open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Natalie Coughlin

**Natalie Anne Coughlin** (s. 23. elokuuta 1982) on yhdysvaltalainen uimari, kolminkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. 

Kaliforniassa syntynyt Coughlin opiskeli Carondelet High Schoolissa, Diablo Valley Collegessa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, josta hän valmistui vuonna 2005. Hän voitti kaksi kulta-, kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän voitti yhden kultamitalin, kaksi hopeaa ja kolme pronssimitalia. Hän on eniten mitaleita yksittäisissä olympiakisoissa voittanut yhdysvaltalaisnainen. Lontoosta 2012 hän sai yhden pronssin.

Coughlin on olympiamenestyksensä ohella voittanut lukuisia mitaleja uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2001, 2003, 2005, 2007, 2011 sekä uinnin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 ja 2014.

Coughlin alitti ensimmäisenä naisena minuutin aikarajan (59,58) 100 metrin selkäuinnissa ja ensimmäisenä yhdysvaltalaisnaisena pitkällä radalla 54 sekuntia 100 metrin vapaauinnissa (53,99). Coughlin oli ensimmäinen uimari sitten vuoden 1978, joka voitti viisi Yhdysvaltain mestaruutta samoissa kisoissa (2002).

Coughlin ui Melbournen pitkän radan MM-kisoissa 100 metrin maailmanennätyksen 59,44. Lokakuussa 2007 hän ui myös lyhyen radan ME:n Singaporessa (56,51). Marraskuussa 2001 Coughlin ui lyhyellä radalla New Yorkissa 200 metrin selkäuinnin maailmanennätyksen 2.03,62. Hän oli myös uimassa 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestin maailmanennätystä 7.50,09 Melbournen MM-kisoissa 2007.

Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Coughlin voitti kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestissä.

## Lähteet
*Profiili swimrankings.net-sivustolla 
### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset kotisivut 
* Coughlin Yhdysvaltain olympiakomitean tietokannassa
Jessicah Schipper

**Jessicah Schipper** (s. 19. marraskuuta 1986 Brisbane) on australialainen uimari. 

Schipper voitti pronssimitalin uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Barcelonassa vuonna 2003. Vuonna 2005 hän voitti jo kaksi kultamitalia sekä yhden hopeamitalin ja vuonna 2007 tuli jälleen sama palkintopotti.

Schipper voitti kultamitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Kansainyhteisön kisoissa hänet palkittiin vuonna 2006 Melbournessa kolmella kulta- ja yhdellä hopeamitalilla.

Pekingissä 2008 Schipper voitti kaksi pronssia henkilökohtaisilta perhosuintimatkoilta. Hän sijoittui kolmanneksi sekä 100 että 200 metrin perhosuinnissa. Kultaa Schipper voitti 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintimatkalta, jossa ui perhososuuden. Australian muut viestinviejät olivat Emily Seebohm, Leisel Jones ja Lisbeth Trickett.

Rooman MM-kilpailuissa kesällä 2009 Schipper voitti toisen MM-kultansa 200 metrin perhosuinnista ja rikkoi samalla Liu Zigen Pekingissä tekemän ME-ajan 2.04,18 lähes 0,8 sekunnilla. Lisäksi Schipper voitti kilpailuista kaksi hopeaa, 100 metrin perhosuinnista ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestistä. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa. Schipperillä on ollut naisten 200 metrin perhosuinnin pitkien ratojen maailmanennätys hallussaan aikaisemmin elokuusta 2006 elokuuhun 2008. 

Schipper sai tammikuussa 2005 Australian ritarikunnan mitalin.

## Lähteet
Anna Žīgure

**Anna Žīgure** (s. 1948 Riika) on latvialainen diplomaatti, kirjailija ja kääntäjä. Zigure on valmistunut Tarton yliopistosta ja kääntänyt latviaksi kirjoja suomen, viron ja unkarin kielistä. Häneltä on julkaistu Latviassa, Virossa ja Suomessa elämäkerta- ja historiateoksia. Žīgure on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kunniajäsen. Hän on ollut *[[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehden]]* ja *[[Keskisuomalainen|Keskisuomalaisen]]* kolumnisti. Žīgure oli itsenäisen Latvian ensimmäinen suurlähettiläs Suomessa vuosina 1992–1998, kautensa lopulla Helsingin diplomaattikunnan vanhin. Žīgure asuu Jūrmalassa miehensä Jukka Rislakin kanssa. Hän kuului Jūrmalan puolustusjärjestön (JAB) perustajiin ja oli vuosien ajan järjestön hallituksen jäsen.

## Teoksia
* *ES stāstu par Latviju*, 2000 ja 2008
* *Marseline*, 2006
* *Viņi ceļā*, 2009
* *Viņi svešos pagalmos*, 2012

### Suomennetut teokset
* *Kuitenkin niin lähellä*, 1997
* *Latvian maa ja taivas*, 2000
* *Graniittisen maan jalo kansa*, 2017 
;Novelli
* Me olemme Latviasta, teoksessa *Koti-ikävä ja muita latvialaisia novelleja*. venäjänkielisestä käännöksestä suom. ja toim. Ulla-Liisa Heino.  Weilin + Göös 1985
Keltatuppinokka

**Keltatuppinokka**, aikaisemmalta nimeltään **valkotuppinokka** (*Chionis alba*, syn. *C. albus*) on Etelämantereen tuntumassa elävä rantalintu.

## Ulkonäkö ja koko
Linnun pituus on noin 40 senttiä ja siipien kärkiväli 80 cm. Höyhenpuku on valkoinen, naama paljas ja vaaleanpunainen. Vaalean nokan kärki on musta. Siivet ovat lyhyet. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Muistuttaa suuresti sukulaistaan mustatuppinokkaa.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Laji elää Etelämantereella ja sen pohjois- ja luoteispuolella olevilla saarilla, Tulimaan ja Falklandsaarten rajaamalla alueella. Maailman populaatio on kooltaan noin 20&nbsp;000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen. Keltatuppinokan elinympäristöä ovat lintusaaret ja mantereen lintuyhdyskunnat. Laji on riippuvainen pingviiniyhdyskunnista.

## Lisääntyminen
Keltatuppinokka pesii tavallisesti pingviiniyhdyskunnissa. Pesä on yleensä kallion- tai maankolossa. Munat muistuttavat kurmitsojen munia pohjavärin ollessa likaisen vaalea tummin täplin. Muninta alkaa joulukuun alussa ja päättyy tammikuun alkupuolella. Munia on tavallisesti 2, usein 1 tai 3 mutta harvoin 4. Munimisväli voi olla useita päiviä. Emot lämmittävät munia ensimmäisestä munasta alkaen mutta varsinainen haudonta alkaa vasta pesyeen ollessa täysilukuinen. Haudonta-aika on 28–32 päivää. Naaras yleensä hoitaa pääosan hautomisesta mutta jotkut koiraat hautovat myös taajaan. Poikaset kuoriutuvat 3–4 päivän sisällä. Molemmat emot vuorollaan lämmittävät poikasia 10-18 päivän ikäisiksi, sen jälkeen harvemmin. Emot ruokkivat poikasia pääasiassa krilleillä, joita ne varastavat pingviineiltä. Poikaset oppivat lentämään 50–60 päivän ikäisinä.

## Ravinto
Keltatuppinokka on kaikkiruokainen. Se elää syömällä raatoja, linnunpoikasia ja -munia, eläinten ulosteita sekä varastamalla ruokaa muilta linnuilta, eritoten pingviineiltä.

