iwamuran kaupunginosan suojeltu, historiallinen kaupunkimiljöö, alun perin Kamakura-kaudella rakennetun Iwamuran linnan rauniot ja Takenami-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Suosittu luonnonnähtävyys on Kisojokeen rakennetun Ōin padon myötä muodostunut Enan rotko. Enaa palvelevat JR Tōkain Chūō-päälinja ja Akechi-rautatien Akechi-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Takenami jinja (ena) 02.jpg|Takenami-jinja
Tiedosto:Ena city center area Aerial photograph.1976.jpg|Enan keskusta vuoden 1976 ilmakuvassa
Tiedosto:Tappara Gorge Fudo Falls 1.jpg|Fudōn vesiputous Tapparan rotkossa
Tiedosto:Iwamurajo16.jpg|Iwamuran linnanrauniot
Tiedosto:JR Ena Station ac.jpg|Enan rautatieasema


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Ena

**Ena** tai **ENA** voivat tarkoittaa:

## Maantiede
* Ena, Japanin kaupunki Gifun prefektuurissa
* Enan piirikunta, Japanin entinen piirikunta Gifun prefektuurissa
* Enavuori, Japanin vuori Gifun ja Naganon prefektuurien rajalla

## Henkilöt
* Ena Shibahara (s. 1998), japanilainen tennispelaaja

## Lyhenteenä
* ENA eli École nationale d’administration, hallinnon alan korkeakoulu Ranskassa
* ENA eli École nationale d’administration, hallinnon alan korkeakoulu Malissa
Pseudohemiculter

**Pseudohemiculter** on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva aasialainen, makeissa vesissä elävä särkikalojen suku. Siihen luetaan seuraavat neljä lajia:

* *[[Pseudohemiculter dispar]]* (Peters, 1881)
* *[[Pseudohemiculter hainanensis]]* (Boulenger, 1900)
* *[[Pseudohemiculter kweichowensis]]* (Tang, 1942)
* *[[Pseudohemiculter pacboensis]]* Nguyễn, 2001

## Lähteet
Luettelo Texasin piirikunnista

Tämä on **luettelo Texasin osavaltion piirikunnista**. Texasissa on 254 piirikuntaa, mikä on enemmän kuin missään muussa Yhdysvaltain osavaltiossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Viktor Reinhold Leopold Grenqvist

**Viktor Reinhold Leopold Grenqvist** (29.  joulukuuta 1832 Viapori – 29. joulukuuta 1890 Nikolajev, Hersonin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Grenqvistin vanhemmat olivat kollegiasessori Anders Gustaf Grenqvist ja Maria Karolina von Burghausen.  Grenqvist hyväksyttiin vapaaoppilaaksi Aleksanterin kadettikouluun 1841. Hänet ylennettiin gardemariniksi 1850 ja määrättiin kadettikoulun jälkeen midshipsmanina 1. Suomen meriekipaasiin vuonna 1852. Hän purjehti 1852–1853 linjalaivoilla Sysoj Velikij, Finland ja Andrei Itämerellä ja Suomenlahdella. Krimin sodan alussa Grenqvist palveli Andreilla Viaporin redillä ja vuonna 1855 tykkiveneosastossa Viaporin puolustustaisteluissa. Sodan lopulla hän toimi potkurivene Plamjan päällikkönä Pietarin ja Kronstadtin välillä.

