open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pirkko Heikkilä

**Pirkko Tuulikki Heikkilä** (s. 5. helmikuuta 1946 Pielisjärvi) on suomalainen, 1960-luvun lopulla Suomen parhaimpiin viisiottelijoihin kuulunut yleisurheilija. Hän saavutti Kalevan kisoissa mitaleja viisiottelun lisäksi 80 metrin aitajuoksussa ja korkeushypyssä. Hän edusti Suomea useissa maaotteluissa vuosina 1963–1969. Kotimaassa hän edusti Pieksämäen Veikkoja.

Heikkilä voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden vuosina 1966, 1967 ja 1968 sekä saavutti hopeaa vuonna 1965 ja pronssia vuonna 1963. Hän saavutti 80 metrin aitajuoksussa SM-hopeaa vuosina 1965, 1966 ja 1967 sekä SM-pronssia vuonna 1968; mestaruuden voitti kaikkina noina vuosina Sirkka Norrlund. Korkeushypyssä Heikkilä saavutti SM-hopeaa vuonna 1969. Pituushypyssä hän sijoittui Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljänneksi vuosina 1967 ja 1968. Kuulantyönnössä hän oli kuudes vuonna 1965.

Sisäratojen SM-kilpailuissa Heikkilä voitti kultaa korkeushypyssä vuosina 1966 ja 1968, pituushypyssä vuonna 1966 sekä 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1967. Lisäksi hän saavutti sisäradoilla kolme SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia, joista yksi pronssi tuli 60 metrin juoksusta.

Pirkko Heikkilä osallistui vuoden 1967 universiadeihin, jotka järjestettiin Tokiossa. Hän saavutti kioissa universiadipronssia tuloksella 4&nbsp;274 pistettä.

Heikkilä paransi viisiottelun Suomen-ennätystä tulokseen 4&nbsp;311 pistettä elokuussa 1965, 4&nbsp;378 pistettä elokuussa 1967 ja 4&nbsp;451 pistettä kesäkuussa 1968. Syyskuusta 1965 elokuuhun 1967 ennätys oli Sirkka Norrlundin nimissä. Heikkilän viimeistä Suomen-ennätystä ei rikottu, sillä taulukkoa uusittiin vuodelle 1969, kun 80 metrin aitajuoksu korvattiin 100 metrin aitajuoksulla.

## Lähteet
*
*

## Viitteet
Aune Rajala

**Aune Rajala** (myöh. **Koponen**, s. 29. maaliskuuta 1930 Salmi) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 80 metrin aitajuoksussa, korkeushypyssä ja viisiottelussa. Hän edusti Siilinjärven Ponnistusta ja Kuopion Sisu-Veikkoja.

Rajala voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden 1956 ja 1957 sekä sai SM-hopeaa 1955. Korkeushypyssä hän oli SM-kilpailuissa toinen 1949. Viisiottelussa hän saavutti SM-hopeaa 1952, 1953, 1954 ja 1957 sekä SM-pronssia 1951 ja 1956.

Rajala kilpaili 80 metrin aitajuoksussa viidessä maaottelussa vuosina 1955–1957 sekä viisiottelussa Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1957. Parhaimmillaan hän sijoittui toiseksi 80 metrin aitajuoksussa kolmimaaottelussa Norjaa ja Tanskaa vastaan Oslossa heinäkuussa 1956.

Rajalan ennätys 80 metrin aitajuoksussa on 12,0 (1954), korkeushypyssä 145 (1952), pituushypyssä 526 (1952) ja viisiottelussa 2963 (1957).

## Lähteet
Kooma (brändi)

**Kooma** on Oulussa vuonna 1997 perustettu vaatebrändi, joka tekee vaatteita käsityönä Oulun Heinäpäässä. Brändin perustaja, vaatteiden suunnittelija ja tekijä on oululainen Antti Putkonen. Kooman mallistoon kuuluu muun muassa pipoja, huppareita ja t-paitoja, ja ne ovat tyyliltään rentoa katumuotia.

## Historia

2000-luvun alkupuolella Oulun katukuvassa näkyi paljon Kooma-pipoja ja -huppareita. Kooma nousi suureen suosioon vuosituhannen alussa, kun suositussa Salatut elämät -sarjassa nähtiin Kooma-pipo Jasper Pääkkösen esittämän Saku Salinin päässä. Brändin perustaja Antti Putkonen oli myös mukana perustamassa Real Deal -myymälää Oulussa ja siellä myytiin Kooma-vaatteita. Tämän jälkeen brändi eli vuosia hiljaiseloa, mutta on pysynyt elossa ja vaatteita on tehty pienemmässä mittakaavassa.

Vuonna 2009 Antti Putkonen oli mukana Muodin Huipulle -ohjelmassa ja sai sitä kautta lisää näkyvyyttä brändilleen. Kooman tukikohtana on ollut Oulun Heinäpää, jossa kaikki vaatteet tehdään itse käsitöinä. Brändin slogan on ollut: Handmade in Heinäpää.

Vuonna 2019 Antti Putkonen hankki itselleen toimitilat Oulun Höyhtyältä ja Kooma-brändin toiminta saa jatkoa uusissa tiloissa vuodesta 2020 alkaen.

## Sosiaalinen media

Kooman markkinointi perustuu sosiaalisessa mediassa suosioon nousseen Koomamiehen tarinaan, joka on Antti Putkosen alter ego. Koomamies viihdyttää seuraajiaan räväkällä huumorillaan, sekä samalla markkinoi Kooma-brändiään.

## Lähteet
* 
*
Elli Kahila

**Elli Johanna Kahila** (o.s. **Liljefors**, 22. kesäkuuta 1918 Kirkkonummi – 20. syyskuuta 2010) oli suomalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Hän edusti Leppävaaran Sisua.

Kahila voitti kiekonheiton Suomen-mestaruuden 1946 ja 1949 sekä saavutti SM-hopeaa 1945, 1947 ja 1950. Kuulantyönnössä hän sai SM-hopeaa 1945.

Kahilan ennätys kuulantyönnössä on 10,73 (1938) ja kiekonheitossa 37,48 (1951).

Urheilu-uran jälkeen Kahila valittiin maaliskuussa 1970 TUL:n Suur-Helsingin puheenjohtajaksi. Näin hänestä tuli ensimmäinen naispuolinen TUL:n piirijohtaja. 

## Lähteet
Greet Minnen

**Greet Minnen** (s. 14. elokuuta 1997 Turnhout) on belgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 103 maaliskuussa 2020 ja nelinpelissä sijalla 112 syyskuussa 2019. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.

Minnen seurustelee toisen naistennispelaajan, Alison Van Uytvanckin kanssa. He voittivat Luxemburg Openin WTA-nelinpeliturnauksen vuonna 2018.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
British Airtoursin lento 28M

**British Airtoursin lento 28M** oli kansainvälinen reittilento Manchesterista Korfun saarelle Kreikkaan. 22. elokuuta 1985 sattui lento-onnettomuus, jossa kuoli 55 ihmistä. Kone oli lähtenyt lähtökiitoon ja moottori oli syttynyt tuleen. Kapteeni pysäytti koneen rauhallisesti, mutta evakuoinnin aikana 55 ihmistä kuoli myrkkysavuihin.