## Lähteet
Götiitti

**Götiitti** tai **goethiitti**, FeO(OH), on rautahydroksimineraali ja sitä syntyy vain veden läheisyydessä. Kemiallisesti se on rauta(III)oksidihydroksidin α-muotoa α-Fe3+O(OH). Mineraalin nimesi Johann Georg Lenz vuonna 1806 saksalaisen runoilijan ja filosofin Johann Wolfgang von Goethen mukaan.

Kiderakenteeltaan götiitti on rombinen. Götiitillä on monia esiintymismuotoja eli se esiintyy prismamaisina kiteitä, ohuina levyinä, onteloissa neulamaisina tai kuitumaisina prismoina, kuitukimpuista muodostuvina tai multamaisina massoina. Väriltään götiitti on kellertävä, punertava tai ruskeanmusta. Viiru on punertavan- tai ruskehtavankeltainen ja kiilto on kiteissä metallikiilto ja ohuissa kuiduissa silkkikiilto, mutta multamaiset muunnokset ovat kiillottomia. Ohuet kuidut ovat myös läpikuultavia. Götiitin kovuus on 5–5,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 3,3–4,3&nbsp;g/cm³ riippuen esiintymisasusta. Kidejärjestelmä on ortorombinen.

Götiittiä esiintyy hapetussedimenteissä, kuten esimerkiksi limoniitissa. Sitä voi myös syntyä rautarikkaista mineraaleista muuttumisen tuloksena. Rautapitoiset kivimineraalit, sulfidit tai karbonaatit voivat olla lähtöaineksina.

## Galleria

Goethite-242608.jpg|Irisoiva götiitti, Filón Surin kaivos, Tharsis, Huelva, Espanja
Goethite3.jpg|Götiittinäyte Minas Geraisista Braziliasta.
Goethite-Calcite-Feldspar-Group-215498.jpg|Epätavallinen näyte, jossa götiitti sekoittunut kalsiitin kanssa. Erongovuori, Usakos ja Omaruru piirikunnat, Erongon alue, Namibia.
PyOx.JPG|Götiittia päällystämässä tai korvaamassa ruostuneita pyriittikuutioita
Goethite-162473.jpg|Tarkkarajaisesti kiteytynyt näyte götiitista Lake George, Parkin piirikunta, Colorado, Yhdysvallat.
Harvard Museum of Natural History. Goethite. Negaunee, Marquette Co., MI (DerHexer) 2012-07-20.jpg|Götiittia, alkuperä Negaunee, Marquetten piirikunta, Michigan, Yhdysvallat.


## Lähteet
* Götiitti 
* Kiviopas 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* http://www.webmineral.com/data/Goethite.shtml
Oussama Mellouli

**Oussama Mellouli** (; s. 16. helmikuuta 1984 La Marsa, Tunis) on tunisialainen uimari ja olympiavoittaja.

## Ura
Melloulista tuli Pekingissä 2008 ensimmäinen tunisialainen uinnin olympiavoittaja. Kulta oli vasta maan toinen olympialaisten historiassa. Ensimmäisen oli voittanut Mohammed Gammoudi miesten 5&nbsp;000 metrin juoksussa Méxicossa 1968. Mellouli voitti Pekingissä 1&nbsp;500 metrin vapaauinnin jättäen toiseksi Australian Grant Hackettin, joka haki kolmatta perättäistä kultaansa matkalta. Lontoossa 2012 Mellouli voitti toisen olympiakultansa, tällä kertaa 10 kilometrin avovesiuinnissa. Melloulista tuli näin kaikkien aikojen ensimmäinen uimari, joka on voittanut olympiakultaa sekä altaassa että avovesiuinnissa. Hänestä tuli myös ensimmäinen uimari, joka saavuttaa samoissa olympialaisissa mitalin sekä uinnissa että avovesiuinnissa, sillä hän voitti Lontoossa myös pronssia 1&nbsp;500 metrin vapaauinnissa.

Mellouli saavutti yhden pronssimitalin uinnin maailmanmestaruuskilpailussa 2003 ja kaksi pronssimitalia 2005. Lyhyen radan MM-kilpailuissa 2004 hän voitti 400 metrin sekauinnin ja sijoittui pronssille 200 metrin sekauinnissa. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa hän voitti alun perin kultaa 800 metrin vapaauinnissa ja hopeaa 400 metrin vapaauinnissa. Hän kuitenkin menetti mitalinsa jälkeenpäin kun selvisi hänen antaneen positiivisen dopingnäytteen jo marraskuussa 2006. Hän sai 18 kuukauden kilpailukiellon, joka merkittiin alkaneeksi 30. marraskuuta 2006.

Rooman MM-kilpailuissa 2009 Mellouli voitti 1&nbsp;500&nbsp;metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden ajalla 14.37,28. Lisäksi hän sai hopeaa 400 ja 800 metrin vapaauinnissa. Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 hän sai kultaa 1&nbsp;500 metrin vapaauinnissa ajalla 14.24,16, hopeaa 400 metrin sekauinnissa sekä pronssia 200 ja 400 metrin vapaauinnissa. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Mellouli voitti kultaa 5 kilometrin avovesiuinnissa ja saavutti pronssia 10 kilometrillä. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa 1&nbsp;500&nbsp;metrin vapaauinnissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Oussama Mellouli Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
*
Mustatuppinokka

**Mustatuppinokka**, aikaisemmalta nimeltään **pikkutuppinokka** (*Chionis minor*) on Etelämantereen tuntumassa elävä rantalintu.

## Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 38–41 senttiä, siipien kärkiväli 74–79 senttiä. Koiras painaa 530–610 grammaa ja naaras 460–530 grammaa. Muistuttaa sukulaistaan keltatuppinokkaa mutta tästä poiketen sen nokka ja heltta ovat mustat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

## Esiintyminen
Laji elää Intian valtameren eteläisillä saarilla lähellä Etelämannerta: Etelä-Afrikalle kuuluvalla Prince Edward Islandilla, Ranskan territoriolla Crozetsaarilla ja Kerguelenilla sekä Australian territoriolla Heard Islandilla. Heard Islandin mustatuppinokat muodostavat oman kotoperäisen alalajinsa  *C. m. nasicornis*. Maailman populaatio on kooltaan 13&nbsp;000–20&nbsp;000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Mustatuppinokan elinympäristöä ovat lintu- ja hyljeyhdyskunnat saarten rannoilla. Myös ihmisasutuksen tuntumassa.

## Lisääntyminen
Mustatuppinokka pesii lintu- ja hyljeyhdyskunnissa. Pesä on kallion- tai maankolossa tai lohkareen alla. Kermanvärisiä ja ruskeatäpläisiä munia on tavallisesti 2 tai 3. Haudonta kestää noin 30 päivää. Poikaset lentävät 7–8 viikon ikäisinä. Mustatuppinokka saavuttaa sukukypsyyden 3–5-vuotiaana.

## Ravinto
Mustatuppinokka on kaikkiruokainen. Se syö muun muassa leviä, kaloja, raatoja, jätteitä, linnunmunia- ja poikasia, eläinten ulosteita ja muita jätöksiä, pikkujyrsijöitä, selkärangattomia, hylkeen maitoa, verta ja varastaa ruokaa muilta linnuilta.

## Lähteet
Rock in Rio (albumi)

**Rock In Rio** on Iron Maidenin vuonna 2002 julkaisema livealbumi. Se äänitettiin vuonna 2001 Rock in Rio -festivaaleilla Brasiliassa 250&nbsp;000 hengen yleisön kanssa. Konsertista taltioitiin myös live-DVD.

