open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sinisiipisirkka

**Sinisiipisirkka** (*Sphingonotus caerulans*) on Suomessa tavattava uhanalainen heinäsirkkalaji. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi (EN).

## Koko ja ulkonäkö
Sinisiipisirkka on sirkaksi keskikokoinen laji ja naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Väriltään se on vaalean ruskean tai harmahtavan kirjava ja väritys naamioi sirkan hiekkamaastoon erittäin hyvin. Etusiivissä erottuu pari epäsäännöllistä, tummaa poikkivyötä. Takasiivet ovat vaaleansiniset, mutta lepoasennossa takasiivet jäävät kokonaan piiloon eikä väri erotu lentävälläkään sirkalla kovin hyvin. Pää on muodoltaan melko suorakulmainen ja sen takana on selvä kurouma. Etuselässä on heikko keskiharjanne.

## Levinneisyys
Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Etelä- ja Keski-Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin ja idässä Keski-Aasiaan saakka. Suomessa sinisiipisirkka viihtyy muutamilla hiekkadyynipaikoilla. Tunnetut esiintymät rajoittuvat pienille alueille Hankoniemelle sekä Tammisaareen ja pariin paikkaan Kaakkois-Suomen sisämaassa. Se on viime vuosina käynyt selvästi harvinaisemmaksi, ja hävinnyt kokonaan muutamalta vanhalta elinpaikaltaan, kuten Kotkan Mussalosta. Toisaalta laji esiintyi yleisenä Suomeen ennen toista maailmansotaa kuuluneilla Suomenlahden saarilla, Lavansaaressa, Tytärsaaressa, Peninsaaressa ja Seiskarissa joissa oli runsaasti rantahiekkadyynejä. 

## Elinympäristö ja elintavat
Elinpaikaltaan sinisiipisirkka vaatii avointa hiekkamaata ja harvaa kasvillisuutta. Sen tyypillinen elinpaikka onkin hiekkadyynialue. Sirkat liikkuvat usein kävelle, mutta koiraat ovat hyviä lentäjiä. Ne lentävät yleensä lyhyitä matkoja lähellä maanpintaa, mutta joskus myös pitemmälle ja korkeammalla. Koiraat sirittävät kilpaa, joskin lajin siritys on melko hiljaista.

Suomessa sinisiipisirkka on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi ja sen merkittävin esiintymä sijaitsee suojelualueella. Lajia uhkaa rantojen rakentamisen lisäksi kurtturuusun leviäminen hiekkarannoille ja tunnettuja esiintymiä onkin hoidettu ruusukasvustoja hävittämällä. Ruotsissa laji on ollut silmälläpidettävä, mutta nykyisin se katsotaan elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tietoa heinäsirkoista 
* ZipcodeZoo: Sphingonotus caerulans 
* Orthoptera Species File
Ketoheinäsirkka

**Ketoheinäsirkka** (*Chorthippus brunneus* syn. *Glyptobothrus brunneus*) on Suomessakin tavattava keskikokoinen, ruskea heinäsirkkalaji. Ketoheinäsirkka on väritykseltään useimmiten ruskeankirjava, mutta myös vihertäviä yksilöitä esiintyy, ja takaruumiissa on usein oranssia väriä. Keskiruumiin selkäpuolella on tiimalasia muistuttava kuvio, jollainen tosin löytyy myös monilta muilta lähisukulaislajeilta. Ketoheinäsirkka viihtyy kuivilla paikoilla, kuten tienvarsilla, kallioilla, hakkuuaukioilla ja kuivahkoilla niityillä.

Ketoheinäsirkkaa on vaikea erottaa lähisukulaisestaan ahoheinäsirkasta, sillä lajit muistuttavat toisiaan ja viihtyvät samantyyppisissä ympäristöissä. Lisäksi ne voivat risteytyä keskenään. Ketoheinäsirkkakoiraan siiven etureuna on kuitenkin suorempi kuin ahoheinäsirkkakoiraalla. Lajien naarasyksilöitä ei sen sijaan voi varmuudella erottaa toisistaan. Näiden lajien siritykset kuitenkin eroavat enemmän. Ketoheinäsirkan levinneisyysalue myös jatkuu pitemmälle pohjoiseen kuin ahoheinäsirkalla.

## Lähteet
* Tietoa heinäsirkoista 
*ZipcodeZoo: Chorthippus brunneus 
* Hepokatti.net - ääninäyte ketoheinäsirkan sirityksestä 

### Viitteet
Lapinsirkka

**Lapinsirkka** (*Melanoplus frigidus*) on Lapissa ja paikoin Kainuussa tavattava vihertävä ja siivetön heinäsirkkalaji. Se muistuttaa sukulaislajiaan kangassirkkaa. 

## Lähteet

* Tietoa heinäsirkoista 

## Aiheesta muualla
* Lapinsirkan esiintyminen Suomessa ja Skandinaviassa 
*ITIS: Melanoplus frigidus 
*ZipcodeZoo: Melanoplus frigidus
Kultaheinäsirkka

**Kultaheinäsirkka** (*Chrysochraon dispar*) on keskikokoinen Suomessa tavattava heinäsirkkalaji. Se on väriltään vihertävä, ruskea tai kellertävä. Sitä tavataan merenrannoilla koko Suomessa.

Koiras on 16–19 millimetriä pitkä, naaras 23–29 millimetriä.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Rantaheinäsirkka

**Rantaheinäsirkka** (*Chorthippus albomarginatus*) on Suomessa yleisenä tavattava heinäsirkkalaji. Se esiintyy merenrantojen rantaniityillä. Sukulainen on esimerkiksi ketoheinäsirkka.

## Lähteet
* Tietoa heinäsirkoista 
*ZipcodeZoo: Chorthippus albomarginatus 

### Viitteet
Idänkulkusirkka

**Idänkulkusirkka** (*Locusta migratoria*) on laajimmalle levinnyt kulkusirkkalaji. Sen esiintymisalue kattaa kaakkoisen Euroopan, suuren osan Aasiasta sekä Afrikan ja Australian. Alue ulottuu idässä aina Japaniin ja Uuteen-Seelantiin saakka.

Idänkulkusirkka on kookas vihreä tai ruskea heinäsirkka. Naaraat voivat saavuttaa lähes 6 cm pituuden koiraiden jäädessä hieman pienemmiksi. Muiden kulkusirkkojen tapaan idänkulkusirkalla esiintyy kaksi muotoa, joita kutsutaan solitaariseksi ja gregaariseksi faasiksi. Faasit eroavat toisistaan paitsi ulkonäöltään ja muutamien anatomisten piirteiden perusteella, myös käyttäytymiseltään. Sirkkojen yksilötiheyden kasvaessa riittävän suureksi solitaariseen faasiin kuuluvat yksinelävät yksilöt muuttuvat gregaarisiksi. Gregaariset yksilöt muodostavat valtavia vaeltavia parvia, jotka voivat syödä löytämänsä viljelykset hetkessä.

Vaikka idänkulkusirkka ei kykene lisääntymään Suomessa, joinakin vuosina niitä esiintyy myös täällä. Tällöin kyseessä ovat yksittäiset harhautuneet yksilöt, joskin eläimiä tiedetään kulkeutuneen myös laivalastien mukana. Useimmat kulkusirkkahavainnot on tehty etelärannikon tuntumasta.