Sodan jälkeen Grenqvist palveli vuonna 1857 tykistön harjoitusalus Prohorilla Tallinnassa. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1858 ja hän jatkoi palvelusta Pietarin ja Kronstadtin välillä risteilevillä potkuriveneillä Hvat, Metš ja Tresk. Marraskuussa 1859 hänet siirrettiin 15. meriekipaasiin ja määrättiin vuoden 1860 alussa vahtialus Lešij'lle Viaporin redille. Hän purjehti 1861–1862 höyryfregatti Peresvetillä Arkangelista Kronstadtiin ja oli mukana kuljetusalus Krasnaja Gorkan paluupurjehduksella vastakkaisella reitillä. 1863–1864 hän osallistui Peresvetin purjehdukseen Kronstadtista New Yorkiin ja takaisin, 1865–1866 hän palveli klipperi Semtšugin ja korvetti Bajanin Itämeren risteilyillä. Vuoden 1867 alussa Grenqvist määrättiin skruuvialus Šalunin päälliköksi ja seuraavan vuoden alussa skruuvialus Vjadman päälliköksi, molemmat toimivat Suomenlahden saaristossa. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi toukokuussa 1869 ja määrättiin panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhemmaksi upseeriksi Itämerelle. Vuosina 1873–1875 Grenqvist toimi kaaderieskaaderiin kuuluneen klipperi Almazin päällikkönä Itämerellä.

2. luokan kapteeniksi Grenqvist yleni tammikuussa 1877 ja hän palveli 1877–1882 korvetti Bojarinin ja klipperi Opritšnikin päällikkönä. 1. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin tammikuussa 1881. Seuraavan vuoden elokuussa hänet määrättiin fregatti Mininin päälliköksi, alusta hän komensi sen Tyynenmeren purjehduksella 1883–1885. Aluksen päällikkyydestä Grenqvist vapautettiin tammikuussa 1887 ja siitä vuoden kuluttua hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi ja nimitettiin Nikolajevin satamakapteeniksi. Tässä tehtävässä toimiessaan hän oli todellisuudessa myös Mustanmeren ja Kaspianmeren laivastojen ja satamien korkein komentaja. Venäjän laivaston upseeriluetteloista Grenqvist poistettiin 24. joulukuuta 1890.

## Lähteet
Carl Gustaf Casimir Gripenberg

**Carl Gustaf Casimir Gripenberg** (5. marraskuuta 1836 Hämeenlinna – 26. maaliskuuta 1908 Tsarskoje Selo, Pietarin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Gripenbergin vanhemmat olivat aliluutnantti, kruununvouti Uddo Sten Casimir Gripenberg ja Maria Wilhelmina Elisabeth Ladau. Jalkaväekenraali Oskar Ferdinand Gripenberg oli hänen veljensä. Carl Gustaf Casimir Gripenberg tuli oppilaaksi Aleksanterin kadettikouluun 1846, mistä hän siirtyi 1847 Pietarin merikadettikouluun. Sieltä 1855 valmistuttuaan hän sai ylennyksen gardemariniksi Itämeren laivastoon. Gripenberg palveli höyrylaiva *Hrabryj'llä* ja linjalaiva *Konstantinilla* Kronstadtin puolustamisessa Krimin sodan aikana 1855. Vuosina 1856–1857 hän osallistui linjalaivojen *Lefort* ja *Viborg* purjehduksiin Välimerellä, missä hän myös palveli vuonna 1857 fregateilla *Kastor* ja *Polkán*. Gripenberg ylennettiin midshipsmaniksi 1857, ja hän palveli klipperi *Razbojnikin* maailmanympäripurjehduksella 1858–1863. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1863 ja määrättiin 6. meriekipaasiin, mistä hänet 1864 siirrettiin 11. meriekipaasiin. Vuosina 1864–1865 hän palveli höyryfregatti *Vladimirilla* ja vahtipäällikkönä monitori *Bronenosetsilla*.

Toukokuussa 1865 Gripenberg siirrettiin Siperian laivastoon, missä hän palveli 1866–1867 tykkivene *Moržilla* ja kuunari *Vostokin* päällikkönä Nikolajevskissa. Hän risteili 1868–1871 Moržin päällikkönä Venäjän Tyynenmeren satamien välillä. Maaliskuussa 1872 hänet nimitettiin höyrylaiva *Amerikan* päälliköksi ja ylennettiin huhtikuussa kapteeniluutnantiksi. Seuraavana vuonna hänet määrättiin Venäjän Tyynenmeren satamien päällikön esikuntapäälliköksi ja siirrettiin 1878 Itämeren laivastoon fregatti Sevastopolin vanhimmaksi upseeriksi. Vuosina 1878–1879 Gripenberg toimi risteilijä *Europan* päällikkönä matkalla Euroopasta Yhdysvaltojen itärannikolle. Vuosina 1880–1881 hän purjehti Singaporeen, Nagasakiin, Vladivostokiin ja takaisin Kronstadtiin. Hän yleni 2. luokan kapteeniksi 1882 ja johti 1883 risteilijä Europan purjehduksia Itämerellä.