## Kappaleet

### CD 1
# Intro: Arthur's Farewell (elokuvasta *[[Lancelot – ensimmäinen ritari]]*, 1995)
#  (albumilta *[[Brave New World]]*, 2000)
#  (albumilta *Brave New World*, 2000)
#  (albumilta *Brave New World*, 2000)
#  (albumilta  Killers,1981)
#  (albumilta *Powerslave*, 1984)
#  (albumilta *Brave New World*, 2000)
#  (albumilta *[[The X Factor]]*, 1995)
#  (albumilta *Brave New World*, 2000)
#  (albumilta *[[Piece of Mind]]*, 1983)

### CD 2
#  (albumilta *Brave New World*, 2000)
#  (albumilta *[[Virtual XI]]*, 1998)
#  (albumilta *[[Seventh Son of a Seventh Son]]*, 1988)
#  (albumilta *[[Fear of the Dark (albumi)|Fear of the dark]]*, 1992)
#  (albumilta *[[Iron Maiden (albumi)|Iron Maiden]]*, 1980)
#  (albumilta *[[The Number of the Beast (albumi)|The Number of the Beast]]*, 1982)
#  (albumilta *The Number of the Beast*, 1982)
#  (albumilta *Iron Maiden*, 1980)
#  (albumilta *The Number of the Beast*, 1982)

## Kokoonpano
* Bruce Dickinson – laulu
* Dave Murray – kitara
* Janick Gers – kitara
* Adrian Smith – kitara, taustalaulu
* Steve Harris – basso, taustalaulu
* Nicko McBrain – rummut

+

* Michael Kenney – kosketinsoittimet

## Arvostelut
* AllMusic: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Haavemaa

__NOTOC__
**20 suosikkia – Haavemaa** on Tauski Peltosen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 23. kesäkuuta 1997. Levy on osa *[[20 suosikkia]]* -kokoelmalevysarjaa.

## Kappaleet
#  (alkup. Liberta)
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#  (alkup. Sweet, Sweet Music)
# 
#  (alkup. Give a Little Love)
# 
#  (alkup. Elle Imagine)
#  (alkup. Hand in Hand)
# 
# 
# 
# 
#  (alkup. Silhouettes)
#  (alkup. Take Good Care of My Baby)
#  (alkup. Oasis)

## Lähteet
Saksan Grand Prix 1984

**Saksan Prix 1984** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. elokuuta 1984 Hockenheimringilla Saksassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden neljäs.

## Aika-ajo

Alain Prost otti paalupaikan ajalla 1.47,012, joka merkitsi keskinopeutta 228,658 km/h. Seuraavina olivat Elio de Angelis, Derek Warwick, Patrick Tambay ja Nelson Piquet.

Keijo Rosberg sai lähtöruudun 19. Aika-ajoa häiritsi sade, joka ei tuntunut loppuvan lainkaan. Rosberg harmitteli kiirehtineensä turhaan radalle vasta sateen jälkeen, sillä silloin siellä oli vain mahdoton tungos.

## Kilpailu

Muutama minuutti ennen starttia Alain Prostin auton bensiinipumppu rikkoutui ja hän joutui ottamaan ajokikseen vara-auton. Prost otti kilpailun alussa johtopaikan. Sitten Nelson Piquet pääsi ohitse ja johti kilpailua 23. kierrokselle asti, jolloin auton vaihdelaatikko rikkoutui. Prost nousi uudelleen kilpailun johtoon ja hän pystyi pitämään sijoituksensa maaliin saakka. Kilpailussa oli mukana 26 autoa, joista vain 10 selvisi maaliin.

Kilpailun jälkeen Prost kertoi, että hänellä oli Niki Laudan kanssa sopimus, että jos McLaren-tallilla olisi kaksoisjohto kymmenen kierrosta ennen maalia, niin johdossa oleva saa ottaa voiton. Kaikki eivät sopimuksen olemassaoloon uskoneet, sillä Prost ja Lauda eivät siihen saakka olleet olleet parhaimpia ystäviä.

## Tulokset

## Muuta

*Paalupaikka: Alain Prost – 1.47,012
*Nopein kierros: Alain Prost – 1.53,538 (kierroksella 31)
*Alain Prostin uran kymmenes kilpailun nopein kierros
*McLarenin 20:s paalupaikka

## Lähteet
Lars Saabye Christensen

**Lars Saabye Christensen** (s. 21. syyskuuta 1953 Oslo) on norjaksi kirjoittava norjalais-tanskalainen kirjailija, jonka julkaisuihin kuuluvat muiden muassa romaanit *Velipuoli* (2001) ja *Malli* (2007). 

Christensen on luonut laajan tuotannon, joka käsittää romaanien ohella novelleja, runoja, näytelmäkirjallisuutta ja lastenkirjallisuutta.

Christensen syntyi Oslossa ja kasvoi Norjassa. Hän on Tanskan kansalainen, mutta kirjoittaa norjaksi. Hänelle myönnettiin vuonna 2002 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto teoksesta *Velipuoli*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Christensenin teokset Finna-palvelussa
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2008

Vuoden **[[2008]] [[yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut|yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut]]** järjestettiin Valencian Palau Velódromo Luis Puig -areenalla Espanjassa 7.–9. maaliskuuta 2008. Kisoihin ilmoittautui 159 IAAF:n jäsenvaltiota, mikä oli sisäratojen maailmanmestaruuskilpailujen ennätys.

## Hakuprosessi
IAAF valitsi kisojen järjestäjäkaupungiksi Valencian 13. marraskuuta 2005 Moskovassa, Venäjällä pitämässään kokouksessa.

## Rahapalkinnot
IAAF jakoi lajien voittajille 40&nbsp;000 dollarin suuruisen rahapalkinnon. Toiseksi sijoittuneet saivat 20&nbsp;000, kolmanneksi 10&nbsp;000, neljänneksi 8&nbsp;000, viidenneksi 6&nbsp;000 ja kuudenneksi sijoittuneet 4&nbsp;000 dollaria. Viesteissä palkkiosumma jaettiin osallistujien kesken. Mahdollisesta maailmanennätyksestä oli luvattu 50&nbsp;000 dollarin palkinto.

## Mitalistit
### Miehet

### Naiset

## Mitalitaulukko

## Moniottelijat
IAAF kutsui sekä miesten seitsenotteluun että naisten viisiotteluun kahdeksan kilpailijaa, joista neljä valittiin edellisvuoden ulkoratojen maailmantilaston pohjalta ja neljä hallikauden tilaston perusteella. Jamaikan Maurice Smith oli kutsuttu kilpailuun, mutta joutui luopumaan 29. helmikuuta loukkaantumisen vuoksi. Hänen tilalleen valittiin sisäratojen maailmantilastossa yhdeksäntenä ollut Viron Andres Raja.

## Joukkueet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kilpailut kansainvälisen yleisurheiluliiton sivustolla 
* Kilpailut Espanjan kuninkaallisen yleisurheiluliiton sivustolla
Kobolttihohde

**Kobolttihohde** eli **koboltiitti** (kemialliselta nimeltään **kobolttiarseenisulfidi** CoAsS) on kobolttimalmimineraali. Kiderakenteeltaan kobolttihohde on kuutiollinen, mutta kiteet voivat esiintyä myös oktaedreinä tai pentagonidodekaedreina tai näiden yhdistelminä. Kobolttihohde on väriltään tinanvalkea, punertavan teräksen harmaa tai harmahtavan musta. Viiru on harmaa tai musta ja kiilto on metallinhohtoinen. Kobolttihohteen kovuus on 5,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 6,0–6,4 g/cm³.

