open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Albert Londres

**Albert Londres** (1884–1932) oli ranskalainen journalisti ja kirjailija. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä tutkivan journalismin edelläkävijöistä. Londres matkusti Etelä-Amerikassa, Neuvostoliitossa, Afrikassa ja Aasiassa. Omiin havaintoihinsa pohjautuvissa kirjoituksissaan hän kritisoi pakkotyötä ja kolonialismia.

Ranskalaisen kielialueen merkittävin vuosittain jaettava journalistipalkinto on nimetty hänen mukaansa. Albert Londres -palkintoa on jaettu alkaen vuodesta 1933.

Londresin kuuluisin sitaatti on: *"Lehtimiehen ei pidä kirjoittaa miellyttääkseen tai tehdäkseen vääryyttä, hänen tehtäväänsä on kastaa kynäänsä veriseen haavaan"*.

## Teoksia
;Runoutta
* *Suivant les heures* (1904)
* *L'Âme qui vibre* (1908) 
* *Le poème effréné* (1911)

;Reportaaseja ja tutkimuksia
* *Au bagne* (1923)
* *Dante n'avait rien vu* (1924)
* *Chez les fous* (1925)
* *La Chine en folie* (1925)
* *Le Chemin de Buenos Aires* (1927)
* *Marseille, porte du sud* (1927)
* *Figures de nomades* (1928)
* *L'Homme qui s'évada* (1928)
* *Terre d'ébène* (1929)
* *Le Juif errant est arrivé* (1930)
* *Pêcheurs de perles* (1931)
* *Les Comitadjis ou le terrorisme dans les Balkans* (1932)
* *Histoires des grands chemins* (1932)
* *Mourir pour Shanghai* (1932)
* *Si je t'oublie, Constantinople* (postuumisti 1985)
* *En Bulgarie* (postuumisti 1989)
* *D'Annunzio, conquérant de Fiume *(postuumisti 1990)
* *Dans la Russie des soviets *(postuumisti 1996)
* *Les forçats de la route*(postuumisti 1996)
* *Contre le bourrage de crâne *(postuumisti 1997)
* *Visions orientales *(postuumisti 2002)

## Kirjallisuutta
* Assouline, Pierre, *Albert Londres. Vie et mort d'un grand reporter (1884-1932)*, Balland, 1989, rééd. Gallimard « Folio »
* Londres, Florise, *Mon père*, Albin Michel, 1934
* Mousset, Paul, *Albert Londres, l'aventure du grand reportage*, Paris, Bernard Grasset, 1972, 267 pp.
* Redfern, Walter, *Writing on the move : Albert Londres and investigative journalism*,  - Oxford ; Bern ; Berlin ; Brussels ; Frankfurt am Main ; New York ; Wien : Lang, 2004
 
## Aiheesta muualla
*Le prix Albert Londres
Onni Veijonen

**Onni Nestor Veijonen** () oli suomalainen näyttelijä. Hän teki monipuolisen uran näyttelijänä niin teatterissa, elokuvissa kuin oopperassakin.

## Ura
### Teatteri

Veijonen opiskeli nuorena lausuntaa Ilmari Räsäsen johdolla, sekä laulua opettajanaan muun muassa Väinö Sola. Näyttelijänuransa hän aloitti Eero Alpin kiertueella vuonna 1917. Ajan tavan mukaan Veijonen oli muutaman vuoden jaksoin kiinnitettynä Viipurin Työväen Teatteriin ja Kotkan Näyttämölle sekä Oulun, Tampereen ja Turun teattereihin. Vuosina 1935–1940 hänellä oli kiinnitys Helsingin Työväen Teatteriin. Näyttelijä Matti Aro kertoo historiikissaan: ”Onni Veijonen – – oli eräs teatterin vahvimmista voimista ja ehdottomasti henkilökunnan värikkäin hahmo monessakin mielessä.”

Veijonen oli paljon mukana myös rintamakiertueilla. Näytellessään Äänislinnan kesäteatterissa hän joutui useamman kerran putkaan, mikä johti näytäntöjen peruuntumiseen ja lopulta Veijosen erottamiseen.

Veijosen näyttämörooleja eri teattereissa olivat muun muassa nimiosat näytelmissä *Hänen poikansa* ja *Nuori mylläri*, *Ihmisten kapinan* Robert ja *[[Nummisuutarit|Nummisuutarien]]* Esko. Hän näytteli myös muun muassa opereteissa *Bajadeeri*, *[[Mustalaisruhtinatar]]* (kreivi Boni) ja *[[Iloinen leski]]* (Danilo). Lisäksi Veijonen teki esimerkiksi Tonion osan Gaetano Donizettin oopperassa *Rykmentin tytär*.

### Elokuvat

Veijonen esiintyi parissakymmenessä elokuvassa, ja teki ensimmäiset filmiroolinsa jo 1920-luvulla. Hänellä oli tilanomistaja Karhunheimon osa mykkäelokuvassa *[[Kilu-Kallen ja Mouku-Franssin kosioretki]]* (1920). 40-minuuttisessa humoreskissa *[[Sunnuntaimetsästäjät]]* (1921) hän esitti niin ikään tilanomistajaa Jallu Äkkiväärää.

Veijosen aktiivisin elokuvakausi käsitti vuodet 1938–1942, jolloin hän näytteli 14&nbsp;elokuvassa. 1930-luvulla hän teki isompia sivurooleja muun muassa elokuvissa *[[Tee työ ja opi pelaamaan]]* (1936), *[[Laulu tulipunaisesta kukasta (vuoden 1938 elokuva)|Laulu tulipunaisesta kukasta]]* (1938), *[[Aktivistit (elokuva)|Aktivistit]]* (1939) ja *[[Miehen tie (elokuva)|Miehen tie]]* (1940). Merkittävimmän roolinsa hän teki johtaja Kontiokorpena elokuvassa *[[Ketunhäntä kainalossa]]* (1940). Veijonen ja Matti Jurva esittivät propagandistisia sketsejä ja lauluja *Suomi-Filmin sotilaspiloissa*.

## Yksityiselämä
Onni Veijonen oli naimisissa näyttelijä Väinö Lehmuksen sisaren, Saima Lehmus-Veijosen (1895–1974) kanssa. Hänen pojanpoikansa on näyttelijä Juha Veijonen.

Veijonen kuoli Joensuun sotilassairaalassa 46-vuotiaana työpalvelussa saamaansa sairauteen. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen sankarihautaan.

## Filmografia

## Lähteet
Rubicon (yhtye)

**Rubicon**, on vuonna 1991, Fields of the Nephilim-yhtyeen pohjalta muodostunut brittiläinen goottirockyhtye. Fields of the Nephilim solistin Carl McCoyn lähtiessä yhtyeestä muut yhtyeen jäsenet halusivat jatkaa yhdessä korvaten McCoyn uudella solistilla Andy Delaneyllä. Uusi kokoonpano otti samalla itselleen uuden Rubicon-nimen McCoyn perustaessa sooloprojektinsa nimelle The Nefilim.

Rubicon on julkaissut kaksi albumia. *What Starts, Ends* julkaistiin sekä Atlantic Recordsilla että Beggars Banquetillä vuonna 1992 (BBQ CD 128). Levyn tuottajana oli Mark Freegard, ja siltä julkaistiin myös kaksi singleä; "Crazed" (BBQ 4CD) ja "Before My Eyes" (BBQ 10CD).

*Room 101* albuni julkaistiin Beggars Banquet levy-yhtiölle vuonna 1995. Sen tuotti ja miksasi Richard James Burgess taiteilijanimella Caleb Kadesh. Albumista julkaistiin myös single, "Insatiable" (BBQ47CD).

