Jari Aarnio

**Jari Seppo Aarnio** (s. 5. syyskuuta 1957 Helsinki) on Helsingin huumepoliisin entinen päällikkö ja tuomittu rikollinen. Hän oli tutkintavankeudessa marraskuusta 2013 marraskuuhun 2015 epäiltynä useista rikoksista, joista hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen vuosina 2015 ja 2016. Helsingin hovioikeus tuomitsi 27. kesäkuuta 2019 Aarnion 10 vuoden vankeuteen muun muassa useista törkeistä huumausainerikoksista ja törkeästä todistusaineiston vääristämisestä. Jari Aarnio tuomittiin 22. joulukuuta 2020 Helsingin käräjäoikeudessa ruotsinturkkilaisen Volkan Ünsalin murhasta elinkautiseen vankeuteen. Helsingin hovioikeus vapautti Aarnion murhasyytteistä 4. helmikuuta 2022.

Jari Aarnion valvottu koevapaus päättyi 20. kesäkuuta 2022.

## Nuoruus ja ura poliisissa
Aarnio vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Helsingin Maunulassa, joka oli 1960-luvulla yksi pääkaupunkiseudun ensimmäisiä huumausaineiden käytöstä tunnettuja lähiöitä. Aarnio pelasi jalkapalloa HJK:n riveissä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1976, suoritti varusmiespalveluksen vuosina 1977–1978 ja valmistui poliisikokelaskurssilta vuonna 1979. Hän suoritti poliisimiehistön virkatutkinnon vuonna 1981, poliisialipäällystön virkatutkinnon vuonna 1987 ja poliisipäällystön virkatutkinnon vuonna 1992.

Aarnio aloitti uransa Helsingin järjestys­poliisissa vuonna 1979, siirtyi parin vuoden kuluttua huumausainerikostutkintaan ja eteni nopeasti komisarioksi. Aarniosta tuli Helsingin poliisilaitoksen huumetoimiston perustajan komisario Torsti Koskisen luottomies ja myöhemmin tämän seuraaja. Hänet valittiin vuoden poliisiksi 1987, ja vuonna 1995 hän sai poliisin ansioristin. Hänet nimitettiin Helsingin huumepoliisin johtoon vuonna 1999. Huumepoliisin päällikkönä Aarnio esiintyi julkisuudessa huumausainerikollisuuden asiantuntijana. Vuonna 2000 esitetyssä Ylen *Punainen lanka* -ohjelmassa hän kuvaili yksityiskohtaisesti huumeorganisaatioiden hierarkiaa ja toimintatapoja. Aarnio selitti, kuinka huumeliigan johtaja piiloutuu niin sanottujen kilpimiesten taakse: "Kilpimies on se, jonka taakse tämä todellinen johtaja voi aina piiloutua. Ne kaikki näytöt pysähtyy viimeistään tähän niin sanottuun kilpimieheen." Hän kuvaili myös, kuinka rikolliset pyrkivät soluttamaan omia ihmisiään viranomaisorganisaatioihin tietojensaantia varten ja kuinka huumausainerikolliset piilottavat omaisuutensa bulvaanien nimiin: "Sitten kun ruvetaan kattoo sitä ihan oikeeta omistusta, niin hepä ei sitten paperilla omistakaan mitään." Aarnio totesi ohjelmassa myös, että "huumausaineet eivät ole mun tietojen mukaan tuonut kenellekään mitään onnellisuutta ympärille".

### Väitetty murhayritys
Aarnio väittää joutuneensa murhayrityksen kohteeksi joulukuussa 1996. Tuolloin Vantaan Viherkummussa asuneen Aarnion kotitalon terassille heitettiin käsikranaatilla vahvistettu pommi, jonka hän kertoo ehtineensä viime hetkellä tehdä vaarattomaksi katkaisemalla palavan sytytyslangan puutarhasaksilla. Kyseessä oli Ruotsin puolustusvoimissa käytössä ollut käsikranaatti, johon oli viritetty alkuperäisen sytyttimen tilalle 65 senttimetriä pitkä sytytyslanka. Kahdeksan miestä tuomittiin vankeuteen tuhotyön yrityksestä sekä maksamaan Aarniolle 35&nbsp;000 markan korvaukset. Yksi tuomituista oli poliisivihastaan tunnettu Raimo Tienhaara, jonka yhdeksän vuoden tuomiossa oli mukana myös törkeitä huumausainerikoksia.

Tapauksen aitoudesta on kuitenkin myöhemmin esitetty epäilyjä siinä ilmenneiden monien yhteensattumien ja kadonneiden asiakirjojen vuoksi. Erikoinen piirre oli, että tapauksen esitutkinnan ja kuulustelut suoritti Aarnion johtama Helsingin huumepoliisi, vaikka ne olisivat kuuluneet keskusrikospoliisille. Viisi entistä huumepoliisia tunnusti *[[Keisari Aarnio]]* -kirjan tekijöille Minna Passille ja Susanna Reinbothille kuulleensa, että rikollisten suunnitelma olisi paljastunut poliisille jo ennen iskua, ja että Aarnio olisi hoitanut itse sen loppuhuipennuksen. 