Maaliskuussa 1885 Gripenberg tuli yhdeksän torpedovenedivisioonaa käsittäneen laivasto-osaston komentajaksi Suomenlahden saaristomerelle. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1886 ja nimitettiin panssarifregatti *Admiral Greighin* päälliköksi 1887. Marraskuussa 1889 Gripenberg määrättiin 5. meriekipaasin komentajaksi, mutta hän jatkoi panssarifregatti Admiral Greighin päällikkönä. Lokakuussa 1891 hänet siirrettiin 13. meriekipaasin komentajaksi. Hän sai eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta kontra-amiraalina tammikuussa 1892.

## Lähteet
Ballë për ballë

**Ballë për ballë** (”Kasvokkain”) on vuonna 1979 valmistunut albanialainen elokuva. Ismail Kadaren käsikirjoittaman poliittisen draaman ovat ohjanneet Kujtim Çashku ja Piro Milkani.

## Juoni
Elokuvan aiheena on Albanian ja Neuvostoliiton välirikko vuonna 1961. Neuvostoliitto ryhtyy evakuoimaan sukellusveneitään Pashalimanin laivastotukikohdasta ja albanialaiset pyrkivät estämään sen.

## Näyttelijät

## Tuotanto, teemat ja vastaanotto
*Ballë për ballë* perustuu Ismail Kadaren romaaniin *Dimri i madh* (”Suuri talvi”), jonka aiheena on Enver Hoxhan johtaman Albanian ja Nikita Hruštšovin Neuvostoliiton välirikko 1960-luvun vaihteessa. Aihe oli ajankohtainen, koska myös Albanian ja Kiinan välit olivat katkenneet 1970-luvun lopussa. Elokuva oli yksi siihen mennessä suurimmista albanialaisista tuotannoista.

Elokuvan keskiössä on venäläisen laivastonkomentajan Železnjovin ja albanialaisen Mujo Bermeman konflikti. Sulejman Pitarkan esittämä Železnjov on Hruštšovin tapaan epävakaa ja impulsiivinen, kun taas Hoxhaa muistuttava Bermema on rohkea, viisas ja aina tilanteen tasalla. Bujar Lakon näyttelemästä Bermemasta muodostuu samalla Hoxhan tavoin yksinäinen sankarihahmo.

*Ballë për ballë* voitti ensimmäisen palkinnon neljännellä albanialaisen elokuvan festivaalilla. Sulejman Pitarka ja Bujar Lako saivat festivaalilla parhaiden näyttelijöiden palkinnot.

Elokuvan pahoin kärsinyt negatiivi oli tarkoitus restauroida 2010-luvun lopulla, mutta hanke peruuntui sen rahoittajan kuoltua.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
José Martín muistomerkki

**José Martín muistomerkki** on Havannassa sijaitseva Kuuban kansallissankarin José Martín kunniaksi pystytetty muistomerkki Vallankumouksen aukion () laidalla. Se on korkeudeltaan 109-metrinen eli maailman korkein kirjailijalle omistettu monumentti. Torni, jonka juurella Martín patsas sijaitsee, on viisisakaraisen tähden muotoinen ja päällystetty kuubalaisella, Isla de la Juventudin saarelta peräisin olevalla marmorilla. Patsas on kuvanveistäjä Juan José Sicren tekemä.

Muistomerkin rakennustyöt aloitettiin Martín syntymän satavuotisjuhlavuonna 1953, mutta projektin suunnittelu oli aloitettu jo ennen Fulgencio Batistan vuonna 1952 tekemää vallankaappausta. Muistomerkin ja aukion tieltä purettiin La Pelusan slummialue, jonka asukkaat vaativat korvausta valtiolta nuoren asianajajan Fidel Castron avustamina. Rakennustyöt valmistuivat vuonna 1958 Batistan diktatuurin viimeisinä päivinä.