## Lähteet
China Airlinesin lento 120

**China Airlinesin lento 120** oli säännöllinen reittilento Taoyuanin kansainvälisen lentoasemalta Taiwanista Nahan lentoasemalle Okinawan saarelle Japaniin. 20. elokuuta 2007 sattui lento-onnettomuus, kun China Airlinesin Boeing 737 -lentokone syttyi tuleen laskeutumisen jälkeen terminaalin edustalla. Kukaan ei kuollut onnettomuudessa. Syyksi paljastui siipisolakoita liikuttavassa järjestelmässä löystymään päässyt pultti, joka puhkaisi oikeanpuoleisen siiven polttoainesäiliön, kun solakot vedettiin sisään laskeutumisen jälkeen.

Onnettomuuskone oli malliltaan Boeing 737-800, rekisteritunnukseltaan B-18616 ja valmistenumeroltaan 30175. Se oli valmistunut kesäkuussa 2022. Koneella oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 13 664 tuntia. Se oli varustettu kahdella CFM Internationalin 56-7B26-suihkuturbiinimoottorilla.

Koneen kapteeni iältään 47-vuotias, ja hän oli suorittanut liikennelentäjän lupakirjan. Hänellä oli yhteensä 7&nbsp;941 tunnin lentokokemus, josta 3&nbsp;823 onnettomuuskonetyypillä. Hän oli suorittanut konemallin tyyppikoulutuksen kesäkuussa 2006. Perämies oli 26-vuotias, ja hänellä oli yhteensä 890 tunnin lentokokemus, josta 182 kyseisellä konetyypillä. Hän oli suorittanut kaupallisen lentäjän lupakirjan.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Eeva Poutiainen

**Eeva Elisabeth Poutiainen** (17. syyskuuta 1918 Hausjärvi – 22. maaliskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja toimitusjohtaja. Hän edusti urheilu-urallaan Riihimäen Kiskoa ja Helsingin Naisurheilijoita.

Poutiainen voitti korkeushypyn Suomen-mestaruuden Seinäjoella 1946 ennätyksellään 135 cm. Kuulantyönnössä hänen ennätyksensä on 10,47 (1949), kiekonheitossa 30,23 (1949) ja keihäänheitossa 30,98 (1935).

Poutiainen työskenteli vuosina 1947–1962 Suomen voimistelu- ja urheiluliitossa ensin järjestöohjaajana ja sitten koulutusohjaajana. Hän toimi useissa kansainvälisissä kilpailuissa Suomen naisjoukkueen huoltajana ja johtajana. Huoltajana muun muassa Lontoon olympialaisissa 1948 ja johtajana Helsingin olympialaisissa 1952 ja yleisurheilun EM-kisoissa Belgradissa 1962.

Vuodesta 1963 lähtien eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1983 asti hän toimi Yrittäjänaisten Keskusliiton toimitusjohtajana.

## Lähteet
Ritva Kerkkonen

**Ritva Kaarina Kerkkonen** (o.s. **Bister**, s. 5. marraskuuta 1944 Hämeenlinna) on suomalainen yleisurheilija, joka oli 1960-luvulla Suomen parhaita korkeushyppääjiä. Hän edusti Suomea useissa maaotteluissa vuosina 1965–1969. Kotimaassa hän edusti Koskenpään Kiriä.

Kerkkonen voitti korkeushypyssä Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1968 ja 1969. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1963 ja 1965 sekä SM-pronssia vuosina 1964 ja 1970. Vuosien 1962 ja 1966 Kalevan kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Suomi–Ruotsi-maaottelussa Kerkkonen voitti korkeushypyn vuosina 1967 ja 1968.

Kerkkosen ennätys korkeushypyssä on vuonna 1965 hypätty 169&nbsp;cm, joka jäi yhden senttimetrin Leena Kaarnan edellisenä vuonna tekemästä Suomen-ennätyksestä.

## Parhaat tulokset vuosittain

## Lähteet
Giuseppe Giusti

**Giuseppe Giusti** (1809–1850) oli italialainen runoilija, kirjoitti etupäässä poliittisia satiireja. Suurta huomiota herätti jo 1835 hänen keisari Frans I:n kuoleman johdosta kirjoittamansa runo ”Dies iræ”. Niin tämä kuin Giustin muutkin runot kiersivät yleisön keskuudessa käsikirjoituksina vuoteen 1844. Vasta eräs hänen runojensa vääristelty versio sai hänet julkaisemaan niitä itse (*Versi*, 1845).

Giusti arvosteli rohkeasti Italian valtiollisia ja yhteiskunnallisia epäkohtia. Hänen etevimpiä runojaan ovat ”Lo Stivale” (1836), ”L’Incoronazione” (1838), ”La vestizione d’un cavaliere” (1839), ”Il brindisi di Girella” (1840), ”Il papato di Prete Pero”, ”Gingillino”, ”Sant’ Ambrogio” (1846), ”Il congresso de’ Birri” (1847), ”I sprettri de 4 settembre” (1847). Giustin anarkisteja vastaan kirjoittamat runot ”Delenda Carthago” (1846) ja ”L’Arruffa-popoli” (1848) saattoivat hänet, ansaitsemattomasti kyllä, taantumusmielisen maineeseen.

Giusti käytti runoissaan taitavasti aitoa Toscanan murretta, mikä antaa niille melkoisesti viehätystä, mutta myös tavallaan vaikeuttaa niiden ymmärtämistä. Giustin runojen laitoksen on toimittanut esimerkiksi Giosuè Carduccin (1859). Giustin kirjeenvaihdon (*Epistolario*) julkaisi Giovanni Frassi (1859).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Goncourt-veljekset

**Goncourt-veljekset** olivat kirjailijaveljekset Edmond de Goncourt (1822–1896) ja Jules de Goncourt (1830–1870). 

Goncourt-veljekset kirjoittivat yhdessä ja olivat Gustave Flaubertin rinnalla uudenaikaisen naturalismin johtavia kirjailijoita. Naturalismin aikakausi alkoi heidän romaaneistaan *Renée Mauperin* (1864, *Sairas sydän*) ja *Germinie Lacerteux* (1865) . Heidän tyylinsä on huolellista ja kielensä rikasta. Romaanien perussävel on surumielinen, pessimistisen alistuva maailmankatsomus. Heidän tunnetuimmat romaaninsa ovat *Renée Mauperin* (1864), *Germinie Lacerteux* (1865), *Manette Salomon* (1867) ja *Madame Gervaisais* (1869). Veljensä kuoltua Edmond julkaisi muun muassa *La fille Elisa* (1878) ja *Les frères Zemganno* (1879). Lisäksi veljekset julkaisivat joukon taidetta ja kulttuurihistoriaa käsitteleviä tutkimuksia. Edmond de  Goncourt perusti jälkisäädöksellä akatemian (Académie des Goncourts), johon tulee kuulua kymmenenjäsentä ja jonka vanhan Ranskan akatemian vastakohtana tulee edustaa uusia kirjallisuuden suuntia.