## Levytykset

## Yhtyeen jäsenet

* Andy Delaney - laulu
* Peter Yates - kitara ja kosketinsoittimet
* Paul Wright - kitara
* Tony Pettitt - bassokitara
* Nod Wright - rummut

## Lähteet
William Hope Hodgson

**William Hope (W. H.) Hodgson** (15. marraskuuta 1877 – huhtikuu 1918) oli englantilainen kirjailija. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu esseitä, novelleja ja romaaneja. Nykyisin hänet muistetaan erityisesti romaaneistaan, joissa yhdistyy kauhun, fantasian ja tieteiskirjallisuuden piirteitä.

## Suomennettuja teoksia
*  Sarja: Jalavan kauhusarja, n:o 2 (romaani)

;Novellit
* Kummituslaiva Jarvee, antologiassa: *Pirunpullo: ja muita vanhoja kauhukertomuksia*, toim. Matti Järvinen. Nysalor-kustannus 2018 
* Hylky, antologiassa: *Englantilaiset aaveet*, Helsinki: WSOY 1994 
* Kultaa! Suom. Reijo Kalvas, antologiassa: *Mahdottomat murhat*, Hyvinkää: Book Studio 1993 Sarja: Jännityksen mestarit 
* Kuoleman jumalatar (Goddess of Death), antologiassa: *Kummituksen käsi ja muita vanhoja kauhukertomuksia*, toim. ja uudet suomennokset: Matti Järvinen. Nysalor-kusannus 2016 
* Menetettyjen lasten laakso, suom. Pertti Koskela, antologiassa: *Suuri kummituskirja* Hyvinkää: Book Studio 1993 Sarja: Collector antologia: 7 
* Viheltävä huone, antologiassa: *Murhamystiikkaa: okkulttisia etsivätarinoita*, toim. Tuomas Saloranta ja Jyrki Pitkä, Helsinki: Tajunta Media 2014 Sarja: Aavetaajuus-kirjat 1 
* Ääni yössä (The Voice in the Night, 1907) novellikokoelmassa 

## Aiheesta muualla
* P. A. Manninen: Kauhujen talo. Aikakone 3/1989.
René Caillié

**René Caillié** (19. marraskuuta 1799 – 17. toukokuuta 1838) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja tiettävästi ensimmäinen eurooppalainen, joka saavutti myyttisen Timbuktun kaupungin Malissa.

René Caillié oli lähtöisin vaatimattomista olosuhteista ja jäi orvoksi jo lapsena. Hänellä oli kova kaukokaipuu ja hän lähti maailmalle 16 vuoden ikäisenä. Vuosina 1824–1825 hän vietti aikaa Pohjois-Afrikassa maurien parissa ja perehtyi heidän tapoihinsa, arabian kieleen ja islaminuskoon.

Saatuaan kuulla Ranskan maantieteellisen seuran ensimmäiselle eurooppalaiselle Timbuktun-kävijälle lupaamasta palkinnosta Caillié päätti matkata sinne. Timbuktua oli pidetty myyttisenä kaupunkina jo keskiajan arabialaisten tarinankertojien ajoista lähtien. Caillié pukeutui pohjoisafrikkalaisiin vaatteisiin ja lähti kulkemaan jalan, aseitta ja lähes rahatta halki Saharan. Hän uskoi, että tekeytymällä vaatimattomaksi islaminuskoiseksi oppineeksi hän voisi välttää monet hankaluudet. Matka oli silti vaikea ja vaarallinen. Caillié sairastui ja joutui viettämään viisi kuukautta Tiémén kaupungissa. 20. huhtikuuta 1828 hän kuitenkin löysi Timbuktuun, mutta kohtasi vain kovin raunioituneen kaupungin, jonka menneestä loistosta ei ollut enää kovin paljon nähtävissä.

Kun Caillié palasi vuonna 1830 Ranskaan 16 vuoden poissaolon jälkeen, vastaanotto oli yllättynyt. Hänen ei ollut uskottu enää palaavan. Maantieteellinen seura kuitenkin palkitsi hänet lupaamillaan 10&nbsp;000 frangilla.

Vuonna 1830 Caillié julkaisi matkastaan kertomuksen *Journal d’un voyage à Temboctou et à Jenné dans l’Afrique centrale*.

## Lähteet
M/S Daewoo Frontier

**M/S Daewoo Frontier** () on italialaisen Grimaldi Linesin omistukseen rekisteröity ro-ro/konttialus. Alus on rakennettu vuonna 1988 Italiassa. Alus on rekisteröity Italian lipun alle, ja sen kotisatama on Napoli. 

*Daewoo Frontierin* sisaralus on M/S ''Repubblica Di Amalfi''.

## Käyttöhistoria

18. joulukuuta 1985 alus tilattiin. 27. helmikuuta 1986 tapahtui kölinlasku, ja seuraavan vuoden elokuussa alus luovutettiin Grimaldi Linesin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Italian lipun alle nimellä *Repubblica Di Genova*. Kotisatamaksi tuli Napoli.

8. maaliskuuta 2007 *Repubblica Di Genova* oli Antwerpenin satamassa, kun se sai kallistuman ja kaatui alle puolessa tunnissa. Kukaan aluksen 42 hengen miehistöstä ei loukkaantunut, mutta he menettivät muun muassa kaikki rahansa ja vaatteensa. Miehistö oli kotoisin Italiasta ja Romaniasta. Lastina aluksella oli kontteja ja Fiatteja.

31. elokuuta alus saatiin käännettyä oikein päin, ja 18. marraskuuta se hinattiin antwerpenilaiselle telakalle korjattavaksi. Helmikuussa 2008 alus sai nimen *Daewoo Frontier,* ja se hinattiin Etelä-Koreaan mahdollisesti jälleenrakennettavaksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Fakta om Fartyg – M/S Repubblica Di Genova 
*Kuvia Antwerpenin satamassa makaavasta Repubblica Di Genovasta 
*Lisää kuvia kaatuneesta aluksesta
Juhannussalko

**Juhannussalko** (ruots. *midsommarstång* tai *majstång*) kuuluu Ruotsin, Ahvenanmaan ja Suomen ruotsinkielisten rannikkoseutujen juhannusperinteisiin. Koristesalon pitkään, lipputankoa muistuttavaan varteen asetetaan poikkipuita, jotka koristellaan kukkasin ja lehväköynnöksin. Usein kylät kilpailevat siitä, missä on kauneimmin koristeltu salko.

Juhannussalkoa muistuttavia rakennelmia ja niihin liittyviä perinteitä esiintyy myös Saksassa, Itävallassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Tšekissä, Slovakiassa, Sloveniassa ja Unkarissa.

## Historia
Ensimmäiset merkinnät Ahvenanmaan juhannussaloista ovat 1700-luvulta. Juhannussalkojen sanotaan saaneen alkunsa merenkulusta, sillä ne muistuttavatkin muodoltaan laivan mastoja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lauteet

**Lauteet** ovat saunan kiinteitä istuimia. 

Laudemateriaalina on Suomessa käytetty perinteisesti haapa- ja kuusipuuta. Nykyisin käytetään myös usein apachia, tervaleppää, lämpöhaapaa, lämpöleppää ja tuijaa. Runkomateriaalina voidaan käyttää puun lisäksi myös terästä tai alumiinia.

Lauteet voidaan tukea lattiasta, seinästä tai molemmista, ja rungon rakenne riippuu valitusta tukemistavasta. Suorat, lyhyet lauteet (I-malli) voidaan tukea pelkästään seinästä. Kulman (L-malli) tai kaaren (U-malli) muotoiset lauteet on tuettava ainakin osittain myös lattian varaan, jotta niistä tulee vakaat ja kestävät.

Perinteisten lauteiden istuinosa on vaakasuora, tasainen pinta. Istumamukavuuden parantamiseksi kehitettyjä laudemalleja ovat muotolauteet sekä istujan mukaan muotoutuvat riippulauteet.