Minna Passi ja Susanna Reinboth kirjoittavat, että tapaukseen liittyneiden asiakirjojen katoamisen vuoksi totuutta Aarnion kotiin tehdystä iskusta on vuosien kuluttua enää hankala selvittää. Mikäli kranaatti-iskusta tuomitut miehet eivät vieneet suunnitelmaansa loppuun, heitä rangaistiin teosta, joka ei tapahtumahetkellä ollut rikos. Rikoksen valmistelua ei vielä vuonna 1996 ollut säädetty rangaistavaksi teoksi.

## Rikosepäilyt
### Huumausainerikokset, lahjonta
Ensimmäiset Aarnioon kohdistuvat epäilyt tulivat esille vuonna 2007. Kaksi vuotta myöhemmin Aarnio ja kolme hänen alaistaan saivat syytteen virkavelvollisuuden rikkomisesta, mutta Aarnion osalta syytteet hylättiin. Hän kuitenkin siirtyi samana syksynä turvallisuusalan asiantuntijaksi pörssiyhtiö Elisaan. Alkuvuodesta 2011 hän palasi huumerikosyksikön päälliköksi.

*[[Helsingin Sanomat]]* julkaisi syyskuussa 2013 haastattelun, jossa helsinkiläinen seksityöntekijä ”Saara”, oikealta nimeltään Iina Ahonen, avautui omintakeisesta suhteestaan Aarnioon. ”Saara” kertoi tavanneensa Aarnion ensimmäisen kerran Pasilan poliisitalossa toistakymmentä vuotta aikaisemmin, kun häntä ja hänen vankilassa ollutta miesystäväänsä epäiltiin Aarnion kotiin joulukuussa 1996 tehdystä pommi-iskusta ja muista viranomaisia vastaan suunnitelluista kostotoimista. ”Saaran” mukaan tästä oli alkanut 15 vuotta kestänyt tapailu, johon sisältyi seksiä ja erikoista rahaliikennettä. Hän kertoi ryhtyneensä myymään seksiä Aarnion kehotuksesta. Toisaalta ”Saaran” on kerrottu roikkuneen kiinni Aarniossa ja lähetelleen tälle kymmeniä tekstiviestejä päivittäin. Pian haastattelun julkaisemisen jälkeen Aarnio pidätettiin hänen ollessaan lähdössä kotoaan työpaikalleen Pasilan poliisitaloon ja hänen kotonaan suoritettiin kotietsintä.

Aarnion osuus niin kutsutussa tynnyrijutussa oli paljastunut Keskusrikospoliisille sattumalta maaliskuussa 2012. Kyseessä oli laajamittainen tynnyreihin pakatun hasiksen salakuljetus Alankomaista Suomeen. Alankomaiden poliisin haaviin oli joulukuussa 2011 jäänyt loviisalaiselle urakointiyhtiölle osoitettu tynnyri, joka oli sisältänyt laillisen tavaran lisäksi 141 kilogrammaa hasista. Hasis korvattiin valeaineella ja tynnyrin annettiin jatkaa matkaansa Suomeen, mutta samalla Alankomaiden poliisi informoi asiasta suomalaisia virkaveljiään. Kuljetusliikkeen rahtikirjoista ilmeni, että se oli saman vuoden aikana lähettänyt neljä muutakin tynnyriä suomalaisille vastaanottajille. Tynnyrien vastaanottajien nimet olivat olleet tekaistuja, mutta osoitetiedot ja puhelinnumerot olivat olleet aitoja. Puhelinnumerojen todettiin kuuluneen prepaid-liittymille, joista oli oltu yhteydessä vain toisiinsa ja ainoastaan tekstiviestitse. Kaksi prepaid-puhelimista oli ostettu Vantaan Jumbon Mustasta Pörssistä ja ostajana oli ollut rikostaustainen mies, joka oli antanut toisen puhelimista ns. ”Pasilan miehelle”. Mahdollisena rikollisena Aarnio hyppäsi Krp:n tutkijoiden silmille täysin yllättäen maaliskuussa 2012, kun heidän varjostamansa United Brotherhood -rikollisjärjestön johtomies tapasi Aarnion Helsingin Oulunkylässä. Tämän jälkeen myös Aarnion liikkeitä oli alettu seurata.

Aarnio joutui marraskuussa 2013 tutkintavankeuteen epäiltynä useista rikosnimikkeistä, kuten törkeistä huumaus­aine­rikoksista, törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virka­rikoksista. Virkarikoksiin kuului virka­salaisuuden rikkominen, millä viitataan hänen mahdollisesti vuotaneen ulkopuoliselle poliisin tietolähteen henkilöllisyyden. Hänen epäillään myös vuotaneen tiedon poliisin käyttämästä peitetoiminnasta. Tutkinnanjohtaja Krista Soukolan mukaan Aarnion ja muiden epäiltyjen epäillään saaneen huumekaupasta 1,3 miljoonaa euroa. Toukokuussa 2014 Aarnion talon rakennustyömaalta löytyi 64&nbsp;800 euron rahakätkö, jota Aarnio pitää lavastuksena. Väitteitä huumekaupasta esitettiin jo vuonna 2007.