José Martín muistomerkin ylimmässä kerroksessa on näköalatasanne, jonne pääsee hissillä. Pohjakerroksessa on esillä muun muassa José Martín kirjeitä, kirjoituksia sekä muistoesineitä hänen elämänsä varrelta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nikolai Jaenisch

**Nikolai Jaenisch** (? – 1903) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Nikolai Jaenischin syntymäaikaa, vanhempia ja puolisoa ei tiedetä, mutta hänellä oli Nikolai-niminen poika, josta tuli merivoimien luutnantti. Nikolai Jaenisch tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1864, ylennettiin gardemariniksi 1868 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1870. Hän palveli 1869–1870 amiraali Butakovin lippulaiva Petropavlovskilla, merikadettikoulun jälkeen hänet määrättiin palvelukseen Kronstadtiin, mistä hänet siirrettiin 1872 Kaspianmeren laivastoon.  Jaenisch ylennettiin luutnantiksi vuonna 1873 ja määrättiin tarkastajaksi ja vahtipäälliköksi höyrylaiva Nasr-Eddin-Šahille. Hän suoritti Mihailin tykistöakatemian kurssin 1876–1878 Pietarissa, jatkaen vahtipäällikkönä Nasr-Eddin-Šahilla 1878–1881. 

Jaenisch ylennettiin kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1884 ja määrättiin höyrylaiva Krasnovodskin päälliköksi lokakuussa. 2. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin 1885 ja komennettiin 1886 kuunari Lotsmanin päälliköksi Itämeren laivastoon. Hän palveli tammikuusta 1887 lähtien panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhempana upseerina, marraskuussa 1888 hänet siirrettiin panssaripatteri Pervenetsin vanhemmaksi upseeriksi ja helmikuussa 1890 takaisin Kaspianmeren laivastoon risteilijä Azijan vanhemmaksi upseeriksi. 

Tykkivene Burunin päällikkö Jaenischista tuli 1890, monitori Streletsin päällikkö 1891 ja tykkivene Korejetsin päällikkö 1893. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1894, jolloin hän sai myös   siirron Itämeren laivastoon toimien siellä elokuusta 1895 lähtien 1. meriekipaasin tykkiveneiden päällikkönä. 1897 hänet määrättiin eskaaderipanssarilaiva Navarinin päälliköksi matkalle Välimerelle ja Kaukoitään, missä hän 1898 johti Port Arthurin ja Talienvanin linnoitusten miehitystä kiinalaisia vastaan. Joulukuussa 1899 Jaenisch määrättiin 14. meriekipaasin päälliköksi Kronstadtiin ja samalla 1. luokan risteilijä Avroran komentajaksi. Vuoden päästä hän sai siirron Mustanmeren laivaston ja satamien komentajan esikuntapäälliköksi. Jaenisch ylennettiin kontra-amiraaliksi 1901, syyskuussa 1902 hän  sai eron esikuntapäällikön tehtävästä ja Venäjän laivaston upseeriluetteloista hänet poistettiin toukokuussa 1903, hänen kuoltuaan.

## Lähteet
Carl Kuhlström

**Carl Kuhlström** (1829 Viipuri – 28. tammikuuta 1907 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Kuhlströmin vanhemmat olivat pankkikomissaari, hovineuvos Lars Fredrik Kuhlström ja Anna Natalia Motti. Kenraaliluutnantti Sergei Kuhlström oli heidän poikansa, tykistönkenraali Lorentz Teodor Konstantin Kuhlström oli Carl Kuhlströmin veli. 