Kobolttihohdetta esiintyy hydrotermisissä juonissa tai metamorfisissa kivissä. Kobolttihohde on myös tärkeä kobolttimalmimineraali. Se voi sisältää pieniä määriä rautaa.

## Lähteet
* Kobolttihohde 
* Kiviopas 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Mindat: Cobaltite 
* Webmineral: Cobaltite Mineral Data
Jos sulla on toinen

**20 suosikkia – Jos sulla on toinen** on Taikapeilin kokoelma-albumi vuodelta 2000. Levy on osa *[[20 suosikkia]]* -kokoelmalevysarjaa.

## Kappaleet
# 
# 
#  (alkup. All I Wanna Do)
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#  (alkup. It's Only You)
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Canon EF-S 18–55mm

**Canon EF-S 18–55mm** on Canonin valmistama zoom-objektiivi. Siinä on EF-S -kiinnitys, ja se sopii Canonin pienikennoisiin digitaalisiin järjestelmäkameroihin, kuten Canon EOS 350D:hen ja 400D:hen.

Objektiivista on kaksi eri versiota, joista toisessa on Canon USM -ultraäänimoottori, joka mahdollistaa käytännössä äänettömän ja perusversiota nopeamman tarkennuksen. Edullista perusversiota ei myydä erikseen, vaan se sisältyy useisiin Canonin järjestelmäkamerapakkauksiin ns. kit-objektiivina. Ultraäänimoottorittomasta objektiivista on julkaistu kaksi versiota, joista uudemmassa on korjattu aikaisemman version terävyysongelmia. 

Objektiivista on valmistettu myös kuvanvakaimellinen versio, jota on myyty Canon EOS 450D:n, Canon EOS 1000D:n ja Canon EOS 500D:n kanssa. Tässä versiossa terävyys on testien perusteella aiempaa parempi. 

Objektiivin edullinen hinta näkyy sekä objektiivin tuottamassa kuvanlaadussa, että rakenteen kestävyydessä. Objektiivi on linssejä lukuun ottamatta kokonaan muovista valmistettu. Monista Canonin objektiiveista poiketen EF-S 18–55mm valmistetaan Taiwanissa eikä Japanissa. Objektiiviilla otetuissa kuvissa esiintyy runsaasti väriaberraatiota ja laajakulmapäässä tynnyrivääristymän määrä on huomattava. Terävyys ei myöskään ole huippuluokkaa, mutta objektiivin ominaisuudet täyttävät silti yleensä aloittelevan kuvaajan tarpeet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*EF-S 18-55mm Canonin sivuilla
Canon EF 300mm

**Canon EF 300mm** voi tarkoittaa seuraavia Canonin objektiiveja:

* Canon EF 300mm f/2.8L USM
* Canon EF 300mm f/2.8L IS USM
* Canon EF 300mm f/2.8L IS II USM
* Canon EF 300mm f/4L USM
* Canon EF 300mm f/4L IS USM
John Amaechi

**John Ekwugha Amaechi** (s. 26. marraskuuta 1970 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on brittiläinen koripalloilija. 

Amaechi varttui Britanniassa Stockportissa Suur-Manchesterin alueella. Hänen isänsä oli nigerialainen igbo ja äitinsä englantilainen. Hän kasvoi 2,08 metrin mittaiseksi.

Amaechin NBA-ura alkoi, kun hän pääsi vuonna 1995 Cleveland Cavaliersiin. Hän pelasi jonkin aikaa Euroopassa ennen kuin palasi Yhdysvaltoihin ja pääsi Orlando Magiciin (1999–2001) ja Utah Jazziin (2001–2003). Hän kieltäytyi vuonna 2000 Los Angeles Lakersin sopimuksesta.

Amaechi kertoi kirjassaan *Man in the Middle* avoimesti homoudestaan helmikuussa 2007. Se otettiin yleisön ja koripalloilijatovereiden keskuudessa vastaan ristiriitaisin tuntein. Entinen NBA-tähti Tim Hardaway kertoi inhoavansa homoja, mutta myös hyväksyviä kommentteja esittivät muiden muassa Steven Hunter, Grant Hill, Shaquille O’Neal ja Shavlik Randolph. 

## Lähteet
Rock am Ring

**Rock am Ring** on Nürburgringin kilparadalla Saksassa kesäisin järjestettävä kolmipäiväinen metalli- ja rockmusiikkifestivaali, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985.

Nürnbergin EasyCredit-Stadionilla tai sen lähiseudulla järjestetään samaan aikaan rinnakkainen **Rock im Park** -festivaali. Vuonna 1993 se järjestettiin Itävallan Wienissä ja vuosina 1994–1996 Münchenissä käytöstä poistetulla München-Riemin lentoasemalla ja siitä vuotta myöhemmin Münchenin olympiastadionilla. 

Kolmen päivän tapahtumassa kaikki artistit esiintyvät Nürburgringillä ja Nürnbergissä. Rock am Ring ja Rock im Park ovat yhdessä suurin musiikkifestivaali Saksassa ja yksi suurimmista maailmassa. Yhteiskävijämäärä oli 150&nbsp;000 vuonna 2007.

## Aiheesta muualla

* Rock am Ringin sivusto
* Rock im Parkin sivusto
Itävallan Grand Prix 1984

**Itävallan Prix 1984** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. elokuuta 1984 Österreichringilla Itävallassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden neljäs.

## Aika-ajo

Tällä kaudella McLarenit, Lotukset, Renaultit ja toinen Brabham eli Nelson Piquet olivat muodostaneet seitsikon, joka oli aina kärjessä. Nelson Piquet kiersi 5942 metrin pituisen radan ennätysajassa 1.26,173, sillä irtosi kauden kuudes paalupaikka. Keskinopeudeksi muodostui 248,235 km/h. Alain Prost sai toisen lähtöruudun, vaikka hajotti kisa-autonsa moottorin heti aika-ajon ensimmäisellä kierroksella. Vara-autollaan hän ei pystynyt parempaan. Seuraavat sijat saivat Elio de Angelis, Niki Lauda ja Patrick Tambay.

Keijo Rosberg oli Williamsillaan yhdeksäs. Hän käytti molemmat rengaskerrat heti aika-ajon alussa, sillä jo 20 minuutin jälkeen radalla oli öljyä, eikä nopea kierros silloin enää olisi onnistunut. Öljyläikkiä radalla saivat aikaan turbomoottorit, jotka rikkoutuivat helposti 900 hevosvoimaan asti viritettyinä. Kauden aikana oli harjoituksissa ja kilpailuissa hajonnut jo noin 60 moottoria. Tässäkin aika-ajossa Andrea de Cesaris poksautti Ligierinsä moottorin. Hän jatkoi kuitenkin menoaan levittäen moottorista valuvan öljyn pitkin rataa. Öljyläikkään ajaneilla kuljettajilla ei juuri ollut mahdollisuuksia parantaa aikaansa.

## Kilpailu

Kauden 12. MM-osakilpailu ajettiin pilvipoutaisessa säässä 25 asteen lämmössä. Startissa Elio de Angelis jäi seisomaan paikoilleen muiden rynnistäessä liikkeelle. Prost sai parhaan lähdön ja Piquet oli hänen kannassaan. Keijo Rosberg pujotteli onnistuneesti eteenpäin ja oli ensimmäisen kierroksen puolivälissä jo viides. Maalilinjalla heiluivat kuitenkin punaiset liput ja startti ja ensimmäinen kierros mitätöitiin. Keskeyttämisen syynä oli de Angeliksen jääminen lähtöruutuun.