Idänkulkusirkka on eräs hyönteistaloudessa hyödynnettävä laji.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Idänkulkusirkka (''Locusta migratoria'')
*Luonnontieteellinen keskusmuseo 19.08.2010: Idänkulkusirkka vaelluksella Suomessa
*Hepokatti.net: Sami Karjalainen, Idänkulkusirkan Locusta migratoria (L.) vaellus Suomeen kesällä 2010  (pdf)
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Locusta migratoria 
*Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Locusta migratoria (migratory locust) 
*Pherobase: Semiochemicals of Locusta migratoria, the Migratory locust 
*Plantwise: Migratory locust (Locusta migratoria)
Nevaheinäsirkka

**Nevaheinäsirkka** (*Chorthippus montanus*) on Suomessa tavattava heinäsirkkalaji. Se esiintyy pohjoisessa nimensä mukaisesti soilla ja nevoilla. Laji viihtyy sarakasvien seuralaisena. Se käyttää ravinnokseen kasveja.

## Lähteet
* Tietoa niittyheinäsirkasta 
*ZipcodeZoo: Chorthippus montanus
Haapaseitikki

**Haapaseitikki** (*Cortinarius lucorum*) on nimensä mukaisesti haavan seuralaisena viihtyvä seitikkilaji. Lajia esiintyy Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Sitä tavataan myös Suomessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Cortinarius lucorum'', haapaseitikki @ Natural Fungi in Finland
* MushroomHobby''Cortinarius lucorum''
Pienet soturit

**Pienet soturit** () on vuonna 1998 valmistunut koko perheen toimintakomedia. Se kertoo lelusotilaisiin asennetuista aseprosessoreista, joka tekee niistä älykkäitä ja murhanhimoisia, ja sotilaiden ja gorgonimutanttien välisestä sodasta tavallisessa lähiössä. Elokuvan on ohjannut Joe Dante. Sen pääosissa nähdään muun muassa Gregory Smith, Kirsten Dunst, Tommy Lee Jones (ääniroolissa), Frank Langella (ääniroolissa) ja Denis Leary. Suomessa elokuva julkaistiin 16. lokakuuta 1998. Se sai kehnohkot arvostelut heti ilmestyessään.

## Juoni

Puolustusministeriön leivissä oleva Globotech-niminen yritys fuusioituu Heartlandin leikkikalutehtaan kanssa. Kaksi Heartlandin leikkivälineen tuotantopäällikköä, Irwin ja Larry, tapaavat Globotechin johtajat kokouksessa ja päättävät tuoda markkinoille aivan uudenlaisen lelusarjan. Larryn tehdessä leluihin paristotilausta hän tilaa puolustusministeriöltä X1000-prosessorit, jotka joutuvat leluihin. Prosessorit on suunniteltu käytettäväksi aseissa ja niin leluista tulee kuin aitoja sotilaita.

Osa leluista päätyy ohiolaiseen leluliikkeeseen, jossa juuri kaupunkiin muuttanut 13-vuotias Alan Abernathy hoitaa isänsä liikettä. Alan kysyy lelurekan kuljettajalta, Joelta, voisiko ostaa joitakin näistä leluista ja maksaa myöhemmin. Pienen suostuttelun jälkeen Joe antaa periksi ja antaa yhden mutanttinuken Alanille. Hahmo on nimeltään Archer, sotilaiden vastassa olevien mutanttien eli Gorgoneiden johtaja. Kauppaan tulee pikkuveljensä Timmyn kanssa 14-vuotias naapurintyttö, Christy, joka on tullut katsomaan veljelleen syntymäpäivälahjaa. Timmyn mennessä varastoon yksi leluista ampuu häntä imukupilla otsaan ja Timmy ihastuu leluihin heti. Christyn huomatessa lelujen korkean hinnan hän lähtee raahaamaan kiukuttelevaa Timmyä kotiin. Alanin mentyä kotiin hän tajuaa että hänen ostamansa lelu ei ole pelkästään muutamia lauseita puhuva ja kävelevä ukko, vaan älykäs olento, jonka kanssa hän pystyy käymään jopa keskusteluita.

## Aiheesta muualla
*
Ruotsin salibandymaajoukkue

**Ruotsin salibandymaajoukkue** on Ruotsin salibandyn edustusjoukkue. Joukkue on voittanut kymmenen maailmanmestaruutta ja viisi MM-hopeaa. Ruotsi on Salibandyn maailmanrankingin sijalla 2.

## Sijoitukset ja tilastot
### Sijoitukset MM-kisoissa

### Tilastot - MM-kisat

### Sijoitukset - World Games

* Kultaa (3): 2017, 2022, 2025

## Tunnettuja pelaajia
*Johan Andersson
*Anders Hellgård
*Fredrik Djurling
*Niklas Jihde
*Martin Olofsson
*Henrik Quist
*Alexander Nede

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Svensk Innebandy
Jouko Rikkinen

**Jouko Kalevi Rikkinen** (s. 15. elokuuta 1961) on Helsingin yliopiston kasvitieteen professori. Rikkinen on julkaissut lukuisia tieteellisiä tutkimuksia kasvi- ja sienitieteen eri osa-alueilta. Hänet tunnetaan erityisesti levien ja sienten symbiooseja koskevista tutkimuksistaan. Hän on myös kirjoittanut oppikirjoja ja tietoteoksia sekä ansioitunut luontovalokuvaajana.

## Elämä ja ura
Rikkinen kirjoitti ylioppilaaksi Haukilahden lukiosta 1981 ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1982. Hän opiskeli biologiaa ja maantiedettä ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1986 ja filosofian maisteriksi 1987. Rikkinen väitteli filosofian tohtoriksi kasvitieteestä 1995. Hän oli postdoc-tutkijana Yhdysvalloissa Oregonin osavaltionyliopistossa 1997–1998, ja hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi Helsingin yliopistoon 1999. Rikkinen nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professorin virkaan vuoden 2005 alusta lukien. Hänen edeltäjänsä tässä oppituolissa on Timo Koponen..

Vuonna 2014 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Rikkiselle Tietokirjailijapalkinnon tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietoteostuotannosta. Vuonna 2021 Rikkinen kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi.

Jouko Rikkisen vanhemmat olivat Helsingin yliopiston kulttuurimaantieteen professori Kalevi Rikkinen ja Helsingin yliopiston biologian ja maantieteen didaktiikan professori Hannele Rikkinen.

## Teokset
* *What's behind the pretty colours? A study on the photobiology of lichens*. Finnish Bryological Society, 1995 
* 
* *Puutarha pikkurahalla*. Helsinki: Helmi Kustannus, 2004.
* *Värien puutarha*. Helsinki: Otava, 2007.
* *Värvid aias*. Tallinna: Varrak, 2008.
* *Jäkälät ja sammalet Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2008.
* *Puut ja pensaat Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2010.
* *Suomalaiset perinnekasvit*. Helsinki: Otava, 2011.
* *Heinät ja sarat Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2014.
* *Villivihannekset Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2018.
* *Metsät Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2019.
* *Sienten kirjo*. Helsinki: Suomen Biologian Seura Vanamo, 2019.
* *Suot Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2021.
* *Uhanalaiset kasvit Suomen luonnossa*. Helsinki: Otava, 2023.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jouko Rikkinen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
* Yrttiaho, Tuomo: Kun kasvien monimuotoisuutta tutkinut professori Jouko Rikkinen saa eteensä meripihkassa säilyneen sienifossiilin ja mikroskoopin, alkaa tapahtua HS.fi. 14.8.2021.
Fronto

**Marcus Cornelius Fronto** (noin 100–170) oli roomalainen reettori ja puhetaidon opettaja. Fronto syntyi Numidiassa Cirtan kaupungissa. Hänestä tuli myöhemmin Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen opettaja. Hän oli *[[konsuli|consul suffectus]]* vuonna 142 ja Asian provinssin prokonsuli vuonna 157. Myöhemmällä iällään, hän oli yhä kirjeenvaihdossa entisten oppilaidensa kanssa, jotka olivat nyt keisareita. Fronton edustama retoriikka pyrki muun muassa yllättävään ja värikkääseen sanavalintaan. Italialainen kardinaali Angelo Mai löysi vuonna 1815 Fronton kirjoittamaa tekstiä eräästä palimpsestista.

## Lähteet
*
Ansarisirkka

**Ansarisirkka** (*Diestrammena asynamora*, syn. *Tachycines asynamorus*) on Suomessakin tavattava, alkuaan Kiinasta kotoisin oleva hyppysirkkalaji. Sen aikaisempi nimi oli **ansarihepokatti**. Nimi oli kuitenkin harhaanjohtava, sillä se kuuluu hyppysirkkojen heimoon (*Rhaphidophoridae*) eikä hepokatteihin. Ansarisirkka on kosmopoliitti laji. Pohjois-Euroopassa elää se lähinnä kasvihuoneissa, kasvitieteellisissä puutarhoissa ja ruukkukasveissa. Se on kumaraselkäinen, pitkäraajainen ja -tuntosarvinen ja väriltään ruskeankirjava. Naaraalla on lähes ruumiin mittainen, miekkamainen munanasetin. Ansarisirkka on täysin siivetön eikä se pysty ääntelemään. Se ei myöskään kuule mitään. Se syö kirvoja, kilpikirvoja, kuolleita hyönteisiä ja joskus myös pehmeitä kasvinosia. Laji on kuuluisa pitkistä hypyistä: se voi hypätä puoli metriä ylöspäin ja puolitoista metriä eteenpäin.

## Lähteet
*Tietoa heinäsirkoista 
*ITIS: Tachycines asynamorus 
*ZipcodeZoo: Diestrammena asynamora 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Ansarisirkka (''Diestrammena asynamora'')
*Iowa State University, Bug Guide: Species Diestrammena asynamora - Greenhouse Camel Cricket
Keroheinäsirkka

**Keroheinäsirkka** (*Aeropedellus variegatus*) on ruskehtava, pienikokoinen ja Suomessa hyvin harvinainen heinäsirkkalaji. Se muistuttaa jonkin verran nuijaheinäsirkkaa. Keroheinäsirkka tunnettiin aikaisemmin nimellä **jänkäheinäsirkka**, mutta nimi vaihdettiin, koska laji ei elä jängillä.

Suomessa keroheinäsirkkaa tavataan vain kahdesta paikasta Lapissa. Se esiintyy tunturipaljakoilla ja avoimilla rinnepaikoilla. Muualla maailmassa laji esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja pitkälle Keski-Aasiaan, Siperiaan ja Alaskaan asti ulottuvalla vyöhykkeellä. 

Laji sirittää äänekkäästi.

## Lähteet
* Tietoa heinäsirkoista 
* ZipcodeZoo: Aeropedellus variegatus 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Keroheinäsirkka (''Aeropedellus variegatus'')
Ulla Virtanen (juoksija)

**Ulla Karoliina Virtanen** (o.s. **Tuimala**, s. 27. huhtikuuta 1982 Karstula) on suomalainen juoksija. Hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Aikaisemmin hän on edustanut Äänekosken Urheilijoita ja Vaajakosken Kuohua. Häntä ovat valmentaneet Mauri Kangaskesti (vuoteen 2004) ja Juha Väätäinen (2005–2006).

Virtanen sijoittui 17:nneksi maastojuoksun 19-vuotiaiden EM-kilpailussa Malmössä 2000. Joukkuekilpailussa Suomi oli viides. Vuonna 2001 hän saavutti pronssia 19-vuotiaiden EM-kilpailujen 3&nbsp;000&nbsp;metrillä Grossetossa ajalla 9.07,35. Seuraavana vuonna hän sai aikuisten sarjassa maastojuoksussa PM-hopeaa ja sijoittui EM-kilpailuissa 24:nneksi. Vuonna 2003 hän oli 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 5&nbsp;000&nbsp;metrillä viides ajalla 16.25,20. Seuraavana vuonna hän voitti Fredrikstadissa 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden 1&nbsp;500&nbsp; ja 5&nbsp;000&nbsp;metrillä.

Virtanen edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 2001–2006. Hän voitti maaotteluissa 3&nbsp;000&nbsp;metrin estejuoksun Göteborgissa 2001 (Suomen ennätysajalla 10.04,99) ja Helsingissä 2002 sekä 5&nbsp;000&nbsp;metriä Göteborgissa 2004. Lisäksi hän voitti hallimaaottelussa 3&nbsp;000&nbsp;metriä Tallinnassa 2002. Virtasen viimeinen maaottelu oli Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 2006, jolloin hän osallistui 5&nbsp;000 ja 10&nbsp;000 metrin juoksuihin. 5&nbsp;000 metrillä hän oli kuudes ja 10&nbsp;000 metrillä kolmas.

Virtanen palkittiin vuonna 2001 Keski-Suomen *Vuoden nuori urheilija* -palkinnolla.

Virtasen kaksoissisar Anni Tuimala on myös juoksija.

## Aikuisten SM-mitalit
*Ulkoradat
**1 500 metriä: 2002 pronssia
**5 000 metriä: 2002 kultaa, 2003 hopeaa, 2004 hopeaa, 2006 kultaa
**10 000 metriä: 2006 hopeaa, 2025 pronssia
**3 000 metrin estejuoksu: 2002 kultaa
**10&nbsp;km tiejuoksu: 2000 hopeaa
**Puolimaraton tiejuoksu: 2025 hopeaa
**6&nbsp;km maastojuoksu: 2004 hopeaa
**Maastojuoksun joukkuekilpailu: 2023 hopeaa, 2024 hopeaa
**Maastojuoksun sekajoukkuekilpailu: 2022 pronssia
*Sisäradat
**1 500 metriä: 2002 pronssia, 2003 kultaa, 2004 pronssia, 2005 pronssia
**3 000 metriä: 2002 kultaa, 2003 kultaa, 2004 kultaa, 2005 kultaa

## Ennätykset

### Ulkoradat

### Sisäradat

## Lähteet
*

### Viitteet
Kekälekakadu

**Kekälekakadu** (*Callocephalon fimbriatum*) on keskikokoinen australialainen kakadulaji. Se on sukunsa ainoa laji. Lajia on kutsuttu myös nimellä hyppykakadu.

## Koko ja ulkonäkö

Kekälekakadun pituus on noin 34 cm ja paino 240–330 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin harmaa, höyhenten reunat ovat vaaleat saaden puvun näyttämään raidalliselta. Koiraalla on punainen pää ja töyhtö, naaraan pää ja vaatimattomampi töyhtö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta koirailla on punainen töyhdön kärki ja punaiset täplät otsassa ja päälaella, sekä tummanharmaa nokka.

## Esiintyminen
Kekälekakadu elää Australian kaakkoisosassa Uuden Etelä-Walesin itäosista Victoriaan. Tasmanian pohjoisosassa ja King Islandilla laji on harvinainen vierailija. Lisäksi erillinen, istutettu kanta elää Kengurusaarella. Kokonaispopulaatio on yli 20&nbsp;000 yksilöä. Lajin elinympäristön laajuus on 100&nbsp;000–1&nbsp;000&nbsp;000 neliökilometriä. Lajin kanta on käymässä uhanalaiseksi elinympäristön häviämisen takia.

## Elinympäristö
Kekälekakadut elävät tuoreissa metsissä, sekä vuoristossa että laaksoissa. Talveksi ne siirtyvät tasangoille, puutarhoihin ja puistoihin. Kekälekakadut esiintyvät lisääntymisaikana pareittain, perhekunnittain tai pieninä parvina, talvikaudella ne kerääntyvät joskus suurina kymmenien yksilöiden parvina hyville ruokapaikoille, kuten marjoville orapihlajapensaille.

## Lisääntyminen
Kekälekakadun lisääntymiskausi on loka–tammikuussa. Pesäpuu on tavallisimmin vesistön rannalla kasvava kookas elävä eukalyptuspuu. Kekälekakadunaaras munii kaksi, harvoin kolme, munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Muna on kooltaan 35,8 mm x 27,5 mm. Molemmat puolisot hautovat munia yhteensä noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä noin seitsemän viikon ikäisinä ja ovat emoistaan riippuvaisia vielä parin kuukauden ajan.

## Ravinto
Kekälekakadut syövät pääasiassa eukalyptusten ja akasioiden siemeniä, mutta myös muiden puulajien siemeniä, marjoja, pähkinöitä, hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Ne ruokailevat järjestelmällisesti niin, että palaavat päivästä toiseen samaan puuhun tai pensaaseen, kunnes se on syöty tyhjäksi. Linnut ruokailevat hiljaisina puun latvustossa, josta kuuluu vain nokan napsetta niiden availlessa käpyjä.

Kekälekakadu pystyy liikuttamaan alanokkaansa myös sivusuunnassa niin paljon, että alanokan V-muotoiset kärjet voivat kohdata ylänokan kärjen yksittäin, muodostaen teräväkärkisiä pihtejä muistuttavan, repivän otteen. Tämä nokan käyttötapa näkyy linnun pään lihaksissa ja kallossa. Tätä kutsutaan nimellä "calyptorhynchid feeding apparatus". 

## Lähteet
* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. 
* World Parrot Trust

### Viitteet
Aureus

**Aureus** (monikko *aurei* ) oli roomalainen kultaraha. Sitä lyötiin aluksi vain harvoin, mutta Julius Caesarin määräyksestä sitä alettiin lyödä säännöllisesti. Aureuksen arvo oli 25 denaaria eli 100 sestertiusta ja se painoi noin 1/40 roomalaista naulaa (8,19 grammaa). Keisari Caracalla laski sen painon noin 6,5 grammaan ja Diocletianus laski sitä entisestään. Konstantinus Suuri korvasi aureuksen uudella kultarahalla, soliduksella, joka painoi 4,55 grammaa.

## Lähteet
*
Kaarina Sivonen

**Anna Kaarina Sivonen** (s. 23. elokuuta 1954 Kiuruvesi) on suomalainen sinilevätutkija ja Helsingin yliopiston mikrobiologian professori. Hän johtaa mikrobivarantojen tutkimusryhmää. Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina vuosina 2000–2010.

Sivonen tuli ylioppilaaksi Kiuruveden yhteislyseosta 1974. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa suoritti maatalouden ja metsätieteen maisterin sekä tohtorin tutkinnot (MMM 1982, MMT 90). Osana opintojaan hän oli stipendiaattiina Unkarin Budapestissä Eötvös Lorand yliopistossa (1979–1980). Hän suoritti jatko-opintoja Yhdysvalloissa Wrightin osavaltionyliopistossa (Dayton, Ohio; 1988). Hänen englanninkielinen mikrobiologian alaan lukeutuva väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu *Toxic cyanobacteria in the Finnish freshwater and the Baltic Sea*. Hän on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1996.

Sivonen toimi Helsingin yliopistossa tutkimusavustajana (1982–1984) ja nuorempana tutkijana (1984–1986). Sitten hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti (1986–1990) ja nuorempi tutkija (1990–1996). Tänä aikana hän oli vierailevana post-doc tutkijana Yhdysvalloissa: Wrightin osavaltionyliopistossa (1990–1991), ja Chicagon yliopistossa (Illinois; 1991–1992). Hän työskenteli Helsingin yliopiston tutkijana vuosina 1996–1997 ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1997–2000.

Vuosina 2000–2010 Sivonen toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina ja johti Suomen Akatemian mikrobivarantojen huippuyksikköä vuosina 2002–2007. Akatemiaprofessuurin aikana hänet nimitettiin 2004 yliopistolehtoriksi ja 2007  limnologian professoriksi sekä vuoden 2009 alusta mikrobiologian professoriksi. Tässä tehtävässä hän aloitti akatemiaprofessuurin jälkeen syksyllä 2010. Pohjoismaisessa kymmenen yliopiston yhteisessä NordAqua-huippuyksikköhankkeessa (2017-2022) hän on Helsingin yliopistossa tehtävän tutkimuksen projektipäällikkö.  

Sivonen on erikoistunut sinilevien eli syanobakteerien tutkimukseen. Hänen tutkimusryhmänsä havaitsi aikoinaan myrkyllisten sinileväkukintojen olevan jokavuotinen ilmiö Itämeressä ja yleisiä järvissämme. Sinilevistä voidaan tutkimusten mukaan saada myös lääkkeenä vaikuttavia aineita. Keväällä 2019 hänellä oli ORCID-listauksen mukaan yli 240 tieteellistä julkaisua. 

Hänen saamiin tunnustuksiin kuuluvat Helsingin kaupungin tiedepalkinto (2001) ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsenyys (2002–).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kaarina Sivonen. University of Helsinki, Department of Food and Environmental Sciences  (researchgate.net)
* Sinilevästä lääkettä leukemiaa vastaan (1.7.2009) (iltalehti.fi)
* Annikka Mutanen (4.6.2008) Mikä mullassa tuoksuu? (tiede.fi)
Ballabio

**Ballabio** on kunta Italian pohjoisosassa Lombardian alueella Leccon maakunnassa. Kunnassa on runsaat 4&nbsp;000 asukasta, ja sen pinta-ala on 15&nbsp;km².

## Muuta
Joulun alla vuonna 2008 ryhmä ballabiolaisia pyöräili Rovaniemelle luovuttaakseen joulupukille kirjeitä italialaisilta lapsilta. Neljän miehen ryhmä käytti 3&nbsp;500 kilometrin tulomatkaan lähes kuukauden.

## Lähteet
József Sir

**József Sír** (28. huhtikuuta 1912 Budapest – 22. syyskuuta 1996 Budapest) oli unkarilainen yleisurheilija, joka kilpaili enimmäkseen pikajuoksussa. Hänen uransa tähtihetki oli EM-kisat Torinossa 1934, jolloin hän voitti hopeaa 200 metriltä ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestistä sekä pronssia 100 metriltä.

## Lähteet
*József Sír Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com
Revolverimies

**Revolverimies** (*The Shootist*) on yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1976. Se perustuu Glendon Swarthoutin edellisenä vuonna julkaisemaan romaaniin. Tarina kertoo ikääntyvästä, kuuluisasta revolverisankarista (John Wayne), joka on kuolemassa eturauhassyöpään ja joutuu kohtaamaan hahmoja menneisyydestään. 

*[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat *Revolverimiehen* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

## Näyttelijät

## Lähteet
Juho Konttajärvi

**Juho Albanus (Kontta) Konttajärvi** () oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan vänrikki. Hänen vanhempansa olivat torppari Juho Konttajärvi ja Johanna Lind.  

## Jääkärikausi

Konttajärvi työskenteli sahatyöläisenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. 

## Suomen sisällissota
Konttajärvi saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, missä hän haavoittui.

## Heimosoturi Kontta
Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin Porin rykmentin III pataljoonaan, missä hän toimi vääpelinä 2. komppaniassa. Hänet siirrettiin seuraavaksi 11. heinäkuuta 1918 alkaen Helsingin jalkaväkirykmenttiin, mikä tunnettiin myöhemmin nimellä Itämeren jalkaväkirykmentti 1. Armeijasta hän erosi 23. tammikuuta 1919 vai liittyäkseen Viron vapaussotaan. 

Konttajärvi liittyi vapaaehtoisena Viron vapaussotaan lähtevään Ensimmäiseen suomalaiseen vapaajoukoon, missä hän toimi joukkueenjohtajana tiedusteluosastolla. Hänet siirrettiin myöhemmin Viron panssarijunadivisioonan suomalaiseen pataljoonaan. Viron vapaussodassa hän otti osaa taisteluihin Mustjoella, Mentzenissä (Möniste) ja Rosenhofissa (Vana Roosa). Virosta palattuaan hän liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan 15. syyskuuta 1919, missä hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi etappikomppaniaan. Sotaretkellä hän oli 1. tammikuuta 1920 saakka. Retkeltä palattuaan hän astui takaisin armeijan palvelukseen 21. helmikuuta 1920 ja hänet sijoitettiin Meripataljoonaan, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Laivaston koulutuskunta. Meripataljoonassa hän toimi koulutusaliupseerina muun muassa miinakomppaniassa. Armeijasta hän erosi lopullisesti 1. lokakuuta 1925 ja siirtyi metsätyönjohtajaksi Pohjois-Suomeen. 

## Talvi- ja jatkosota
Konttajärvi otti osaa talvisotaan joukkueenjohtajana Erillisessä Pataljoona 26:ssa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Erillinen osasto Petsamon komppania Tuuriin. Hänet kotiutettiin vielä ensimmäisenä sotavuonna ja hän siirtyi metsätöihin Ylitorniolle. Hänet haudattiin Ylitorniolle. 

## Lähteet
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 . 

### Viitteet
Maurice Houvion

**Maurice Houvion** (s. 4. heinäkuuta 1934 Saint-Dié, Vosges, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.

Houvion sijoittui seiväshypyssä Belgradin EM-kilpailuissa 1962 viidenneksi tuloksella 455&nbsp;cm. Niin Tokion olympialaisissa 1964 kuin myöskään Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän ei selviytynyt karsinnasta loppukilpailuun. Ensimmäisissä sisäratojen EM-kilpailuissa Dortmundissa 1966 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 440&nbsp;cm.

176-senttinen ja 76-kiloinen Houvion voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1962 ja 1963. Hän paransi Ranskan ennätystä vuonna 1962 neljästi (449, 451, 457 ja 460&nbsp;cm) sekä vuonna 1963 kolmasti (464, 472 ja 487&nbsp;cm).

Maurice Houvionin poika Philippe Houvion oli seiväshypyn maailmanennätysmies.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* Seiväshyppy: 490&nbsp;cm (1968)
* Kymmenottelu: 6&nbsp;223&nbsp;p (1961)

## Lähteet

* 
* 
*
Erich Borchmeyer

**Erich Borchmeyer** (23. tammikuuta 1905 Münster &ndash; 17. elokuuta 2000 Bielefeld) oli saksalainen pikajuoksun olympiamitalisti, joka saavutti hopeaa Los Angelesin olympialaisissa 1932 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia samasta lajista neljä vuotta myöhemmin Berliinissä. EM-kisoissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrillä Torinossa 1934 ja saavutti samoissa kisoissa hopeaa henkilökohtaiselta 100 metriltä. 

## Lähteet
*Erich Borchmeyer Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com
Christiaan Berger

**Christiaan David "Chris" Berger** (27. huhtikuuta 1911 Amsterdam – 12. syyskuuta 1965 Amsterdam) oli alankomaalainen pikajuoksija, joka sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä (10,3 s) vuonna 1934. Samana vuonna hän myös voitti EM-kisoissa kultaa sekä 100 että 200 metrillä ja oli mukana Alankomaiden pronssia voittaneessa joukkueessa 4 kertaa 100 metrin viestissä. 

Olympialaisissa Berger oli mukana vuosina 1932 ja 1936, mutta ei menestynyt kovinkaan hyvin. Los Angelesissa 1932 Berger putosi kummassakin lajissaan välierissä. Berliinissä 1936 hän jäi maanmiestensä Martinus Osendarpin ja Wil van Beverenin varjoon. Alankomaiden viestikilpailu päättyi kapulan pudotukseen finaalissa, joten myös Berliinistä menestys jäi laihaksi.

Berger piti urallaan hallussaan useita ennätyksiä. 100 metrillä hänellä oli jaettu maailmanennätys vuosina 1934 – 1936 ja Euroopan-ennätystä 1930 – 1951. Alankomaiden-ennätystä hän piti 1934 – 1965. 200 metrillä hän piti Alankomaiden-ennätystä samoina vuosina ja 4 kertaa 100 metrin viestissä 1934 – 1963. 

## Ennätykset

* 100 metriä: 10,3 s (1930)
* 200 metriä: 21,1 s (1934)
James Grant

**James Grant** (1772 Skotlanti – 11. marraskuuta 1833 Saint-Servan, Ranska) oli brittiläinen laivastoupseeri, purjehtija ja lintutieteilijä.

Grant kastettiin 6. syyskuuta 1772 Skotlannin Forresissa Morayshiressä. Vuoden 1799 lopulla Grant komensi luutnanttina *Lady Nelson* nimistä 60 tonnin vetoista prikiä. Alus purjehti Thamesjoelta Sydneyn satamaan Port Jacksoniin, jonne se saapui 18. maaliskuuta 1800. Grantille oli annettu tehtäväksi tutkia ja kartoittaa New Hollandin eli Australian rannikot.

Grant suoritti useita purjehduksia vuosina 1800–1801 ja kartoitti ensimmäisenä etenkin Bassinsalmen ja sitä ympäröivät rannikot. Hän palasi Eurooppaan ja julkaisi muistelmansa *Narrative of a Voyage of Discovery* vuonna 1803. Hänet ylennettiin komentajaksi 1805 ja seuraavana vuonna hän sai eläkkeen korvaukseksi vammautumisestaan työssään.

Grant rantautui ensimmäisenä eurooppalaisena Phillip Islandille ja Churchill Islandille. Phillip Islandin lounaiskärki on nimetty hänen kunniakseen.

Muistelmissaan Grant nimesi kekälekakadun (*Callocephalon fimbriatum*).

## Lähteet
* Dictionary of Australian Biography 
### Viitteet
Caperio/Täby FC

**Caperio/Täby Floorball Club** on ruotsalainen salibandyn erikoisseura Täbystä. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2013–2014 Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Svenska Superliganissa.

## Miesten edustusjoukkue kaudella 2013–2014

## Saavutukset
* Hopeaa: 2007, 2010
* Pronssia: 2008

## Aiheesta muualla
* Caperio/Täby FC - Seuran kotisivu
Jacques Pucheran

**Jacques Pucheran** (1817-1895) oli ranskalainen lintutieteilijä.

Pucheran osallistui eläintieteilijänä *Astrolabe*-laivan Oseaniaan suuntautuneelle tutkimusretkelle 1837–1840. Retkikunnan johtajana toimi Jules Dumont d'Urville. Palattuaan hän kirjoitti, yhdessä Honoré Jacquinotin kanssa, selonteon retken lintutieteellisestä annista: *Voyage au Pôle sud et dans l'Océanie sur les corvettes L'Astrolabe et La Zélée* (1841-1854).

Pucheran nimesi lukuisia uusia lintulajeja, muun muassa salomoninkakadun (*Cacatua ducorpsii*).

## Lähteet
Victor Sillon

**Victor Sillon** (24. joulukuuta 1927 Fort-de-France, Martinique – joulukuu 2021) oli ranskalainen seiväshyppääjä.

Sillonin uran paras arvokisasaavutus oli neljäs sija Brysselin EM-kilpailuissa 1950 tuloksella 410&nbsp;cm. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 425&nbsp;cm ja Tukholman EM-kilpailuissa 1958 sijalle 15 tuloksella 420&nbsp;cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 395&nbsp;cm. Melbournen 1956 ja Rooman 1960 olympialaisissa hän ei selviytynyt karsinnasta loppukilpailuun.

180-senttinen ja 74-kiloinen Sillon voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1947–1951, 1954, 1956 ja 1958. Hän paransi Ranskan ennätystä useita kertoja vuosina 1948–1951, 1954–1956 ja 1960. Hän hyppäsi vuonna 1948 tuloksen 408&nbsp;cm ja teki viimeisen ennätysparannuksensa vuonna 1960 tuloksenaan 441&nbsp;cm.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* Seiväshyppy: 441&nbsp;cm (1960)
* Korkeushyppy: 190&nbsp;cm (1949)
* Kolmiloikka: 14,66&nbsp;m (1953)

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet
Vaitelias mies

**Vaitelias mies** (*The Quiet Man*) on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1952. Se sijoittuu Irlannin vehreisiin maisemiin ja kertoo entisen ammattilaisnyrkkeilijän ja temperamenttisen irlantilaisnaisen romanssista.

*Vaitelias mies* oli John Fordin omia suosikkeja. Hän piti sitä yhtenä henkilökohtaisimmista elokuvistaan. Ford sai elokuvasta neljännen ja viimeisen parhaan ohjauksen Oscarinsa.

Elokuva valittiin vuonna 2013 Yhdys&shy;valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti&shy;sesti, historialli&shy;sesti tai kulttuuri&shy;sesti merkittäviä amerikkalais&shy;elokuvia. *[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat *Vaiteliaan miehen* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

## Tuotanto
### Esituotanto
*Vaitelias mies* oli ollut John Fordin lempiprojekti jo pitkään ennen kuin hän sai mahdollisuuden sen kuvaamiseen 1950, jolloin John Wayne taivutteli Republic Picturesin rahoittamaan sen. Koska Ford halusi kuvata Irlannissa ja väreissä, elokuvan budjetti olisi suurempi kuin mihin B-elokuvia tuottava Republic oli tottunut.  Republic suostui sillä ehdolla, että Ford ohjaisi sitä ennen *[[Apassilinnake|Apassilinnakkeen]]* ja *[[Keltainen nauha (elokuva)|Keltaisen nauhan]]* kaltaisen lännenelokuvan. Sopimuksen tuloksena syntyi *[[Rio Grande (elokuva)|Rio Grande]]* (1950), jonka pääosissa näyttelivät John Wayne ja Maureen O'Hara.

Maurice Walshin alkuperäinen tarina oli ilmestynyt 1933. Fordin projektina se on ollut ainakin vuodesta 1944 lähtien, jolloin hän kertoi haluavansa Waynen ja O'Haran elokuvan pääosiin. Käsikirjoituksen ensimmäisen version kirjoitti Richard Llewellyn. Se oli kuitenkin liian poliittinen, joten Frank S. Nugent kirjoitti uuden version, joka keskittyi rakkaustarinaan.

### Kuvaukset
*Vaitelias mies* kuvattiin Irlannissa kesällä 1951. Tekijöiden mukaan kuvauksissa oli hauska ja rento tunnelma. Ainut tyytymätön oli Republicin johtaja Herbert Yates, jonka mielestä maaseutu oli liian "vihreää" ja huumori liian irlantilaista, minkä vuoksi hän pelkäsi elokuvan kaupallisen menestyksen puolesta.

## Palkinnot
Elokuva sai vuonna 1952 seuraavat palkinnot:
* Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto: John Ford 
* Parhaan kuvauksen Oscar-palkinto: Winton Hoch, Archie J. Stout
* Directors Guild of America Award, paras ohjaus: John Ford 

Lisäksi elokuva oli ehdolla seuraavien palkintojen saajaksi:
* Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinto: Frank S. Nugent 
* Parhaan elokuvan Oscar-palkinto 
* Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto: Victor McLaglen 
* Parhaan lavastuksen Oscar-palkinto: Frank Hotaling, John McCarthy, Charles Thompson 
* Golden Globe: paras ohjaus: John Ford 
* Golden Globe: paras musiikki: Victor Young 

## Näyttelijät

## Lähteet
*

### Viitteet

## Kirjallisuutta
*Tuliara, Pekka: ”Vaiteliaan miehen Irlanti”, *Filmihullu* 2/2009.

## Aiheesta muualla
*
Robert Kerr (kirjailija)

**Robert Kerr** (1755 Roxburghshire – 11. lokakuuta 1813) oli skotlantilainen kirjailija, joka kirjoitti ja käänsi useita tieteellisiä teoksia.

Kerrin isä oli jalokivikauppias James Kerr. Kerr opiskeli lääketiedettä Edinburghin yliopistossa ja toimi kirurgina Edinburgh Foundling Hospitalissa. Hän käänsi useita tieteellisiä teoksia englanninkielelle, kuten Antoine Lavoisierin *Traitée Elémentaire de Chimie* vuonna 1789. Vuonna 1792 hän julkaisi kaksiosaisen käännöksen  *The Animal Kingdom* Linnén neliosaisesta Systema Naturaesta. Hän ei koskaan julkaissut sarjan kahta jälkimmäistä osaa.

Vuonna 1794 Kerr luopui kirurgin praktiikastaan ja perusti paperitehtaan Berwickshireen. Yritys epäonnistui ja hän ryhtyi jälleen kirjoittamaan hengenpitimikseen vuonna 1809. Hän julkaisi useita pienempiä töitä, kuten *General View of the Agriculture of Berwickshire*. Hänen viimeinen käännöksensä oli Georges Cuvierin *Recherches sur les ossements fossiles de quadrupedes*. Teos julkaistiin postuumisti nimellä *Essays on the Theory of the Earth*.

Hänen muita töitään ovat muun muassa järkälemäinen 18-osainen *A General History and Collection of Voyages and Travels*, jonka hän aloitti 1811 ja jonka viimeiset osat julkaistiin postuumisti 1820-luvulla. Kerrillä oli kolme lasta, poika ja kaksi tytärtä.

Teoksessaan *The Animal Kingdom* Kerr nimesi useita eläinsukuja ja -lajeja, muun muassa kettukusun (*Trichosurus vulpecula*) ja neitokakadun (*Nymphicus hollandicus*).

## Lähteet
Georges Breitman

**Georges Breitman** (27. maaliskuuta 1920 Pariisi – 27. tammikuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli seiväshyppy.

Breitman sijoittui seiväshypyssä Oslon EM-kilpailuissa 1946 kuudenneksi tuloksella 390&nbsp;cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 380&nbsp;cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui seiväshypyn loppukilpailusta. Helsingin 1952 olympialaisissa hän osallistui kymmenotteluun, jonka hän jätti kesken.

172-senttinen ja 60-kiloinen Breitman voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1943–1946 sekä 1953. Vuonna 1949 hän teki Ranskan ennätyksen 411&nbsp;cm. Hänen uransa paras tulos oli vuonna 1952 hypätty 413&nbsp;cm.

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet
Tuhansien lääkkeiden ja lärvien maa

**Tuhansien lääkkeiden ja lärvien maa** on rap-artisti/-tuottaja Panama Rayon *Puukko-Allu*-nimellä julkaistu ensimmäinen virallinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 26. syyskuuta 2008 HCR Recordsin kautta. Levyllä esiintyyvät K.G.B.-jengistä tutut Mehmed, Tuupo, Make, Hepo-Reko, Lefa, Ipiza ja Puoskari. Albumia on ollut tuottamassa muun muassa DJ Ressu Italo. Sen julkaisugaala järjestettiin ravintola Lepakkomiehessä, jossa esiintyi myös helsinkiläinen rap-artisti Petos.

## Kappaleet
# Kilahtaa (mukana Mehmed, Jääkarhu Make, Puoskari & Hepo-Reko) - 4.23
# Muut maksaa laskut - 3.20
# Myrkkyä Suomeen - 3.16
# Käärmetanssi - 1.51
# Voidaanko mennä pihalle (mukana Puoskari) - 3.01
# Setä - 4.08
# Tuhansien lääkkeiden ja lärvien maa (mukana Tuupo, Puoskari & Lefa) - 5.19
# Sain oikeuksia (Mehmedin oma mix) (mukana Tuupo) - 2.18
# Pöhinää pessään (mukana Puoskari & Ipiza) - 3.22
# Äitini vika - 3.43 
# Omaksi parhaaksi - 3.53

Kappaleessa "Setä" on sama biitti kuin Heikki Kuulan "Odevenks?" -kappaleessa. Lisäksi "Setä" -kappaleella ei räpätä, vaan siinä puhuu Jammu Siltavuori. Siltavuoren puhe on otettu *[[Kolmas pyörä (televisio-ohjelma)|Kolmas pyörä]]* -ohjelman haastattelusta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Puukko-Allu K.G.B  MySpace -sivustolla 
* Albumin arvostelu Redrum-187 -sivustolla
Suomihuiput (Harri Marstio)

**Suomihuiput** on suomalaislaulaja Harri Marstion kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2003. Levy on osa Suomihuiput-kokoelmalevysarjaa.

## Kappaleet
# Kalpeaakin kalpeempaa – 4'44
# Rakkauden jälkeen – 3'27
# Särkyneen toiveen katu – 3'51
# Surullinen sunnuntai
# Älä kiiruhda – 3'56
# Karusellin hevoset – 4'28
# Vierellesi jään – 3'20
# Tyhjä tarina – 3'12
# Varjot – 3'09
# Tuulee ja sataa – 2'29
# Odotan sinua – 3'51
# Matalassa majassa – 2'58
# Tie – 4'04
# Strip-tease – 3'00
# Kaikessa soi blues – 2'44
# Julia – 3'18
# Tanssiaisten jälkeen – 3'50
# Yksin tähän jäin – 3'42
# Laulu ystävälle – 4'16
# Vielä pullo viiniä – 3'36

## Lähteet
* Albumi Marstion sivuilla
IBK Dalen

**IBK Dalen** on vuonna 1990 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Uumajasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2020-2021 Ruotsin pääsarjassa Superliigassa ja naiset toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.

IBK Dalenilla on 750 jäsentä ja 23 joukkuetta. Seuran kotihalli on Umeå Energi Arena.

## Saavutukset
;Miehet
*Pronssia: 2003

## Aiheesta muualla
* IBK Dalen - Seuran kotisivu
Åkerblom-liike

**Åkerblom-liike** tai **åkerblomilaisuus** oli lahko Suomessa 1910-luvun lopulla ja 1920-luvun alussa. Liikkeen johtajana toimi Maria Åkerblom yhdessä muun muassa Eino Vartiovaaran kanssa.

Liike sai alkunsa Snappertunassa vuonna 1917, jolloin kaksitoistavuotiaan Åkerblomin uskottiin saavan profetioita Jumalalta. Åkerblom oli vakavasti sairas ja saarnasi nukkuessaan transsinkaltaisessa tilassa. Åkerblom alkoi saada kannattajia.

Maria Åkerblom aloitti toimintansa Etelä-Suomessa, mutta suuren kannatuksen hän sai vasta siirryttyään Pohjanmaalle. Kokkolan ruotsinkielisten parissa liike kasvoi, samaten muun muassa Teerijärven kylässä. 

1910-luvun ja 1920-luvun taitteessa kritiikki liikettä vastaan kasvoi. Huhujen mukaan liikkeen jäsenet pahoinpitelivät ihmisiä. Väitettiin myös, että liikkeen jäsenet varastelivat. Oikeuden käsittelyyn tuli myös tapaus, jossa Maria Åkerblom olisi ampunut yleisellä paikalla nimismiestä päin. Paikalla olleet liikkeen jäsenet todistivat tätä vastaan. Rikokset ja väärät valat johtivat yhä useampien jäsenten vangitsemiseen.

Åkerblom-liikkeen johtajat olivat vaatineet jäseniään luovuttamaan omaisuutensa liikkeelle. Ensin jäsenet muuttivat Helsinkiin, ja tavoitteena oli myöhemmin siirtyä Pyhään maahan. Rikokset, vankeustuomiot ja niitä seuranneet ongelmat johtivat kuitenkin liikkeen kuihtumiseen. Åkerblom itse joutui vankilaan kahdeksaksi vuodeksi, jona aikana liike oli pirstaloitunut. Ainoastaan pieni ryhmä pysyi Åkerblomille uskollisena hänen kuolemaansa vuoteen 1981 asti.

## Muu toiminta
Kansalaissodan jälkeen vallinneen elintarvikepulan aikana åkerblomilaiset harjoittivat Kokkolassa hyväntekeväisyyttä. He kutsuivat luokseen varattomien perheitten nälkää näkeviä lapsia ja tarjosivat heille ruokaa. Myöhemmin liike järjesti leikki- ja askarteluiltoja, joita Maria Åkerblom johti.

## Lähteet
*Gustav Björkstrand, Maria Åkerblom : elämän ja kuoleman lähettiläs, suom.  Mirja Hovila Helsinki : Schildts, 2011
*Gustav Björkstrand, Åkerblom-rörelsen : en finlandssvensk profetrörelses uppkomst, utveckling och sönderfall, 2. muuttamaton painos. Åbo akademis förlag (Tidningsbokhandeln, jakelija), 1990. (väitöskirja)
*Lindqvist, Ulla: Maria Åkerbloms sekreterare (Sahlgrens, 1991)
*Snickars, Peter, Under liten himmel : historien om Maria Åkerblom, Labbet, 2010 

## Aiheesta muualla
*Yle Arkivet: Maria Åkerblom och rörelsen
Claude Bénard

**Claude Bénard** (6. lokakuuta 1926 Gien, Loiret – 27. elokuuta 2025) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.

Bénard saavutti Brysselin EM-kilpailuissa 1950 korkeushypyssä pronssia tuloksella 193&nbsp;cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 180&nbsp;cm ja Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 18:nneksi tuloksella 190&nbsp;cm.

178-senttinen ja 68-kiloinen Bénard hyppäsi ennätyksekseen tuloksen 196&nbsp;cm vuonna 1950. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.

## Lähteet

* 
* 
### Viitteet
Georges Damitio

**Georges Étienne Louis Damitio** (20. toukokuuta 1924 Toulouse, Ranska – 7. syyskuuta 1994) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.

Damitio sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa korkeushypyssä viidenneksi tuloksella 195&nbsp;cm ja pituushypyssä kuudenneksi tuloksella 707&nbsp;cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän osallistui vain korkeushyppyyn ja sijoittui kuudenneksi tuloksella 190&nbsp;cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui korkeushypyssä 13:nneksi tuloksella 190&nbsp;cm.

185-senttinen ja 79-kiloinen Damitio voitti Ranskan mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1947–1949 ja 1951–1953 sekä pituushypyssä vuonna 1947. Hän paransi korkeushypyn Ranskan ennätystä vuonna 1948 tulokseen 197&nbsp;cm ja seuraavana vuonna tulokseen 202&nbsp;cm.

## Henkilökohtaiset ennätykset
* Korkeushyppy: 202&nbsp;cm (1949)
* Pituushyppy: 735&nbsp;cm (1947)

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet
Georges Audouy

**Georges Maurice Audouy** (18. toukokuuta 1926 Notre-Dame-de-Liesse, Aisne – 30. maaliskuuta 2005 Pariisi) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.

Audouy sijoittui Oslon EM-kilpailuissa 1946 korkeushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 190&nbsp;cm. Hän voitti Ranskan mestaruuden samana vuonna. Ennätyksekseen 180-senttinen ja 72-kiloinen Audouy hyppäsi 194&nbsp;cm vuonna 1949.

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet
Triptolemos

**Triptolemos** () oli kreikkalaisessa mytologiassa Eleusiin kuninkaan Keleoksen ja Metaneiran poika, joka tunnettiin maanviljelyn keksijänä ja Eleusiin mysteereiden heeroksena.

Kun Demeter kiersi ympäri maata etsimässä tytärtään Persefonea vanhan naisen hahmossa, hän sai vieraanvaraisen vastaanoton kuninkaalta saavuttuaan Eleusikseen, ja Keleos pyysi häntä lastenhoitajaksi pojilleen Demofonille ja Triptolemokselle.

Palkitakseen Keleoksen vieraanvaraisuuden Demeter päätti tehdä tehdä Demofonista kuolemattoman polttamalla tämän kuolevaisen sielun pois perheen tulisijalla joka yö. Metaneira kuitenkin yllätti jumalattaren eräänä yönä pitämässä poikaansa tulessa ja keskeytti rituaalin huutamalla kauhusta, jolloin hänen poikansa paloi tuhkaksi. Demeter paljasti tällöin itsensä, ja opetti korvaukseksi Triptolemokselle maanviljelyn taidon. Triptolemos siirtyi ympäri Kreikkaa lohikäärmeiden vetämällä siivekkäillä vaunuilla ja opetti maanviljelyn taitoa kaikkialla, minne hän meni.

Kun Triptolemos saapui Aasia skyyttien luo, heidän kuninkaansa Lynkos kateellisena vieraansa taidoista yritti murhata hänet. Demeter kuitenkin muutti kuninkaan ennen tätä ilvekseksi.

Triptolemoksen palattua takaisin Attikaan hänen isänsä halusi surmata hänet, mutta Demeter käski Keleoksen luovuttaa valtakuntansa pojalleen. Kuninkaaksi noustuaan Triptolemos perusti Thesmoforian, riitin Demeterin kunniaksi.

Triptolemosta kunnioitettiin erityisesti Eleusiin lisäksi myös Ateenassa.

## Lähteet
Henry-Junior Elliot

**Henry-Junior Elliot** (s. 15. helmikuuta 1946 Reims, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.

Elliot sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 korkeushypyssä neljänneksi tuloksella 214&nbsp;cm. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi tuloksella 210&nbsp;cm. Méxicon 1968 olympialaisissa ja Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän karsiutui loppukilpailusta. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Prahassa 1967 ja Belgradissa 1969, molemmilla kerroilla tuloksella 214&nbsp;cm.

Ranskan mestaruuden 175-senttinen ja 80-kiloinen Elliot voitti ulkoradoilla vuosina 1971–1972 sekä hallissa vuonna 1974. Vuonna 1968 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 217&nbsp;cm.

## Henkilökohtaiset ennätykset

* Korkeushyppy: 218&nbsp;cm (1972)
* Pituushyppy: 751&nbsp;cm (1970)
* Kymmenottelu: 6&nbsp;243 p (1969)

## Lähteet

* 
* 
* 
*
Storvreta IBK

**Storvreta Innebandy Klubb** on vuonna 1989 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Uppsalan Storvretan taajamasta. Se on Ruotsin neljänneksi suurin salibandyseura 711 lisenssipelaajalla ja 1700 pelaajalla. Seura järjestää vuosittain Ruotsin suurimman salibandyturnauksen Storvretacupin. Miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 Ruotsin salibandyn korkeimmalla sarjatasolla Svenska Superliganissa. Kotiottelunsa he pelaavat IFU-areenalla. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa I-divisioonaa.

## Saavutukset
; Miehet
* Ruotsin mestaruus: 2010, 2011, 2012, 2016, 2018
* Pronssia: 2004, 2005, 2007, 2009

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Storvreta IBK − Seuran kotisivu
Jacques Madubost

**Jacques Madubost** (6. kesäkuuta 1944 Dangeau, Eure-et-Loir – 29. kesäkuuta 2018) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.

Madubost voitti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 korkeushypyssä kultaa tuloksella 212&nbsp;cm. Samana vuonna hän paransi Ranskan ennätystä ensin 214:ään ja sitten 215&nbsp;senttimetriin. Ranskan mestaruutta hän ei kertaakaan voittanut.

Madubost oli pituudeltaan 193-senttinen ja painoi parhaina urheiluvuosinaan 79 kiloa.

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet
Sahankylä

**Sahankylä** tarkoittaa seuraavia asioita:

*Sahankylä, kylä Alahärmässä
*Sahankylä, kylä Eurassa
*Sahankylä, kylä Hauholla
*Sahankylä, kylä Kauhajoella
*Sahankylä, kylä Keuruulla
*Sahankylä, kylä Kurikassa
*Sahankylä, kylä Lammilla