Carl Kuhlström tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1842, yleni gardemariniksi 1848 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1850, jolloin hänet myös siirrettiin kadettikoulun upseeriluokalle. Kuhlström osallistui 1851–1852 Itämeren ja Pohjanmeren purjehduksiin fregatti Konstantinilla ja priki Polinurilla. Hänet ylennettiin luutnantiksi elokuussa 1852. Krimin sodan aikana vuonna 1855 Kuhlström puolusti soutulaivastossa Viipuria englantilais-ranskalaista laivasto-osastoa vastaan ja toimi sodan lopulla 1856 potkuritykkivene Pištšalin päällikkönä Itämerellä. Vuonna 1858 hänet siirrettiin palvelukseen Pietarin merikadettikouluun, seuraavana vuonna hän toimi potkuriveneiden Molnija, Rosá ja Šalun päällikkönä. Vuosina 1861–1862 Kuhlström purjehti merikadettien mukana linjalaiva Volalla ja korvetti Bajanilla Itämerellä, kapteeniluutnantiksi hän yleni tammikuussa 1863.

Vuosina 1864–1866 Kuhlström toimi potkurivene Priboin päällikkönä, vuonna 1867 hän sai siirron merikadettikoulun 4. komppanian päälliköksi. Hän toimi 1867–1868 korvetti Bajanin päällikkönä, loppuvuonna 1868 hänet nimitettiin merikadettikoulun 2. komppanian päälliköksi. Kuhlström yleni 2. luokan kapteeniksi tammikuussa 1871. Joulukuussa samana vuonna hänet määrättiin merikadettikoulun luokantarkastajaksi ja lokakuussa 1872 hänestä tuli Venäjän laivaston akateemisten kurssien jäsen. Kuhlström palveli 1872–1876 höyryfregatti Peresvetin ja korvetti Varjagin lippu-upseerina ja toimi samalla merikadettikoulun johtajan apulaisena. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1875 ja nimitettiin 1877 Venäjän meriakatemian konferenssin jäseneksi. Eron merikadettikoulun johtajan apulaisen tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta Kuhlström sai kontra-amiraalina tammikuussa 1887.

## Lähteet
Sompanen

**Sompanen** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* Sompanen, lampi Jyväskylässä
* Sompanen, järvi Kouvolassa
* sompanen (*Enerthenema papillatum*), sienilaji
* Vähä-Sompanen, umpeen kasvanut lampi Kouvolassa.
Napuen taistelun muistomerkki

**Napuen taistelun muistomerkki** on suomalaisen arkkitehti ja kuvataiteilija Matti Visannin (joka tuolloin käytti vielä sukunimeä Björklund) suunnittelema Napuen taistelun muistoksi tehty monumentaaliteos Isonkyrön Napuen kylässä. Muistomerkki on paljastettu 10. heinäkuuta 1920. 

## Muistomerkki
Muistomerkin ja sen ympäristön suunnittelu alkoi vuonna 1917. Matti Visannin suunnitelma edustaa hänen suosimaansa monumentaalisuutta ja symmetriaa. Maantieltä muistomerkille nouseva kivipylväin ja ketjuin reunustettu pitkä käytävä ja kiviportaat sen päässä luovat perspektiivin, joka korostaa muistomerkin jyhkeyttä. 

Teoksen keskiö on kallio, joka oli toiminut taistelun muistopaikkana jo aikaisemmin. Visannin suunnittelemassa muistomerkissä kallion eteen on rakennettu lohkokivimuurin tukema hiekkapintainen pengerrys sinne johtavine portaineen. Kallioon on kiinnitetty Suomen vaakunaleijona. Kivimuuriin on upotettu kaksi kivistä tekstilaattaa.

Vasemmanpuoleiseen laattaan on hakattu Sakari Topeliuksen sanat:

Oikeanpuoleisessa laatassa on Kyösti Wilkunan sanat:

Muistomerkin paljastustilaisuudessa heinäkuussa 1920 esitettiin ensi kerran kuoroversiona Heikki Klemetin isänmaallinen laulu ”Oi kallis Suomenmaa”, jota tilaisuudessa väitettiin isonvihan ajalta peräisin olevaksi lauluksi.