## Lauteiden muotoja

**I-malli**
Suora laudemalli tulee saunan yhdelle seinälle ja yleensä kiuasta vastapäätä.

**L-malli**
L-malli tulee saunan yhteen kulmaan yleensä siten, että lauteen pitkä sivu tulee saunan pidemmälle seinälle ja lyhyt sivu lyhyemmälle seinälle.

**U-malli**
Malli kiertää saunaa kahden kulman kautta.
## Lähteet
* 
* 
### Viitteet
Rakuunasoittokunta

**Rakuunasoittokunta** on ammattipuhallinorkesteri ja Puolustusvoimien sotilassoittokunta, jonka kotipaikka on Lappeenranta. Se toimii Maasotakoulun alaisuudessa ja esiintyy pääasiassa entisen Itä-Suomen sotilasläänin alueella.

Soittokunnan päällikkökapellimestarina toimii musiikkimajuri Tero Haikala, ja siihen kuuluu 34 puu- ja vaskipuhallin sekä lyömäsoittajaa. Se esiintyy myös pienemmissä kokoonpanoissa kuten vaskikvintetti ja vaskiseitsikko. Soittokuntaan kuuluu myös varusmiesyhtye, jonka ohjelmisto koostuu muun muassa kevyemmästä musiikista

Rakuunasoittokunta ylläpitää 1600-luvulle ulottuvia ratsuväen musiikkiperinteitä. Lappeenrantaan perustettiin vuonna 1890 Suomen Rakuunarykmentin soittokunta, joka lakkautettiin kuitenkin jo vuonna 1901 muun rykmentin mukana ensimmäisen sortokauden venäläistämispyrkimysten vuoksi. Itsenäisen Suomen ratsuväki keskitettiin Lappeenrantaan vuonna 1921 yhdistämällä Uudenmaan Rakuunarykmentti ja Hämeen Ratsurykmentti Ratsuväkiprikaatiksi, ja samalla rykmenttien soittokunnat yhdistettiin Ratsuväkiprikaatin soittokunnaksi. Soittokunnan myöhempiä nimiä ovat Uudenmaan Rakuunarykmentin soittokunta (vuodesta 1944 alkaen), Lappeenrannan varuskuntasoittokunta (1952) ja Rakuunasoittokunta (1990).

Rakuunasoittokunta oli yksi vuosien 2012–2015 puolustusvoimauudistuksessa jäljelle jääneistä ja vahvistuneista soittokunnista. Sen vahvuus nousi 34-henkiseksi vuonna 2014.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Rakuunasoittokunta Puolustusvoimien sivustolla
Lanainrastuli

**Lanainrastuli** (*Myadestes lanaiensis*) on äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti jo hävinnyt, Havaijilla Lanain,  Mauin ja Molokain saarella elävä varpuslintu. Lajista ei ole varmistettuja havaintoja vuoden 1980 jälkeen .

Kooltaan lanainrastuli on noin 18 cm. Lajin alapuoli on vaalea, selkä, pää ja siivet ovat väriltään harmaat. Lanainrastulia muistuttavat saarille levinneet naurutimali (*Garrulax canorus*), joka on väritykseltään ruskeampi, sekä huomattavasti pienempi idänsilkkikerttunen (*Cettia diphone*). Lanainrastulin laulu on rastasmainen katkonainen melodia. Kutsuääni muistuttaa kissan naukaisua .

Lanainrastuli elää metsien latvuskerroksissa. Ravintonaan linnut käyttävät pääasiassa hedelmiä. Lanainrastulikannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Suurimmat uhat ovat metsien tuhoutuminen sekä malarialoista levittävien hyttysten leviäminen alangoilta korkeammille alueille. Lisäksi metsien kasvisto muuttuu saarille tuotujen sikojen takia. Myös saarelle tuotuja aksishirviä pidetään yhtenä syynä lanainrastulien vähentymiseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Naturalis (sisältää kolmiulotteisen valokuvan täytetystä yksilöstä
Taça da Liga

**Taça da Liga** on Portugalin jalkapallon liigacup, joka perustettiin 2008. Ensimmäisenä mestaruuden voitti Vitória FC kun se voitti loppuottelussa Sporting Lissabonin.

## Pelisysteemi

*Ensimmäisellä kierroksella pelaavat toiseksi korkeimman sarjatason joukkueet sekä Primeira Ligan seurojen B-joukkueet. Joukkueet jaetaan neljään lohkoon joista kaksi ensimmäistä pääsevät seuraavalle kierrokselle.

* Toisella kierroksella pelaavat 1. kierroksen 8 parasta joukkuetta. Mukaan tulevat 2 edellisellä kaudella Primeira Ligaan noussutta joukkuetta sekä 6 huonointa joukkuetta edelleisen kauden Primeira Ligasta. Ottelut pelataan 2 osaisina.

* Kolmannella kierroksella joukkueet jaetaan jälleen neljään neljän joukkueen lohkoon. Mukaan tulevat edellisen kauden Primeira Ligan 8 parasta joukkuetta. Lohkossa kaikki joukkueet pelavat vain kerran vastakkain. Vain lohkovoittajat etenevät jatkoon.

* Välierät sekä loppuottelu pelataan yksiosaisina.

## Loppuottelut
Lucullus

**Lucius Licinius Lucullus ** (noin 118–56 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli Sullan kannattaja ja nousi tämän suojattina preettoriksi ja myöhemmin konsuliksi.

Lucullus palveli Sullaa liittolaissodassa sotilastribuunina. Vuonna 88 eaa. hän oli kvestori. Hän palveli taas Sullaa ensimmäisen Mithridateen sodan aikana. Lucullus kokosi laivaston, joka auttoi Sullan joukkoja Ateenan piirityksessä. Kerrotaan, että hän ei merelle lähtiessään ollut kovinkaan perehtynyt sodankäyntiin, mutta sai merimatkalla opastusta centurioiltaan ja osoitti taistelussa oppineensa tarpeeksi. Tämän jälkeen Lucullus löi Mithridateen sotapäällikön Neoptolemoksen Tenedoksen taistelussa, jonka jälkeen Sulla sai siirrettyä armeijansa Kreikasta Aasiaan. 

Vuonna 79 eaa. Lucullus valittiin kuruuliseksi ediiliksi yhdessä veljensä Marcus Terentius Varro Luculluksen kanssa. Kuollessaan Sulla teki Luculluksesta poikansa Faustus Cornelius Sullan holhoojan. Vuonna 74 eaa. Lucullus valittiin konsuliksi. Konsulikautensa jälkeen Lucullus sai provinssikseen Kilikian.

Kolmannessa Mithridateen sodassa Lucullus kukisti Mithridateen ja valtasi Pontoksen. Tämän jälkeen hän hyökkäsi Armenian Tigranes II:n kimppuun, jonka luokse Mithridates oli paennut. Lucullus kukisti Tigraneen ja Mithridateen Artaxatan taistelussa, mutta joutui palaamaan Roomaan vuonna 66 eaa. Lucullus oli johtajana kankea, koska hän vaati alaisiltaan ehdotonta kuuliaisuutta, jolloin hän ei voinut pohtia eri vaihtoehtoja heidän kanssaan.  Luculluksen vastustajien ansiosta hän sai pitää triumfin vasta vuonna 63 eaa. Paluunsa jälkeen Lucullus vetäytyi syrjään politiikasta, johon hänellä ei ollut riittävän pitkäaikaista kunnianhimoa. Hän herätti huomiota ylellisellä elämällään, mutta tarjosi toisaalta kirjastonsa kaikkien halukkaiden käyttöön. Hän kuoli mielisairaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Aulis J. Alanen : Maailmanhistorian loistavin ravintoloitsija, Suomen ravintolalehti : Suomen ravintoloitsijain ja hotellinomistajain äänenkannattaja, 01.02.1939, nro 2, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Edwin Hawkins

**Edwin Hawkins** (18. elokuuta 1943 – 15. tammikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen gospelmuusikko. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1967 tekemästään "Oh Happy Day" -sovituksesta; hänen Edwin Hawkins Singers -kuoronsa esittämänä siitä tuli kansainvälinen gospelhitti. 