Puolen tunnin tauon jälkeen kilpailu aloitettiin alusta yhdellä kierroksella lyhennettynä. Piquet starttasi kärkipaikalle ja hänen peräänsä säntäsivät Prost, Tambay ja Warwick. Prost osui kuitenkin öljyläikkään ja hän ajoi ulos 28. kierroksella. Oli Laudan vuoro alkaa ahdistella Piquet'ä. Lauda ohitti sisäkaarteen kautta Piquet'n 40. kierroksella. Piquet alkoi jäädä kierros kierrokselta. Viimeisen kymmenen kierroksen ajan Laudan autosta puuttui nelosvaihde, mutta hän pystyi pitämään johtonsa, sillä Piquet'n auton renkaat olivat aivan lopussa.

## Tulokset

## Muuta

*Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.26,173
*Nopein kierros: Niki Lauda – 1.32,882 (kierroksella 23)
*Gerhard Bergerin ensimmäinen Grand Prix
*Niki Laudan 20:s kilpailun nopein kierros
*Formula 1-sarjan historian 400. osakilpailu

## Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

## Lähteet
Rauno Ruuhijärvi

**Rauno Vesa Ruuhijärvi** (4. syyskuuta 1930 Hankasalmi – 18. kesäkuuta 2022 Vantaa) oli suomalainen kasvitieteen apulaisprofessori ja luonnonsuojelija. Hän opetti Helsingin yliopistossa kasviekologiaa ja ympäristönsuojelua vuosina 1963–1994. Ruuhijärvi toimi Lammin biologisen aseman esimiehenä yli 30 vuoden ajan.

Ruuhijärvi valittiin Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajaksi vuonna 1978, ja hän jatkoi tehtävässä kahdentoista vuoden ajan. 

Ruuhijärvi osallistui useisiin valtion korkeakoulutuksen suunnittelu- ja opintouudistuskomiteoihin ja hänellä oli lukuisia tehtäviä tiede- ja muissa yhteisöissä. Hän on julkaissut yli 100 teosta Pohjois-Suomen soista, kasviekologiasta ja luonnonsuojelusta. Vuonna 1991 hän sai professorin arvonimen ja vuonna 1989 hänelle myönnettiin Joensuun yliopiston kunniatohtorin arvo. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Suomen Tiedeakatemian jäseneksi. Ruuhijärvi sai Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnon vuonna 1994 ja Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 2007.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
* Rauno Ruuhijärven muistokirjoitus ''Helsingin Sanomissa''
Rannalla (albumi)

**20 suosikkia – Rannalla** on Taiskan kokoelma-albumi vuodelta 2000. Levy on Taiskalta toinen ja viimeinen osa *[[20 suosikkia]]* -kokoelmalevysarjassa.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Ylitornion rautatieasema (Ruotsi)

**Ylitornion rautatieasema** (, ) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluneella puretulla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Ylitornion kunnan keskustaajamassa, Matarengissä, ja se toimi rataosan pääteasemana vuosina 1914–1984. Liikenteenhoidosta vastasi rataosan koko toiminta-ajan Statens Järnvägar, joka myös hoiti linja-autoliikennettä Ylitornion ja Pajalan välillä. SJ:llä oli jopa rautatieasema Pajalassa, vaikka sinne ei koskaan rakennettu rautatietä. Nykyisin Ylitornion asemarakennus on yksityisasuntona.
The Incredibles: Rise of the Underminer

**The Incredibles: Rise of the Underminer** on Heavy Iron Studiosin kehittämä ja THQ:n julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna  Nintendo GameCubelle, PlayStation 2:lle, Xbox:lle, Nintendo DS:lle, Game Boy Advancelle, Microsoft Windowsille ja Mac OS X:lle. Peli on jatkoa Walt Disney Picturesin *[[Ihmeperhe]]*-animaatiolle.

## Hahmot
Pelaaja voi valita hahmokseen Herra Ihmeen tai Hyytäjän.

## Aiheesta muualla
*
Lasiavain-palkinto

**Lasiavain-palkinto** () on vuosittain myönnettävä palkinto parhaalle pohjoismaiselle rikosromaanille. Palkinto on myönnetty vuodesta 1992 alkaen.

Aluksi palkintoon liittyi kielivaatimus, joten palkinnosta olivat kilpailemassa ainoastaan ruotsalaiset, norjalaiset ja tanskalaiset kirjat. Suomenkieliset dekkarit hyväksyttiin mukaan palkinnon piiriin vuonna 1997 ja islantilaiset vuonna 2000. Edelleen kirja hyväksytään Lasiavain-ehdokkaaksi vain, mikäli se on luettavissa – joko alkuperäisteoksena tai käännöksenä – ruotsiksi, norjaksi tai tanskaksi. Palkinto on saanut nimensä yhdysvaltalaisen Dashiell Hammettin *[[Lasiavain (romaani)|Lasiavain]]*-dekkariklassikon () mukaan. 

Lasiavain-palkinnon myöntää dekkarijärjestö Skandinaviska Kriminalsällskapet (SKS).

## Palkitut

Lähde (1992–2019)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Korsumäki, Leena Lasiavain-voitto kruunasi pohjoismaisen dekkariviikonlopun  Suomen Dekkariseura. Ruumiin kulttuuri -lehti 2/2007.
Mombasa (kokoelma-albumi)

__NOTOC__
**20 suosikkia – Mombasa** on Taiskan kokoelma-albumi vuodelta 1996. Levy on Taiskalta ensimmäinen osa *[[20 suosikkia]]* -kokoelmalevysarjassa.

## Kappaleet
#  (alkup. Ibo-lele)
#  (alkup. There’s a Kind of Hush (All Over the World))
#  (alkup. Take Me High)
# 
# 
# 
#  (alkup. Fairytale)
# 
# 
#  (alkup. Don’t Let Me Be Misunderstood)
# 
#  (alkup. The Long and Winding Road)
#  (alkup. Eté d’amour)
#  (alkup. Looking for Freedom)
# 
#  (alkup. Please Mister, Please)
#  (alkup. Fire and Ice)
# 
#  (alkup. Daytripper)
#  (alkup. Memory)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''20 suosikkia – Mombasa'' discogs.com-sivustolla
Rakkauden jälkeen (albumi)

**20 suosikkia – Rakkauden jälkeen** on vuonna 1997 julkaistu Carolan kokoelmalevy.

## Kappaleet
# Rakkauden jälkeen (3:34)
# Hava Nagilah (2:36)
# Maailmain (3:07)
# Nousee päivä (2:30)
# Jerusalem (3:35)
# Jostain vielä laulun kuulen (3:07)
# Herrojen kanssa pellon laidassa (3:01)
# Tyttöjen iskijä Mohair Sam (2:18)
# Rakastan - saavuthan (3:54)
# Mua tuudi hyväillen (4:35)
# Maria Maria (3:19)
# Agua de Beber (2:35)
# La la la (2:26)
# Sirkusprinsessa (2:31)
# Odotan yksin (2:45)
# Yksin (3:04)
# Tyttö vuorilta (3:37)
# Jos tuulelta siivet saisin (3:55)
# Sydämeen jäi soimaan blues (4:22)
# Loittonevat askeleet (3:13)

## Katso myös
* 20 suosikkia sarjan muut levyt
* Rakkauden jälkeen – Kaikki levytykset ja arkistojen aarteita 1963–1988 -kokoelmalevy
Nitrosoamiinit

**Nitrosoamiinit** ovat syöpää aiheuttavia typpiyhdisteitä, joita käytetään mm. joissakin tuholaismyrkyissä ja kosmetiikkatuotteissa. Niitä on tupakkatuotteissa, muun muassa savukkeissa sekä nuuskassa, erityisesti amerikkalaisessa nuuskassa, josta on Massachusettsin terveysviraston tutkimuksissa löytynyt jopa yli 40 -kertaisia nitrosoamiinipitoisuuksia ruotsalaiseen nuuskaan verrattuna.  Niitä  muodostuu myös joskus mahalaukussa nitriittien ja/tai nitraattien reagoidessa aminohappojen kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*National Toxicology Program, Department of Health and Human Services, Report on Carcinogens, Thirteenth Edition, N-Nitrosamines: 15 Listings (pdf)
Bonnie Bedelia

**Bonnie Bedelia Culkin** (s. 25. maaliskuuta 1948 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

## Varhainen elämä

Bedelia on näyttelijöiden Macaulay, Kieran ja Rory Culkinin täti.

