open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nissan Tiida

**Nissan Tiida** on Nissanin vuodesta 2004 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, jota se alun perin myi vain Aasian markkinoille. Se tuli Euroopassa Nissan Almeran korvaajaksi vuonna 2007, mutta tuonti Eurooppaan päättyi vähäisen myynnin vuoksi keväällä 2011. Euroopassa Tiidan seuraajaksi esiteltiin Nissan Pulsar vasta syksyllä 2014.

## Nissan Tiida C11 (2004–2012)

Ensimmäisen sukupolven Tiidan muotoilu on peräisin Nissan C-Note -konseptiautosta, joka esiteltiin vuotta ennen tuotantomallin markkinoilletuloa Tokion autonäyttelyssä. Tiida perustuu Nissan Micran pidennetylle pohjalevylle. Kanadan ja Yhdysvaltojen markkinoilla auto tunnettiin nimellä **Nissan Versa**. Indonesiassa, Singaporessa ja Malesiassa nimenä oli **Nissan Latio**, Etelä-Amerikassa **Dodge Trazo**.

Tiida oli saatavana viisiovisena hatchbackina ja neliovisena sedanina. Moottorivaihtoehdot olivat 1,6- (110&nbsp;hv) ja 1,8-litraiset (126&nbsp;hv) bensiinimoottorit sekä 1,5-litrainen (105&nbsp;hv) diesel. Pienempi bensiinimoottori oli varustettu viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, mutta siihen sai lisävarusteena myös neliportaisen automaattivaihteiston. 1,8-litraisen ja dieselmoottorin yhteydessä manuaalivaihteisto oli kuusivaihteinen.

Varustetasot Suomessa olivat Visia, Acenta ja Tekna.

Perusmalli Visiaan kuului neljä turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, aktiiviset pääntuet, 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, manuaali-ilmastointi, radio/CD-soitin neljällä kaiuttimella, lämmitettävät etuistuimet, säilytystaskut etuistuinten selkänojissa, sähköikkunat edessä ja takana sekä Bluetooth-järjestelmä. 

Acentassa oli lisäksi turvaverhot (yhteensä kuusi turvatyynyä), ESP, ajotietokone, ulkolämpömittari, kuusi kaiutinta, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, vakionopeudensäädin, automaatti-ilmastointi, kyynärnoja edessä ja takana, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja alumiiniset kynnyslistat.

Paras varustelu oli Teknassa, johon sisältyi 15 tuuman kevytmetallivanteet, CD-vaihtaja, sumuvalot, osittain nahkaverhoillut istuimet ja sähköpeilit. 

## Nissan Tiida C12 (2011–)

Toisen sukupolven Tiida esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä keväällä 2011. Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Thaimaassa autoa myydään nimellä **Nissan Pulsar**. 

## Nissan Tiida C13 (2015–)

Euroopassa vuosina 2014–2018 myytyä Nissan Pulsaria myydään Venäjällä ja Kiinassa nimellä Nissan Tiida.

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Tuula Hanhinen

**Tuula Hanhinen** (syntynyt 1950) on suomalainen pianisti.

Hanhinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa sekä nuoriso- että yleisellä osastolla 1960-75 Inkeri Saarisen, Maija Helasvuon ja Ralf Gothónin johdolla. Hän oli Sibelius-stipendiaattina Kaliforniassa 1968-69. Lisäksi hän on opiskellut pianonsoittoa yksityisesti Lontoossa 1973 ja 1982 Fou Ts'ongin oppilaana sekä New Yorkissa 1976-79 Edna Golandskyn ja Samuel Marderin johdolla. Hän on myös osallistunut mm. Dimitri Bashkirovin, György Sebökin ja Fou Ts'ongin mestarikursseille.

Hanhinen suoritti pianodiplomin ja soitonopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1982 ja sai samana vuonna yleisen osaston päästötodistuksen. Hän on toiminut Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1981.

Ensikonserttinsa Hanhinen piti vuonna 1979 Helsingissä. Hän on konsertoinut Suomessa soolokonsertein, kamarimuusikkona, liedpianistina sekä muissa säestystehtävissä sekä esiintynyt Tanskassa Århusin juhlaviikoilla, Helsingin Juhlaviikoilla, Helsingin kansainvälisellä huiluviikolla sekä Suomen solistiyhdistyksen konserteissa. Hän on myös tehnyt nauhoituksia Yleisradiolle ja radioyhtiölle New Yorkissa.

Vuoden 1976 Maj Lind -pianokilpailussa Hanhinen sai neljännen sijan ja diplomipalkinnon.
Nissan Wingroad

**Nissan Wingroad** / **AD** on Nissanin vuodesta 1982 lähtien valmistama keskiluokan farmariauto. Nissan AD on tavarankuljetukseen tarkoitettu malli, kun taas Wingroad on paremmin varusteltu henkilöautoversio. Malleja on markkinoitu lukuisilla eri nimillä, ja esimerkiksi Euroopassa myyty Sunny N14 -mallin farmariversio on todellisuudessa uudelleennimetty AD (katso taulukko sivun lopussa).

## Nissan AD VB11 (1982–1990)

Ensimmäisen sukupolven Nissan AD esiteltiin vuonna 1982, ja se perustui Sunny B11 -malliin, jonka farmariversio se oli. Autoa myytiin sekä kolmi- että viisiovisina korimalleina.

Moottoriksi oli valittavissa 1,3- (75 hv) ja 1,5-litraiset (85 hv) bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen (61 hv) diesel. Manuaalivaihteisto oli neli- tai viisivaihteinen ja suuremman bensiinimoottorin yhteyteen sai kolmiportaisen automaattivaihteiston. 

## Nissan AD Y10 (1990–1998)

Toisen sukupolven Nissan AD esiteltiin vuoden 1990 lopussa. Se oli Sunny B13 -mallin farmariversio, ja Euroopassa sitä myytiin Sunny N14:n farmarimallina. Alkuperäinen henkilöautoversio oli nimeltään **Sunny California**. Nissan AD:n rinnalle esiteltiin myös suurempi Nissan Avenir, jota myytiin Euroopassa Primeran farmarimallina.

Vuonna 1996 esiteltiin ensimmäinen **Nissan Wingroad**, joka oli AD:ta urheilullisemmin muotoiltu. Siinä oli 2,0-litrainen bensiinimoottori. Tätä mallia myytiin myös nimillä **Mazda Familia** ja **Subaru Leone**.

Kaksi muuta AD:n hyötyajoneuvoversiota olivat korotetulla takaosalla varustettu **AD Max** ja Thaimaassa valmistettu ja myyty lava-automalli **Nissan NV**.
 

## Nissan AD Y11 (1999–2008)

Kolmannen sukupolven AD tuli markkinoille vuonna 1999. Se perustuu tekniikaltaan Sunny B15 -malliin, mutta on ulkoapäin erinäköinen. Sisusta on kuitenkin sama kuin Sunnyssa. Mallia myytiin jälleen myös **Mazda Familia** -nimisenä.

AD:n moottorivaihtoehtoina olivat 1,3-, 1,5- ja 1,8-litraiset bensiinimoottorit sekä 2,2-litrainen diesel. Wingroadin sai puolestaan 1,5-, 1,8- ja 2,0-litraisilla bensiinimoottoreilla. 1,8-litraisen moottorin yhteydessä oli aina neliveto sekä AD- että Wingroad-malleissa.

Nissan Wingroad sai vuoden 2001 lopussa kasvojenkohotuksen, jossa se sai sulavalinjaisemman etupään ilmeen ja uudistetun sisustan. 

## Nissan AD Y12 (2005–)

Neljäs ja uusin AD-sukupolvi tuli myyntiin vuonna 2005, mutta vanhempi Y11-malli pysyi sen rinnalla vuoteen 2008 saakka. AD Y12 jakaa suuren osan tekniikastaan Tiida-, Note- ja Livina-mallien kanssa. Autoa myydään myös nimillä **Mazda Familia** ja **Mitsubishi Lancer Cargo**.