Aarnio kiisti kaikki epäilyt. Hänen asianajajansa oli Riitta Leppiniemi. Syyskuussa 2014 Euroopan neuvoston kidutuksen ja epäinhimillisen kohtelun vastainen komitea (CPT) vieraili Suomessa Aarnion tutkintavankeuden aikana ja kuuli häntä ainakin pitkästä tutkintavankeusajasta, eristyksestä ja mahdollisuudesta puolustautumiseen. Rikostutkinnan aikana Aarnio levitti omia versioitaan tapahtumista tuntemiensa toimittajien välityksellä ja jopa tarkisti juttuja ennen julkaisua. Näissä versioissa syytteiden sanottiin olevan tekaistuja ja liittyvän poliisien keskinäiseen valtataisteluun.

Marraskuussa 2014 syyttäjä nosti Aarniota vastaan syytteet törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä, törkeästä lahjuksen ottamisesta, törkeästä petoksesta ja rekisterimerkintärikkomuksesta liittyen Trevoc-seurantalaiteyhtiön toimintaan, jossa Aarnion on epäilty olleen mukana. Trevoc on myynyt suomalaisille viranomaisille laitteita yli miljoonalla eurolla, ja Aarnion epäillään osallistuneen esteellisenä laitehankintoihin sekä olleen yksi yrityksen omistajista. Lahjussyyte perustuu epäilyyn, jonka mukaan Aarnio on saanut yhtiöltä rahaa, omistuksia ja muita etuuksia.

Aarnio on myöntänyt, että hänellä on ollut käytössään 447&nbsp;000 euroa pimeää käteisrahaa. Rahat hän kertoo saaneensa suomalaiselta miljonääriltä vuonna 2002 autettuaan tätä turvajärjestelyissä parituksessa ja muissa hämäräbisneksissä. Kyseinen miljonääri on jo kuollut. Aarnio on kertonut, että hän olisi ehtinyt käyttää kaikki saamansa rahat ennen kiinniottoa marraskuussa 2013.

### Epäilty osallisuus palkkamurhaan
Aarnion odottaessa hovioikeuden ratkaisua ns. tynnyrijutussa hänet otettiin heinäkuussa 2018 kiinni murhatutkinnassa. Kyseessä oli Helsingin Vuosaaressa lokakuussa 2003 tehty 26-vuotiaan ruotsinturkkilaisen Volkan Ünsalin murha, joka oli tilattu Ruotsista. Ünsal oli murhattu kostoksi siitä, että hän oli antanut poliisille tietoja Arlandan lentoasemalla vuonna 2002 tehdystä, Ruotsin historian suurimmasta rahankuljetusryöstöstä, jossa oli itse ollut mukana. Saaliin arvo oli ollut yli 40 miljoonaa Ruotsin kruunua. Ünsalin uskottiin vieneen rikoskumppaninsa saalisrahoja satojen tuhansien eurojen arvosta. Arlandan arvokuljetusryöstö on edelleen selvittämättä, saalis jäi kateisiin ja rikos vanhentui ruotsalaislehtien mukaan vuonna 2017. 

Murhasuunnitelman alullepanija ja kolme sen tekijää tuomittiin sittemmin elinkautiseen vankeuteen. Ünsalin murhan tutkintaa oli johtanut silloinen Helsingin poliisin väkivaltarikosyksikön päällikkö, myöhempi kokoomuksen kansanedustaja Kari Tolvanen. Tolvasen mukaan kukaan tuolloin syytetyistä ja tuomituista ei ollut maininnut Aarnion mahdollista osuutta asiassa. Volkan Ünsalin ruumista ei koskaan löydetty. Yksi Ünsalin murhaajista, Jani Leinonen kertoi vuonna 2020, että ruumis olisi kätketty Porvooseen paikkaan, jonka kohdalle on sittemmin rakennettu tie.

Trevoc-jutun ja tynnyrijutun tutkinnan yhteydessä alettiin epäillä, että myös Volkan Ünsalin murhaan liittyisi selvittämättömiä asioita. Aarnion epäiltiin olleen tietoinen Ünsaliin kohdistuneesta murhahankkeesta ja laiminlyöneen velvollisuutensa teon estämiseksi ja paljastamiseksi. Aarnio vapautettiin 14. heinäkuuta, mutta tutkinta jatkui. Aarnion ohella Ünsalin jutussa olivat epäiltyinä United Brotherhood -rikollisjärjestön entinen johtaja Keijo Vilhunen sekä Aarnion entinen alainen Helsingin huumepoliisissa. Kaikki kolme kiistivät heihin kohdistetut epäilyt. Alun perin virkavelvollisuuden rikkomisesta epäiltynä oli edellä mainittujen lisäksi toinen Aarnion alaisena työskennellyt poliisi, mutta tämän osalta syyteoikeus raukesi toukokuussa 2019. Ünsalin juttu siirtyi syyskuun lopussa 2019 syyteharkintaan.