## Ura

Bedelia oli ehdolla Golden Globen saajaksi vuonna 1984 ja kahden Emmy-palkinnon saajaksi vuosina 1994 ja 2000.

## Yksityiselämä

Bedelia meni naimisiin Michael McRaen kanssa vuonna 1995. Hänellä on kaksi poikaa.

## Filmografia

* *[[Ammutaanhan hevosiakin...]]* (1969)
* *[[Rakastajia ja muita veijareita]]* (1970)
* *[[Salem’s Lot – kauhujen kaupunki]]* (1979)
* *[[Maailman nopein nainen]]* (1983)
* *[[Poika joka osasi lentää]]* (1986)
* *[[Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli]]* (1988)
* *[[Die Hard 2 – vain kuolleen ruumiini yli]]* (1990)
* *[[Kunnes toisin todistetaan]]* (1990)
* *[[Tarpeellista tavaraa (elokuva)|Tarpeellista tavaraa]]* (1993)
* *[[Miehen mitta]]* (2003)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Vanamo-seura

**Vanamo-seura** eli **Suomen Biologian Seura Vanamo ry.** on yleisbiologinen tieteellinen yhdistys. Se toimii biologien yhdyssiteenä ja pyrkii edistämään biologista tutkimusta ja suomen kielen käyttöä biologian alalla. Seura on perustettu 1897, ja perustajiin kuului muun muassa Aukusti Juhana Mela, joka oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Seuran alkuaikojen merkittävintä työtä oli suomenkielisen kasvi- ja eläintieteellisten tiedesanojen luominen. Seuran yhteydessä toimii myös Putkilokasvien nimistötoimikunta.

Seura julkaisee Luonnon Tutkija -lehteä, joka perustettiin Luonnon Ystävä -nimisenä ja alkoi ilmestyä 1897 päätoimittajanaan Vanamon varapuheenjohtaja Kaarlo Mainio Levander.

## Puheenjohtajat
Vanamo-seuran puheenjohtajina ovat toimineet seuraavat henkilöt:

* Aukusti Juhana Mela 1896–1904
* Kaarlo Mainio Levander 1904–1919
* Jysi I. Liro 1919–1943
* Mauno J. Kotilainen 1943–1951
* Viljo Kujala 1951–1960
* Risto Tuomikoski 1960–1966
* Ernst Palmén 1966–1978
* Liisa Simola 1978–1981
* Olli Halkka 1981–1990
* Pertti Uotila 1990–2002
* Seppo Turunen 2002–2008
* Hanna Kokko 2008–2009
* Jouko Rikkinen 2009–

## Lähteet
*Vanamo-Seura

### Viitteet
Pleasure Island

**Pleasure Island** on Pink Fairiesin nimellä julkaistu albumi vuodelta 1996. Levyllä ovat mukana alkuperäisistä jäsenistä Twink ja Paul Rudolph. 

## Kappaleet

#As Above So Below
#Eccleston Chambers
#We Run We Hide
#The Man With The Golden Gun
#Jungle Drums
#Cargoe In Jamaica
Kurttukaali

**Kurttukaali** eli **savoijinkaali** (*Brassica oleracea* var. *sabauda*) on tavallisen keräkaalin näköinen, mutta kupu on pienempi ja lehdet epätasaisesti kuopikkaat. Päällimmäiset lehdet ovat tummemmat, sisimmät kellanvaaleat. Muiden tummanvihreiden kasvisten tapaan siinä on runsaasti K-vitamiinia.

Kurttukaalin maku on miedompi kuin muiden kaalien. Se kypsyy nopeammin kuin keräkaali.

Savoijinkaali on saanut nimensä Ranskassa lähellä Italian ja Sveitsin rajaa sijaitsevasta Savoijin alueesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Janne Moilanen

**Janne Moilanen** (s. 24. kesäkuuta 1978 Mikkeli) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.

Moilanen edusti viimeisenä seuranaan Veikkausliigan FC Lahtea, jonne hän siirtyi kauden 2006 jälkeen FC Trollhättanista Ruotsista. Hän vakiinnutti heti paikkansa Lahden avauskokoonpanossa keskuspuolustajan pelipaikalla, vaikka hänet alun perin hankittiin keskikenttäpelaajaksi. Moilanen toimi kautena 2007 FC Lahden varakapteenina. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Janne Moilasen esittely FC Lahden sivuilla
Viktor Granlund

**Viktor Granlund** (3. joulukuuta 1891 Vaasa – 9. toukokuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti.

## Perhe
Granlundin vanhemmat olivat rakennusmestari Johan Granlund ja Ida Maria Skinnar. Granlund vihittiin vuonna 1918 avioliittoon Signe Siveä Sanelma Johanssonin kanssa.

## Opinnot
Granlund kävi kansakoulun ja suoritti kauppakoulun Praktiska skolanissa Helsingissä. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918.

## Jääkärikausi
Vaasalainen konttoristi Granlund liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. lokakuuta 1915. Sieltä hänet komennettiin 17. maaliskuuta 1916 Saksan meriesikunnan määräämiin tehtäviin Englantiin ja myöhemmin värväys- ja asekuljetustoimiin Suomeen. Suomessa hänet vangittiin 19. toukokuuta 1916 ja vietiin Špalernajan vankilaan Pietariin, josta hän muiden kalterijääkärien tavoin vapautui Venäjän vallankumouksen alettua 12. maaliskuuta 1917.

Vapauduttuaan Granlund oli mukana suojeluskuntatyössä Vaasan ympäristössä ja aseiden kuljetuksessa Etelä-Pohjanmaalla. Hän osallistui muun muassa aselaiva S/S Equityn lastin vastaanottamiseen Vesterössä 31. lokakuuta 1917. 27. tammikuuta 1918 hänet komennettiin opettajaksi eversti Bergin johtamille sotilaskursseille Jalasjärvelle ja helmikuussa koulutusupseeriksi Vöyrin sotakouluun.

## Suomen sisällissota
:*Katso myös: [[Suomen sisällissota]]*
Granlund osallistui sisällissodan alussa venäläisten aseistariisuntaan Ilmajoella. Hänet määrättiin maaliskuussa Etelä-Pohjanmaan rykmentin 1. pataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Komppanianpäällikkönä hän otti osaa Tampereen, Laitikkalan ja Alvettulan taisteluihin. 1. toukokuuta 1918 hänet siirrettiin rykmentin täydennyspataljoonan komentajaksi.

## Sisällissodan jälkeinen aika
10. heinäkuuta 1918 Granlund siirrettiin Jääkärirykmentti n:o 5:een, joka nimettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Granlund toimi sen 6. komppanian päällikkönä. Granlund erosi armeijan palveluksesta 28. joulukuuta 1918 ja siirtyi Kahma & Co -yrityksen palvelukseen. Granlund kuoli 9. toukokuuta 1919 Helsingissä keuhkokuumeeseen.