 

## Mallien vastineet Euroopassa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nissan Teana

**Nissan Teana** on Nissanin valmistama etuvetoinen keskikokoinen auto. Se tuli myyntiin vuonna 2003 ja sitä myydään muualla maailmalla Nissan Maxima ja Nissan Cefiro -nimillä. Se ei kuitenkaan ole sama auto kuin Yhdysvalloissa myytävä Nissan Maxima, vaan se käyttää samaa alustaa Yhdysvaltain mallistossa Maximan alapuolelle sijoittuvan Altiman kanssa.

Samalle alustalle on valmistettu myös eteläkorealainen Samsung SM7. 

Teanaa valmistetaan myös Kiinan markkinoille Dongfeng Motor Companyn tehtaalla.
Karlstadin yliopisto

**Karlstadin yliopisto** () on valtion yliopisto Karlstadin kaupungissa, Ruotsissa. Se sai yliopiston aseman vuonna 1999 toimittuaan sitä ennen korkeakouluna (*högskolan*). Vuonna 2015 yliopistossa oli noin 16&nbsp;000 opiskelijaa ja 1&nbsp;200 työntekijää.

Yliopiston tunnuslause on latinankielinen *Sapere aude*, Uskalla tietää, jota muun muassa Immanuel Kant käytti valistuksen tunnuslauseena.

Yliopistossa on vuodesta 2006 lähtien ollut neljä tiedekuntaa. Arvikan musiikkikorkeakoulu Musikhögskolan Ingesund liitettiin 2002 yliopistoon ja on sen ainoa osasto, joka ei sijaitse Karlstadissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yliopiston viralliset sivut
Timo Koskinen

**Timo Koskinen** (s. 1965) on suomalainen pianisti.

Koskinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa Liisa Pohjolan ja Matti Raekallion johdolla 1979–84, Chopin-akatemiassa Varsovassa Andrzej Stefañskin johdolla 1984–85 ja Sibelius-Akatemian solistisella osastolla 1987–90 Yrjö Carlsonin, Mervi Kiannon ja Erik T. Tawaststjernan johdolla. Hän suoritti pianonsoiton A-tutkinnon 1989.

Koskinen on toiminut Paimion seurakunnan kanttorina 1987–93 ja Sibelius-Akatemian kamaripianistilehtorina vuodesta 1993. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1990.

Koskinen sai ensimmäisen palkinnon Ilmari Hannikainen -pianokilpailussa vuonna 1978 alle 16-vuotiaiden sarjassa ja toisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa vuonna 1988.

## Lähteet
Nurmi (Vahviala)

**Nurmi** () oli kylä ja rautatieasema Vahvialan pohjoisosassa Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Nurmin rautatieasema sijaitsi Viipurin–Simolan rataosuudella noin 18 kilometriä Viipurista länteenIso tietosanakirja 14. Otava: Helsinki 1938..

Nurmi oli Vahvialan toinen merkittävä teollisuustaajama. Nurmin kylään Kintereenkosken äärelle oli ensimmäinen saha perustettu jo 1700-luvulla. Vuonna 1860 Kintereenkosken rannalle perustettiin puuhiomo, joka muutettiin paperitehtaaksi vuonna 1866. Vuosina 1875–1891 Nurmin kylässä toimi Hackman & Co:n Nurmen hienotaetehdas, joka valmisti muun muassa aterimia. Tehdas valmisti myös tavallisiin jalkineisiin kiinnitettäviä Nurmis-luistimia, jonka tyyppisiä luistimia kutsuttiin pitkään "nurmiksiksi". Nurmissa toimivat 1930-luvulla Oy Nurmi Ab:n selluloosatehdas, Nurmen Tehdas Oy:n saippua-, huopajalkine- ja luistintehtaat, Kinteren mylly, Nurmen Saha Oy:n saha ja Vahvialan Sähkö Oy:n voimalalaitos. 

Kintereenkosken varteen perustettiin sulfiittiselluloosatehdas vuonna 1889 ja sen omistajaksi tuli vuonna 1909 Oy Nurmi Ab. Vuonna 1922 tehtaalla oli noin 90 työntekijää ja se tuotti noin 3&nbsp;000 tonnia sulfiittiselluloosaa. Vuoden 1929 lopulla Nurmen kylässä aloitti toimintansa Oy Nurmi Ab:n omistama Nurmen kumitehdas. Houmijoen Kinterinkosken partaalla sijainneissa tehdasrakennuksissa oli aiemmin valmistettu muun muassa Nurmi-luistimia ja veitsiä. 1920-luvulla rakennuksissa toimi sitten selluloosatehdas kunnes 1920-luvulla tehdas muutettiin kumitehtaaksi. Kumisia kalosseja ja päällyskenkiä valmistaneelta tehtaalta johti kapearaiteinen rautatie Nurmen rautatieasemalle. Tehdas siirtyi 1930-luvulla Suomen Gummitehdas Oy:n omistukseen. Jatkosodassa Vahviala vallattiin takaisin, ja Nurmen selluloosatehtaan toimintaa jatkoi marraskuusta 1941 alkaen Oravan Tehtaat Oy.

## Lähteet
Nissan 100NX

**Nissan 100NX** on Nissanin vuosina 1990–1995 valmistama pieni coupé-korinen automalli. Se perustuu B13-alustaiseen Nissan Sunnyyn ja siinä on 2+2-istuinjärjestys. Malli korvasi Nissan EXA:n.

Japanin markkinoilla 100NX:ää myytiin nimellä **Nissan NX Coupé**. NX Coupéa sai GA15DS-, GA16DE-, SR18DE- ja SR20DE-moottoreilla. 

Alkuperäinen 1,6-litrainen moottori oli kaasutinversio ja se on vuosimalleissa 1990–1993, vuodesta 1993 eteenpäin sen korvasi ruiskuversio.

Moottorivaihtoehdot:
*1.6 – 89 hv (1990–1993)
*1.6i – 105 hv (1993–1995)
*2.0i – 140 hv (1990–1995)

## Aiheesta muualla
Mervi Kianto

**Mervi Hilkka Elisabet Kianto** (vuodesta 1978 **Kianto-Wichmann**; s. 1947) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Kianto opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa 1961–66 ja yleisellä osastolla 1966–1969 Meri Louhoksen ja Rolf Bergrothin johdolla. Hän suoritti soitonopettajan tutkinnon ja sai päästötodistuksen 1969. Vuonna 1970 hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon. Hän on opiskellut Münchenissä 1971–73 Sibelius-stipendiaattina Rosl Schmidtin johdolla, Sommerakademie Salzburgissa 1967–72 Kurt Neumüllerin, Hans Leygrafin ja Carlo Zecchin johdolla sekä osallistunut Timo Mikkilän ja Guido Agostin mestarikursseille. Lisäksi Kianto suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1977 pääaineenaan musiikkitiede.

Kianto piti ensikonserttinsa Helsingissä 1975 ja on konsertoinut ympäri Suomea sekä tehnyt radionauhoituksia. Hän on toiminut pianonsoitonopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1968–70, Sibelius-Akatemiassa 1971–76 ja 1981–84 sekä Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa lehtorina 1977–81. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Sibelius-Akatemiaan pianomusiikin ja pianopedagogiikan lehtoriksi.

Kianto on toiminut freelancer-toimittajana Yleisradiossa ja tehnyt musiikkiohjelmia. Lisäksi hän on kirjoittanut artikkeleita ja musiikkiarvosteluja mm. *[[Rondo (lehti)|Rondoon]]*, *[[Aamulehti|Aamulehteen]]* ja *[[Demari]]in*). Hän on toiminut avustajana *Otavan Ison Musiikkitietosanakirjan* osien 4–5 toimitustyössä. Kianto on laatinut tutkielman *Bach-tulkinta tyylin ja tradition valossa: J.S. Bachin Das Wohltemperierte Klavier II:n preludien ja fuugien nro 17–24 pianotulkintojen vertailua* (Helsingin yliopiston pro gradu  1977) sekä julkaissut kirjan *Matka pianon soittamiseen: Kirja pianonsoiton ja pianopedagogiikan opettajille ja opiskelijoille* (Otava 1994).

Mervi Kiannon isä oli rovasti Otso Kianto ja isänisä kirjailija Ilmari Kianto.

## Lähteet
Pentti Kotiranta

**Pentti Olavi Kotiranta** (28. heinäkuuta 1951 Kuusjärvi – 11. toukokuuta 2011 Vantaa) oli suomalainen pianisti ja urkuri.

Kotiranta kävi Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukion, jonka jälkeen hän jatkoi musiikinopintojaan Sibelius-Akatemiassa. Kotiranta suoritti Sibelius-Akatemiassa ylemmän kanttori-urkurin tutkinnon ja pianonsoiton opettajan tutkinnon vuonna 1978. Hän opiskeli lied-säestystä Sibelius-Akatemiassa Pentti Koskimiehen johdolla 1974–1980, Italiassa Giorgio Favaretton johdolla 1978, Erik Werban johdolla Itävallassa 1979 ja Sibelius-Akatemiassa 1986, sekä Itävallassa Ileana Cotrubașin johdolla 1988. Urkujensoittoa hän opiskeli Paavo Sointeen, Erkki Tuppuraisen ja Tauno Äikään johdolla sekä muun muassa Marie-Claire Alainin ja Gotthard Arnérin mestarikursseille.

Kotiranta toimi Kuopion konservatorion ja musiikkilukion opettajana 1964–1974, korrepetiittorina Sibelius-Akatemian oopperastudiossa 1976–1980 ja päätoimisena säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1978. Vuodesta 2002 alkaen hän toimi säestyksen lehtorina Sibelius-Akatemiassa.

Vuodesta 1976 alkaen Kotirannalla oli useita satoja konserttisäestystehtäviä kotimaassa ja ulkomailla. Hän esiintyi lied-pianistina, urkurina ja kamarimuusikkona tärkeimmillä kotimaisilla musiikkijuhlilla: Savonlinnan oopperajuhlilla, Joensuun laulujuhlilla, Joroisten Musiikkipäivillä, Lahden kansainvälisillä urkuviikoilla, Paraisten urkupäivillä, Kuopio tanssii ja soi -viikolla, Kangasniemen Musiikkipäivillä ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla.

Kotiranta toimi liedsäestäjänä kesäkursseilla ja muun muassa Kim Borgin, Erik Werban, Jolanda di Maria Petrisin, Liisa Linko-Malmion ja Matti Lehtisen mestarikursseilla. Hän toimi säestäjänä myös muun muassa Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa 1978–1991, Timo Mustakallio -laulukilpailussa 1980–1993, ensimmäisessä ja toisessa Merikanto-laulukilpailussa sekä Toivo Kuula -laulukilpailussa 1987.

Kotiranta teki yli 20 levytystä ja satoja radionauhoituksia, joista noin on 350 kantanauhoja. Lisäksi hän esiintyi useissa suorissa radiokonserteissa.

## Lähteet
Nissan 300ZX

**Nissan 300ZX**, joka tunnetaan myös nimellä Fairlady Z, on Nissanin valmistama urheiluauto, joka edustaa Nissanin Z-autojen kolmatta ja neljättä sukupolvea.

## Z31

Z31-kori esiteltiin vuonna 1983 vuosimalliksi 1984 ja se oli kolmannen sukupolven Z-Nissani. Auton korin oli suunnitellut Kazumasu Takagi ja hänen kehitystiiminsä, ja se oli aerodynaamisempi kuin edeltäjänsä Nissan 280ZX. Siinä oli myös uudemmat tehokkaammat V6 moottorit vanhojen Rivi-6:sten sijaan. Uusi 2960 cc (3.0l) V6 SOHC -moottori oli saatavana vapaasti hengittävän VG30E 170 hp versiona sekä turboversiona VG30ET jossa 230 hp tehoa. VG30ET malleja tehtiin jenkkeihin sekä rajoitetulle euroopan markkinoille myös 205hp malleina joissa oli mm. katalysaattori ja pakokaasunkierrätysjärjestelmä.

Nissanin kotimarkkinoilla Japanissa versioita oli 3-litrainen 300ZX, sekä 2-litraiset Z, ZG, ZR ja ZR II Spec. Japanilainen 300ZX turbo tuotti 230 hp tehoa. 2-litraiset versiot käyttivät VG20ET ja RB20ET -moottoreita ja niiden teho oli 170 - 180 hp välillä.

Japaniin ja eurooppaan tuotu eroaa USAn versiosta etuvaloumpioden osalta.

Kori oli jonkin verran samanlainen edeltäjänsä kanssa. Siinä oli McPherson jousitus.

1984 vuonna markkinoille tuli 50 th Anniversary Edition joka juhlisti yhtiön 50-vuotisjuhlaa.
1988 tuli USA sekä Kanadan markkinoille helmiäisvalkoinen 300ZX SS (Shiro Special) jossa oli mm. Recaron penkit.

Z31 sai USA:ssa pienen kasvojenkohotuksen vuonna 1986. Vuonna 1987 tuli lopullinen kasvojenkohotus, jolloin se sai aerodynaamisemmat puskurit, leveämmät lokasuojat, erilaiset valot (sumu, etu ja taka). Moottori malli vaihtui A/B:sta W-sarjalaiseen. Jenkeissä T3 turbo muuttui T25-malliin joka euroopassa oli jo eurooppa/japanimalleissa alusta asti.

## Z32

Z32 korvasi edeltäjänsä vuonna 1990. Se oli täysin erinäköinen kuin edeltäjänsä, siitä on olemassa 222 hv versio sekä tuplaturbo versio, jossa tehoja on 280 hv. Tarjolla oli myös avoversio.

Uudessa VG30DETT-moottorissa on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia sekä muuttuva venttiilien ajoitus.

Tuplaturbomalleissa oli sähköisesti säädettävät iskunvaimentimet sekä Nissanin HICAS-järjestelmä, joka tarkoittaa sitä, että myös takapyörät kääntyvät. 

Yhdysvalloissa 300ZX:n myynti lopetettiin jo vuonna 1996, mutta Japanissa sitä tehtiin vielä vuoteen 1999 asti.

## Aiheesta muualla
Juhani Lagerspetz

**Juhani Henrik Lagerspetz** (s. 12. heinäkuuta 1959 Turku) on suomalainen pianisti.

Lagerspetz on opiskellut pianonsoittoa Turun konservatoriossa 1965–1975, Sibelius-Akatemiassa 1975–1977 ja Jekaterina Murinan ja Aleksandr Iharevin oppilaana Leningradin konservatoriossa 1977–1979. Hän suoritti pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäksi hän on osallistunut muun muassa Dmitri Baškirovin, Bella Davidovitšin, Peter Franklin ja Fou Ts'ongin kursseille.

Lagerspetz on toiminut pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1980–1983 ja pianomusiikin lehtorina vuodesta 1983 sekä pianomusiikin va. apulaisprofessorina 1993–1994 ja vt. apulaisprofessorina 1995–1999. Hän aloitti Sibelius-Akatemian pianonsoiton professorina elokuussa 2009.

Lagerspetz on esiintynyt orkesterisolistina, omin konsertein sekä kamarimuusikkona vuodesta 1983 eri puolilla Eurooppaa, Neuvostoliitossa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Etelä-Koreassa ja Chilessä sekä tehnyt radionauhoituksia ja levytyksiä Virgin Classics -levymerkille, Melodija-, Finlandia- ja Ondine-yhtiöille. Hän myös esiintyy Apocalyptica-heviyhtyeen levyllä *[[Reflections (Apocalyptican albumi)|Reflections]]* (2003).

Lagerspetz on saanut ensimmäisen palkinnon vuonna 1975 Ilmari Hannikainen -pianokilpailun alle 16-vuotiaitten sarjassa, jaetun ensimmäisen palkinnon ja Yleisradion tunnustuspalkinnon vuonna 1976 Maj Lind -pianokilpailussa, diplomin ja erikoispalkinnon parhaasta pakollisen neuvostosävellyksen esityksestä Moskovassa 1982 Tšaikovski-pianokilpailussa ja diplomin samassa kilpailussa 1986. Lisäksi hän on ollut semifinalisti Viotti-kilpailussa 1982 ja Montrealin pianokilpailussa 1984.

Lagerspetzille on myönnetty viisivuotinen taiteilija-apuraha 1989 ja 1996 sekä Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto 1994. Turun yliopiston käytännöllisen filosofian professori Eerik Lagerspetz on Juhani Lagerspetzin veli.

## Lähteet
Risto Lappalainen

**Risto Lappalainen** (23. toukokuuta 1948 Mikkeli – 23. helmikuuta 2026 Helsinki) oli suomalainen pianisti.

Lappalainen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1967–1969 Tapani Valstan oppilaana sekä Wienin musiikkikorkeakoulussa 1970–1974 Dieter Weberin ja Bruno Seidlhofin johdolla. Hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon Wienissä vuonna 1974.

Lappalainen toimi vakituisena säestäjänä Sibelius-Akatemiassa 1974–1980 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1980 lähtien. Lisäksi hän toimi säestys- ja korrepetitiotehtävissä muun muassa Suomen Kansallisoopperassa ja Kansallisbaletissa, Savonlinnan oopperajuhlilla, Jyväskylän Kesän ja Sibelius-Akatemian mestarikursseilla sekä Jean Sibelius -viulukilpailussa.

Hän esiintyi solistina ja kamarimuusikkona muun muassa Kuhmon kamarimusiikki -festivaaleilla, Jyväskylän Kesässä, Lieksan vaskiviikoilla ja Crusell-viikolla sekä Ruotsissa ja Saksassa. Hän teki myös radionauhoituksia.

Lappalainen sai vuoden 1966 Maj Lind -pianokilpailussa toisen palkinnon.

## Lähteet
Limingan kirkko

__NOTOC__
**Limingan kirkko** on Limingan luterilaisen seurakunnan kirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1826, ja tyyliltään se on uusklassinen tasavartinen keskeisesti korostettu ristikirkko. Kirkkoon mahtuu noin 850 henkilöä. Kirkkorakennuksen ovat suunnitelleet Anders Fredrik Granstedt ja Anton Wilhelm Arppe, joskin tornin suunnittelijaksi on mainittu myös Carl Ludvig Engel. Kirkon rakentamisesta vastasi kirkonrakentaja Heikki Kuorikoski, joka teki suunnitelmiin monia muutoksia. Alttaritaulun on maalannut Oskar Nylander vuonna 1849. Kirkkoa vanhemman kellotapulin on rakentanut Grels Norling vuonna 1733.

Kirkon vieressä sijaitseva vanha hautausmaa on ollut käytössä ainakin vuodesta 1760 vuoteen 1899, jolloin nykyinen hautausmaa on perustettu Rantakylään. Limingan sankarihautausmaa sijaitsee kuitenkin vanhalla hautausmaalla.

Limingan seurakunta itsenäistyi vuonna 1477 ja on siten Pohjanmaan vanhimpia.

## Kuvia

Tiedosto:Liminka sh.JPG|Limingan kirkko, sankarihaudat *Niin tuli sota maahan. Kaikki ties, min vaati kunnia ja kotilies.*
Tiedosto:Liminka church belfry 20080726 01.jpg|Limingan kirkon kellotapuli
Tiedosto:Liminka_kirkko%2C_ilmakuva.jpg|Limingan kirkon ympäristöä


## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
*Limingan seurakunta
Nils-Magnus Maconi

**Nils-Magnus Maconi** on suomalainen pianisti.

Maconi on suorittanut Sibelius-Akatemiassa soitonopettajan tutkinnon 1968 ja pianonsoiton diplomitutkinnon 1970. Lisäksi hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970.

Maconi on esiintynyt kotimaassa mm. kirkkokonserteissa säestäjänä ja solistina. Hän on opettanut Sibelius-Akatemiassa pianopedagogiikkaa 1975–85 ja toiminut pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1982.
Matti Perttula

**Matti Perttula** (s. 1951) on suomalainen pianisti.

Perttula on suorittanut pianonsoiton diplomitutkinnon Sibelius-Akatemiassa. Vuodesta 1973 hän on ollut Sibelius-Akatemiassa pianomusiikin, laulutaiteen ja säestyksen opettajana. Lisäksi hän on toiminut pääkorrepetiittorina Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuodesta 1981 ja Savonlinnan kamarimusiikki-instituutissa vuodesta 1986. Hän on myös toiminut Pohjalaisten Osakuntien Laulajien (POL) johtajana 1987−1991 ja Koiton Laulun taiteellisena johtajana 1991−1996.
Liisa Pimiä

**Liisa Maria Pimiä** (s. 24. huhtikuuta 1960) on suomalainen pianisti.

Pimiä on suorittanut Helsingin konservatoriossa pianonsoiton opettajan opintolinjan jatkotutkinnon 1990 ja Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon 1995. Hän on osallistunut useille piano-, korrepetitio- ja liedkursseille.

Hän on toiminut Lappeenrannan musiikkiopiston tuntisäestäjänä 1980–1981, pianonsoiton tuntiopettajana Käpylän musiikkiopistossa Helsingissä 1981–1982, pianonsoiton tuntiopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1981–1989, Helsingin konservatorion pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana 1986–1994 ja oopperaluokan korrepetiittorina 1987–1994 ja Helsingin työväenopiston oopperastudion korrepetiittorina 1987–1994. Sibelius-Akatemiassa Pimiä on toiminut korrepetition vt. lehtorina 1992–1995 ja korrepetition päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1996. Lisäksi Pimiä on toiminut Suomen Kansallisoopperan kuoro- ja solistikorrepetiittorina 1998–2000, Savonlinnan oopperajuhlakuoron (myöhemmin Suomen Filharmonisen kuoron) pianistina vuodesta 1991 ja Savonlinnan oopperajuhlien korrepetiittorina vuodesta 1997. Hän on tehnyt myös korrepetitiovierailuja useisiin maakuntaoopperoihin.

Pimiä on ollut Lappeenrannan kaupunginorkesterin nuorten solistien konsertin solistina 1976 ja 1979, Helsingin konservatorion sinfoniaorkesterin solistina 1990 ja Savonlinnan oopperajuhlien vuoden taiteilija -konsertin säestäjänä 1998 ja 1999. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti italialaisen oopperan asiantuntijana.

Pianisti Liisa Pimiän kiinnostus ihmisääneen on tehnyt hänestä yhden kysytyimmistä korrepetitioon erikoistuneista pianisteistamme. Pimiä on suorittanut tutkinnot Helsingin konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä täydentänyt korrepetition tuntemustaan mestarikursseilla muun muassa Belgian Gentissä. Savonlinnan Oopperajuhlilla Pimiä on työskennellyt vuodesta 1998 ja vuodet 1998–2000 hän toimi myös Suomen Kansallisoopperan harjoituspianistina. Syksyllä 2004 Pimiä kutsuttiin Milanon Giuseppe Verdi -konservatorion vierailevaksi opettajaksi, ja vuodesta 2002 hän toimii korrepetition lehtorina Sibelius-Akatemiassa, jossa hän on työskennellyt myös aiemmin muun muassa oopperakoulutusosaston varajohtajana (1997–1998). Vuonna 2006 Liisa Pimiä oli opettajavaihdossa Bolognan Conservatorio G.Maritinissa.

Liisa Pimiä työskentelee useiden suomalaisten laulajien kanssa ja on esiintynyt Beniamino Gigli -seuran muistokonserteissa myös muun muassa Salvatore Fisichellan, Stefano Seccon ja Andrea Coronellan kanssa.  Liisa Pimiälle myönnettiin vuonna 2015 seuran Beniamino Gigli -palkinto. Liisa Pimiä oli Suomen Beniamino Gigli -seura hallituksen varapuheenjohtaja vuosina 2007–2016. 

## Lähteet
Risto Lauriala

**Risto Vilho Johannes Lauriala** (s. 21. marraskuuta 1949 Oulu) on suomalainen pianisti.

Lauriala on opiskellut 1969−1972 Sibelius-Akatemiassa ja suorittanut pianonsoiton diplomitutkinnon 1972. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973 pääaineenaan musiikkitiede. Lisäksi hän on opiskellut pianonsoittoa yksityisesti Lontoossa Ilona Kaboksen ja Mario Curcion oppilaana 1972 ja 1973 sekä Wienin musiikkikorkeakoulussa Dieter Weberin oppilaana 1973−1975.

Hän on esiintynyt Suomessa lähes kaikkien sinfoniaorkestereiden solistina. Lisäksi hänellä on ollut esiintymisiä omin konsertein, solistina, kamarimuusikkona ja liedpianistina kotimaassa ja ulkomailla. Hän on toiminut opettajana ja säestäjänä Sibelius-Akatemiassa 1976−1977 ja 1978−1981, säestyksen vs. lehtorina 1977−1978, piano- ja kamarimusiikin lehtorina 1981−1982 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1982.

Lauriala on saanut ensimmäisen palkinnon vuonna 1970 Maj Lind -pianokilpailussa ja vuonna 1974 Stepanov-kilpailussa Wienissä. Lisäksi hän on ollut Leipzigin Bach-kilpailun semifinaalissa vuonna 1980. Hän on tehnyt useita levytyksiä Alba- ja Naxos-yhtiöille mm. Johann Sebastian Bachin tuotannosta.

## Aiheesta muualla
Risto Lauriala a pianist
Svealaiset

**Svealaiset** (*Svear* tai *Sviar*)  olivat muinainen germaaninen kansa, heimo tai muu ryhmä, josta periytyy Sveanmaan ja Ruotsin kansainvälinen nimi. Svealaiset asuivat alun perin Mälarenin ympäristössä, mutta 1100-luvun alkuun mennessä he olivat laajentaneet valtakuntansa koko keskiaikaiseen Ruotsiin. Svealaisista puhuvat sekä antiikin että varhaiskeskiajan lähteet. Eri ikäisissä lähteissä käsite ”svealaiset” saattaa kuitenkin tarkoittaa erilaisia asioita.  

## Mainintoja svealaisista
Ensimmäinen maininta svelaisista saattaa löytyä Plinius vanhemmalta, joka mainitsee 70-luvulla jaa. *hillevionien* kansan pohjoisessa. Ensimmäinen varma maininta on parikymmentä vuotta myöhemmin Tacituksella, joka kertoo *svionien* laivastoista ja heidän kuninkaansa suuresta vallasta. Seuraava maininta löytyy vasta vuoden 550 tienoilla Jordanekselta. Jordanes mainitsee *suehans*-kansan, jolla on erinomaisia hevosia ja joka myy mustaketun nahkoja roomalaisille, sekä *suetidi*-kansan, jonka kerrotaan olevan isokokoista. Luultavasti molemmat nimet tarkoittavat svealaisia.

On kuitenkin mahdoton sanoa, oliko Jordaneksen kuvaamilla svealaisilla Tacituksen svealaisten kanssa juuri muuta yhteistä kuin nimi. Manner-Euroopasta tiedetään, että germaaniheimojen nimiin liittyvät merkitykset saattoivat vuosisatojen kuluessa muuttua paljonkin. Samaa nimeä eri aikoina käyttävien ihmisryhmien välillä ei välttämättä ollut kovinkaan täsmällistä geneettistä, kulttuurista tai asuinseutuun liittyvää jatkuvuutta.    

On arveltu, että viikinkiajalla ”svealaiset” eivät ehkä olisi olleet etninen ryhmä tai minkään tietyn alueen asukkaita, vaan kyseessä olisi ollut merenkulkijoiden, sotureiden ja kauppiaiden sosiaaliryhmästä käytetty nimitys. Kyseessä olisi siis voinut olla eräänlainen viikinki-käsitteen synonyymi, joka oli käytössä Itämeren alueella. 

Viimeistään 1000- ja 1100-luvuilla svealaiset-käsite ilmeisesti vakiintui tarkoittamaan Keski-Ruotsin (”Sveanmaan”) asukkaita.

## Lähteet
*Harrison, Dick: *Sveriges historia. Medeltiden.* Tukholma: Liber AB, 2002. 
### Viitteet
Margit Rahkonen

**Margit Elisabet Rahkonen** (s. 9. tammikuuta 1949 Mikkeli) on suomalainen pianisti.

Rahkonen on opiskellut pianonsoittoa Rimski-Korsakovin konservatoriossa Leningradissa 1968–1969. Hän on suorittanut pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1969, Bachelor of Music -tutkinnon New England Conservatoryssa Yhdysvalloissa 1973 sekä Master of Music -tutkinnon 1975 ja pianonsoiton diplomitutkinnon 1976 Juilliard Schoolissa New Yorkissa. Vuonna 1994 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikin tohtorin tutkinnon.

Rahkonen on toiminut pianomusiikin lehtorina Riihimäen musiikkiopistossa 1977–1980 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980, Sibelius-Akatemian solistisen osaston johtajana 1996–1998 sekä post doc -tutkijana Sibelius-Akatemian DocMus-yksikössä vuodesta 1999.

Rahkonen piti ensikonserttinsa 1961. Hän sai toisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa 1964. Hän on esiintynyt laajalti Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa soolokonsertein, kamarimuusikkona ja merkittävimpien kotimaisten orkestereiden solistina. Lisäksi Rahkonen on tehnyt lukuisia radio- ja TV-nauhoituksia, soolonauhoja Finlandia-levy-yhtiölle sekä duolevytyksiä Finlandia-, Fuga-, BIS-, Nimbus-yhtiöille.

Rahkoselle myönnettiin Unkarin valtion Liszt-juhlavuoden mitali 1986. Hän on toiminut useiden kilpailujen tuomaristossa sekä pitänyt kesäkursseja, esitelmiä ja luentokonsertteja ja julkaissut artikkeleita.

Margit Rahkosen veli oli viulutaiteilija Jorma Rahkonen.

## Lähteet

* *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4*, s. 662. Helsinki 1978. 
*
F.M.R Tg

**F.M.R Tg** oli pieni saksalainen kahden hengen kääpiöauto, joka oli hyvin samankaltainen kuin Messerschmitt TR, mutta siinä on kuitenkin Messerschmittistä poiketen kaksi takarengasta. Autoa valmisti Fahrzeug- und Maschinenbau Regensburgissa. Automallin suunnitteli Fritz Fend.

TG-sarjan autot ovat kääpiöautojen keräilijöiden keskuudessa erittäin arvostettuja pienen tuotantomääränsä takia, niitä on tällä hetkellä maailmassa 150 kappaletta. Sitä valmistettiin vuosina 1957-1961.

## TG-500

*Moottori: F.M.R 2-tahti
*Iskutilavuus: 494 cm3
*Sylinterimäärä: 2 kpl
*Suurin teho: 20,2 hv
*Omapaino: 305&nbsp;kg
*Huippunopeus: 130&nbsp;km/h
*Valmistusmäärä: 320
Fuji Cabin

**Fuji Cabin** on japanilainen miniauto. Sen valmistaja on Fuji Toshuda Motors, joka sijaitsee Tokiossa.

Fuji Cabin esiteltiin Tokyo Motor Show’ssa 1955. Sen aerodynaamisen muotoinen kori on polyesteristä valmistettu. Sen on suunnitellut Ryuichi Tomiya. Fuji Cabinissa on kumivääntöjousitus kaikissa pyörissä. Fuji Cabinia on valmistettu 85 kappaletta ja näistä on ehjänä jäljellä vain 3 kappaletta, autot valmistettiin vuosien 1955 ja 1958 välillä.

Fuji Cabinissa ei ole ollenkaan käynnistysmoottoria, vaan se käynnistetään moottoripyörien tavoin polkaisemalla. Siinä on myös moottoripyörän tavoin vain yksi ajovalo.

*Moottori: Gasuden 2-tahti
*Iskutilavuus: 121,7 cc
*Huipputeho: 5,5 hv
*Sylinterien lukumäärä: 1
Teet Allas

**Teet Allas** (s. 2. kesäkuuta 1977 Pärnu, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen 183 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka edusti pitkään maansa pääsarjan Meistriliigan joukkuetta FC Floraa sekä pelasi myös Ruotsissa Dalkurdin joukkueessa.

Allas edusti kotimaassaan FC Floran lisäksi myös muun muassa JK Kalev Pärnua, Lelle SK:ta, JK Vall Tallinnaa, Pärnu JK:ta, JK Viljandi Tulevikia ja FC Valgaa.

Allas pelasi vuonna 1997 alkaneella ja vuonna 2007 päättyneellä maajoukkueurallaan Viron maajoukkueessa 73 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Allas FC Floran sivuilla 
*Allas Weltfussball-tietokannassa  
*Allas Soccernet-tietokannassa
Willam Sulky

**Willam Sulky** on italialaisen C. M. Casalinin valmistama kolmipyöräinen kääpiöauto. Sitä valmistettiin vuosien 1969 ja 1980 välillä Piacenzassa. 

Sulkyn huono teho/paino-suhde teki siitä hitaan ja huonon ajettavan. Siinä on mopojen tavoin yksi etuvalo.

*Moottori: Minarelli 2-tahti
*Sylinterien lukumäärä: 1 kpl
*Iskutilavuus 49,5 cm³
*Huipputeho: 2,2 hv
*Omapaino: 350 kg

## Aiheesta muualla
* http://www.microcarmuseum.com/tour/willam-sulky.html
Suurmestari (ritarikunta)

**Suurmestari** on ritarikunnan ylimmän johtajan eli päämiehen arvonimi. Nimitystä käytetään sekä maallisten että hengellisten ritarikuntien, kuten Temppeliherrain ja Johanniittain, johtajista. Lisäksi vapaamuurarien suurloosin päämiestä kutsutaan suurmestariksi.

Joskus kirjallisuudessa sekoitetaan suurmestari ja preseptori keskenään, mutta ainakin temppeliherrojen hierarkiassa preseptori oli huomattavasti alempi: tämän ja suurmestarin väliin mahtuivat vielä piirimestarit ja valtakunnalliset tarkastajat. 

Suomessa tasavallan presidentti on Suomen kolmen virallisen ritarikunnan suurmestari.

## Lähteet
Ilmo Ranta

**Ilmo Ilari Ranta** (s. 6. tammikuuta 1956 Espoo) on suomalainen pianisti.

Ranta on opiskellut pianonsoittoa Espoon musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan oppilaana. Hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon 1984. Lisäksi hän on opiskellut pianonsoittoa Münchenissä Klaus Schilden johdolla 1982–1983 ja osallistunut lukuisille mestarikursseille opettajinaan muun muassa György Sebök, Dmitri Baškirov, Ralf Gothóni ja Hartmut Höll. Lisäksi hän on tehnyt opintomatkoja Saksaan ja Ranskaan.

Ranta on toiminut säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1976, Korrepetiittorina Suomen Kansallisoopperassa ajoittain vuodesta 1978, pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1984–1985, pianonsoiton ja kamarimusiikin lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1986 ja kamarimusiikin vs. professorina Sibelius-Akatemiassa 1993–1995. Hän on myös pitänyt liedseminaareja Turun, Keski-Pohjanmaan ja Kuopion konservatorioissa.

Rannalla on ollut soolo- ja kamarimusiikkikonsertteja sekä esiintymisiä orkesterisolistina kotimaassa. Hän on myös pitänyt liedkonsertteja muun muassa Karita Mattilan ja Jorma Hynnisen kanssa useissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa ja esiintynyt kamarimuusikkona muun muassa Trio Tapiolassa. Hän on kantaesittänyt runsaasti suomalaista piano- ja kamarimusiikkia, tehnyt radio- ja TV-nauhoituksia ja levytyksiä muun muassa Ondine- ja CPO-levy-yhtiöille.

## Kirjallisuutta
*
Keskienglanti

**Keskienglanti** () on englannin kielen varhaismuoto, joka syntyi muinaisenglannin joutuessa normannivalloituksen myötä muutostilaan ja saadessa vaikutteita valloittajien puhumasta muinaisranskasta. Sen käyttö ajoitetaan 1000-luvulta 1400-luvun puoliväliin, jolloin kruunun standardoima Lontoon murteeseen pohjautunut englannin muoto alkoi yleistyä sanomalehdistön ja kirjapainotaidon myötä. Kieltä puhuttiin lähinnä Englannissa ja eteläisessä Skotlannissa. Noin vuoteen 1650 käytettyä kielimuotoa keskienglannin ja nykyenglannin välissä kutsutaan varhaisnykyenglanniksi.

Keskienglanti muistutti jo paljolti nykyenglantia, mutta oikeinkirjoitus ei ollut vakiintunutta, lisäksi ääntämys poikkesi huomattavasti nykyisestä. Esimerkiksi Geoffrey Chaucerin Canterburyn tarinoiden runomuoto ei avaudu keskienglannin ääntämystä osaamattomille, koska sanat eivät nykyääntämyksen mukaan muodosta loppusointuja tai muita runon tehokeinoja. Nyrkkisääntönä varsinkin Chaucerin kielen kaltaisen melko lailla modernia englantia muistuttavan kielen ääntämykselle voi pitää ohjetta ääntää vokaalit pitkinä ja muut äänteet suuta hieman enemmän aukoen. Kieliopissa näkyy vaiheittainen sijamuotojen ja päätteiden karsiutuminen. 

## Näyte
Kappale Geoffrey Chaucerin Canterburyn tarinoista.
Heinkel Kabine

**Heinkel Kabine** on Ernst Heinkel-Fahrzeugbaun valmistama saksalainen Iso Isettaa muistuttava miniauto.

Lentokoneiden suunnittelija Ernst Heinkel oli nähnyt Iso Isettan ja päättänyt tehdä siitä paremman version käyttämällä lentokoneiden valmistukseen tarvittavia materiaaleja, jolloin massa saatiin huomattavasti pienemmäksi ja auto nopeammaksi pienemmällä moottorilla, joka kuluttaa vähemmän polttoainetta. 

Kabineita oli kaksi eri mallia, Kabine 153 ja Kabine 154, tyypin viimeinen kirjain tarkoittaa renkaiden lukumäärää. Voimanlähteenä molemmissa toimi 203 cc moottori, joka tosin vakuutusmaksuista johtuen vuonna 1957 kutistettiin 198 cc:hen. Heinkel Kabineita valmistettiin myös Argentiinassa 2 000 kappaleen erä lisenssillä. Myös Irlannissa oli tarkoitus tehdä Kabineita, mutta irlantilainen tehdas ei täyttänyt laatuvaatimuksia: tehdas oli hiekkalattiainen ja akselit säilytettiin ulkona, lisenssi vedettiin takaisin. 

*Moottori: Heinkel 4-tahti
*Iskutilavuus: 203 cc / 198 cc
*Sylinterien lukumäärä: 1 kpl
*Huipputeho: 10 hp
*Omapaino: 243 kg
Berkeley T-60

**Berkeley T-60** oli englantilaisen Berkeley Ltd:n valmistama kolmipyöräinen erittäin pieni avoauto, joka tuli Berkeley B65:n seuraajaksi.

Sen voimanlähteenä toimii 328 cc Excelsior 2-tahtimoottori, jossa on tehoa 18 hp. Autoa valmistettiin 1959–1961 yhteensä 2&nbsp;500 kappaletta, joista alle sata kappaletta on nykyään toimintakunnossa. Sen kori on tehty lasikuidusta ja runko teräksestä, autolla on painoa 295 kg ja siinä on penkit kahdelle.
Matokäärmeet

**Matokäärmeet** (Leptotyphlopidae) on sokkokäärmeisiin kuuluva käärmeheimo, johon kuuluu 142 lajia.

Matokäärmeillä on jäljellä näkyviä surkastumia lantion ja takaraajojen luista. Niiden kallo on tiivis ja tukeva. Yläleuka on hampaaton ja alaleuan hampaat ovat pienikokoisia. Yläleuka liittyy kiinteästi muuhun kalloon, ja matokäärmeiden kallo on käytännössä akineettinen: yläleuka ei liiku niiden avatessa suutaan.

Matokäärmeet elävät maan alla. Ne voivat kaivaa itse käytävänsä, tai sitten ne saattavat asustaa kivien, kaatuneiden puunrunkojen tai karikkeen suojaamina. Maan pinnalle ne tulevat joskus harvoin pimeässä tai sitten pakosta. Maanalainen elämäntapa näkyy matokäärmeiden ulkonäössä. Ne ovat 15–30 sentin mittaisia, alle yhden senttimetrin paksuisia, ulkonäöltään täysin matomaisia eläimiä. Ruumista peittävät suomut ovat pieniä ja lähes pyöreitä.  Silmät ovat suomujen peitossa erottuen päällepäin vain himmeinä täplinä. Tästä huolimatta matokäärmeet pystyvät aistimaan ainakin valon voimakkuuden vaihtelua.

Matokäärmeitä tavataan Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja trooppisessa Amerikassa. Niiden pääravintona ovat yleensä termiitit ja muurahaiset, tavallisimmin ehkä näiden munat ja toukat. Useimmat matokäärmeet elävät savanneilla tai puoliaavikoilla.

## Suvut
Matokäärmeisiin kuuluu 13 sukua:

* *[[Epacrophis]]*
* *[[Epictia]]*
* *[[Leptotyphlops]]*
* *[[Mitophis]]*
* *[[Myriopholis]]*

* *[[Namibiana]]*
* *[[Rena (matokäärmesuku)|Rena]]*
* *[[Rhinoguinea]]*
* *[[Rhinoleptus]]*

* *[[Siagonodon]]*
* *[[Tetracheilostoma]]*
* *[[Tricheilostoma]]*
* *[[Trilepida]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* UniProt: Taxonomy - Leptotyphlopidae 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Leptotyphlopidae 
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Leptotyphlopidae
Berkeley B65

**Berkeley B65** on Laurie Bondin rakentama englantilainen kääpiöauto. Siinä on Excelsiorin 328-kuutioinen kaksitahtimoottori, joka tuottaa tehoa 18 hv. Sitä valmistettiin 2&nbsp;500 kappaletta, sen seuraajaksi tuli kolmipyöräinen Berkeley T-60. Autolla on painoa 295 kg.

Nimi B-65 tulee auton huippunopeudesta 65 mailia tunnissa (105 km/h).

## Lähteet
Viktor Alonen

**Viktor Alonen** (s. 21. maaliskuuta 1969) on virolainen 171 senttimetriä pitkä  jalkapalloilija. Alosen pelipaikka oli puolustava keskikenttäpelaaja.

Uransa aikana Alonen edusti FC Floraa, JK Viljandi Tulevikia, Tervis Pärnua, JK Narva Transia, FC Kuressaarea ja JK Ganvix Türiä.

Alonen pelasi vuonna 1992 alkaneella maajoukkueurallaan Viron maajoukkueessa 71 ottelua. Hän päätti maajoukkueuransa vuonna 2001.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Alonen PlayerHistory-tietokannassa
Argo Arbeiter

**Argo Arbeiter** (s. 5. joulukuuta 1973 Viljandi, Viron SNT, Neuvostoliitto) on entinen virolainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Arbeiterin uran viimeiseksi seuraksi jäi FC Levadia Tallinn, jonka riveissä hän pelasi vielä kaudella 2005. Hän edusti kausina 1999 ja 2000 suomalaista Kotkan TP:tä. Kotkalaisseuran paidassa Arbeiter pelasi yhteensä 39 liigaottelua, joissa hän teki kaikkiaan viisi maalia. Hän edusti myös Lelle SK:ta, JK Tervis Pärnua, JK Viljandi Tulevikia sekä toista suomalaisseuraa, FF Jaroa.

Arbeiter pelasi vuosina 1995–2000 Viron maajoukkueessa yhteensä 29 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.

Tällä hetkellä Arbeiter toimii Veikkausliigassa pelaavan kotkalaisen FC KTP:n päävalmentajana.

## Lähteet
Proteasomi

**Valkuaisen hajotuslaite** eli **proteasomi** on yksi solun proteiinikomplekseista, joka pilkkoo muualta kuin solukalvosta tulleita solun valkuaisaineita. Solukalvosta ja solun ulkopuolelta tulleita valkuaisaineita pilkkoo lysosomi. Valkuaisen hajotuslaite tunnistaa pilkottavat valkuaisaineet siitä, että niihin on kiinnittynyt ubikitiini-niminen valkuaisaine.

## Katso myös
*Solun aineenvaihdunta
*Peroksisomi
Vuojoen kartano

**Vuojoen kartano** sijaitsee Eurajoen kunnassa Eurajoen rannalla. Kartano oli aikoinaan Satakunnan suurimpia maatiloja. Se perustettiin vuonna 1626 ja sen ensimmäinen isäntä oli Gottfrid von Falkenberg, joka myöhemmin sai Laitilasta Palttilan kartanon. Myöhempiä omistajia olivat sotamarsalkka Åke Tott ja tämän leski, kreivitär Kristina Brahe; Wachtmeisterin, von Fersenin, Klinckowströmin ja vuoteen 1911 saakka Björkenheimin suvut. Tämän jälkeen kartanon maista muodostettiin yli 200 maatilaa.

Empiretyylinen päärakennus on Suomen kartanoarkkitehtuurin upeimpia luomuksia. Sen on piirtänyt Carl Ludvig Engel vuonna 1836. Kapteeni Lars Magnus Björkenheim rakennutti kartanolinnan asunnokseen. Vuonna 1908 kartano yhtiöitettiin nimellä Vuojoki Gods Ab. Eurajoen kunnalle kartano siirtyi 1933, josta alkaen se toimi kunnallisena vanhainkotina vuosina 1936–2003. 

Vuonna 2005 päärakennus kaksine sivurakennuksineen entistettiin perusteellisesti, ja siinä on kokous-, koulutus- ja kulttuurikeskus ja ravintola. Osa tiloista vuokrattiin Posiva Oy:n toimitiloiksi. Kunnostuksen mahdollisti Eurajoen kunnan ja Posiva Oy:n välinen sopimus, ja hankkeeseen saatiin rahoitusta myös EU:n aluekehitysrahastolta, Suomen valtiolta ja Länsi-Suomen lääninhallitukselta. Museovirasto määritteli vuonna 2009 kartanon ympäristöineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Kartano vuokrattiin viideksi vuodeksi Olkiluodon ydinvoimalan laitostoimittajalle Arevalle toimistokäyttöön maaliskuussa 2024 valtuuston päätöksellä. Paikalliset oppaat esittivät, että kartano muilta osin eli historiallisesti kalustettu toinen kerros olisi avoinna opastetuille kierroksille, mutta sopimukseen ei liitetty lisäehtoja. Areva kuitenkin irtisanoi vuokrasopimuksen ja lähtee rakennuksesta tammikuussa 2026. Kunnanjohtaja Vesa Lakaniemen mukaan sopimus oli joustava eikä sopimusta siten rikottu. Kun Arevan toiminta ja henkilömäärä Suomessa hiipui, sillä ei ollut tarvetta tiloille.

Vuojoen metsärata oli kartanon mailla vuosina 1912–1918 toiminut 23 kilometriä pitkä kapearaiteinen rautatie.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* 
* Aatelislinnasta kunnalliskodiksi, Helsingin Sanomat 6.10.1935, nro 269, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Koralliluikertaja

**Koralliluikertaja** (*Anilius scytale*) on käärmelaji, jota tavataan Etelä-Amerikasta. Se on sukunsa ja heimonsa ainoa laji. Telakäärmeiden heimoon luettiin aiemmin myös suvut *[[Cylindrophis]]* ja *[[Anomochilus]]*.

Koralliluikertaja on harmiton, koloja kaivava käärme. Sillä on joitakin primitiivisiä piirteitä, kuten lantiorenkaiden surkastumat, kynsimäiset ulokkeet kloaakin aukon molemmin puolin sekä kaksi keuhkoa. Koralliluikertajalla on punaisia ja mustia raitoja ja se voi kasvaa 75-senttiseksi. Se syö muita käärmeitä ja liskoja.

Koralliluikertaja elää Brasiliassa, Venezuelassa, Trinidadissa, Kolumbiassa, Boliviassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa ja Perussa.

## Lähteet
Kilpipyrstökäärmeet

**Kilpipyrstökäärmeet** (Uropeltidae) ovat pienikokoisia ja kaivautuvia, Intiassa ja Ceylonilla eläviä käärmeitä. Nimensä ne ovat saaneet useimmilla lajeilla olevasta, pyrstön kärkeä ympäröivästä piikikkäästä kilvestä. Myös kilpipyrstökäärmeiden kallon luut liittyvät toisiinsa tiiviimmin kuin kehittyneillä käärmeillä. Kallon rakenteessa on muitakin alkeellisia piirteitä. Vasen keuhko on oikeaa pienempi. Vatsakilvet eivät kilpipyrstökäärmeillä eroa muista ruumista peittävistä suomuista. Pienet silmät ovat suomujen peitossa. Ravinnokseen kilpipyrstökäärmeet käyttävät pääasiallisesti toukkia ja matoja.
Aitosokkokäärmeet

**Aitosokkokäärmeet** (Typhlopidae) on käärmeiden heimo, johon kuuluu 274 lajia. Niitä tavataan Euraasian eteläosissa, Afrikassa, Madagaskarissa, Amerikan trooppisissa ja subtrooppisissa osissa sekä Australiassa. Lisäksi ainakin yksi laji on levinnyt ihmisen mukana eräille Tyynenmeren saarille.

## Suvut
Aitosokkokäärmeisiin kuuluu 18 sukua:

* *[[Acutotyphlops]]*
* *[[Afrotyphlops]]*
* *[[Amerotyphlops]]*
* *[[Anilios]]*
* *[[Antillotyphlops]]*
* *[[Argyrophis]]*

* *[[Cubatyphlops]]*
* *[[Cyclotyphlops]]*
* *[[Grypotyphlops]]*
* *[[Indotyphlops]]*
* *[[Letheobia]]*
* *[[Madatyphlops]]*

* *[[Malayotyphlops]]*
* *[[Ramphotyphlops]]*
* *[[Rhinotyphlops]]*
* *[[Sundatyphlops]]*
* *[[Typhlops]]*
* *[[Xerotyphlops]]*

## Lähteet
Erityisjälkisäädös

__NOTOC__
**Erityisjälkisäädös** eli **legaatti** (vanha nimitys jälkisäädöslahjoitus) on testamenttimääräys, jolla perinnönjättäjä antaa määrätylle henkilölle erityisen etuuden. Erityisjälkisäädöksen saaja ei tule testamentin tekijän kuolinpesän osakkaaksi eli hän eroaa siinä suhteessa yleistestamentin eli yleisjälkisäädöksen saajasta. Legaatilla testamentattu etuus voi olla tietty esine, rahasumma, tavaraerä, omaisuuden käyttöoikeus, oikeus omaisuudesta saatavaan korkoon tai tuottoon tai jokin muu erityinen etuus.

## Antiikin Roomassa
Antiikin roomalaisilla legaatti (, valtuutus) oli testamentintapainen määräys, jota perinnönsaajan tuli noudattaa. Jos perinnönjättäjä halusi välittää perillisilleen toivomuksen, hän teki pyynnön, josta käytettiin nimitystä *fideicommissum* (lat. uskollisuuteen luottaminen). Se oli pyyntö antaa osa perinnöstä kolmannelle henkilölle. Legaatti tuli tehdä määrätyllä tavalla ja sen suuruutta oli rajoitettu määräyksin. *Fideicommissum* sijoittui myöhäisempään aikaan kuin legaatti ja se oli vähemmän sitova kuin legaatti.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
*

## Aiheesta muualla
*Laki24: Erityistestamentti eli legaatti (viitattu 18.5.2019.)
Käsnäkäärmeet

**Käsnäkäärmeet** (Acrochordidae) on käärmeiden heimo, joka sisältää ainoat vesielämään täysin sopeutuneet alkeelliset käärmeet. Heimoon kuuluu kolme lajia yhdessä suvussa: jaavankäsnäkäärme (*Acrochordus javanicus*), kölikäärme (*Acrochordus granulatus*) sekä *[[Acrochordus arafurae]]* jotka elävät Taka-Intiassa ja Indonesiassa.  Käsnäkäärmeiden molemmat päävaltimot ovat täysin kehittyneet.  Vasen keuhko puuttuu kokonaan.  Silmät ovat pienikokoiset.  Käsnäkäärmeiden sulkeutuvat sierainaukot suuntautuvat ylöspäin.  Alapuolella ei ole muita suomuja kookkaampia kilpiä.  Suomut ovat kaikkialla ihossa vierekkäin, eivät limittäin kuten käärmeillä yleensä.  Suomuissa olevien syylämäisten harjanteiden vuoksi käsnäkäärmeiden iho on epätasaisen nystermäinen.

## Aiheesta muualla
* ITIS: Acrochordidae 
* Reptile Database: Acrochordidae
Välkekäärmeet

**Välkekäärmeet** (Xenopeltidae) on käärmeheimo. Taka-Intiasta Etelä-Kiinaan ulottuvalla alueella elävä **välkekäärme** (*Xenopeltis unicolor*) on heimonsa ainoa laji.  Sen kallon luut liittyvät tiukasti toisiinsa.  Välkekäärmeen vasen keuhko on oikeaa pienempi.  Lantion tai takaraajojen luista ei ole jäljellä merkkiäkään.  Ravinnokseen keskimäärin metrin pituinen välkekäärme käyttää liskoja, sammakoita ja muita käärmeitä. Pikkunisäkkäitä kookkaampia saaliseläimiä se ei pysty nielemään kallon joustamattomuuden vuoksi. Valon osuessa välkekäärmeen suomuihin ne irisoivat eri väreissä.