Hawkinsin "Oh Happy Daysta" levytti vuonna 1970 coverversionsa The Four Seasons. Hän säesti kokoonpanoineen myös Melanie Safkaa.

Hawkins on voittanut uransa aikana useamman Grammy-palkinnon.

## Lähteet
Risto Astikainen

**Risto Tapio Astikainen** (21. lokakuuta 1945 Orimattila – 30. elokuuta 2025 Tampere) oli suomalainen dokumenttitoimittaja ja televisiosarjojen käsikirjoittaja. Koulutuksensa Astikainen sai Tampereen yliopistossa. Hän teki urallaan yli 300 itsenäisesti otsikoitua ohjelmaa. Lisäksi hän oli tuottajana suuressa osassa tuotoksiaan. Hänen ohjelmilleen on tyypillistä huumori, monikerroksisuus sekä tarttuminen sivuutettuihin näkökulmiin. Astikaisen tunnetuimmat tv-sarjat ovat Suomen historiaa käsittelevät *[[Nuijasota – 1500-luvun tarinoita]]* (1993) sekä *[[Veijareita ja leijona]]*.

Astikainen työskenteli Yleisradiossa, josta hänet irtisanottiin joulukuussa 2006. Huhtikuussa 2007 Yle kuitenkin perui irtisanomisen ja teki Astikaisen kanssa sopimuksen, jonka mukaan Astikainen jatkoi Ylellä eläkkeellejääntiinsä vuoteen 2008 saakka.

Vuonna 2011 Astikaiselle myönnettiin opetusministeriön ylimääräinen sanomalehtimieseläke.

## Teokset
* *Ylen onnekas mies*, Mediapinta, 2022 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* Risto Astikainen Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa
* Kuusi kuvaa toimittaja Risto Astikaisen elämästä, 11.9.2022, Yle Radio 1
Tauno Aho

**Tauno Aukusti Aho** (10. heinäkuuta 1914 Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat – 8. joulukuuta 1996 Kuortane, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Häntä pidetään eräänä 1900-luvun merkittävimmistä suomalaisista kaksirivisen harmonikan taitajista.

## Tausta
Aho syntyi Minnesotassa ja oli Kusti Ahon ja Hilja o.s. Mustapään esikoinen. Jo pienenä hän kuuli isänsä ja serkkunsa "Kaarangan Jaakkoon" kaksirivisen soittoa. Hän alkoi soittaa, aluksi isältään salaa, isänsä kaksirivistä jo 5–6-vuotiaana. Perhe muutti Suomeen Taunon käytyä kaksi vuotta koulua. Aluksi lomamatkaksi aiottu matka muuttuikin muuttomatkaksi, ja isä-Kusti lähti yksin takaisin Amerikkaan.

## Pelimanni
Aho alkoi soittaa tansseja jo 13–14-vuotiaana, ja rippikoulun jälkeen hän hankki viisirivisenkin. Jatkosodan loppuaikoina Aho osallistui myös viihdytyskiertueille muun muassa yhdessä Viljo Vesterisen kanssa.

Soitettuaan pitkään viisirivistä Ahon kiinnostus takaisin kaksiriviseen elpyi 1950-luvulla.

## Palkinnot ja tunnustukset
*Suomen pelimannimestari 1977
*mestaripelimannin arvonimi 1977
*valtion taiteilijaeläke 1986

## Levytykset
*Sitähä voi inspiroira (Sibelius-Akatemia, 1978)
*Mestaripelimanni (Kuortaneen kulttuurilautakunta, 1985)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Warren Hawksley

**Philip Warren Hawksley** (10. maaliskuuta 1943 – 15. maaliskuuta 2018) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä alun perin The Wrekinin vaalipiiristä vuosina 1979–1987. Hän edusti parlamentaarikkona vielä vuosina 1992–1997 Halesowen and Stourbridgen vaalipiiriä, mutta ei ole saanut paikkaa sen koommin.

## Lähteet
Sandra Haynie

**Sandra Jane Haynie** (s. 4. kesäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Fort Worthissa, Teksasissa, ja voitti uransa aikana kaikkiaan 42 LPGA Tour -turnausta. 

Haynien saavutusten joukossa olivat mestaruudet LPGA-mestaruuskilpailuissa 1965 ja 1974, Yhdysvaltain naisten avoimilla 1974 ja Kanadan naisten avoimilla 1982.

Haynie kuuluu World Golf Hall of Fameen, joka tätä nykyä on yhteinen sekä nais- että miespelaajille. 

## Lähteet
John Heddle

**Bentley John Heddle** (15. syyskuuta 1943 – 19. joulukuuta 1989) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä Lichfield and Tamworthista vuosina 1979–1983 ja sen jälkeen Mid Staffordshiresta aina elämänsä loppuun saakka.

Heddlen kuolema 46 vuoden iässä oli itsemurha. Hänen parlamenttikautensa jäi kesken, ja seuraajaksi tuli Sylvia Heal.
Elizabeth Kay

**Elizabeth Kay** (s. 9. heinäkuuta 1949) on brittiläinen kirjailija. Kay on opiskellut taidetta ja luovaa kirjoittamista.

## Suomennettu teos
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kotisivut. 
* Vesa Sisättö: Tiede ja taikuus vastakkain. *Helsingin Sanomat* 29.9.2004. (Internet Archive)
Mickwitz

**Mickwitz** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

*Alexander Joakim von Minkwitz, vuoteen 1876 *Mickwitz* (1851–1928), vt. kuvernööri ja kenraalimajuri, Julius von Minkwitzin poika
*Axel Mickwitz (1878–1968), yliopettaja ja historiantutkija
*Camilla Mickwitz (1937–1989), lastenkirjailija, kuvittaja ja animaattori
*Erik Mickwitz (1938–2024), juristi, kuluttaja-asiamies 1991–2003
*Gerda von Mickwitz (1862–1948), feministi ja kirjailija
*Gunnar Mickwitz (1906–1940), historioitsija
*Gösta Mickwitz (1917–2003), taloustieteilijä
*Harold von Mickwitz (1859–1938), pianisti, pianonsoiton opettaja ja säveltäjä
*Joachim Mickwitz (s. 1962), historioitsija
*Johan Mickwitz (1937–2002), toimittaja ja kirjailija
*Julius Adalbert Joakim von Minkwitz, vuoteen 1876 *Mickwitz* (1820–1892), kenraalimajuri ja ylijohtaja
*Margaretha Mickwitz (1936–2020), toisen aallon feministi
*Peter Mickwitz (s. 1964), kirjailija, runoilija ja kääntäjä.

## Katso myös
*von Mickwitz
Pranayama

**Pranayama** on joogafilosofiassa elämänenergian eli *[[prana]]n* tietoista ohjausta eli hengityksen säätelyä ja pitkittämistä. Hengitystä tahdonalaisesti ohjaamalla rauhoitetaan kehoa ja mieltä, mikä avaa tukkeumat ja energia pääsee virtaamaan esteettömästi. Pranayama on Patanjalin *[[Joogasutra]]n* kuvaaman kahdeksanosaisen joogamenetelmän neljäs osa. Myös hathajoogassa pranayamaa pidetään joogan harjoittamisen keskeisenä osana.

## Lähteet
Juri Repin

**Juri Iljitš Repin** (; 10. huhtikuuta (J: 29. maaliskuuta) 1877 Tšuhujiv, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 9. elokuuta 1954 Helsinki, Suomi) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen taidemaalari, joka asui myöhemmin emigranttina Suomessa. Hänen isänsä oli taidemaalari Ilja Repin.