## Lähteet
* S-W. Pekkola: Kalterijääkärit I, WSOY Porvoo 1930
* Toim. Donner, Svedlin ja Nurmio: Suomen vapaussota, I-VIII, Gummerus Jyväskylä 1927
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

### Viitteet
Komisario Morse

**Komisario Morse** (*Inspector Morse*) on brittiläisen Colin Dexterin luoma kuvitteellinen poliisi. Morse esiintyy alun perin kolmessatoista dekkarissa, jotka Dexter kirjoitti vuosina 1975–1999. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Dexterin kotikaupunkiin Oxfordiin.

Morse saavutti suurta suosiota myös televisiosarjassa *[[Komisario Morse (televisiosarja)|Komisario Morse]]*, jota esitettiin ITV:llä vuosina 1987–2000. Sarjassa Morsea näytteli John Thaw ja konstaapeli Lewisia Kevin Whately. Dexter itse nähtiin lähes jokaisessa jaksossa cameoroolissa. Tunnusmusiikin sarjaan sävelsi Barrington Pheloung. Whately jatkoi myöhemmin Lewisina spin-off-sarjassa *[[Komisario Lewis]]*. 

Ylikomisario Morsen varhaisvuosista poliisina kertoo televisiosarja *[[Nuori Morse]]*, jossa Morsea näyttelee Shaun Evans.

Dexter paljasti Morsen etunimen (Endeavour) vasta sarjan toiseksi viimeisessä kirjassa. Harvinainen etunimi tulee tutkimusmatkailija James Cookin laivasta HMS Endeavourista.

## Morse-kirjat
* Last Bus to Woodstock – *Viimeinen bussi Woodstockiin* (1975) 
* Last Seen Wearing – *Kadonneella oli yllään* (1976) 
* The Silent World of Nicholas Quinn – *Nicholas Quinnin hiljainen maailma* (1977) 
* Service of All the Dead – *Palvelus vainajille* (1979) 
* The Dead of Jericho – *Rantakadun surmat* (1981) 
* The Riddle of the Third Mile – *Kolmannen virstan arvoitus* (1983) 
* The Secret of Annexe 3 – *Huone numero 3* (1986)
* The Wench is Dead – *Neidonsurma* (1989) 
* The Jewel That Was Ours – *Korumme kallis* (1991) 
* The Way Through the Woods – *Kulki kerran metsätie* (1992) 
* The Daughters of Cain – *Kainin tyttäret* (1994) 
* Death is Now My Neighbour – *Niin musta kuin multa* (1996) 
* The Remorseful Day – *Katumuspäivä* (1999) 
* Morse’s Greatest Mystery and Other Stories – *Viimeinen puhelu* (1993, novellikokoelma)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Inspector Morse
Mari Devon

**Mari Devon** (s. 1960) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.

## Ura
Usein Jane Alan nimellä tunnettu Devon on tehnyt uransa aikana useita dubbauksia animesarjoihin, kuten Mobile Suit Gundam, Teknoman, Liikkuva linna, Digimon ja Love Hina. Alkuperäisiä ääniä Mari Devon on kuitenkin tehnyt 1990-luvulta asti, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa James Bond Junior vuotta myöhemmin hän sai kenties tunnetuimman roolinsa Batmanistä Summer Gleesonina. Muita animaatiosarjoja joihin hän on lainannut ääntään ovat Bittipää, Batman of the Future ja The Zeta Project. 2000-luvulla Devon on tehnyt myös äänirooleja videopeleihin.

## Aiheesta muualla
* TV.com
* Anime News Network
* Voice Chasers
Worlds Collide

**Worlds Collide** on metalliyhtye Apocalyptican kuudes studioalbumi, joka ilmestyi 15. syyskuuta 2007. Albumi sisältää singlenäkin julkaistun kappaleen I'm Not Jesus.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.

## Kappaleet
# 
#  (feat. Tomoyasu Hotei)
#  (feat. Corey Taylor)
# 
#  (feat. Till Lindemann)
# 
#  (feat. Dave Lombardo)
#  (feat. Adam Gontier)
# 
#  (feat. Cristina Scabbia)
# 

### Erikoispainoksen bonuskappaleet
# Ural (Vain erikoisversiossa)
# Dreamer (Vain erikoisversiossa)

### Japanin painos
# Lies (Vain Japanin-versiossa)

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Desibeli.net: 
* Dome.fi: 
* Imperiumi.net: 8+/10
* PopMatters: 
* Soundi: 

## Lähteet
* Metallimusiikki.net

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Satsanga Records

**Satsanga Records** oli Jukka Kuoppamäen perustama, vuosina 1973–1979 toiminut suomalainen levy-yhtiö. Levy-yhtiön julkaisujen pääpaino oli alusta alkaen iskelmämusiikki, mutta sen kautta ilmestyi myös joitakin epäkaupallisempia ja tyyliltään marginaalisempia julkaisuja. Kuoppamäki keksi yhtiön nimen joogafilosofiasta. *Satsanga* tarkoittaa, että kun ihminen on tekemisissä hyvän kanssa, se johtaa häntä hyvään.

Satsangan ahkerin levyttäjä oli sen johtaja Kuoppamäki, joka teki aktiivisesti kappaleita myös muille yhtiön artisteille. Kuoppamäki oli myös levy-yhtiön kaupallisesti menestynein artisti. Iskelmiä yhtiölle levyttivät myös muun muassa Anita Hirvonen, Piritta Perälä ja Seppo Hanski. Noin kuuden toimintavuotensa aikana yhtiö julkaisi yli sata albumia ja yli viisikymmentä singleä.

Monen muun pienen 1970-luvun jälkipuoliskolla toimineen levy-yhtiön lailla merkittävä osa Satsangankin julkaisuista oli ns. huoltoasemakasetteja, jotka sisälsivät levy-yhtiön artistien päivän hittilevytyksistä tekemiä cover-versioita. Satsangan kohdalla näitä levytyksiä julkaistiin *Mitä Suomi soittaa* -levysarjassa, jota ilmestyi neljätoista osaa vuosina 1975–1978.

Satsangan toiminta päättyi varojen puutteeseen vuonna 1979. Nykyään Satsangan katalogin oikeudet omistaa lähes kokonaan Rocket Records, joka on tuottanut yhtiön vanhoista levyistä cd-julkaisuja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Satsanga Recordsin historiikki ja diskografia Rocket Recordsin sivustolla
*Katsaus SATSANGA levy-yhtiön historiaan ja julkaisuihin Outa-lehti II
*Satsangan tarina (Jukka Kuoppamäki, cd-liitteessä kokoelmalla Kultaa tai kunniaa)
Georg Alholm

**Georg Edvard Alholm** (ent. **Ahlholm**, 6. lokakuuta 1891 Helsinki – 31. heinäkuuta 1959) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti.

Alholm lähti Max Hanemannin suostuttelemana Saksaan jääkärioppiin Jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille. Sinne hän aloittikin matkansa alkuvuodesta 1916. 

Helsingistä aloitettu matka vei Lapuan kautta, jossa hän tapasi itsensä Vihtori Kosolan. Lapualla hänet pidätettiin ja kuljetettiin Helsinkiin Katajanokan tutkintavankilaan ja edelleen Pietariin Špalernajan vankilaan. Špalernajasta hän vapautui muiden kalterijääkärien tavoin Venäjän vallankumouksen myötä 12. maaliskuuta 1917. Sen jälkeen hän katosi maan alle seuraamaan tilanteen kehittymistä. Syyskuussa 1917 hän päätti lähteä kohti Saksaa todettuaan menon Helsingissä olevan vaarallista. 