## Oikeudenkäynnit ja tuomiot
### Trevoc-jupakka
Trevoc-jutussa Aarnio sai Helsingin käräjäoikeudessa kesäkuussa 2015 vuoden ja kahdeksan kuukauden vankeusrangaistuksen ja hänet määrättiin pantavaksi viralta. Tuomio tuli rekisterimerkintärikoksesta, törkeästä petoksesta, törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä ja törkeästä lahjuksen ottamisesta. Aarnio valitti päätöksestä Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeus kuitenkin päätti jatkaa Aarnion vangitsemista sotkemisvaaran takia.

Hovioikeus kovensi syyskuussa 2016 tuomion kolmen vuoden ehdottomaksi vankeudeksi ja tuomitsi Aarnion myös menettämään sotilasarvonsa. Samalla Trevoc Oy:n toimitusjohtaja Pasi Patama tuomittiin vankeuteen kahdeksi vuodeksi ja Suojelupoliisin ylietsivänä toiminut Jouni Viitanen yhdeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi. Pataman ja Viitasen rikosnimikkeinä olivat törkeä lahjuksen antaminen, törkeä petos ja yllytys törkeään virka-aseman väärinkäyttämiseen. Aarnio, Patama ja Viitanen määrättiin kukin neljän vuoden liiketoimintakieltoon sekä maksamaan kymmenien tuhansien eurojen vahingonkorvaukset Helsingin poliisilaitokselle ja Suojelupoliisille. Trevoc Oy tuomittiin menettämään valtiolle rikoshyötynä runsaat 32&nbsp;000 euroa.

Korkein oikeus hylkäsi tammikuussa 2017 Aarnion valituslupahakemuksen. Trevoc-jutussa oli syytettynä myös United Brotherhood -järjestön entinen johtaja Keijo Vilhunen, mutta hänen osaltaan syytteet kaatuivat jo käräjäoikeudessa.

Aarnio vapautettiin 25. marraskuuta 2015 yli kaksi vuotta kestäneestä tutkintavankeudesta. Aarnion huume- ja virkarikosoikeudenkäynti päättyi 30. maaliskuuta 2016. Käsittely kesti 96 päivää ja oikeudenkäynnissä kuultiin yhteensä 155 henkilöä. Rikosvyyhdin oikeuskäsittely oli tullut maksamaan maaliskuuhun mennessä kaikkiaan noin 7,2–7,4 miljoonaa euroa ja se oli muodostunut Suomen historian kalleimmaksi rikosoikeudenkäynniksi. Kustannukset muodostuivat pääosin keskusrikospoliisin, tuomarien, syyttäjien ja asianajajien kuluista sekä osittain oikeudenkäynnin vaatimista tiukoista turvatoimista. Yhden oikeudenkäyntipäivän hinnaksi tuli laskennallisesti noin 55&nbsp;000 euroa. Koska useimpien osallisten tulot ovat pienet, he ovat saaneet maksuttoman oikeudenkäynnin, jolloin kulut ovat tulleet viime kädessä veronmaksajien kustannettaviksi.