Repin sai taideopetusta ensin isältään, minkä jälkeen hän opiskeli vuosina 1894–1899 yksityisessä ruhtinatar Marija Teniševan taidekoulussa ja vuosina 1899–1905 Pietarin taideakatemiassa. Hän ei maalannut koskaan akatemian diplomityötä. Repin asui vuodesta 1918 perheineen Karjalankannaksella Terijoen Kuokkalassa isänsä Penaty-huvilan pihapiirissä olleessa talossaan. Talvisodan alla Repin muutti Helsinkiin. Hän asui 1940-luvulla Mäntsälässä. Viimeiset vuotensa Repin eli köyhyydessä Helsingin Kallion kaupunginosassa sijainneessa Pelastusarmeijan yömajassa. Hän kuoli vuonna 1954 pudottuaan yömajan neljännen kerroksen ikkunasta kadulle. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.

Repinin töitä on säilynyt noin 300 kappaletta perheen Kuokkalan kotimuseosta Penatysta, mistä ne evakuoitiin sodan jaloista Pietariin. Näistä maalauksista on järjestetty näyttelyitä muun muassa Viipurin linnassa sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa. Lisäksi Repinin töitä on tuntematon määrä suomalaisissa yksityiskokoelmissa. Hän lahjoitti *Kristuksen ylösnousemus* -nimisen maalauksen alttaritauluksi Pertunmaan kirkkoon. Repinin Suomen-vuosina syntynyttä taidetta hallitsee uskonnollinen aihepiiri. Koko 1930-luvun ajan hän maalasi samaa aihetta, Golgatan ristiä. Hän myös piti ”Elämän kirjaksi” kutsumaansa päiväkirjaa, johon kirjasi omat ja toisten unet ja näyt. Hän oli kiinnostunut uskonnollisesta mystiikasta.

Repin oli kasvissyöjä. Hän myös kieltäytyi käyttämästä eläinten villasta tehtyjä sukkia ja kulki talvipakkasellakin sukattomissa sandaaleissa.

## Maalauksia
* *Virkapukuisen miehen muotokuva* (1894)
* *Pietari Suuri ratsastaa Pultavalta* (1910)
* *Kristuksen ylösnousemus* (alttaritaulu)
* *[[Ilmari Kianto|Ilmari Kiannon]] muotokuva* (tuhoutui Turjanlinnan palossa 1939)
* *Kämpin juhlasali* (Elias ja Eero Erkko etualalla, 1943)
* *Presidentti Kallio ojentaa marskille kunniamerkin*

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Yrjö Teppo : Syksyisenä keskiviikkoiltana Rjepinien luona, Seura, 01.12.1927, nro 11-12, s. 88, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Jurij Rjepinin kappeli, Suomen Kuvalehti, 21.08.1937, nro 34, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Ilmari Kianto : Kumma Jyri Karjalan kannaksella, Suomen Kuvalehti, 08.07.1939, nro 27, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Penaty-huvilan ruokasalissa. Taustalla seisoo Juri Repin, pöydän ääressä Juri Repinin vaimo Praskovja, tuntematon naishenkilö, Ilja Repin, tytär Vera Repina ja tuntematon mieshenkilö, valokuva 1920-luvulta. Kansallisgalleria
Timothy Raison

**Timothy Hugh Francis Raison** (3. marraskuuta 1929 – 3. marraskuuta 2011) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän aloitti uransa journalistina; hän työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään useissa lehdissä.

Raison istui parlamentin jäsenenä Aylesburysta vuosina 1970–1992 ja toimi ulkomaankehityksen (nyk. *kansainvälisen kehityksen*) ministerinä vuosina 1983–1986. Hän kuului Privy Counciliin. 

## Lähteet
Marlene Hagge

**Marlene Hagge** (16. helmikuuta 1934 Eureka, Etelä-Dakota – 16. toukokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän kuului Ladies Professional Golf Associationin (LPGA) perustajiin ja voitti vuoden 1956 LPGA Championshipin.

Hagge aloitti golfauksen kolmivuotiaana ja pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2002.

## Lähteet
Barry Hughart

**Barry Hughart** (13. maaliskuuta 1934 – 1. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen fantasiakirjailija. Hän syntyi Peoriassa, Illinoisissa, ja julkaisi kuviteltuun muinaiseen Kiinaan sijoittuvan ensimmäisen romaaninsa *Bridge of Birdsin* vuonna 1984.

Hughart voitti ensimmäisellä romaanillaan Mythopoeic Fantasy Awardin ja jaetun World Fantasy Awardin. 

Kaikkiaan Hughart julkaisi kolme romaania; *Bridge of Birdsiä* seurasivat *The Story of the Stone* (1988) ja *Eight Skilled Gentlemen* (1990).

## Lähteet
Andrus Kivirähk

**Andrus Kivirähk** (s. 17. elokuuta 1970) on virolainen toimittaja (Eesti Päevaleht), kirjailija ja näytelmäkirjailija.  

Hän valmistui Tallinna 32. Keskkool -nimisestä lukiosta vuonna 1988, minkä jälkeen hän aloitti journalismin opinnot Tarton yliopistossa. Hän on ollut Eesti Üliõpilaste Seltsin (virolainen miesopiskelijajärjestö) jäsen vuodesta 1990 ja Viron kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1996. 

Eesti Päevaleht nimitti Kivirähkin vuoden 2015 suurimmaksi kulttuurihenkilöksi. 

Hänen teostaan *Rehepapp ehk November* (2000) ('Riihiukko eli Marraskuu') oli myyty vuoteen 2008 mennessä 32&nbsp;000 kappaletta, ja siten Kivirähk on 2000-luvun menestyksekkäin virolaiskirjailija.  

## Teokset
*Ivan Orava mälestused (1995)
*Kaelkirjak (1995)
*Õlle kõrvale (1996)
*Kalevipoeg (1997)
*Pagari piparkook (1999)
*Liblikas (1999)
*Sirli, Siim ja saladused (1999)
**Riihiukko eli Marraskuu*, suom. Kaisu Lahikainen (Rehepapp, ehk November, 2000) Viron kirjallisuuden parhaan proosateoksen valtionpalkinto
*Lotte reis lõunamaale (2002)
*Vargamäe vanad ja noored (2003)
*Romeo ja Julia (2003), suom. 2004 Mika Keränen
*Antologiassa *Tallinnasta pois – groteskia virolaista proosaa* (2003) on julkaistu Kivirähkin novellit "Vahva nainen" (suom. Seija Kerttula), "Miesten kongressi" (suom. Petteri Aarnos) ja "Ugri" (suom. Iiris Heino).
*Limpa ja mereröövlid (2004)
*Vargamäe vanad ja noored lähevad Euroopasse (2004)
*Jutud (2005)
*Vargamäe vanad ja noored tembutavad jälle (2005)
*Aabitsakukk (2006)
*Leiutajateküla Lotte (2006), suom. Kaisu Lahikainen nimellä Keksijäkylän Lotta (2008).
*Mees, kes teadis ussisõnu(2007)
*Kaka ja kevad (2009)
*Jumala lood (2009)
*Kevadine Luts (2012)
*Lood (2012)
*Maailma otsas. Pildikesi heade inimeste elust (2013)
*Konna musi (2013)
*Suur Tõll (2014)
*Karneval ja kartulisalat (2015)
*Inimväärne elu (2015)
*Oskar ja asjad (2015)
*Tilda ja tolmuingel (2018)
*Millest kõneleb vana taksojuht kuupaistel (2018)
*Köster (2018)
*Sinine sarvedega loom (2019)
*Tont ja Facebook (2019)
*Puulased ja tohtlased (2020)
*Mälestused (2021)

## Palkinnot ja tunnustukset

* Lutsu huumoripreemia 1993
* Eesti kirjanduse aastapreemia 1995, 2000
* Friedebert Tuglase novelliauhind 1998
* Virumaa kirjandusauhind 2001
* Nukits – parim lastekirjanik (teos "Limpa ja mereröövlid") 2006 

## Lähteet
*Absurdia.fi 

## Aiheesta muualla
* Andrus Kivirähk,  Tuglas-seura
Ellen Favorin

**Elsa "Ellen" Favorin** (31. joulukuuta 1853 Kuorevesi – 27. marraskuuta 1919 Lohja) oli suomalainen taidemaalari. Hän harjoitti pääasiassa maisemamaalausta.