Jääkäripataljoona 27:n Lockstedtin leirille hän saapui 13. marraskuuta 1917, muutama päivä tulonsa jälkeen hänet siirrettiin muutaman kaverinsa kanssa Libauhun tykistökoulutukseen. Suomeen (Vaasaan) palasi Alholm jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Vaasasta hän joutui Pietarsaaren tykistökouluun yhdessä muiden tykkimiesten kanssa.

Sisällissodassa Ahlholm otti osaa tykinjohtajana ja myöhemmin patterinvääpelinä jääkäritykistön 2. patterissa ja myöhemmin jääkäritykistöprikaatin 4. patterissa Pitkäjärven, Oriveden, Kangasalan ja Lempäälän taisteluihin sekä Tampereen, Viipurin ja Haminan valtauksiin.

Sodan jälkeen hän kirjautui Suomen tykistökouluun ja koulusta valmistuttuaan palveli Hämeen kenttätykistörykmentti N:o 1:ssä nuorempana upseerina saksalaisen tykistöntarkastajan adjutanttina. Hänet siirrettiin kenttätykistörykmentti 3:een 25. marraskuuta 1918 toimien ensin adjutanttina ja sen jälkeen nuorempana upseerina ja lopulta 12. heinäkuuta 1923 alkaen patterin päällikkönä. 30. tammikuuta 1934 hänet määrättiin rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Hän toimi Huoltokoulun johtajana ja kertausharjoitusosaston päällikkönä 15. kesäkuuta 1935 – 20. kesäkuuta 1936. Sotilaskoulutukseen hän osallistui Harjoituseskadroonan ratsastuskursseille 1919, tykistöupseerin täydennyskursseille 1920, taistelukoulun komppaniapäällikkökursseille 1928.

Luottamustehtävissä hän toimi kenttätykistörykmentti 3:n kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1931–1932 ja 3. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä 1937.

Georg Alholmin poika oli suurlähettiläs Björn-Olof Alholm.

## Lähteet
* Sulo-Weikko Pekkola: *Kalterijääkärit I*, WSOY, 1930 
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, WSOY, 1938.

### Viitteet
Uusi Laulu

**Uusi Laulu**, myöhemmin **Aloha!**, oli suomalainen musiikkilehti, joka aloitti ilmestymisensä vuonna 1975. Viimeinen lehti julkaistiin 1986. Lehteä julkaisu alun perin Ohjelmakeskus ja sen vastaavana päätoimittajana toimi Asko Heinonen. Lehden ensimmäinen numero sisälsi lähes yksinomaan poliittisten laulujen nuotteja ja sanoituksia. Lehdessä julkaistiin myös näyttävästi aukeaman vetoomus Helsingin laulufestivaalit -tapahtumaan liittyen, jossa vetoomuksen allekirjoittaneet kulttuurivaikuttajat vetosivat "imperialisminvastaisen solidaarisuuden, rauhan ja edistyksen puolesta".

Vuoden 1975 kolmannesta numerosta alkaen lehden päätoimittajana aloitti alusta alkaen sen toimituskuntaan kuulunut Hannu Nurmio. Tämä näkyi saman tien lehden linjan muuttumisena ja lehdessä alettiin julkaista nuottien ohella artikkeleita. Vuonna 1976 lehden julkaisija vaihtui Ohjelmakeskuksesta Downtown Oy:ksi.

Lehden ilmestymistiheys nousi vuonna 1977 neljästä numerosta viiteen. Tuona vuonna lehden päätoimittajaksi tuli Jukka Lindfors minkä seurauksena se tyylillisesti muuttui vahvasti rock-julkaisuksi ja poliittiset painoarvot jäivät sisällössä vähemmälle huomiolle. Punk-musiikin kasvattaessaan suosiota profiloitui myös Uusi Laulu sen vahvana puolestapuhujana. Kun paria vuotta aiemmin lehden kansikuvassa oli ollut vielä Kaj Chydenius tai kuubalaisia muusikoita, niin nyt tilaa saivat Eppu Normaalin kaltaiset nimet. Vuosikymmenen lähestyessä loppua lehden sisältö muuttui yhä vahvemmin underground-henkiseksi, jolle ei ollut mahdotonta esimerkiksi julkaista tajunnanvirtakirjoituksia tai vaikkapa psykedeelistä jättijulistetta tuntemattomasta Satu & Systeemi -lavabändistä. Sisällöllisen uudistumisen myötä lehden julkaisijakin vaihtui jälleen kerran. Vuoden 1978 lopulla uudeksi julkaisijaksi tuli Uusi Laulu -yhdistys.

Vuoden 1979 alusta lehden ilmestymistiheys nousi kuuteen numeroon vuodessa. Lehden sisältö alkoi muusikoista puhuttaessakin käsitellä entistä enemmän ilmiöitä kuin taiteellista sisältöä. Vuonna 1980 lehden kannessa saattoikin nähdä esimerkiksi nimikirjoitusten kerääjän Eki-sedän tai pelkän oranssipohjaisen kannen jossa oli paksulla fontilla vaatimus "Tapani Kansa presidentiksi!"

Vuonna 1981 lehteä ilmestyi kuusi numeroa, joista viimeisin oli kaksoisnumero. 1982 lehti muuntautui Aloha!ksi, alaotsikkona oli "The Journal of Civilization". Sen toimittajakunta muodostui samoista henkilöistä, jotka olivat olleet tekemässä Uutta Laulua. Lindfors oli päätoimittajana vuoteen 1983 asti, jonka jälkeen tehtävää hoiti Markku Salo lehden loppuun, vuoteen 1986, asti. Myös Kari Lempinen oli keskeinen hahmo toimituksessa. Toimitus perusti myös kirjankustantamo Odessan.

## Aiheesta muualla
* Lehden numeroiden sisältöluettelo Rokkia lehdissä -sivustolla

## Kirjallisuutta
*
Vinylmania

**Vinylmania** oli joulukuun 1993 ja kesäkuun 1995 välillä ilmestynyt levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti. Lehteä kustansi Vinylmania Oy, ja sen päätoimittajana toimi Kimmo Pekari.

*Vinylmania* ilmestyi kerran kuukaudessa. Lehden yksi keskeinen tarkoitus oli tarjota levyjenkeräilijöille julkaisu, jota kautta ostaa ja myydä keräilylevyjä. Enimmillään lehden sisällöstä yli puolet oli levyjen myynti-ilmoituksista.

24-sivuisena julkaisuna aloittanut *Vinylmania* laajeni nopeasti 48–56-sivuiseksi lehdeksi, jossa toimituksellisen materiaalin osuus kasvoi. Lehdessä julkaistiin säännöllisesti muun muassa *Suomi-rockin parhaat palat* -keräilylevypalstaa sekä musiikillisia elämäkertatekstejä menneiden vuosikymmenien musiikkialan vaikuttajista, mutta myös haastatteluita ja uutisia musiikkimaailman ajankohtaisista aiheista ja levyarvosteluita.

Lehden viimeinen, kesäkuussa 1995 ilmestynyt, numero oli nimetty "Rolling Stones Specialiksi". 56-sivuinen lehti sisälsi artikkeleita vain kyseisestä yhtyeestä.

Lehden julkaisun lisäksi Vinylmania Oy järjesti levymessuja ja harrasti levyjulkaisutoimintaa. Se julkaisi muun muassa Absoluuttisen Nollapisteen albumin *[[Neulainen Jerkunen]]* sekä CD-uusintapainoksen alun perin vuonna 1970 julkaistusta Charlies-yhtyeen *Julisteiden liimaajat* -albumista.