### Huumerikokset

Joulukuussa 2016 Helsingin käräjäoikeus langetti Aarniolle 10 vuoden ehdottoman vankeusrangaistuksen yhteensä 22 rikoksesta, joista kuusi koski törkeää huumausainerikosta. Hovioikeuden tuomion mukaan Aarnio oli vuosina 2011–2012 järjestellyt yhteensä viiden tynnyrilähetyksen salakuljetusta Alankomaista Suomeen. Neljästä toteutuneesta tynnyrilähetyksestä maahantuotiin yhteensä noin 650 kilogrammaa hasista, ja viides, noin 141 kilogramman lähetys jäi Alankomaiden poliisin haaviin. Lisäksi Aarnio todettiin syyllistyneen lukuisiin törkeisiin virkarikoksiin, törkeään todistusaineiston vääristelemiseen, syyttömän lavastamiseen syylliseksi, tietojärjestelmien väärinkäyttämiseen, tietovuotamiseen ja muihin perusmuotoisiin virkarikoksiin. Oikeus katsoi näytön osoittavan, että huumesalakuljettajille puheluja soitellut tunnistamaton ”Pasilan mies” oli Aarnio. Keskeinen näyttö perustui "Pasilan miehen" prepaid-puhelinten televalvontatietoihin. Hovioikeus katsoi käräjäoikeuden tavoin, että puhelimilla oli ollut vain yksi käyttäjä ja että tämä oli Aarnio. Johtopäätöstä vahvistivat hovioikeudessa uutena todisteena esitetyt Itä-Pasilan väistötilojen kulunvalvontatiedot: Aarnion kulkuavaimen käyttötauot vastasivat täsmälleen hänen ulkomaanmatkojensa ja lomiensa ajankohtia. Yksi prepaid-puhelimista löydettiin Aarnion autotallista kengän sisältä. Puhelin oli ostettu samalla kertaa kuin toinen puhelin, jota oli käytetty yhteydenpitoon Keijo Vilhusen kanssa, ja molemmat oli hankittu anonyymisti Helsingin huumepoliisin luottokortilla. Puhelimen liittymä oli aktivoitu aikana, jolloin Aarnio työskenteli Elisassa. Oikeudenkäynnissä Aarnio väitti kenkien olevan muisto eräästä huumejutusta ja totesi, ettei puhelimen löytymispaikalla ollut merkitystä: "Sillä ei ole loppupeleissä mitään merkitystä, vaikka niitä löytyisi kukkaruukusta." Aarnio kiisti olevansa "Pasilan mies" ja väitti, että prepaid-puhelimia oli säilytetty hänen kotinsa läheisyydessä sijainneessa huumepoliisin "piilokonttorissa" sekä poliisin autoissa, ja että liittymiä olivat käyttäneet useat poliisit tietolähdeyhteydenpidossa. Piilokonttori oli poliisien keskuudessa peitenimellä "Eden" tunnettu katutason liikehuoneisto Länsi-Pasilassa, noin kilometrin päässä Pasilan poliisiasemasta. Tila oli vuokrattu Helsingin kaupungin Tilakeskukselta vuosina 2001–2012 "Tilastotoimiston" nimellä, ja vuokran oli maksanut ensin sisäasiainministeriö ja myöhemmin Poliisihallitus. Huoneiston ikkunat oli peitetty peilikalvolla, ja tilaa käytti noin 10–20 pääosin peitetehtävissä toiminutta poliisia. Helsingin poliisipäällikkö Lasse Aapio vahvisti tilan olleen tarkkailuyksikön käytössä, mutta kiisti tietävänsä puhelinten säilyttämisestä siellä. Hovioikeus hylkäsi Aarnion vaihtoehtoisen tapahtumainkulun.

Hovioikeuden mukaan hasis salakuljetettiin Alankomaista Suomeen metallitynnyreihin piilotettuna hollantilaisen Van Reenen -kuljetusliikkeen kautta Barneveldistä. Rahtikirjoihin merkittiin tynnyreiden sisältävän kyllästysainetta. Suomessa tynnyreiden vastaanottoon osallistui kaksi vuorotellutta henkilöryhmää: toinen toimi United Brotherhood -järjestön johtajan Keijo Vilhusen kautta ja vastasi ensimmäisestä ja neljännestä lähetyksestä, toinen erillisen välittäjän kautta ja vastasi toisesta, kolmannesta ja viidennestä lähetyksestä. Aarnio oli molempia vastaanottohaaroja yhdistävä tekijä. Viisi tynnyrilähetystä vastaanotettiin Suomessa seuraavasti: noin 130 kilogrammaa hasista 20. huhtikuuta 2011 Tuusulassa, noin 280 kilogrammaa 23. toukokuuta Loviisan Isnäsissä kahdessa tynnyrissä, noin 100 kilogrammaa 1. marraskuuta Helsingin Haagassa, noin 140 kilogrammaa 29. marraskuuta Askolassa sekä noin 141 kilogrammaa 10. tammikuuta 2012 jälleen Loviisan Isnäsissä poliisin järjestämänä valelähetyksenä.

Hovioikeus katsoi todistusaineiston muodostavan johdonmukaisen kokonaisuuden, jossa eri lähteistä kertyneet todisteet tukivat toisiaan. Aarnion prepaid-puhelinten käyttö kytkeytyi ajallisesti tynnyrilähetyksiin: hänen viestintänsä hollantilaisiin liittymiin alkoi ensimmäisen tynnyrin lähettämistoimien käynnistyessä Alankomaissa ja keskeytyi pitkäksi aikaa samana päivänä, kun seuraava tynnyrilähetys otettiin vastaan Suomessa. Saatuaan joulukuussa 2011 keskusrikospoliisilta tiedon Alankomaissa takavarikoidusta hasistynnyristä Aarnio aloitti tiiviin viestinvaihdon sekä hollantilaisen liittymän että suomalaisen välittäjän kanssa, ja muutaman päivän kuluessa viimeisen tynnyrin vastaanottajalle välitettiin varoitus olla vastaanottamatta lähetystä. Tammikuussa 2012, kun yksi välittäjistä paljastui keskusrikospoliisin tutkinnassa, Aarnio muutti puhelinten käyttötapaa merkittävästi: ensin hän vaihtoi kyseisen välittäjän kanssa käytetyn puhelimen ja liittymän, seuraavana aamuna lopetti puhelinten käyttämisen Pasilassa ja muutamaa päivää myöhemmin lopetti kaikkien prepaid-puhelinten käytön kokonaan. Hovioikeus totesi lisäksi, ettei Aarnion selittämättömälle käteisvarallisuudelle ja kiinteistöltä löytyneelle rahakätkölle ollut uskottavaa laillista selitystä, ja katsoi varojen olevan peräisin huumausainekaupasta.

Hovioikeus katsoi Aarnion syyllistyneen myös useisiin rikostutkinnan häirintään liittyviin rikoksiin. Aarnio oli keväällä 2012 vuotanut tutkintatietoja asianajajien välityksellä tutkintavankeudessa olleelle todistajalle ja pyrkinyt saamaan tämän vaikenemaan esitutkinnassa. Kun viestit eivät tehonneet, Aarnio antoi Vilhuselle toimeksiannon, jonka seurauksena rikollisjärjestön jäsenet kävivät syyskuussa 2012 todistajan puolustusasianajajan toimistolla esittämässä tappo- ja muita uhkauksia todistajaa ja tämän perhettä kohtaan. Todistaja muutti uhkausten seurauksena kertomustaan aikaisemmassa tynnyrijutun oikeudenkäynnissä. Aarnio tuomittiin lisäksi törkeästä todistusaineiston vääristelemisestä: hän oli helmi–maaliskuussa 2012 pyrkinyt lavastamaan syyttömän henkilön keskusrikospoliisin etsimäksi "Pasilan mieheksi" järjestämällä harhaanjohtavaa puhelinliikennettä aiemmin itse käyttämäänsä prepaid-liittymään ja lavastamalla tapaamiset, joita keskusrikospoliisin tiedettiin tarkkailuvan. Elokuussa 2012 Aarnio pyysi Vilhusta kätkemään kyseisen puhelimen United Brotherhood -järjestön Turun kerhotilaan, minkä jälkeen Aarnion alaiset takavarikoivat sen kotietsinnässä ja ottivat lavastetun henkilön kiinni ilman todellista perustetta. Aarnio tuomittiin myös kahdesta törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä: hän oli keväällä ja kesällä 2012 erehdyttänyt käräjäoikeutta myöntämään perusteettomia televalvontalupia, joiden todellisena tarkoituksena oli testata Trevoc Oy:n kehittämää niin sanottua anonymisaattoria ja saattaa siten keskusrikospoliisin tutkinnassa käyttämät televalvontatiedot epäluotettavaan valoon.

Tuomion seuraamuksena Aarnio joutui menettämään laajennettuna rikoshyötynä poikansa nimiin hankitun omakotikiinteistön rakennuksineen Porvoossa.

Aarnio päätti valittaa tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen. Käräjäoikeus määräsi hänet kuitenkin valituksen käsittelyn ajaksi vangittavaksi heti tutkintavangiksi Vantaan vankilaan. Pääoikeudenkäynti Helsingin hovioikeudessa alkoi valmisteluistunnolla kesäkuussa 2017. Pääkäsittely aloitettiin hovioikeudessa syksyllä, ja sille varattiin aikaa kesäkuuhun 2018 asti. Aarnio päästettiin 19. kesäkuuta 2018 vapaaksi odottamaan Helsingin hovioikeuden tuomiota, koska sen antaminen siirtyi vuoden 2019 puolelle. Tuomio annettiin 27. kesäkuuta 2019. Oikeuden päätöksen mukaan Aarnion rikokset olivat olleet ”poikkeuksellisen häikäilemättömiä”, ”erittäin vakavia ja vahingollisia” sekä ”muille aiheutuvista seurauksista piittaamattomia”. Aarnio määrättiin heti vangittavaksi ja suorittamaan 10 vuoden vankeusrangaistusta.

Hovioikeuden päätöksen jälkeen Helsingin poliisi antoi vapaalla jalalla tuomiota odottaneesta Aarniosta etsintäkuulutuksen, mutta vielä torstai-iltana kello 20.30 mennessä Aarniota ei ollut tavoitettu. Aarnio ilmoittautui kuitenkin itse vankilaan myöhään illalla.

Korkein oikeus hylkäsi joulukuussa 2019 Aarnion valituslupahakemuksen niin kutsutussa tynnyrijutussa, joten hovioikeuden tuomio jäi hänen osaltaan voimaan. Sen sijaan KKO otti rajoitetusti tutkittavakseen niin ikään tuomitun ”Savon naisen” ja syyttäjän valitukset. Jälkimmäinen koski Aarnion alaisen Mikael Runebergin rangaistusta ja viraltapanoa. ”Savon naisen” veli oli 1980-luvulla pyörittänyt suurta huumeiden salakuljetusorganisaatiota, ja oikeuden mukaan nainen oli välittänyt tietoja Jari Aarnion ja alankomaalaisten huumekauppiaiden välillä sekä järjestellyt hasiksen tuontia Suomeen. Käräjäoikeus tuomitsi “Savon naisen”, leppävirtalaisen Seija Kortekallio-Lammen, seitsemäksi vuodeksi vankeuteen törkeistä huumausainerikoksista. Hovioikeus alensi tuomion kahdeksi vuodeksi, ja korkein oikeus pysytti hovioikeuden tuomion joulukuussa 2020.
### Mikael Runebergin tuomio
Aarnion lisäksi tynnyrijutussa tuomittiin hänen alaisensa, rikosylikonstaapeli Mikael "Mibi" Runeberg, joka oli työskennellyt Helsingin huumepoliisissa Aarnion alaisuudessa kolme ja puoli vuotta alueellisen tiedusteluyksikön johtajana. Aarnio oli rekrytoinut Runebergin keskusrikospoliisista.