## Elämäkerta

Favorinin vanhemmat olivat Ruokolahden kappalainen Anders Abraham Favorin ja Lovisa o.s. Ingman. Hän syntyi Kuorevedellä, mutta perhe muutti isän työn vuoksi usein, kunnes asettui vuonna 1868 Etelä-Karjalaan Ruokolahdelle, josta tuli Favorinin todellinen kotiseutu. Vanhemmat panostivat myös tyttöjen koulutukseen, ja Ellen Favorinin sisaresta Hanna Favorinista tuli tunnettu pedagogi ja oppikirjojen tekijä.

Favorin opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä talven 1871–1872 ja myöhemmin 1873–1874. Lukuvuoden 1872–1873 hän opiskeli Tukholman taideteollisuuskoulussa yhdessä Amélie Lundahlin kanssa. Vuosina 1875–1876 Favorin opiskeli Münchenissä norjalaisen Eilif Petersenin johdolla, minkä jälkeen hän matkusti Italiaan. Sieltä hän palasi Saksaan ja opiskeli Düsseldorfissa saksalaisen A. Normannin johdolla vuodet 1878–1879. Lisäksi Favorin suoritti opintoja Pariisissa vuosina 1880–1882. Hän palasi Saksaan vielä vuosina 1884, 1885 ja 1890 ja kävi myös Sveitsissä (1885) ja Tanskassa (1890), muttei matkustanut enää Ranskaan.

Favorin tunnetaan etenkin miniatyyrimaisista suomalaisaiheisista maisemamaalauksistaan. Omana aikanaan hänen tyyliään ei kuitenkaan juuri arvostettu. Eräs poikkeus oli taidemaalarin uransa jo lopettanut Fanny Churberg, joka samastui Favoriniin. Maalauksen ohella Favorin harjoitti myös erityisesti maisemien valokuvausta. Hänen maisema-aiheisia miniatyyrivalokuviaan oli esillä Pariisin maailmannäyttelyn Suomen osastolla vuonna 1889. Favorin osallistui Suomen Taiteilijan näyttelyihin vuosina 1892, 1896, 1897 ja 1899.

Elämänsä viime vuodet naimaton Favorin asui niin ikään naimattomien sisarustensa Hannan ja Alfredin kanssa Lohjalla ja maalasi Lohjanjärven rantamaisemia. Vuonna 1919 heidän talossaan syntyi tulipalo, jossa Ellen ja Hanna Favorin menehtyivät.

## Töitä


FavorinGetabergen.jpg|*Geta-kukkula*, 1899
Ellen Favorin - Spring Landscape.jpg|*Kevätmaisema*, n. 1900
Favorin, Ellen Järvimaisema.jpg|*Järvimaisema*
Ellen Favorin - Rantamaisema - A-2011-403 - Finnish National Gallery.jpg|*Rantamaisema*
Ellen Favorin - Landscape by the Lake.jpg|*Järvimaisema*
Favorin Autumn evening.jpg|*Syysilta*
Ellen Favorin - Autumn Landscape.jpg|*Syysmaisema*
Ellen Favorin - Spring Creek.jpg|*Kevätpuro*


## Katso myös
*Önningebyn taiteilijasiirtokunta

## Lähteet
Meriuposkuoriainen

**Meriuposkuoriainen** (*Macroplea pubipennis*) on uhanalainen, vedessä elävä kuoriaislaji. Se kuuluu EU:n luontodirektiivin liitteen II lajeihin.

## Ulkonäkö ja koko
Meriuposkuoriainen on 7 millimetriä pitkä ja pitkäraajainen kuoriaislaji. Naaras on hiukan koirasta suurempikokoinen. Meriuposkuoriaisen väritys on kauttaaltaan oljenkeltainen, selkäosassa esiintyen tummia raitoja. Lenninsiivet ovat edelleen lajilla olemassa. Meriuposkuoriainen ei pysty kuitenkaan enää lentämään, sillä veden alla eläminen surkastuttaa niiden lihakset.

## Levinneisyys
Meriuposkuoriainen elää vedessä matalissa merenlahdissa murtovesialueella. Lajin esiintymiä löytyy Suomesta Itämeren piiristä Uudenmaan rannikolta Perämeren rannikolle asti. Yksi elinvoimaisimmista esiintymistä löytyy Espoonlahden pohjukasta. Espoonlahden meriuposkuoriaisesiintymien alue on rajatusti Natura-suojeltu. Mikäli rakentamista ulotetaan laajalti alueiden piiriin, voi uhanalainen laji olla vaarassa. Vastaavia meriuposkuoriaisesiintymiä on Kiinassa.

## Ravinto
Meriuposkuoriainen on muiden lehtikuoriaisten (*Chrysomelidae*) heimon hyönteisten tavoin kasvinsyöjä. Sen ravintokasveja ovat vidat (*Potamogeton*), ärviät (*Myriophyllum*) ja myös haurat (*Zannichellia*). Toukat ja aikuiset käyttävät ravinnokseen samoja kasvilajeja.

## Lähteet
* *Uhanalaisten eläinten ja kasvien suojelutoimikunnan mietintö II: Uhanalaiset eläimet.* Komiteamietintö 1985:43. Ympäristöministeriö, Helsinki 1986.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Meriuposkuoriainen (''Macroplea pubipennis'')
*
Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs)

**Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs)** on Dream Theaterin kokoelma-albumi, joka ilmestyi 1. huhtikuuta 2008.

Albumin nimi viittaa yhtyeen ainoaan suureen valtavirtahittiin ”Pull Me Underiin”, joka ylsi kärkikymmenikköön Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks -listalla ja sai paljon soittoaikaa myös Music Televisionilla. ”Pull Me Underin” lisäksi yhtyeen läpimurtoalbumilta *[[Images and Words]]ilta* on mukana myös kappaleet ”Take the Time” ja ”Another Day” Kevin Shirleyn vuonna 2007 uudelleenmiksaamina versioina. Albumilla on myös *Lie*-singlen B-puolena julkaistu ”To Live Forever” sekä muutamien kappaleiden radioversioita.

Albumin kappaleet on jaettu kahdelle levylle. Levyistä ensimmäinen, The Dark Side (), sisältää yhtyeen raskaampaa tuotantoa ja toinen, The Light Side (), melodisempaa. Albumilla ei ole kappaleita yhtyeen ensimmäiseltä studioalbumilta *[[When Dream and Day Unite]]lta* eikä ilmestymishetkellä uusimmalta studioalbumilta *[[Systematic Chaos]]ilta*, koska ne ovat eri levy-yhtiöiden julkaisuja, eikä Rhinolla tai sen emoyhtiöllä Warnerilla ole niihin oikeuksia.

Albumin kansikuvassa on korostettu kirjaimet S, H, I ja T, joista muodostuu sana ”shit” (). Myös numero 21 on väritetty punaisella; tämä on yhtyeen 21:s julkaisu.

## Kappaleet

**Ensimmäinen levy (The Dark Side)**

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

**Toinen levy (The Light Side)**

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Albumin lehdistötiedote  
* Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs) Discogsissa 
*
Erdenemandal

**Erdenemandal** () on sum Mongolian Arhangain provinssissa. Siellä on 5&nbsp;451 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3&nbsp;363,3 neliökilometriä. Sum sijaitsee provinssin pohjoisosassa pääkaupunki Tsetserlegin pohjoispuolella.

Vuonna 2000 Erdenemandalin alueella oli noin 170&nbsp;000 päätä karjaa.