## Suomennetut teokset
* *Nuoren tytön tarina* (*Renée Mauperin*); suom. Maija Koskenniemi, Helsinki: Kirja 1915
* *Nuoren tytön tarina. 2* (*Renée Mauperin*); suom. Maija Koskenniemi, Helsinki: Kirja 1915
* *Sairas sydän* (*Renée Mauperin*); suom. Joel Lehtonen, Jyväskylä: Gummerus 1934

Katkelma romaanista *Renée Mauperin* on antologiassa *[[Maailmankirjallisuuden kultainen kirja|Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja]]* (WSOY 1934)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Alexis v. Kræmer: *Edmond ja Jules de Goncourt*. Helios Förlag, Helsingfors 1906. Sarja: Konst och kultur 6
Lempi Pääkkönen

**Lempi Maria Pääkkönen** (myöh. **Siitonen**, 25. huhtikuuta 1937 Simpele – 3. lokakuuta 2025 Parikkala) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla kaksi SM-mitalia. Hän sai SM-pronssia viisiottelussa vuonna 1955 ja korkeushypyssä vuonna 1958. Hän edusti Simpeleen Urheilijoita.

## Lähteet
Donato Sabia

**Donato Sabia** (11. syyskuuta 1963 Potenza – 8. huhtikuuta 2020 Potenza) oli italialainen keskimatkojen juoksija ja sisäratojen Euroopan mestari.

Sabia voitti 800 metrillä sisäratojen Euroopan mestaruuden Göteborgissa 1984. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 hän sijoittui samalla matkalla viidenneksi ja Soulin kesäolympialaisissa 1988 seitsemänneksi. Hän kilpaili myös muun muassa Helsingin MM-kilpailuissa. Sabia kuului lisäksi Italian pitkän viestin joukkueeseen Helsingin MM-kilpailuissa ja Los Angelesin kesäolympialaisissa.

Sabia kuoli potenzalaisessa sairaalassa 56-vuotiaana 8. huhtikuuta 2020 covid-19-tautiin. Hän oli ollut sairaalahoidossa kahden viikon ajan. Hänen isänsä oli kuollut samaan virukseen hieman aikaisemmin.

## Lähteet
* Profiili worldathletics.com 
* Donato Sabia Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Lain laita

**Lain laita** on Jarkko Tontin vuonna 2020 ilmestynyt kolmas runokokoelma.

## Vastaanotto
*Lain laita* oli Runeberg-kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana.

*Helsingin Sanomiin* teoksen arvioineen Vesa Rantaman mukaan teos on herkullisen ironinen sääntö­viidakko, joka hellällä tavalla korostaa epätäydellisyyttämme. Haikeita keski-iän mielenmaisemia Tontti kuvaa Rantaman mukaan kauniisti, parhaimmillaan mestarillisesti.

Kirjallisuudentutkija Siru Kainulainen kirjoitti teoksesta *Turun Sanomissa*. Hänen mukaansa Tontin runot virittävät kokemaan ja pohtimaan elämänkokoisia aiheita, mikä on arvokas etuoikeus.

Runouslehti *Tuli & Savussa* teosta arvioi Tarja Hallberg. Hallbergin mielestä Tontti kuvaa hienovaraisesti yhteiskunnassa saavutettua arjen turvallista kauheutta ja tasapainotilaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sirpa Pääkkönen: Yhdenvertaiset ihmisjalat – Jarkko Tontti kääntää lakipykälät hauskasti absurdin huumorin kielelle. Kulttuuritoimitus 18.3.2020.
* Jani Saxell: Senaattiin ylösrakennettu circus. Kiiltomato 24.5.2021.
* Teoksesta kirjailijan sivuilla.
*  Teoksesta Yle Radio 1 Kulttuuriykkösessä 2.4.2020.
* Haastattelu teoksesta Vanhan kirjallisuuden päivillä 26.6.2020.
Pia Salonen

**Pia Salonen** (s. 21. syyskuuta 1952 Lahti) on suomalainen yleisurheilija, joka menestyi 1970-luvun alussa kansallisella tasolla korkeushyppääjänä. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa vuonna 1972. Kotimaassa hän edusti Lahden Urheilijoita ja Lahden Ahkeraa.

Salonen voitti korkeushypyssä Suomen-mestaruuden vuonna 1972. Seuraavana vuonna hän sijoittui Kalevan kisoissa viidenneksi ja vuonna 1974 kahdeksanneksi. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuosina 1973 ja 1974.

## Parhaat tulokset vuosittain

## Lähteet
Sinikka Larsen

**Sinikka Larsen** (o.s. **Laitinen**, s. 1940 Lahti) on suomalainen filosofian maisteri ja eläköitynyt avoimen yliopisto-opetuksen kehittäjä.

Hän  toimi koko työuransa ajan johtotehtävissä, ensin Heinolan kansalaisopiston rehtorina 1971–1985 ja sitten Helsingin yliopiston Lahden tutkimus- ja koulutuskeskuksen (myöhemmin Palmenia) koulutusjohtajana, varajohtajana ja johtajana 1985–2003.

Luottamustoimia hänellä on ollut Jyränkölän Setlementissä, Heinolan koulutuskuntayhtymässä, Mikkelin läänin taidetoimikunnassa, Kansalais- ja työväenopistojen liiton valtuustossa ja Lahden Muotoiluinstituutin johtokunnassa.

Lisäksi hän on toiminut Heinolan kaupunginvaltuustossa, Heinolan kirjastolautakunnan ja kaupunkikuvatoimikunnan puheenjohtajana sekä Lahden ammattikorkeakoulun johtokunnan varapuheenjohtajana.

Valtakunnallisia rooleja hänellä on ollut Valtioneuvoston Aikuiskoulutusneuvostossa ja Opetusministeriön Korkeakoulujen arviointiprojektissa. Työryhmäjäsenyyksiä hänellä on ollut Ikääntyvien yliopistotoiminnan valtakunnallisessa neuvottelukunnassa ja johtoryhmässä sekä Lahden korkeakoulu- ja yliopistotyöryhmissä.

Hän on saanut työstään lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Näitä ovat Helsingin yliopiston tiedotuspalkinto vuonna 1989, Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki 1999 ja Suomen Kuntaliiton pronssinen ansiomerkki 1999. Sinikka Larsen sai vuoden 1999 J. V. Snellman -palkinnon pyrkimyksistään aikuiskoulutuksen järjestämiseen ja kehittämiseen Helsingin yliopistossa, jonka opetusministeriö arvioi yhdeksi korkealaatuisista aikuiskoulutusta tarjoavista yliopistoista vuosina 1999–2000. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Nina-Mari Turpela

**Nina-Mari Turpela** (s. 1972 Pori) on Paimion kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan Turpela on oikeustieteiden maisteri, ja hän on puoluepoliittiselta taustaltaan kokoomuslainen. Aiemmin hän toimi Nakkilan kunnanjohtajana.

Nakkilan kunnanvaltuusto valitsi Turpelan kunnanjohtajaksi huhtikuussa 2019 äänin 17–12. Hänen kieltäytymisensä varalle varasijalle nimettiin Sami Ylipihlaja. Aiemmin Turpela työskenteli Varsinais-Suomen sote- ja maakuntauudistuksen muutosorganisaation hallintojohtajana.

Turpela on Nakkilan johtamisessa korostanut, että on pidettävä huolta yritysten toimintaedellytyksistä ja kunnan kilpailukyvystä. Lisäksi se on hänen mukaansa tehtävä tavalla, joka kuormittaa ympäristöä mahdollisimman vähän.

Vuonna 2023 Turpela jätti Nakkilan kunnanjohtajan viran, koska hänet valittiin Satakunnan Yrittäjien toimitusjohtajaksi.

Joulukuussa 2024 Paimion kaupunginvaltuusto valitsi Turpelan Paimion kaupunginjohtajaksi äänin 18–17. Hänen edeltäjänsä Jari Jussinmäki jättää kaupunginjohtajan viran toukokuussa 2025.