### Napuen taistelu
Napuen taistelu oli suuren Pohjan sodan viimeiseksi jäänyt iso kenttätaistelu, joka käytiin 19. helmikuuta 1714 Napuen ja sen naapurikylien alueilla. Ruotsalaisjoukot olivat joutuneet perääntymään 17. lokakuuta 1713 käydyssä Kostianvirran taistelussa. Venäläiset olivat etenemässä kohti Pohjanmaata, ja kenraali Armfelt päätti kohdata vihollisen Isossakyrössä. Venäläisjoukkojen vahvuus oli suomalaisiin verrattuna noin kaksinkertainen. Napuen taistelusta tuli sodan verisin, Armfeltin joukoista kaatui noin 3&nbsp;000 miestä ja 500 joutui vangiksi.

#### Taistelun muut muistomerkit
Myös Vähänkyrön kirkkomaalla on Napuen taistelun muistomerkki; se on paljastettu vuonna 1979. Laihian Napuen puistossa on taistelussa kaatuneiden muistomerkki, joka on paljastettu vuonna 1925. Napuen taistelussa kaatuneiden joukkohaudalle Isonkyrön vanhan kirkon hautausmaalle on paljastettu muistokivi vuonna 1984. Ylistaron sankarihautausmaalla on taistelun ylistarolaisten uhrien muistolaatta, joka paljastettiin vuonna 2015.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Crystal Rollers

**Crystal Rollers** (CR) oli vuonna 1973 perustettu turkulainen keilailuseura. Seura perustettiin vuonna 1973 Turussa, ja sen toiminta hiipui 2000-luvun loppuvuosina. Seuran purkamiskokous pidettiin 18. kesäkuuta 2010.

Seura saavutti mainetta ja kunniaa vuosien varrella niin juniorien, nuorten, avoimen sarjan, seniorien kuin veteraanienkin kisoissa. Nykyään CR:n aloittamaa perintöä Turun seudulla jatkaa TPS Keilaajat ry.

## Toiminta

Seuralla oli toimintaa paikallisissa sarjoissa, henkilökohtaisissa kilpailuissa ja valtakunnallisissa sarjapeleissä ja turnauksissa. Seuran kotihallina toimivat Kupittaan keilahalli ja Aninkaisten keilahalli. Seura kuului Turun Keilailuliittoon (TKL) ja Suomen keilailuliittoon (SKL). Vuonna 2005 Suomen Keilailuliitto hyväksyi Crystal Rollersin miesten ykkössarjapaikan siirron Turun Weikoille (TuWe), jolloin Weikkoihin siirtyi 13 keilaajaa joista viisi mestaruusluokassa. Weikkojen sarjapaikka siirtyi 2010-luvulla TPS keilaajat ry:lle.

Seura myös järjesti kansallisen tason henkilökohtaisia kilpailuja sekä joukkueturnauksia Kupittaan ja Aninkaisten keilahallissa.

Nykyäänkin aktiivisilla keilaajilla on useilla CR-taustaa. Tunnetuimpia lienevät Turun keilailuliiton toiminnanjohtaja Kai Hildén, TPS:n liigajoukkueen Jarno Marjakangas ja RäMeen Henry Laine.

## Saavutukset
CR pelasi useaan otteeseen keilailun ylimmällä sarjatasolla. 1980 keilailun SM-sarja huipentui Crystal Rollersin kultamitaliin.

### SM-kilpailujen mitalit

### Muita saavutuksia

#### 1984-1985
Tornados-turnamentin voitto.

#### 1992-1993
CR:n Toni Laine keilasi silloisen 6 sarjan Suomen ennätyksen 1580 (sarjakeskiarvo 263,3)  Kupittaalla 20.12.1992.

#### 1994-1995
Miesten ykkössarja: voitto.

### Täydelliset sarjat:

## Tunnustukset
CR ja sen jäsenet saivat useita tunnustuksia aktiivisesta ja pitkäaikaisesta toiminnasta keilailun hyväksi. TKL:n viirin CR sai 30-vuotisen taipaleen juhlinnan yhteydessä 20.04.2002. Seuran jäsen ja pitkäaikainen puheenjohtaja Tero Nordblom sai SKL:n kultaisen ansiomerkin nro. 141 kaudella 1996-97.

## Lähteet