Rosetta (luotain)

**Rosetta** oli Euroopan avaruusjärjestön (ESA) miehittämätön komeettaluotain, joka laukaistiin avaruuteen 2. maaliskuuta 2004 Guayanan avaruuskeskuksesta. Laukaisun jälkeen luotain kohtasi Maan kolmesti ja Marsin kerran, ja samalla se kiersi Auringon viidesti. Valitulla reitillä se ohitti Šteinsin ja Lutetian asteroidit. Kokonaislentoaika oli 10 vuotta, viisi kuukautta ja neljä päivää ja matkan kokonaispituus 6,4 miljardia kilometriä. Komeetan havaintoajaksi kertyi hieman yli kaksi vuotta. Jos mukaan lasketaan komeetan kiertoradalla vietetty aika, tuli matkan kokonaisajaksi 12 vuotta, kuusi kuukautta ja 28 vuorokautta ja kokonaismatkaksi 7,9 miljardia kilometriä . Tutkimusehtävänsä päätteeksi ohjattiin törmäämään kohteensa, komeetan 67P/Tšurjumov–Gerasimenkon (), pintaan. Yhteys Rosettaan menetettiin suunnitellusti 30. syyskuuta 2016. Rosetta oli ensimmäinen luotain, joka kohtasi komeetan jääden tutkimaan sitä kiertoradalta käsin ja jonka pinnalle se lähetti laskeutujan. Koko hanke kesti noin 30 vuotta ja se oli ESA:n historian suurimpia hankkeita.

## Motiivi
1980-luvulla Halleyn komeetan (1P/Halley) ohilento aiheutti paljon kohua. Useat avaruusluotaimet lensivät komeetan ohi pyrkien tutkimaan sitä. Tällaisia olivat esimerkiksi japanilainen Suisei, NASAn ICE, Neuvostoliiton Vega ja ESAn Giotto. Komeetat syntyivät nuoressa aurinkokunnassa  vuotta sitten samasta kaasupilvestä ja samaan aikaan kuin planeetatkin. Planeetoissa ainekset sekoittuivat niille myöhemmin pudonneen materian kanssa, mutta komeetat ovat puhtaasti aurinkokunnan alkuaikojen materiaa. Tutkimalla komeettojen rakennetta, voidaan selvittää aurinkokunnan syntyä ja alkukehitystä. Komeettojen rooli elämän juurtumiseen Maassa on ollut pitkään tieteilijöiden keskustelun aiheena. Rosetta-luotaimen toivottiin antavan uutta tietoa aurinkokunnan tilasta ennen planeettojen muodostumista. Mikäli tutkittavaksi valittu komeetta olisi iältään sopiva, selviäisi siitä aurinkokunnan kaasu- ja pölykiekon koostumus aurinkokunnan syntyaikana.

NASA ja ESA aloittivat yhteisten komeetta-hankkeiden suunnittelun. NASA veti Comet Rendezvous Asteroid Flyby (CRAF) -lentoa, ja ESA johti sitä seuraavaa Comet Nucleus Sample Return (CNSR) -lentoa. Molempien piti perustua Mariner Mark II -satelliittirunkoon. CRAF oli Cassinin sisaralus, ja kun Cassinin kustannukset nousivat vuonna 1992 liian suuriksi, NASA peruutti CRAF-mission. ESA pyrki tämän jälkeen toimimaan itsenäisesti. Vuoteen 1993 mennessä ESAkin totesi näytteenhaun komeetalta Maahan liian kalliiksi. Tämän jälkeen ESAn missiosta tuli CRAFin kaltainen, ohilentoon yhdistettiin kuitenkin laskeutuminen pinnalle.

## Suunnittelu, rakentaminen ja operointi
### Nimi
Luotain nimettiin egyptiläistä alkuperää olevan Rosettan kiven mukaan. Se löydettiin Egyptin Rosettan kaupungista () vuonna 1799. Kivi on steela, jonka pintaan oli kirjoitettu kolmella kielellä sama teksti ja jonka avulla ratkaistiin hieroglyfikirjoitus. Laskeutuja Philae sai nimen Niilin Philae-saaren mukaan. Tuolta saarelta löytyi obeliski, jonka kaksikielisen tekstin avulla Rosettan kivi pystyttiin lopultakin kääntämään 1800-luvulla.

### Osallistujat
Emoaluksen laitteet koottiin eri maista Euroopasta sekä Yhdysvalloista. Laskeutujan toimitti yhtymä, jota johtivat Saksan ilmailu- ja avaruuskeskus (DLR), Max Planck -instituutti (MPS), Ranskan avaruusjärjestö (CNES) ja Italian avaruusjärjestö (ASI). Hankkeen muita osallistujia olivat Euroopan avaruusjärjestö (ESA) ja laitoksia Saksasta, Itävallasta, Suomesta, Unkarista, Irlannista ja Britanniasta.

### Lennonjohto
Lennonjohto, joka ohjasi Rosettaa monivuotisen lähestymisen ajan, sijaitsi Euroopan avaruusohjauskeskuksessa (ESOC) Darmstadtissa Saksassa. Laskeutujan ohjauskeskus sijaitsi Toulousessa Ranskassa.

## Rakenne
Rosetta-luotain muodostui kiertoradalle jäävästä *emoaluksesta* ja pinnalle lähetettävästä *laskeutujasta*. Rosettan kokonaispaino oli , josta emoaluksen osuus oli  ja laskeutujan .

### Emoalus
Emoalus oli perusmuodoltaan kuin kuutio ja kooltaan 2,8&nbsp;×&nbsp;2,1&nbsp;×&nbsp;2,0 metriä. Sen massa oli , josta polttoainetta oli  ja tieteellisiä tutkimuslaitteita . Luotaimen energialähteenä toimi kaksi vastakkaisiin suuntiin avautuvaa ja  pitkää aurinkopaneelia. Paneelien pinta-ala mahdollisti riittävän sähkövirran tuottamisen emoaluksen toimintoihin yli  kilometrin etäisyydellä Auringosta (yli ). Laskeutuja oli kiinnitettynä emoaluksen sivulle sen ulkopintaan.

Rosettan alumiinikennoista rakennettu runkorakenne oli valmistettu Patrian tehtaalla Jämsän Hallissa. Patrian vastuulla oli myös toimittaa sähkötehon jakeluun tarvittavia laitteita.

### Tutkimuslaitteet
Seuraavat tutkimuslaitteet osallistuivat komeetan ytimen tutkimiseen:
***ALICE** (An Ultraviolet Imaging Spectrometer) keräsi tietoa komeetan ytimen ja koman lähettämästä ultraviolettisäteilystä UV-spektroskopin avulla. Tarkoituksena oli havaita ja mitata jalokaasuja, alkuaineiden runsaussuhteita komassa, tärkeimpien ionien runsauksia pyrstössä sekä veden, hä'än ja hiilidioksidin määriä komeetan eri aktiivivaiheissa. Instrumentin toimitti NASA. Se painoi 2,2 kilogrammaa ja sen käyttöteho oli 2,9 wattia.
* **CONSERT**-instrumentilla mitattiin laskeutujan ja emoaluksen välisillä radioaalloilla komeetan absorboima intensiteetti (tomografia). Näin voitiin määrittää komeetan sisäinen rakenne ja päätellä sen koostumus. Instrumentti painoi 1,5 kilogrammaa ja antennit 0,3 kilogrammaa.
***MIRO** (Microwave Instrument for the Rosetta Orbiter) pystyi havaitsemaan haihtuvien aineiden, kuten veden, ammoniakin ja hiilidioksidin, määrän ja lämpötilan niiden mikroaaltosäteilyn perusteella. Mittauskalustoon kuului halkaisijaltaan 0,30 metrinen lautasantenni ja 18,5 kilogrammaa painava MIRO-instrumentti. Laitteen toimitti NASA.
***OSIRIS** (Optical, Spectroscopic, and Infrared Remote Imaging System) muodostui kahdesta kamerajärjestelmästä, jotka oli optimoitu komeetan kuvaamiseen. Kameroiden tunnukset olivat NAC (Narrow Angle Camera) ja WAC (Wide Angle Camera). Ne ottivat mustavalkokuvia, joiden valottamista voitiin säädellä 23 eri aallonpituusalueen suotimilla 250–. Aallonpituudet kattoivat sähkömagneettisen säteilyn spektrin infrapunasta ultraviolettiin. Valokuvien koko on 2024×2024 pikseliä ja kukin pikselipari vastaa  (NAC) tai  (WAC).
* **RSI** (Radio Science Investigation) hyödynsi luotaimen viestintäjärjestelmää komeetan ytimen ja sisemmän kooman fyysiseen tutkimukseen.
***VIRTIS** (Visible and Infrared Thermal Imaging Spectrometer) oli näkyvän valon ja infrapunan spektrometri, joka pystyi ottamaan ytimen lähettämästä infrapunasäteilystä kuvia ja keräämään komassa olevien molekyylien lähettämästä säteilystä infrapunaspektrejä. Laite valmistettiin Italiassa ja siitä kehitettyjä laitteita käytettiin myös Dawn- ja Venus Express-luotaimissa.

Seuraavilla laitteilla tutkittiin komeetan komaa eli siitä vapautuvaa kaasua ja pölyä:
***ROSINA** (Rosetta Orbiter Spectrometer for Ion and Neutral Analysis) muodostui magneettimassaspektrometristä (DFMS) ja reflektronityyppisestä lentoaikamassaspektrometristä (RTOF). DFMS pystyi erottamaan sekä typen (N2) ja hä'än (CO) että hiili-13 (13C) ja 12CH spektriviivat toisistaan. RTOF oli vuorostaan herkkä neutraaleille molekyyleille ja ioneille. ROSINA kehitettiin Bernin yliopistossa Sveitsissä.
***MIDAS** (Micro-Imaging Dust Analysis System) on korkean resoluution atomivoimamikroskooppi, jolla tutkittiin piilevylle kerrostuneiden pölyhiukkasten useita fysikaalisia ominaisuuksia.
***COSIMA** (Cometary Secondary Ion Mass Analyser) on analyysilaite, jolla tutkittiin pölyhiukkasten koostumusta sekundaarisella ionimassaspektrometrialla käyttäen indiumioneja. Se pystyi havaitsemaan massaltaan jopa  ioneja. Laitteen rakensi ja sen tiimiä johti Max Planck -instituutin avaruusolentofysiikan osasto (MPE). Ilmatieteen laitos toimitti siihen maatukilaitteistot.
***GIADA** (Grain Impact Analyser and Dust Accumulator) analysoi koman pölyä mittaamalla jokaisen laitteen sisään tulevan jyvän optisen poikkileikkauksen, liikemäärän, nopeuden ja massan.

Seuravalla laiteella tutkittiin aurinkotuulen koostumusta:
***RPC** (Rosetta Plasma Consortium) sisälsi ioni- ja elektronidetektorit sekä magnetometrin. Niillä pystyttiin mittaamaan ytimen ja koman fysikaalisia ominaisuuksia sekä kooman ja aurinkotuulen välisiä vuorovaikutuksia.

Philae-laskeutujalla oli vielä omat tutkimuslaitteensa, jotka esitellään sen omassa artikkelissa (alla).

### Philae-laskeutuja

Philae-laskeutujan ulkomitat olivat 1,0&nbsp;×&nbsp;1,0&nbsp;×&nbsp;0,8 metriä. Sen massa oli noin , josta kymmenen mittalaitteen yhteismassa oli . Laskeutuja oli kiinnitetty emoaluksen kylkeen ja se vapautettiin lukituksesta, kun laskeutuja aloitti oman tehtävänsä komeetalla. Laskeutujalla oli akkut, joilla varmistettiin energian riittävyys laskeutumisen ja pinnalle kiinnittymisen ajaksi, ja aurinkopaneelit, jotka mahdollistivat pitempiaikaisen tutkimustoiminnan. Täyteen ladattujen akkujen energia riittäisi alukisi kahden ja puolen vuorokauden toimintaan. Laskeutuja oli suunniteltu hyvin itsenäisesti toimivaksi laitteistoksi, joten sitä voisi luonnehtia roboottiluotaimeksi.

## Tapahtumat
### Valmistelut vuosina 1993–2004
Marraskuu 1993: ESAn tiedeohjelma hyväksyi Cornerstonen hankkeen, myöhemmin nimeltään Rosettan hankkeen, tutkimusohjelmaan, jossa luotain lähetettäisiin tukimaan komeettaa 46P/Wirtanen. Kyseinen komeetta nimettiin yhdysvaltalaisen tähtitieteilijän Carl Alvar Wirtasen mukaan . Saksan ilmailu- ja avaruusjärjestö ehdotti syksyllä 1994 laskeutujan viemistä komeetalle. Sen suunnitteluun ja rakentamiseen osallistuisi myös suomalainen Ilmatieteen laitos, jonka osuudeksi tulisi päävastuu komeetan pintakerroksen vesipitoisuutta mittaavan PP-laitteen rakentamisesta sekä laskeutujan massamuistiyksikön (CDMS/MEM) toimittamisesta. ESA valitsi helmikuussa 1996 emoalukseen tulevat mittalaitteet. Ilmatieteen laitos pääsi mukaan rakentamaan COSIMA-pölynmittauslaitteistoa sekä plasmanmittauspaketin (RPC) osia ICA, LAP ja MIP. Kesäkuussa 1997 ESA hyväksyi emoalukseen kiinnitettävän laskeutujan ottamisen mukaan hankkeeseen.

Rosetta oli alun perin tarkoitus laukaista avaruuteen 12. tammikuuta 2003 kohtaamaan komeetta 46P/Wirtanen vuonna 2011. Ariane 5:n laukaisu epäonnistui 11. joulukuuta 2002, ja siksi Rosettaa ei uskallettu laukaista heti tammikuussa. 46P/Wirtanen ehti tällä välin edetä ulottumattomiin, joten hanke vaihtoi uudeksi kohteeksi 67P/Tšurjumov–Gerasimenkon komeetan. Tämäkin komeetta oli nimetty löytäjiensä mukaan. Uuden komeetan saavuttamiseksi suunniteltiin varsin monimutkainen lähestymisrata.

### Vuosi 2004

2. maaliskuuta 2004: Rosetta laukaistiin avaruuteen 2. maaliskuuta 2004 kello 7.17 (UTC) Ariane 5 G+ -kantoraketilla Guayanan avaruuskeskuksesta. Koska Ariane 5 ei kyennyt antamaan luotaimelle kovin suurta alkuvauhtia, tyydyttiin ratkaisuun, jossa luotain hyödynsi tulevina vuosina Maan ja Marsin painovoimia ja kiertoratansa liikettä lisävauhdin saamiseen. Tämä säästi luotaimen polttoainetta, mutta kasvatti samalla hankkeen ajallista kestoa.

### Vuosi 2005
4. maaliskuuta 2005: Rosetta kiersi vuoden ajan Aurinkoa lähes Maan rataa seuraten. Nyt luotain lähestyi Maata ja käytti sen painovoimaa hyväkseen ja linkosi itsensä etäämmäksi Auringosta. Tavoitteena oli saavuttaa rata, joka veisi sen Marsin lähelle.

### Vuosi 2007
25. helmikuuta 2007: Ennen Marsin kohtaamista luotain ehti kiertää Aurinkoa yli kierroksen. Sen elliptinen rata kävi aluksi Marsin radan tuntumassa, palasi takaisin Maan radan korkeudelle ja noustuaan uudelleen Marsin radalle, se päätyi aivan Marsin läheisyyteen. Yleisradio uutisoi, että Rosetta kiersi Mars-planeetan ohi noin  etäisyydeltä. Marsin kiertämisen tavoitteena oli sen painovoiman hyödyntäminen käännöksen tekemisessä ja luotaimen nopeuden kiihdyttämisessä. Ohituksen aikana Marsin varjo esti aurinkopaneeleita saamasta auringonvaloa ja luotain toimi noin 15 minuuttia vain akkujensa varassa. Marsin kierron päätteeksi luotain ohjattiin jyrkemmällä radalla takaisin Maan vaikutuspiiriin.

8. marraskuuta 2007: Rosetta tarvitsi kahdeksan kuukautta palatakseen takaisin Maan läheisyyteen. Rosettan käynti Maan lähellä havaittiin erikoisella tavalla. IAUn alainen Minor Planet Center julkaisi tiedon uudesta asteroidista, joka sai rutiininomaisesti luettelotunnuksen *2007 VN<sub>84</sub>*. Asteroidin radanmääritys osoitti, että se tulee ohittamaan Maan vain 0,000081&nbsp;AU:n eli  säteen etäisyydeltä. Tämä vastasi noin  korkeutta maanpinnasta. Pian kuitenkin huomattiin, että asteroidin rata vastasi täysin Rosettan rataa. Kohde 2007 VN84 olikin Rosetta, joka oli saapumassa Maan läheisyyteen hakemaan seuraavaa vauhdin lisäystä. Asteroidien luetteloinnista vastaava Minor Planet Center jäädytti uuden ”asteroidin” luettelotunnuksen vuorokauden vaihduttua, vain vajaa kaksi tuntia löydön virallisen julkaisun jälkeen. Maan painovoimaa hyödyntäen luotain ohjattiin kohtaamaan asteroidi Šteinsin.

### Vuosi 2008
5. syyskuuta 2008: Viidessä kuukaudessa Rosetta nousi asteroidivyöhykkeelle ja kohtasi siellä asteroidin Šteins. Asteroidi oli Rosettan-hankkeen ensimmäinen tieteellinen tutkimuskohde. Päämääränä oli hankkia tietoa asteroidin muodosta, pintarakenteesta ja koostumuksesta. Luotain kävi lähimmillään  etäisyydellä asteroidista ja sen ohilento kesti seitsemän minuuttia, jonka aikana Rosetta valokuvasi OSIRIS-kameroilla taukoamatta asteroidia. Asteroidista otetuissa valokuvissa pikseliparin erotuskyky oli &nbsp;(NAC) ja &nbsp;(WAC). Ohilennon aikana ilmeni, että asteroidin muoto on kuin epäsymmetrinen timantti ja että sen mitat ovat 5,9&nbsp;×&nbsp;4,0&nbsp;kilometriä. Šteinsilla on pohjoispuolella suuri kraatteri ja kyljessä seitsemästä pienemmästä kraatterista muodostuva ketju. Asteroidin kirkkautta ja pintalämpötila mitattiin MIRO-instrumentilla.

Johtuen lyhyestä kohtaamisesta ja asteroidin hitaasta pyörimisestä, lähiohituksen valokuvat eivät kattaneet koko asteroidin pintaa. Taakse pimentoon jääneet alueet näkyvät kauempana otetuista valokuvista, mutta niissä asteroidin pinnan yksityiskohdat olivat epätarkkoja. Tammikuussa 2010 uutisoitiin, että Tampereen teknillisen yliopiston professori Mikko Kaasalaisen johtama tutkimusryhmä onnistui kartoittamaan matemaattisen mallin avulla myös Šteinsin pimeän puolen. Hän hyödynsi kehittämäänsä matemaattista inversio-tekniikaa, jossa hyödynnettiin kaikkia otettuja valokuvia.

### Vuosi 2009
13. syyskuuta 2009: Šteinsin ohilennon jälkeen Rosetta putosi takaisin alas Maan kiertoradan läheisyyteen ja kohtasi Maan kolmannen kerran ohittaen sen  etäisyydeltä. Maan painovoimaa hyödyntäen luotain käännettiin sellaiseen suuntaan, joka veisi sen toistaiseksi kaukaisimmalle radalle. Tämä radan aikana luotain tulisi kohdata ensin Lutetianin asteroidin ja sen jälkeen pääkohteensa 67P/Tšurjumov–Gerasimenko. Matkaan kuluisi vielä aikaa .

### Vuosi 2010
10. heinäkuuta 2010: Rosetta kohtasi suunnitellusti asteroidin Lutetian  kilometrin (3,0&nbsp;AU) etäisyydellä Maasta eli Marsin radan ulkopuolella. Asteroidin ohilento tapahtui  etäisyydeltä ja kesti vain minuutin, sillä Rosettan nopeus oli . Asteroidista otettiin OSIRIS-kameroilla noin 400 valokuvaa, sekä laajakulma- että telekameroilla. Valokuvissa kuvapisteen tarkkuus vastaa 60 metriä asteroidin pinnalla. Asteroidin muoto muistuttaa etäisesti perunaa ja sen suurin halkaisija on . Asteroidin kirkkaus ja pintalämpötila mitattiin MIRO-instrumentilla.

Ohilennon aikana hyödynnettiin myös Rosettan muita analysoivia instrumentteja. Ensimmäiset Lutentian koostumuksesta tehdyt analyysit viittaisivat sen olevan C-tyypin asteroidi. Toiset havainnot viittaisivat metallien runsaaseen esiintymiseen, jolloin se olisi M-tyypin asteroidi. Tästä pääteltiin, että asteroidi on muuttunut aikojen kuluessa.

### Vuosi 2011
8. kesäkuuta 2011: Rosetta sammutettiin lepotilaan (), koska luotain etääntyi Auringosta yli  kilometrin etäisyydelle () eli Jupiterin radan taakse, eivätkä luotaimen aurinkopaneelit tuottaneet riittävästi sähköä sen toimintojen ylläpitämiseksi.

### Vuosi 2014
20. tammikuuta 2014: Rosetta oli käynyt ratansa aphelissa ja palatessaan takaisin se lähestyi samalla komeettaa&nbsp;67P alta päin. Kun luotain oli  kilometrin () etäisyydellä Auringosta, todettiin auringonvalon tuottavan aurinkopaneeleilla riittävästi energiaa. Lennonjohto herätti Rosettan  () pituisesta lepotilastaan. Tällöin luotain lähetti Maahan viestin, joka ESA:n twitter-tilillä julkaistiin twiittinä: ”Hei maailma”. Luotain oli tuolloin vielä  kilometrin etäisyydellä komeetasta.

Toukokuu–elokuu 2014: Komeetan nopeus kiertoradallaan oli  ja sitä lähestyttiin varovaisesti. Alussa luotaimen nopeus oli  suurempi kuin komeetalla. Usean kuukauden aikana suoritettiin kymmenen ratamuutosta, jotta luotaimen ja komeetan kohtaaminen olisi mahdollisimman helppoa (katso animaatio oikealla). Tarkoitus oli pysytellä komeetan kiertolaisena vuoden ajan samalla, kun komeetta lähestyisi Aurinkoa, kiertäisi sen ja palaisi takaisin kohti Jupiteria. Lähestymisen aikana aloitettiin komeetan tarkempi tutkiminen. VIRTIS-instrumentilla mitattiin hiilenmustan komeetan lämpötilaksi -70&nbsp;astetta. MIRO-instrumentilla havaittiin, että komeetasta kaasuuntui ympäristön komaksi  vettä sekunnissa. OSIRIS-kameralla valokuvattiin komeetan koman toistuvaa kirkastumista ja himmenemistä. Valokuvista paljastui myös, että komeetan muoto on ”kumiankan” kaltainen.

6. elokuuta 2014: Kun komeetan etäisyys Auringosta oli  kilometriä (), oli Rosetta lähestynyt komeettaa  etäisyydelle ja pian se oli asettunut tämän kiertoradalle, jonka säde oli aluksi . Komeetan pintaa valokuvattiin ahkerasti ja tavoitteena oli löytää useita ehdokaspaikkoja Philaen laskeutumiseen.

15. syyskuuta 2014: Laskeutumispaikkoja karsien oli syyskuussa päädytty lopultakin yhteen laskeutumispaikkaan.

12. marraskuuta 2014: Jotta laskeutuja voitiin laukaista, tuli Rosettan ensin hidastaa vauhtiaan ja jäädä sopivaan kohtaan komeetan ylle. Sitten irrotettiin laskeutujan lukitus ja sen annettiin vajota komeetan heikossa painovoimassa hitaasti kiihdyttäen alaspäin. Laskeutujan kuljetusasennossa olevat jalat avattiin seisoma-asentoon ja antennit suoristettiin. Laskeutujan putoamiseen kului aikaa viisi tuntia, jonka päätteeksi kiinnittyminen komeetan pintaan kuitenkin epäonnistui. Laskeutuja pomppasi kosketuksessa kahdesti irti pinnasta ja päätyi lopulta laskeutumisalueen reunalle kivenkoloon. Laskeutumisen jälkeen Philae lähetti laskeutumisalueen ympäristöstä valokuvia ja suoritti itsenäisesti ohjelmansa mukaisia mittauksia. Sen aurinkopaneelit eivät kuitenkaan saaneet valoa, joten laskeutuja lopetti mittaukset 57 tunnin jälkeen akkujen tyhjennyttyä.

Emoalus jäi kiertämään komeettaa noin  etäisyydellä. Laskeutujan radiosignaalia hyödynnettiin aina, kun emoalus kiersi komeetan vastakkaiselle puolelle. Emoalus mittasi tuolloin laskeutujan lähettämän ja komeetan läpi meneen radiosignaalin voimakkuutta. Näin saatiin läpivalaistua komeetan sisästä rakennetta.

Imhotep mosaic (19692322590).png|Mosaiikkikuva kuudesta valokuvasta Imhotepin alueesta.
Comet 67P on 6 August 2014 NavCam.jpg|Näkymä komeetalle 96 kilometrin etäisyydeltä.
Comet on 6 August 2014 and 6 August 2015 ESA15552048.jpeg|kaksi kuvaa, toisessa kaasusuihku.
Crack in Anuket (16317551516).jpg|Kyljestä löytynyt usean hehtometrin pituinen halkeama.
False colour comet – Hapi region (16615021428).jpg|Vääräväri kuva Hapin alueesta.
Comet 67P on 26 September 2014 NavCam montage.jpg|Pinta ei ole tasainen.
Active pit in the Seth region (16341278771).jpg|Löydetty reikä komeetan pinnasta (pithole).
NAVCAM top 10 at 10 km – 10 (15739982196).jpg|Näkymä kaulan alueelta (10 km x 10 km).


### Vuosi 2015
Maaliskuu 2015: Rosettan emoaluksen suunnistusautomatiikka petti ja luotain alkoi kääntyä sivuun alkuperäiseltä radaltaan. Suunnistusautomatiikka kadotti tähtitaivaan vertailutähdet ja lukkiutui niiden sijaan komeetasta irronneisiin kirkkaisiin jäänpalasiin. Lennonjohdolta kului lähes vuorokausi saada luotain takaisin oikeaan asentoon. Ongelman ratkettua siirrettiin luotaimen kiertorata kauemmaksi.

Huhtikuu 2015: ESA uutisoi, ettei komeetan ympäriltä ole mittauksissa havaittu magneettikenttää. Lisäksi komeetasta purkautuvan pölyn ja kaasun paine aiheutti luotaimelle vastuksen osuessaan aurinkopaneeleihin.

14. kesäkuuta 2015: Philae-laskeutuja, joka sammui seitsemän kuukautta aiemmin, heräsi yllättäin lepotilastaan. Kun komeetta oli siirtynyt lähemmäksi Aurinkoa, sai laskeutujan aurinkopaneelit lisää auringonvaloa ja ne alkoivat tuottaa riittävästi sähköä. Laskeutujan järjestelmien käynnistyttyä se lähetti heräämisestään tiedon emoaluksen kautta Maahan. ESA ilmoitti muutama päivä myöhemmin, että laskeutuja olikin lepotilansa aikana suorittanut lukemattomia lyhyitä mittaussessioita, joiden tiedot olivat edelleen tallessa laskeutujan muistissa.

13. elokuuta 2015: Komeetta ja Rosetta saavuttivat kiertoradallaan perihelin ja jatkoivat tämän jälkeen yhdessä etääntyen Auringosta hitaasti. Perihelissä niiden etäisyys Auringosta oli  kilometriä () ja Auringon lämmittävä vaikutus oli nyt suurimmillaan. Komeetan pinnan alaiset kaasu- tai vesitaskut kuumenivat ja ne kaasuuntuivat suurella paineella. Mittauksien mukaan komeetasta kaasuuntui vettä keskimäärin , ja irtosi pölyä , sekunnissa.

### Vuosi 2016
27. toukokuuta 2016: Yleisradio uutisoi, että komeetan ympäri kiertävä emoalus oli ilmaisimillaan tunnistanut ympäröivästä komasta esimerkiksi glysiiniä, joka on yksinkertaisin aminohappo. Glysiini-yhdisteessä esiintyy alkuaineina hiili, happi, vety ja typpi. Komassa esiintyi muitakin näistä alkuaineista muodostuvia yhdisteitä. Erittäin merkittävä löytö oli elämälle tärkeän alkuaineen fosforin esiintyminen komeetalla.

Glysiiniä havaittiin ensimmäisen kerran, kun luotain kiersi lokakuussa 2014 komeettaa 10 kilometrin korkeudella. Toinen havainto tehtiin maaliskuussa 2015, kun emoalus kiersi sitä 15–30 kilometrin korkeudella. Glysiinä löytyi myös 200 kilometrin etäisyydellä komeettasta koman vaikutuspiirissä. Komeetasta purkautui samalla muutenkin paljon kaasua ja pölyä. Komeetan koostumus kiinnostaa tutkijoita senkin takia, että sillä oli  vuoden ikäisenä sama kemiallinen koostumus kuin aurinkokunnalla oli sen syntyaikana. 

28. heinäkuuta 2016: Helsingin Sanomat uutisoi, että yhteys Philaeen katkaistiin.

6. syyskuuta 2016: Helsingin Sanomat uutisoi, että kadoksissa ollut Rosettan laskeutuja Philae vihdoin löytyi OSIRIS-kameran ottamista valokuvista varjoisasta kivenkolosta.

30. syyskuuta 2016: Komeetan etääntyessä Auringosta, kävi emoaluksellekin hankalaksi tuottaa riittävästi sähköä. Hanke päätettiin lopettaa hallitusti ennen kuin emoalus sammuisi itsekseen. Emoalus törmäytettiin komeetan pintaa 19 kilometrin korkeudelta lähelle sen pinnassa näkyviä kuoppia. Törmäytys oli hidas, sillä emoalukselta kesti 14 tuntia vajota komeetan pinnalle. Lopussa sen vauhtia oli saman verran kuin kävelevällä ihmisellä. Samalla, kun luotain vajosi alas, se valokuvasi komeetan pintaa ja analysoi komeetan lähiympäristön plasmaa, kaasua ja pölyä. Edellä mainitut kuopat olivat kiinnostavia, sillä niistä purkautui avaruuteen kaasua ja pölyä. Kerätty data ehdittiin lähettää Maahan ennen törmäystä. Törmäys tapahtui kello 11.19 (UTC), jonka jälkeen yhteys ei enää palautunut.

## Hankkeen huomattavimmat tulokset
### Komeetan aktiivisuus
Komeetan aktiivisuudella tarkoitetaan erilaisia kaasunpurkauksia ja kiinteän aineen, kuten pölyn, hiekan tai kappaleiden, irtoamista komeetasta. Aktiivisuutta esiintyi jo emoaluksen lähestyessään komeettaa ensimmäisen kerran, mutta se lisääntyi samalla, kun etäisyys Aurinkoon väheni. 2. heinäkuuta 2015 raportoitiin, että komeetalta löydettiin aktiivisia kuoppia (”sinkhole”), joista todennäköisesti vapautui kaasua. 11. elokuuta 2015 julkaistiin valokuvia kaasupurkauksista, jotka tapahtuivat 29. heinäkuuta 2015.

### Magneettikenttä
Aluksi mitattiin komeetan lähistöllä pieni magneettikenttä, jonka intensiteetissä esiintyi 40–50 millihertsin taajuus. Vasta, kun laskeutuja lähestyessään komeetan pintaa mittasi magneettikentän voimakkuutta, huomattiinkin, ettei komeetalla ollut omaa magneettikenttää. Mitatut arvot olivat olleet aurinkotuulen aiheuttamia.

### Epäorgaanista kemiaa
Eräs tärkeimmistä tutkimusaiheista oli vedessä olevan vedyn laatu. Erään teorian mukaan komeetat toivat Maahan suurimman osan täällä esiintyvästä vedestä. Teoriaa testattiin analysoimalla komeetalla esiintyvän veden molekyylissä olevien vetyjen isotooppijakaumaa. Vedyn pysyviä isotooppeja ovat deuterium (D) ja tavallinen vety (H). Aurinkokunnan alkuaikojen olosuhteet kertymäkiekon sisäosissa olivat merkittävästi lämpimämmät kuin kiekon ulko-osissa. Vedyn isotooppisuhde (D/H) saattoi teoriassa muuttua kertymäkiekon sisä- ja ulko-osien välillä. Kun vety muodosti hapen kanssa vettä, sisälsi vesi vedyn eri isotooppeja. Marraskuussa 2014 julkaistiin uusi tutkimus, joka perustui Rosettan mittausdataan. Aiemman tukimuksen tulos kyseisestä aineistosta tuki päätelmää, että veden vetyjen isotooppisuhde erosi merkittävästi Maan valtamerien isotooppisuhteesta. Uudessa tutkimuksessa huomioitiin lisäksi komeetan pölyn vaikutukset vesihöyryyn ja tultiin siihen tulokseen, että komeetassa vedyn isotooppisuhde olisikin lähellä Maan valtamerien isotooppisuhdetta. Voidaankin ajatella, että ainakin Jupiteri-vyöhykkeen komeetat olisivat voineet olla Maan valtamerien vedyn, ja samalla veden, päälähteenä.

Huomattavin tulos tehtiin mitattaessa vapaiden happimolekyylien (O2) suurta määrää komeetan kaasukehässä, eli komassa. Normaalisti komassa esiintyy vettä (H2O), häkää (CO) ja hiilidioksidia (CO2). Sen sijaan muilla komeetoilla ei vapaata happea ole toistaiseksi havaittu. Mitatut määrät vaihtelivat komeetalla 67P välillä 1–10&nbsp;% veden määrästä (O2/H2O -suhde), keskiarvon ollessa 3,80&nbsp;%±0,85&nbsp;%.

### Orgaanista kemiaa
Aiemmat havainnot muilta komeetoilta ovat osoittaneet, että komeetat sisältävät monimutkaisia orgaanisia yhdisteitä. Nämä voisivat toimia reagensseina, joista muodostuisi nukleiinihappoja ja aminohappoja. Sekä Rosettan emoalus että laskeutuja analysoivat ytimen pinnasta ja ympäröivästä komasta ottamiaan näytteitä etsien niistä nukleiinihappoja ja aminohappoja. Näillä tutkimuksilla testattiin teoriaa siitä, että elämän synnylle tärkeää materiaalia saapui Maahan avaruudesta.

Laskeutujan COSAC-instrumentti havaitsi komassa orgaanisia molekyylejä laskeutuessaan komeetan pintaa kohti. Yhdessä Ptolemy-instrumentin kanssa ne havaitsivat 16 erilaista orgaanista yhdistettä, joista neljä havaittiin ensimmäistä kertaa komeetalla. Nämä olivat asetamidi, asetoni, metyyli-isosyanaatti ja propionialdehydi. Ainoa tunnistettu aminohappo oli glysiini. Komeetalla esiintyivät myös glysiinin esiasteet metyyliamiini ja etyyliamiini. Myös Stardust-luotain löysi vuonna 2002 komeetalta 81P/Wild samoja aineita, mutta sen löytöjä ei pidetty kontaminaationriskin vuoksi luotettavina. Tämän kertainen havainto vahvistaa olettamaa, että komeetoilla olisi jokin osa Maan elämän synnyssä.

## Huomioita

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*  (sivusto lopetetaan pian)