## Lähteet
Kaarina Helin

**Kaarina Marianne Helin** (s. 16. huhtikuuta 1956 Jyväskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy. Hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita.

Helin saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1973 sekä sijoittui neljänneksi vuosina 1972 ja 1974. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1971 ja pronssia vuonna 1972. Hän edusti Suomea yhdessä hallimaaottelussa vuonna 1972. 

## Parhaat tulokset vuosittain

## Lähteet
Sisko Loikkanen

**Sisko Loikkanen** (s. 1953) on suomalainen tiedetoimittaja ja diplomi-insinööri, joka työskenteli Yleisradion tiedetoimituksessa vuodet 1991–2018. Hän oli mukana tekemässä *Radiaattori*- ja *Tiedeykkönen*-radio-ohjelmia. Loikkanen palkittiin vuonna 2018 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla.

## Nuoruus, opiskelu ja ensimmäiset työt
Loikkanen oli jo nuorena kiinnostunut luonnontieteistä, ja hän muun muassa katseli planeettoja isoveljensä kaukoputkella. Hän myös luki aiheesta paljon ja haaveili urasta tähtitieteilijänä. Loikkanen kiinnostui kemiasta Rantasalmen yhteiskoulun opettajan ansiosta. Lukio-opinnot hän suoritti Savonlinnan lyseossa, jonka maine luonnontieteissä on hyvä. Loikkanen opiskeli alkuun Helsingin yliopistossa kielenopettajan kehotuksesta germaanista filologiaa. Hän vaihtoi vuoden jälkeen kemiaan. Loikkanen ei kuitenkaan viihtynyt siellä ja siirtyi Teknilliseen korkeakouluun, missä opiskeli ensin puunjalostusta ja sitten lopulta kemiaa.

Loikkanen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1983. Hän suunnitteli jatko-opintoja, mutta päätyi kuitenkin Tampereen teknillisen oppilaitoksen opettajaksi. Opettajien pitkien kesälomien aikana hän opiskeli ranskaa Pariisissa. Loikkanen vaihtoi opetustehtävät Suomen Akatemian hallintovirastoon, jossa hän valmisteli tutkimusrahoituspäätöksiä. Suomen Akatemian jälkeen Loikkanen työskenteli kahden vuoden ajan teollisuussihteeriavustajana Pariisissa.

## Ura tiedetoimittajana
Yleisradion tiedetoimitukseen Loikkanen pääsi vuonna 1991 haettuaan paikkaa, jossa luvattiin mahdollisuutta ”tyydyttää uteliaisuuttasi ihmisten asioiden ja paikkojen suhteen niin paljon kuin jaksat”. Hän oli vastuussa vuoden 2011 loppuun asti vuonna 1994 perustetusta *Radiaattori*-ohjelmasta. Se alkoi 50-minuuttisena ohjelmana, mutta loppuaikoina ohjelman kesto oli puolituntia. Sen jälkeen Loikkanen kuului *Tiedeykkönen*-ohjelman tuotantoryhmään. Loikkanen jätti Yleisradion tiedetoimituksen vuonna 2018, mutta on sen jälkeenkin tehnyt radio-ohjelmia freelancerina.

Loikkanen on tehnyt Yleisradiolle radio-ohjelmien lisäksi artikkeleita. Kuukauden tähtitaivas -katsauksia hän on kirjoittanut yhteistyössä professori Markku Poutasen kanssa. Loikkanen on kirjoittanut vuodesta 1998 artikkeleita myös *[[Kemia (lehti)|Kemia]]*-lehteen, ja 2000-luvun alussa hän piti tiedeviestinnän kursseja Helsingin yliopiston biotieteellisessä tiedekunnassa.

## Tunnustukset
Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi vuonna 2018 Loikkaselle Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Palkintoperusteluissa Loikkanen mainittiin ”asiantuntevana ja monimutkaisia asioita valaiseman tiedetoimittajana”. Kemian hyväksi -palkinto myönnettiin Loikkaselle puolestaan vuonna 2019. Se annetaan joka toinen vuosi suomalaiselle henkilölle, ryhmälle tai yhteisölle, joka on edisätnyt kemian teollisuutta, opetusta ja innovaatioita sekä edistänyt alan yhteiskunnallista merkitystä ja yleistä mainetta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Loikkanen Ylen sivuilla
Musiikki Puolassa

**Musiikki Puolassa** käsittää kaiken Puolasta peräisin olevan musiikin ja musiikilliset perinteet, joita harjoitetaan Puolassa. Puolalaisten säveltaiteilijoiden joukossa on maailmankuuluja klassisia säveltäjiä, kuten Frédéric Chopin, Witold Lutosławski, Krzysztof Penderecki, Karol Szymanowski ja Henryk Górecki sekä tunnettuja pianisteja, kuten Artur Rubinstein, Ignacy Paderewski ja Krystian Zimerman; sekä suositut musiikkitaiteilijat ja perinteiset alueelliset kansanmusiikkiryhmät, jotka luovat ruohonjuuritasolla rikkaan ja vilkkaan musiikkimaaston. Puolalaiset muusikot ovat historian aikana kehittäneet ja popularisoineet erilaisia ​​musiikkigenrejä ja kansantansseja.

Puolalaisessa musiikissa on vaikutteita useista maailmanmusiikkityyleistä, joita edustavat kriitikkojen suosimat laulaja-lauluntekijät ja poptähdet.

## Historia
Puolalaisen musiikin vanhimmat osat on jäljitettävissä jo 1200-luvulle, jolta ajalta Stary Sączin kaupungista on löytynyt käsikirjoituksia, jotka sisältävät Pariisin Notre Dame -koulukuntaan liittyviä moniäänisiä sävellyksiä. Muut varhaiset sävellykset, kuten Bogurodzica-hymni, voivat myös olla peräisin tältä ajalta. Ensimmäinen nimeltä tunnettu merkittävä säveltäjä Mikołaj z Radomia eli 1500-luvulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Luvan saanut oikeudenkäyntiavustaja

**Luvan saanut oikeudenkäyntiavustaja** (ns. *lupajuristi,* aik. *lupalakimies*) on juristi, jolla on lupa toimia oikeudenkäyntiasiamiehenä ja -avustajana. Luvan myöntää oikeudenkäyntiavustajalautakunta ja se saamisen edellytyksenä on oikeustieteen ylempi korkeakoulututkinto sekä riittävä perehtyneisyys tai vaihtoehtoisesti suoritettu asianajotutkinto tai tuomioistuinharjoittelu. Lupajuristia ja asianajajaa ei pidä sekoittaa keskenään, vaikka molemmat ammattikunnat voivat esiintyä tuomioistuimessa.

Lupajuristin nimike syntyi vuonna 2011, kun luvan saaneista oikeudenkäyntiavustajista annettu laki (715/2011) astui voimaan. Tätä ennen tuomioistuimessa saattoi avustaa kuka tahansa juristi. Laki sääntelee erityisesti edellytyksiä tulla lupajuristiksi, heidän velvollisuuksiaan sekä lupajuristien valvontaa.

### Varallisuusvastuuvakuutus
Laki luvan saaneista oikeudenkäyntiavustajista toteaa, että lupajuristilla tulee olla toimintansa varalta riittävä varallisuusvastuuvakuutus. Poiketen asianajajista lupajuristit eivät ole velvollisia noudattamaan hyvää asianajotapaa ja tästä johtuen asianajajaliiton määrittelemä minimivakuutusmäärä ei koske heitä.