## Lähteet
Tsetserleg

**Tsetserleg** (, ’puutarha’) on Mongolian Arhangain provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee provinssin eteläosassa Hangaivuorten koillisreunalla 453 kilometrin päässä Ulan Batorista. Kaupungissa on 21&nbsp;211 asukasta (vuonna 2015).

Hallinnollisesti Tsetserleg muodostaa **Erdenebulganin** sumin (), joka rajautuu pohjoisessa Battsengelin sumiin, idässä Tsenherin sumiin, etelässä Bulganin sumiin ja lännessä Ih tamirin sumiin.

## Maantiede
Tsetserleg sijaitsee 1&nbsp;691 metrin korkeudella merenpinnasta Urd Tamir -joen varrella. Kaupungin keskilämpötila tammikuussa on &minus;14,9&nbsp;°C ja heinäkuussa +14,3&nbsp;°C. Kaupungin pohjoispuolella kohoaa Bulganvuori.

## Historia
Paikkakunta tunnettiin aiemmin nimellä *Zajayn hüree*, ja se toimi vuoteen 1923 saakka entisen Sain Nojon Hanin provinssin hallintokeskuksena sekä vuosina 1923–1931 Tsetserleg-Mandalin provinssin hallintokeskuksena. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1961.

## Nähtävyydet
Tsetserleg on vanha kulttuurikeskus. Sen nähtävyyksiin kuuluu Zajayn Gegeenin buddhalainen luostari, joka rakennettiin alun perin vuonna 1586. 1600-luvun lopussa siellä asui jopa 1&nbsp;000 munkkia. Nykyisin siellä toimii Arhangain provinssin museo. Bujandelgerüülehin luostari on edelleen toiminnassa.

## Kuvia

Tiedosto:TsetserlegMarket.jpg|Markkinat
Tiedosto:Arkhangai Aimag12.JPG|Zajayn Gegeenin luostari


## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Erdenebulganin sumin internetsivut
Ölgii

**Ölgii** () on Bajan-Ölgii -provinssin pääkaupunki Mongolian länsiosassa. Se sijaitsee 1&nbsp;710 metrin korkeudessa merenpinnasta. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 36&nbsp;930. Kaupungissa sijaitsee lentokenttä, josta tehdään lentoja Ulan Batoriin ja satunnaisia lentoja Kazakstanin Almatyyn. Ölgii sijaitsee ikivanhan itä–länsi-suuntaisen Ulan Bator–Barnaul-karavaanireitin varressa.

Ölgiissä asui kazakkeja ennen Mongolian itsenästymistä vuonna 1911. Kaupunki oli paikallisen kazakkiyhteisön keskus ja siellä oli alueen suurin moskeija. Moskeija kuitenkin tuhoutui 1930-luvulla. Kommunismin loputtua vuonna 1991 Ölgii ei ollut niin kehittynyt kuin muu maa. Siellä ei ollut päällystettyjä teitä eikä rautatietä. Tämä johtui pääosin kaivostoiminnan puutteesta ja vaikeasta maastosta.

## Lähteet
Sergei Zalygin

**Sergei Pavlovitš Zalygin** (, 1913–2000) oli neuvostoliittolainen kirjailija. Hän toimi *[[Novy Mir]]* -kirjallisuuslehden päätoimittajana. Zalygin tunnettiin luonnonsuojelijana.

Zalygin syntyi Siperiassa vuonna 1913. Hän valmistui insinööriksi Omskin hydrologisesta instituutista vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikaan Sergei Zalygin teki muun muassa vesitutkimuksia, toimimalla esimerkiksi tutkimusretkikunnan johtajana. Kirjailijan uran Zalygin aloitti varsinaisesti vasta 50-luvulla. Zalyginia totuttiin pitämään tyypillisen proosallisen maaseutukuvauksen puolestapuhujana. Myöhemmin Sergei Zalygin laajensi otettaan, näiden ilmiöitten kuvailijana: kaupungistumiseen sekä sukupuolten väliseen roolijakoon, ristiriitaan ja näiden rooliodotusten kehittymiseen.

## Suomennetut teokset

* 

* 

## Aiheesta muualla

* Celestine Bohlen: Sergei Zalygin, 86, Is Dead; Editor Fought Soviet Censors. New York Times 21.4.2000.
Pelota

**Pelota** on baskien kansallispeli, jossa lyödään nahalla päällystettyä kumipalloa. Palloa lyödään kentän reunassa olevaa kiviseinää vasten. Seinä on korkeudeltaan 12–14 metriä. Yleensä pallon lyömiseen käytetään koveraa ja käyrää lyöntivälinettä eli sestaa, joka sidotaan käteen. Lyönnin voi kuitenkin suorittaa myös paljaalla kädellä tai pelikäsineellä. Yhdysvalloissa pelotasta on kehitetty jai alai.

## Erilaisia tiloja
Kansainvälisissä kilpailuissa ottelutiloja on neljä erilaista:
* **Trinkete**: sopiva xarealle, palalle ja eskupilotalle
* **36 m Pilotaleku**: sopiva eskupilotalle ja palalle
* **30 m Pilotaleku**: sopiva **frontenis**ille
* **54 m Pilotaleku**: sopiva zesta puntalle, koska pallo voidaan heittää lujempaa
Baskiksi sanotaan **pilotaleku** (pallopaikka), espanjaksi **frontón**.

Vanhin pelota-laji on **laxoa** tai **errebotea**, jossa ei käytetä lainkaan seinää. Siinä kaksi joukkuetta pelaavat toisiaan vastaan niin kuin tenniksessä. Lajina se on tennistä vanhempi. 

## Erilaisia lajeja
Pelota jaetaan eri lajeiksi pelissä käytettävän välineen mukaan:
* **Eskupilota**: palloa lyödään pelkällä kädellä
* **Pala**: palloa lyödään puumailalla
* **Zesta punta**: heitetään palloa puoliympyrän muotoisen korin kanssa. Korissa on pikku tasku, jossa pallo pysyy hetken ennen kuin se heitetään takaisin; nimenä myös *cesta punta*
* **Erremontea**: samanlainen kuin *zesta punta*, mutta pallo ei pysy mailassa, vaan se kiertää korin kautta ja palaa suoraan. Erremonte-korissa ei ole taskua pallolle
* **Xare**: on eräänlainen maila, tennismailan tapainen puusta tehty, ja siinä on jonkinlainen löysä verkko (xare baskiksi)

Nykyään suosituimmat ovat *eskupilota* ja *zesta punta*. Zesta puntalla on tehty nopeimman pallon maailmanennätys: 240 km/h.

Pelota-lajiksi on kehittynyt perinteisten rinnalle **frontenis**, jossa käytetään samanlaisia mailoja kuin tenniksessä ja muovipalloja.

## Pelota olympialaisissa

Pelota on ollut olympialaisten ohjelmassa neljästi. Virallisena lajina se oli mukana vuonna 1900. Lisäksi laji on ollut näytöslajina vuosina 1924, 1968 ja 1992.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Laitola

**Laitola** on kylä Salossa. Se sijaitsee Halikon asemanseudun etelälaidalla seututien 110 varrella.

Laitolan naapurikylä Hirvikallio ympäröi Laitolan miltei kokonaan. Lännessä Laitolalla on yhteistä rajaa Konkolan ja Ikelän kanssa. Seututie 110 halkaisee Laitolan kyläalueen. Kylän vähäinen asutus sijaitsee hajallaan kylän laidoilla. Riikin teollisuusalueen kaavoitettu laajennus ulottuu Laitolaan.

Laitola on asutettu viimeistään varhaiskeskiajalla. Kylässä on ollut kaksi kantatilaa, Ylitalo ja Alitalo, jotka sijaitsivat vierekkäin kylän itälaidalla mäen rinteellä. 1800-luvulla ainakin Alitalo on ollut Wiurilan kartanon omistuksessa. Valtatie 1, nykyinen seututie 110, rakennettiin Laitolan halki 1950-luvulla. Kylän länsilaidalla on ollut Pitkäsen turkistarha. Ylitalo purettiin 1980-luvulla.