Keskusrikospoliisi otti Runebergin ja kolme muuta Helsingin huumepoliisin poliisia kiinni Lucian päivänä 13. joulukuuta 2013, noin kuukausi sen jälkeen, kun Aarnio oli vangittu. Käräjäoikeus tuomitsi joulukuussa 2016 Runebergin kolmen ja puolen vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen useista virkarikoksista: hän oli Aarnion käskystä laittomasti hakenut poliisin tietojärjestelmistä salaisia tietoja ja hakenut käräjäoikeudelta televalvonta- ja telekuuntelulupia harhaanjohtavilla tiedoilla. Hovioikeus kumosi kesällä 2019 vankeusrangaistuksen ja tuomitsi Runebergin vain sakkoihin. Syyttäjä valitti, ja korkein oikeus tuomitsi joulukuussa 2020 Runebergin viiden kuukauden ehdolliseen vankeuteen useista virkavelvollisuuden rikkomisista ja yhdestä virkasalaisuuden rikkomisesta. Hovioikeuden mukaan Runeberg oli toiminut "tietämättä toiminnan taustalla olevaa todellista tarkoitusta".

Runeberg on myöhemmin kuvannut itseään "hyödylliseksi idiootiksi", joka ei ollut tiennyt Aarnion huumekuvioista. Hän on kertonut ymmärtäneensä tulleensa petetyksi vasta oikeudenkäynnissä, kun puolustusasianajaja Kaarle Gummeruksen ristiinkuulustelu paljasti, ettei Aarnio kyennyt vastaamaan kysymyksiin väitetystä rahojen alkuperästä. Runebergin poliisiura kesti 21 vuotta. Hän valmistui myöhemmin sairaanhoitajaksi ja työskentelee osastonhoitajana sairaalassa.

### Murhatuomio

Aarniota vastaan nostettiin Helsingin käräjäoikeudessa 27. helmikuuta 2020 syyte Volkan Ünsalin murhasta. Hänen osaltaan kyseessä on epävarsinainen laiminlyöntirikos. Aarnion lisäksi murhasta syytettiin entistä rikollisjohtajaa Keijo Vilhusta, jota epäiltiin osallisuudesta murhan valmisteluihin. Kummatkin kiistivät syyllisyytensä esitutkinnassa. 

Aarnio tuomittiin 22. joulukuuta 2020 käräjäoikeudessa epävarsinaisena laiminlyöntirikoksena tehdystä murhasta elinkautiseen vankeuteen, Vilhunen sen sijaan todettiin näytön puutteessa syyttömäksi. Käräjäoikeuden mukaan Aarnio oli ollut tietoinen Volkan Ünsalin tulosta Suomeen jo kesäkuussa 2003, kuukausia ennen tämän murhaa. Oikeuden päätöksessä todettiin, että Aarnio oli järjestänyt epäiltyihin palkkamurhaajiin kohdistunutta tarkkailua ja puhelinkuuntelua, jolloin hänelle oli muodostunut erityinen suojeluvastuu. Tästä huolimatta hän ei ollut välittänyt kertyneitä tietoja muille poliiseille. Oikeuden mukaan Aarnion toiminta oli osoittanut ”vakavaa piittaamattomuutta toisen hengestä”. Aarnio itse sanoi kuulleensa Ünsaliin kohdistuneista murhasuunnitelmista vain epämääräisiä huhuja, joiden perusteella hän ei ollut voinut ryhtyä toimiin.

Helsingin hovioikeus päätti 9. joulukuuta 2021, ettei Aarniota ollut enää tarpeen pitää tutkintavankeudessa murhasta epäiltynä. Hovioikeus kumosi käräjäoikeuden murhatuomion 4. helmikuuta 2022 tekemällään päätöksellä. Hovioikeuden mukaan Aarniolla ei ollut erityistä velvollisuutta estää murhaa, eikä hänen näytetty edistäneen henkirikosta. Aarnion ei näytetty tienneen, että Ünsal olisi ollut välittömässä hengenvaarassa, tai missä, milloin ja miten tämä olisi ollut tarkoitus tappaa. Oikeus hylkäsi myös syyttäjän toissijaisen vaatimuksen, että Aarnio tuomittaisiin avunannosta murhaan. Aarnion 13 vuoden yhteistuomio muun muassa törkeistä huumerikoksista jäi voimaan.

Itä-Suomen yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professori Matti Tolvanen arvioi hovioikeuden päätöksen painavimmaksi perusteeksi sen, että suurella todennäköisyydellä Aarnion toisenlainenkaan menettely ei olisi pelastanut uhria. Hovioikeuden mielestä Volkan Ünsal oli ottanut omalla toiminnallaan tietoisen riskin siitä, että hänet tultaisiin surmaamaan. Ruotsin poliisi oli nimenomaan varoittanut Ünsalia matkustamasta Suomeen. Lisäksi hovioikeus katsoi, että erityisen suojeluvastuun muodostuminen Aarniolle olisi edellyttänyt vuorovaikutusta suojeltavan kanssa sekä täsmällistä tietoa siitä, missä, milloin ja miten murhauhkaus olisi pantu täytäntöön. Näistä ei hovioikeuden mukaan ollut näyttöä.

Apulaisvaltakunnansyyttäjä Jukka Rappe haki 25. maaliskuuta 2022 Aarnion vapauttavasta tuomiosta valituslupaa Korkeimmalta oikeudelta. Syyttäjälaitos perusteli valituslupahakemusta sillä, ettei epävarsinaisesta laiminlyöntirikoksesta ollut KKO:n ennakkopäätöstä. Korkein oikeus ei myöntänyt valituslupaa, joten hovioikeuden vapauttava tuomio jäi pysyväksi.

## Seuraukset poliisitoiminnalle
Aarnion tapaus paljasti vakavia puutteita Helsingin huumepoliisin ja keskusrikospoliisin välisessä yhteistyössä ja tiedonvaihdossa. Tynnyrijutun oikeudenkäynnissä ilmeni, että yksiköiden yhteistyö oli takkuillut jo vuosia ja ongelmia oli ollut erityisesti tietojenvaihdossa sekä työnjaossa ja rooleissa tapauksen tutkinnassa.

Toukokuussa 2016 poliisi perusti työryhmän kehittämään pääkaupunkiseudun huumetutkintayksiköiden yhteisiä toimintamalleja. Helsingin, Espoon ja Vantaan huumepoliisin sekä keskusrikospoliisin yhteistyötä tiivistettiin tutkinnallisen tehokkuuden lisäämiseksi. Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmainen myönsi Aarnion tapauksen olevan osasyy uudistuksiin: "Tässä halutaan kehittää toimintaa niin, että otetaan opiksi siitä mitä on tapahtunut." Uudistuksella pyrittiin myös estämään tilanteet, joissa useampi yksikkö oli samanaikaisesti tutkimassa samaa juttua toisistaan tietämättä.

## Kirjallisuudessa, elokuvassa ja televisiossa
Aarnion paljastamisesta uutisoineet journalistit Minna Passi ja Susanna Reinboth ovat kirjoittaneet tapauksesta kirjan *[[Keisari Aarnio]]* (2017). Sen pohjalta tehtiin vuonna 2018 televisiosarja *[[Keisari Aarnio (televisiosarja)|Keisari Aarnio]]*, jossa Aarniota näyttelee Kari Hietalahti. Sarja esitettiin Nelosella ja Ruutu-palvelussa.

Veli-Pekka ”Vepe” Hänninen on kirjoittanut yhdessä Aarnion kanssa kirjan *Myrkky* (2017), jossa Aarnio kertoo huumepoliisien työstä ja oman versionsa häntä koskevista rikossyytteistä.

Pekka Lehto on ohjannut Aarniota käsittelevän dokumenttielokuvan *[[Paha poliisi]]* (2017).

Dokumenttiohjaaja Sami Kieksi on ohjannut Aarniosta neliosaisen dokumenttisarjan *Tapaus Aarnio* (2022), jonka kaksi ensimmäistä jaksoa julkaistiin Discovery+-palvelussa 10. marraskuuta 2022.

Toimittaja Jeanette Björkqvist on kirjoittanut Mikael Runebergista kirjan *Mibi – Paha poliisi* (2024), joka käsittelee Runebergin poliisiuraa ja hänen aikaansa Aarnion alaisuudessa Helsingin huumepoliisissa.

Toimittaja Aki Linnanahde on kirjoittanut Keijo Vilhusesta elämäkertakirjan *Vilhunen* (2022), jossa Vilhunen kuvailee yhteistyötään Aarnion kanssa huumeliiketoiminnassa ja väittää Aarnion olleen mukana huumekaupassa jo ennen tynnyrijuttua.

## Katso myös
* Semin tapaus

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
*
*
*
*

## Aiheesta muualla
* Punainen lanka: Jari Aarnio kertoo huumepoliisin työstä (19.4.2000). Ylen Elävä arkisto.
* Trevoc-vyyhti käynnisti huumepoliisi Jari Aarnion rikosoikeudenkäynnit. Ylen Elävä arkisto.
* Tällainen oli Aarnion ura: Passitti huumeparonin vankilaan 1986, Vuoden poliisi 1987... Ilta-Sanomat 29.12.2016.