### Lupajuristien valvonta
Lupajuristeja valvoo oikeudekäyntiavustajalautakunta, valvontalautakunta sekä oikeuskansleri. Poiketen asianajajista lupajuristien valvonta rajautuu yksinomaan heidän tehtäviensä hoitamiseen tuomioistuimissa. Lupajuristi ei voi menettää tästä johtuen lupaansa esimerkiksi sopimattoman käytöksen johdosta, ellei sopimaton käytös liity oikeudenkäyntiavustajan tehtävien hoitamiseen.

### Yhdistys ja edunvalvonta
Toisin kuin asianajajat lupajuristit eivät ole velvoitettuja kuulumaan lupajuristien yhdistykseen (vrt. asianajajayhdistys). Luvan saaneet oikeudenkäyntiavustajat ry on luvan saaneiden oikeudenkäyntiavustajien etua valvova yhdistys Suomessa. Yhdistys perustettiin aiemmin nimellä Auktorisoidut lakimiehet ry, mutta korkein oikeus kumosi nimen rekisteröinnin Asianajajaliiton vaatimuksesta, koska se oli omiaan antamaan yleisölle yhdistyksen jäsenkunnasta virheellisen käsityksen.

### Vapaa liikkuvuus
Poiketen asianajajista lupajuristit eivät ole kelpoisia esiintymään muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa direktiivin 98/5/EY perusteella eivätkä he voi siirtyä toiseen jäsenvaltioon ja toimia siellä oikeudenkäyntiavustajana direktiivin perusteella. Myöskään asianajajien oikeus liittyä toisen jäsenvaltion asianajoyhdistykseen ei koske lupajuristeja.

## Lähteet
Podnimis nad sujetoi!

**Podnimis nad sujetoi!** (; ) on pop-laulaja Alla Pugatšovan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 1980.

## Kappaleet
Jules de Goncourt

**Jules Alfred Huot de Goncourt** (17. joulukuuta 1830 Pariisi, Ranska – 20. kesäkuuta 1870 Auteuil-Neuilly-Passy, Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, toinen Goncourt-veljeksistä. Hän työskenteli yhdessä veljensä Edmondin kanssa. Aluksi he opiskelivat maalausta, mutta alkoivat myöhemmin kirjoittaa. He kirjoittivat näytelmiä, novelleja ja pakinoita sekä naturalismin tyylisuuntaa edustavia romaaneja, jotka perustuvat heidän havainnointiinsa ja lähestyvät todellisuutta vielä enemmän kuin oppi-isänsä Balzac. Rohkeilla aihevalinnoillaan ne eivät heti päässeet esille, mutta ajan mittaan ne nousivat valikoivien lukijoiden suosioon, joka kuitenkin jälleen hiipui, mikä saattoi edistää nuoremman veljen varhaista kuolemaa.

Veljesten 1700-luvun taide- ja kulttuurihistoriaa käsittelevät kirjoitukset olivat uraauurtavia, sillä aikakausi oli jäänyt unohduksiin. Surun murtama Edmond jatkoi veljensä kuoleman jälkeen kirjoittamista. Hän kokosi ja julkaisi veljensä kirjeet. Heidän yhteinen päiväkirjansa *Journal de Goncourt* (1887–1896) herätti suurta huomiota.

Goncourt-akatemia on perustettu veljesten muistoksi Edmondin testamentilla, jonka kaukaiset sukulaiset tosin kiistivät, niin että akatemia saattoi aloittaa toimintansa vasta 1903. 

## Teokset
Edmond de Goncourtin kanssa:
* *En 18...* (1851)
* *Sœur Philomène* (1861)
* *Renée Mauperin* (1864) suomennettu kahdesti:
** *Nuoren tytön tarina* 1–2 (*Renée Mauperin*); suom. Maija Koskenniemi, Helsinki: Kirja 1915
** *Sairas sydän* (*Renée Mauperin*); suom. Joel Lehtonen, Jyväskylä: Gummerus 1934
* *Germinie Lacerteux* (1865)
* *Manette Salomon* (1867)
* *Madame Gervaisais* (1869)
* *[[Journal des Goncourt]]* (1887–1896)

Näytteitä tuotannosta on antologiassa *[[Maailmankirjallisuuden kultainen kirja|Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja]]* (WSOY 1934)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Barbro Mattsson

**Barbro Mattsson** (s. 31. joulukuuta 1957 Vårdö) on suomalainen yleisurheilija, joka ylsi korkeushypyssä SM-mitaleille 1970-luvun puolivälissä. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hänen seuransa oli IF Åland.

Mattsson saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1976 tuloksella 170&nbsp;cm sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 1977 ja seitsemänneksi vuonna 1974. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuosina 1975 ja 1976. Hän edusti Suomea maaottelussa Italiaa vastaan Kouvolassa heinäkuussa 1978. Ennätyksekseen hän hyppäsi 177&nbsp;cm Enköpingissä, Ruotsissa 21. toukokuuta 1978.

## Parhaat tulokset vuosittain

## Lähteet
Vasili Golovnin

**Vasili Mihailovitš Golovnin** (; 19. huhtikuuta 1776 – 11. heinäkuuta 1831) oli venäläinen amiraali ja löytöretkeilijä. Hän osallistui merisotaan Ruotsia vastaan 1790.

 
Golovnin valmistui meriakatemiasta 1792, ja hän palveli 1801–1805 vapaaehtoisena Britannian merivoimissa. Hän sai 1806 tsaari Aleksanteri I:n hallinnolta tehtäväkseen kartoittaa Venäjän Alaskan, Kuriilien ja Kamtšatkan niemimaan rannikoita. Golovnin retkikunta lähti matkaan korvetti *Dianalla* ja saapui 1809 Kamtšatkalle kierrettyään ensin Hyväntoivonniemen.

Kuriileilla japanilaiset hyökkäsivät hänen kimppuunsa, ja hän joutui seitsemän toverinsa kanssa vuosiksi 1811–1813 Japanin hallituksen vangiksi. Hän julkaisi 1816 vankeusajastaan teoksen, joka herätti Yhdysvalloissa ja Euroopassa kiinnostusta Japania kohtaan.

Golovnin lähti 1817 uudelle maailmanympäripurjehdukselle korvetti *Kamtšatkalla*. Kaksi vuotta kestäneen matkan aikana hän kartoitti uudestaan Kuriilien Kamtšatkan rannikkoa. Matkoista julkaistiin kirjat vuosina 1819 ja 1822.Golovnin sai ylennyksen Venäjän laivaston vara-amiraaliksi ja yli-intendentiksi. 

Golovninin poika oli venäläinen valtiomies Aleksandr Golovnin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Himjoki

**Himjoki** (, vepsäksi *Himd’ög*) on kylä Leningradin alueen Podporožjen piirin Voznesenjen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Äänisen rantaa 20 kilometriä Voznesenjesta pohjoiseen. Kylässä on 91 asukasta (vuonna 2015).

Himjoen kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1496. Himjoki ja sen lähellä sijaitseva Kallio (ven. *Štšeleiki*) olivat eteläisimmät äänisvepsäläiset kylät. Nykyään niiden asukkaat pitävät itseään venäläisinä.

Himjoen-Kallion kyläkunta kuului 1900-luvun alussa Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakunnan Soutjärven volostiin. Karjalan autonomista neuvostasavaltaa perustettaessa Himjoki jäi lähikylineen Leningradin kuvernementtiin ja vuonna 1927 perustettuun Leningradin alueeseen. Himjoen kyläneuvosto kuului Voznesenjen ja vuodesta 1954 Podporožjen piiriin. Se liitettiin Šustrutšein (Kiprušinon) kyläneuvostoon vuonna 1968. Šustrutšein kyläneuvosto liitettiin Voznesenjen taajaman alaisuuteen vuonna 1995.

Himjoen kautta kulkee Voznesenjen ja Petroskoin välinen maantie. Lähistöllä sijaitsee kivilouhos, joka tuottaa sepeliä ja soraa. Palveluihin kuuluvat kerhotalo kirjastoineen, lääkintäasema ja kauppa.

Kylän lähellä on lukuisia kivikautisia asuinpaikkoja. Himjoen ja Kallion kylien välinen kalliorinne on suojeltu luonnonmuistomerkki. Himjoen pogostalla on vuosina 1650–1695 rakennettu Neitsyt Marian syntymän puukirkko. Nelikulmaisen kirkkosalin yläpuolella kohoaa kahdesta kahdeksankulmiosta koostuva torni telttakattoineen ja sipulihuippuineen. Kirkon yhteydessä on erillinen telttakattoinen kellotorni. Rakennuksia ympäröi aita hirsiportteineen. Kirkko restauroitiin vuosina 1972–1983 ja kellotorni vuonna 1974–1976. Esineistö vietiin jatkosodan aikana Suomeen. Himjoella on myös suojeltuja vanhoja asuintaloja.

## Lähteet
Seututie 397

**Seututie 397** on seututie joka kulkee Lappeenrannan Korvenkylästä Imatralle Imatrankosken kaupunginosaan. Tien pituus on 5 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Imatranväylä* valtatieltä 6 kuntarajalle, *Helsingintie* kuntarajalta Koskenpartaan risteykseen, ja *Imatrankoskentie* koko loppumatkan eli kantatien 62 risteykseen.

## Lähteet
Kirsi Siponen

**Kirsi Siponen** (s. 1. helmikuuta 1969 Lapinlahti) on suomalainen taidevalaja ja kuvanveistäjä.

Siponen on peruskoulutukseltaan metalliseppä-artesaani. Taidevalajaksi hän opiskeli oppisopimuskoulutuksella. Kuvanveistäjänä hän on itseoppinut; hän on lapsena piirtänyt ja myöhemmin myös maalannut, mutta kuvanveisto vei voiton. Siposen veistosten materiaaleina on savi, mutta myös vaha ja kipsi. Teokset valetaan lopulta pronssiin. Aineena on usein lehmät, joita Siponen piirteli jo lapsena.

Siposen julkisia veistoksia ovat muun muassa *Ypykkä* vuodelta 1998 Lapinlahdella ja  vuonna 2004 paljastettu *Kirmaavat vasikat* -veistos Kiuruvedellä.

## Lähteet
Yhdystie 6416

**Yhdystie 6416** on yhdystie joka kulkee Hankasalmen Nujulasta saman kunnan alueella sijaitsevaan Ristilään. Tien pituus on 3,6 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Nujulanlenkki* valtatieltä 9 Tervaniementien risteyksen kulmille ja *Kuuhankavedentie* koko loppumatkan eli seututeiden 446 ja 641 risteykseen.

## Lähteet
Raczki Elbląskie

**Raczki Elbląskie** on kylä Elblągin kunnassa Elblągin piirikunnassa, Warmia-Masurian voivodikunnassa Puolassa. Se on Puolan matalin kohta (1,8 metriä merenpinnan alapuolella). Kylässä asuu noin 170 henkilöä.

## Lähteet
Taihō Kōki

**Taihō Kōki** (大鵬幸喜, 29. toukokuuta 1940 Sahalin – 19. tammikuuta 2013 Tokio), alun perin **Kōki Naya**/**Іва́н Бори́шко**, oli japanilainen sumopainija. Hän on järjestyksessä 48. sumon suurmestari eli yokozuna. Taihō Kōki voitti vuosina 1960–1971 yhteensä 32 turnausmestaruutta, joka oli siihenastinen ennätys. Tämä ennätys säilyi rikkomattomana vuosikymmeniä, kunnes Hakuho saavutti 33. turnausvoittonsa vuonna 2015. Taihō luetaan sumon kaikkien aikojen parhaimpien suurmestarien joukkoon.

Taiho syntyi vuonna 1940 Japanin miehittämällä Sahalinin saarella japanilaiselle äidille ja ukrainalaiselle isälle. Kun Neuvostoliitto otti Sahalinin haltuunsa vuonna 1945, Taihō  ja hänen äitinsä pakotettiin siirtymään Hokkaidoon. Hänen kommunismia vastustanut isänsä sen sijaan katosi jäljettömiin. Taihō aloitti sumopainijan uransa vuonna 1956, ja saavutti ensimmäisen keisarillisen turnauksen voiton vuonna 1960. Hän oli tuolloin historian nuorin merkittävän sumoturnauksen voittaja ja korotettiin mestarin eli ozekin arvoon. Taihō sai suurmestarin eli yokozunan arvon vuonna 1961. Taihō oli koko uransa ajan poikkeuksellisen hoikka sumopainijaksi. Hänen täytyi sen vuoksi luottaa ketteryyteensä ja teknisiin taitoihinsa menestyäkseen sumossa. Taihō oli Japanissa erittäin suosittu kuuluisuus, ja hänen häänsä vuonna 1966 olivat valtava mediatapahtuma, johon osallistui 1000 vierasta ja yli 200 toimittajaa. Painiuransa jälkeen Taihō perusti nimeään kantavan painitallin.

## Lähteet
Yhdystie 2600

**Yhdystie 2600** on yhdystie joka kulkee Porin Hauniasta Kairilan, Pomarkun ja Leväsjoen kautta Siikaisiin. Tien pituus on 53 kilometriä.

Tien osoitenimenä on ensin *Suodenjärventie* yhdystieltä 2560 vanhalle Porin ja Lavian kuntarajalle, *Harjantie* Pomarkkuun valtatien 23 risteykseen, *Kivijärventie* Leväsjoentien risteykseen, ja *Leväsjoentie* koko loppumatkan eli seututien 270 risteykseen.

## Lähteet
Yhdystie 3051

**Yhdystie 3051** on yhdystie joka kulkee Hattulan Nihattulasta saman kunnan alueella sijaitsevaan Parolaan. Tien pituus on 5 kilometriä.

Tien osoitenimenä on *Hattulantie* seututieltä 130 Mierolanpellontien risteykseen ja *Parolantie* koko loppumatkan eli kantatien 57 risteykseen.

## Lähteet
Yhdystie 6414

**Yhdystie 6414** on yhdystie joka kulkee Hankasalmen asemanseudulla sijaitsevasta yhdystien 6416 risteyksestä rautatieasemalle. Tien pituus on vain 130 metriä. Tie kulkee koko matkan katuna ja sen varrella sijaitsee muun muassa paikallinen grilli-kahvila, ABC-kylmäasema ja Sale. Tien osoitenimi on *Asemakatu*.

## Lähteet
Sparfloksasiini

**Sparfloksasiini** (C19H22N4O3F2) on fluorokinoloneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina. Haittavaikutuksiensa vuoksi sparfloksasiini on vedetty pois markkinoilta Yhdysvalloissa ja Euroopassa, mutta se on edelleen käytössä Aasiassa.

## Ominaisuudet ja käyttö
Sparfloksasiinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat muiden fluorokinoloniantibioottien tavoin siihen, että se sitoutuu bakteerien DNA-gyraasientsyymiin. Entsyymin toiminta estyy ja bakteerisolut eivät voi jakaantua. Sparfloksasiini on melko laajakirjoinen antibiootti ja tehoaa gramnegatiivisten bakteerien lisäksi useisiin grampositiivisiin bakteereihin ja mykobakteereihin. Sparfloksasiinia voidaan käyttää keuhkokuumeen, virtsatulehdusten, tippurin ja ihotulehdusten hoitoon. Lääkeaine vedettiin pois markkinoilta Yhdysvalloissa vuonna 2001 ja Euroopassakin se on poistunut käytöstä.

## Haittavaikutukset
Tavallisimpia haittavaikutuksia ovat vatsakipu, huonovointisuus ja ripuli. Vakavampia haittavaikutuksia ovat herkistyminen auringonvalolle, mikä johtaa ihottumaan ja sydämen QT-ajan pidentyminen, mikä voi johtaa niin kutsuttuun kääntyvien kärkien takykardiaan.

## Synteesi
Sparfloksasiinin valmistuksessa syklopropyyliamiini reagoi etyyli-3-etoksi-2-pentafluoribentsoyyliakrylaatin kanssa ja muodostuva tuote syklisoituu kinolonirakenteiseksi natriumhydridin vaikutuksesta. Seuraavaksi eräs aromaattisen renkaan fluoriatomeista korvautuu bentsyyliamiinilla ja bentsyyliryhmä poistetaan vedyttämällä. Viimeinen vaihe sparfloksasiinin valmistuksessa on reaktio 2,6-dimetyylipiperatsin kanssa.

## Lähteet
Riitta Helevä

**Riitta Helevä** (s. 1951 Oulu) on suomalainen kuvanveistäjä, joka työskentelee Oulussa. Hänelle annettiin Kuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1986.

Helevän teosten lähtökohtana on maisema. Hän teki 1980-luvulla lakeus- ja kuumaisemia, joita valoi pronssiin Pikisaaren vanhan konepajan tiloissa. Pronssin oheen tulivat 1990-luvulla kipsi ja polyuretaani. Sittemmin teokset ovat saaneet installaation muotoa ja vaihtelevia pehmeitä materiaaleja.

Helevän näyttelyitä on ollut Oulun taidemuseossa 2023 ja 1983, Aineen taidemuseossa, Galleria Okrassa Vantaalla ja galleria Sculptorissa. Hänen teoksiaan on Oulun ja Aineen taidemuseoiden ohella Vantaan taidemuseo Artsissa ja Kansallisgalleriassa.

Helevä on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1976 koulutuskeskuksessa ja vuosina 1976–1981 keramiikkataidetta tuote- ja ympäristösuunnittelun laitoksella.
Riitta Helevä kiinnostui kuvanveistosta 1970-luvulla taideleireillä, joissa ohjaajina olivat muun muassa Pirkko Nukari ja Tapio Junno. Helevä painottaa työskentelyssään materiaalien kestävyyttä.

Helevälle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016.

## Julkiset teokset

Helevän julkisia teoksia ovat muun muassa eduskunnan puhemiehenä ja ministerinä toimineen Kauno Kleemolan vuonna 1990 paljastettu muistomerkki *Elämän pelto ja pöytä* Kannuksessa ja Oulun Maikkulan torilla oleva corten-teräksinen veistos *Kehrääjä*, joka on paljastettu vuonna 1995.
* *Palava pensas* -lähetyskynttelikkö, Oulun tuomiokirkko 1999
*  *Siipi*, Oulun tuomiokirkon kirkkotarha 2005
* *Elämän pelto ja pöytä* Kannus 1990
* *Kehrääjä*, Oulu 1995

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Riitta Helevä taiteilijamatrikkelissa
*
Jil Teichmann

**Jil Teichmann** (s. 15. heinäkuuta 1997 Barcelona, Espanja) on sveitsiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 54 heinäkuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 170 tammikuussa 2019. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä.

Teichmann pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Strasbourgissa vuonna 2016. Hän eteni siellä toiselle kierrokselle voitettuaan Kurumi Naran. Teichmann pelasi grand slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa 2018 ja eteni toiselle kierrokselle. Vuonna 2019 Teichmann saavutti kaksi turnausvoittoa kaksinpelissä; Prahassa ja Palermossa. Prahan voiton jälkeen hän nousi maailmanlistalla ensimmäisen kerran sadan parhaan joukkoon toukokuussa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Raiden Tameemon

**Raiden Tameemon** (雷電爲右衞門, tammikuu 1767 – 11. helmikuuta 1825), syntymänimeltään **Seki Tarōkichi**, oli japanilainen sumopainija ja 76. ōzeki eli mestari. Hän ei koskaan saavuttanut sumon korkeinta arvoa, yokozunaa, mutta voitti 28 turnausmestaruutta vuosina 1790–1811. 

Raiden Tameemon ei luultavasti saanut yokozunan arvoa sen vuoksi, että hänellä oli hyvät suhteet Tokugawa-shōgunaattiin, jota yokozunan arvosta tuolloin päättänyt Yoshidan suku vastusti kiivaasti. Raiden Tameemon pitää yhä hallussaan sumopainijoiden voittoprosentin ennätystä, 96%. Monet pitävätkin häntä yhtenä kaikkien aikojen parhaista sumopainijoista.

## Lähteet
Veronica Gambara

**Veronica Gambara** (1485–1550) oli italialainen runoilija. Hän sai oppineen kasvatuksen, meni 1508 naimisiin Correggion herran Giberto X:n kanssa, joka kuoli jo 1518. Gambara keskittyi sen jälkeen kokonaan pienen maansa hallitsemiseen ja kirjoittamiseen. Hänen Bolognassa sijaitseva hovinsa oli ajan huomattavien kirjailijoiden kokoontumispaikka. Teokset on julkaistu vasta pitkän ajan kuluttua hänen kuolemansa jälkeen.

## Teokset
* *Rime e lettere di Veronica Gambara*, julkaistu 1759, 1879
* *Undici lettere inedite di Veronica Gambara*, julkaistu 1889
* *Sonetti amorosi inediti o rari di Veronica Gambara*, julkaistu 1890

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Juha Meriläinen

**Juha Pekka Meriläinen** (s. 21. tammikuuta 1977 Halsua) on suomalainen kirkkohistorian tutkija ja Helsingin yliopiston dosentti. Hän työskentelee arkkipiispan teologisena erityisavustajana Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa.

## Ura
Juha Meriläinen valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2009. Hänen väitöstutkimuksensa käsitteli Suomea osana Euroopan kirkollista jälleenrakentamista vuosina 1945–1948. Läntisten kirkkojen apu Suomen evankelis-luterilaiselle kirkolle kanavoitiin tulli- ja verovapaina avustustarvikkeina, jotka sitten myytiin Suomessa. Meriläinen tutki tätä toimintaa, joka liikkui harmaalla alueella mutta jolle valtio antoi hiljaisen hyväksyntänsä. Meriläinen sai työstään Kanslianeuvos Kaarlo Koskimiehen ja Irma Koskimiehen stipendirahaston väitöskirjapalkinnon.

Meriläinen työskenteli Helsingin yliopiston määräaikaisena yliopistonlehtorina vuosina 2009–2011 ja sen jälkeen tutkijatohtorina vuoteen 2013. Hän on ollut vuodesta 2015 Helsingin yliopiston yleisen kirkkohistorian dosentti. Kirkkojen kansainvälisen avustustoiminnan ohella hänen tutkimusalojaan ovat muun muassa ekumeenisen liikkeen historia, siirtolaisuushistoria sekä uskonnon ja nationalismin suhde.

Meriläinen toimi Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä vuosina 2010–2012 ja puheenjohtajana 2020–2023. 

Meriläinen on vihitty papiksi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Hän toimi vuosina 2015–2016 Kirkon tulevaisuuskomitean sihteerinä. Vuodesta 2017 hän on työskennellyt arkkipiispan teologisena erityisavustajana. Hän on ollut Suomen Ekumeenisen Neuvoston jäsen vuosina 2012–2014.

Meriläinen julkaisi 2023 tietokirjan *Putinin alttaripoika: Patriarkka Kirill ja Venäjän pyhä hyökkäyssota*, joka käsittelee Vladimir Putinin hallinnon suhteita Venäjän ortodoksiseen kirkkoon. Meriläinen kuvaa myös kirkon ja sen retoriikan antamaa tukea Venäjän hyökkäyssodalle Ukrainassa. Meriläinen palkittiin teoksesta Lauri Jäntin tietokirjapalkinnolla.

## Muu toiminta
Juha Meriläinen on ollut useissa näytelmärooleissa ja toiminut myös käsikirjoittajana ja ohjaajana. Vuonna 2008 hän oli Jeesuksen roolissa Helsingin Via Crucis -pääsiäisnäytelmässä.

## Teokset
### Kirjat
* 

### Tutkimukset
* 

### Suomennokset
* 

### Toimitetut teokset
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
Jaakko Olavi Antila

**Jaakko Olavi Antila** (s. 13. kesäkuuta 1982 Nurmo) on suomalainen kirkkohistorian tutkija ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi.

## Ura
Antila valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2010. Hän selvitti väitöskirjassaan kirkon politisoitumiskehitystä 1960- ja 1970-luvulla sekä herätysliikkeiden vaikutusta Keskustapuolueen kirkkopolitiikkaan.

Myöhemmin hän on tutkinut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen historiaa ja kirjoittanut aiheesta vuodet 1974–2011 kattavan historiateoksen *[[Kansankirkko ristipaineessa]]*. Hän on tutkinut myös Liettuan kirkkohistoriaa ja ollut mukana toimittamassa kirkkohistorian yliopistollisia oppikirjoja.

Antila toimi Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä ja rahastonhoitajana vuosina 2007–2008. Hän oli Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjan toimittajana vuosina 2011–2014.

Antila on vihitty papiksi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Hän on työskennellyt vuodesta 2016 Lapuan hiippakunnan hiippakuntapastorina ja piispa Simo Peuran teologisena sihteerinä. Vuodesta 2018 hän on ollut Seinäjoen Sotaveteraanien puheenjohtaja.

## Yksityiselämä
Jaakko Antila on naimisissa pastori Riina Antilan kanssa, ja heillä on viisi lasta.

## Teokset
### Tutkimukset
* 
* 
* 
* 

### Muut itsenäiset julkaisut
* 

### Toimitetut teokset
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
Sini Mikkola

**Sini Karoliina Mikkola** (o.s. **Ursin**; s. 13. lokakuuta 1982) on suomalainen kirkkohistorian tutkija ja Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtori.

## Ura
Sini Mikkola valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2018. Hän selvitti väitöstutkimuksessaan, millaista naisena ja miehenä olemisen tapoja Martti Luther rakensi teksteissään. Mikkolan mukaan Lutherin ajattelutapa sukupuolittuneesta kehosta ja sukupuolten välisistä valtasuhteista vastasi pitkälti edeltävää traditiota ja aikalaiskäsityksiä. Avioliitto ja isyys toivat kuitenkin Lutherin ajatteluun käytännönläheisyyttä. Mikkola on esitellyt tutkimustuloksiaan yleistajuisesti kirjassaan *Rakkaat sisaret, riehaantuneet rouvat – Martin Lutherin naiset* (2019).

Mikkola toimi Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä vuosina 2012–2014. Vuodesta 2017 hän on ollut seuran hallituksen jäsen. Mikkola on ollut Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjan vastaava toimittaja vuodesta 2018. Vuodesta 2019 hän on työskennellyt Itä-Suomen yliopistossa kirkkohistorian (läntinen teologia) yliopistonlehtorina.

Mikkola on vihitty papiksi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Hän on ollut kirkon Ekumeenisten asiain toimikunnan jäsen vuodesta 2017.

## Yksityiselämä
Sini Mikkolan puoliso on AKI-liitot ry:n toiminnanjohtaja Jussi Junni.

## Teokset
### Itsenäiset julkaisut
* 
* 

### Toimitetut teokset
* 
* 
* 

## Lähteet
Henrik Bogislaus Nilsson

**Henrik Bogislaus Nilsson** (1. heinäkuuta 1820 Liperi – 31. joulukuuta 1890 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Nilssonin vanhemmat olivat samanniminen isä, majuri Henrik Bogislaus Nilsson, ja Johanna Elisabet Flodman. Nilsson tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja valmistui sieltä kurssinsa priimuksena 1842, jolloin hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen krenatöörirykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1845, luutnantiksi 1847, alikapteeniksi 1851 ja kapteeniksi 1854. Vuonna 1860 Nilsson siirrettiin everstinä pataljoonankomentajaksi Henkivartioväen Volynian rykmenttiin ja edelleen kolme vuotta myöhemmin Valko-Venäjälle 28. Polotskin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hän osallistui rykmentin mukana tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864.

Nilsson ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1871, määrättiin 4. jalkaväkidivisioonan komentajan apulaiseksi vuonna 1872 ja siirrettiin 8. jalkaväkidivisioonan komentajan apulaiseksi vuonna 1873. Turkin sodassa hän toimi ensin 17. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajana 1877 ja sitten 12. jalkaväkidivisioonan komentajana 1878. Hänet palkittiin tässä tehtävässä kunnostautumisesta Venäjän Pyhän Yrjön ritarikunnan 4. luokan ritariristillä. Nilsson toimi myös sodan jälkeen 12. jalkaväkidivisioonan komentajana, aina vuoteen 1881 asti, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina.

Nilsson kuoli naimatonna Helsingissä vuonna 1890. Hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.

## Lähteet
Maila Heinonen

**Maila Heinonen** (ent. **Peuraniemi**, 21. huhtikuuta 1925 Viitasaari – 10. kesäkuuta 2014) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Viitasaaren Viestiä.

Hän voitti kiekonheiton Suomen-mestaruuden 1945 ennätystuloksellaan 31,88. Hän sai samoissa kisoissa pronssia keihäänheitossa.

Heinosen ennätys kuulantyönnössä on 10,22 m (1951), kiekonheitossa 31,88 (1945) ja keihäänheitossa 42,28 (1953).

## Lähteet