## Lähteet
Alina Forsman

**Emma Alina Forsman** (4. kesäkuuta 1845 Vaanila, Lohja – 23. maaliskuuta 1899 Berliini, Saksa) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän opiskeli kuvataidetta Roomassa ja Italiassa vuosina 1873–1875, ja Kööpenhaminassa vuosina 1875–1878. Hän asui pysyvästi Saksassa vuodesta 1887, ensin Berliinissä ja sitten Weimarissa. Alina Forsmania pidetään ensimmäisenä suomalaisena naiskuvanveistäjänä.

## Teoksia
* *Laulajatar [[Signe Hebbe]]n rintakuva*. 1871
* *Musiikkitirehtööri [[Isidor Dannström]]in muotokuva*. 1871
* *Kuvanveistäjä [[Walter Runeberg]]in muotokuvamedaljonki*. 1875 
## Katso myös
* Vaanilan kartano

## Lähteet
Psykologinen egoismi

**Psykologinen egoismi** on moraalifilosofinen kanta, jonka mukaan ihminen toimii aina itsekkäästi ja omaa etuaan tavoitellen. Toisin sanoen psykologisen egoismin mukaan oman edun tavoitteleminen motivoi meitä eniten. Käsityksen mukaan myös kaikki altruistinen toiminta on todellisuudessa näennäistä, oikeiden motiivien ollessa aina itsekkäitä.

## Katso myös
* Narsismi
* Eettinen egoismi

## Lähteet
Mohammad Hassan Mirza

**Mohammad Hassan Mirza** (20. marraskuuta 1899 – 7. tammikuuta 1943) oli Persian šaahin Ahmad Shah Qajarin veli ja Mohammad Ali Shahin poika.

Kun Reza Shah Pahlavi syrjäytti Ahmed Shah Qajarin vuonna 1925, niin Mohammad Hassanin ja tämän perhe lähti maasta ja asettui asumaan Englantiin. Vuonna 1930 hän julisti itsensä šaahiksi ja kruununtavoittelijaksi. Mohammed Hassan Mirza kuoli 7. tammikuuta vuonna 1943 Maidenheadissa, Englannissa. Hänet on haudattu Karbalaan, Irakiin. 

Mohammad Hassan Mirzan poika Hamid Mirza jatkoi kruununtavoittelijana ja oli brittien ehdokas šaahiksi Reza Pahlavin tilalle, kun tämä syrjäytettiin Neuvostoliiton ja Ison-Britannian johdolla toisen maailmansodan aikana. Mohammed Hassan Mirza ei kelvannut, sillä hänen äidinkielensä ei ollut persia vaan englanti.
Afganistanin sisällissota (1928–1929)

**Afganistanin sisällissota** alkoi, kun Afganistanin kuninkaan Amanullah Khanin tekemien uudistusten vastustajat aloittivat laajamittaisen kapinan marraskuussa 1928. Amanullah Khan joutui pakenemaan maasta kärsittyään tappion keväällä 1929, mutta hänen serkkunsa Muhammad Khan löi kapinalliset syksyllä 1929 ja nousi uudeksi hallitsijaksi nimellä Nadir Šah. Sisällissotaa seurasi pitkä rauhan ja vakauden aika aina 1970-luvulle asti.

## Sodan taustat
Amanullah Khan nousi valtaan isänsä emiiri Habibullah Khanin kuoltua vuonna 1919. Hän aloitti kolmannen afgaanisodan Intian brittiläisiä vallanpitäjiä vastaan. Amanullah Khan saikin sotaan väsyneet britit luopumaan maan hallinnasta Rawalpindin sopimuksella 19. elokuuta 1919 hankkien näin maalleen itsenäisyyden. Amanullah julisti itsensä kuninkaaksi 1926, lopetti maansa eristäytyneisyyden ja teki matkan Eurooppaan ja Turkkiin vuonna 1927. Hän ihastui Kemal Atatürkin Turkissa toteuttamiin uudistuksiin ja otti itsekin käyttöön osan niistä. Huntukielto ja naisten koulutus herätti kuitenkin vastustusta heimojen keskuudessa, ja marraskuussa 1928 uudistusten vastustajat nousivat laajaan aseelliseen vastarintaan. Tammikuun 1929 puolivälissä Amanullah luopui vallasta heikon vanhemman veljensä Inayatullah Khan hyväksi.

Tadžikkilainen rosvopäällikkö Bacha-i-Saqao johti kuitenkin vahvan sotajoukon pääkaupunkiin ja valtasi sen. Hän pakotti Inayatullah Khanin luopumaan vallasta ja julisti itsensä emiiriksi nimellä Habibullah Ghazi. Keväällä 1929 Amanullah Khan kokosi Kandaharissa armeijan, jonka hän johti Kabulia kohti tavoitteenaan Habibullahin lyöminen ja valtaan paluu. Hänet kuitenkin lyötiin jo ennen Kabulia ja hän joutui pakenemaan maasta. Myös muut vallantavoittelijat olivat yhtä epäonnisia.

## Sota loppuu
Kenraali Mohammed Khan, afgaaniupseeri ja Amanullah Khanin serkku, palasi Euroopasta ja organisoi uuden armeijan Habibullah Ghazia vastaan. Habibullah lyötiin ja Kabul vallattiin lokakuussa 1929. Habibullah jäi vangiksi ja hänet teloitettiin, ja Mohammed Khan nousi valtaan pataaniheimojen tuella nimellä Mohammed Nadir Šah. Brittien tuella hän aloitti uudistukset, palautti järjestyksen maahan ja lepytti Amanullahin uskolliset seuraajat. Vuonna 1932 hän perusti perustuslaillisen hallituksen. Hänet kuitenkin salamurhattiin 1933 ja seuraajaksi nousi hänen vasta 19-vuotias poikansa Mohammed Zahir Shah. Tämä hallitsi vuoteen 1973 asti, jona aikana maassa koettiin pitkä vakauden aika.

## Lähteet
*
Mohammad Ali Shah

**Mohammad Ali Shah Qajar** ()‎ (21. kesäkuuta 1872 – 5. huhtikuuta 1924) oli Persian šaahi 8. tammikuuta 1907 – 16. heinäkuuta 1909.

Mohammad Ali Shah vastusti perustuslakia, jonka hänen isänsä ja edellinen šaahi Mozzafar-al-Din Shah ratifioi. Vuonna 1907 Mohammad Ali syrjäytti Iranin kansalliskokouksen (eduskunnan) ja kumosi perustuslain, koska se muistutti islamilaista lakia.

Šaahi tulitti Kansalliskokouksen rakennusta Venäjältä ja Isolta-Britannialta saamiensa sotilaiden avulla. Perustuslakia tukevat joukot yhdistivät voimansa, marssivat heinäkuussa 1909 Teheraniin. Šaahi joutui luopumaan kruunusta ja pakenemaan Venäjälle.

Mohammad Ali Shah pakeni Odessaan Venäjälle. Mohammad Ali suunnitteli paluuta Iraniin. Hän lähti Odessasta ja saapui laivalla vuonna 1911 Iraniin Astarabadiin, mutta hänet karkotettiin maasta.

Mohammad Ali Shah pakeni Konstantinopoliin ja kuoli Italiassa San Remossa 5. huhtikuuta 1924. Hänet on haudattu Imaami Alin mausoleumiin Irakiin Karbalaan.

Mohammad Ali Shahin pojasta Ahmad Shah Qajarista tuli uusi hallitsija yksitoistavuotiaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*  Shahi Muhammed Ali Mirza ja hänen levoton hallituskautensa. Piirteitä äskettäin kuolleen Persian entisen shahin elämästä, Helsingin Sanomat, 26.04.1925, nro 112, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot