open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eino Santanen

**Eino Santanen** (s. 24. marraskuuta 1975 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän toimi Nuoren Voiman Liiton puheenjohtajana vuosina 2008–2011. Santanen oli *[[Nuori Voima]]* -lehden päätoimittaja vuosina 2003–2006.

Santanen on julkaissut novellikokoelman ja viisi runokokoelmaa. Hän on toimittanut *Uusi ääni* -runoantologian Saila Susiluodon kanssa ja *Runouden vuosikirja 2006 – MotMotin* Aki Salmelan kanssa. Lisäksi hänen runojaan on julkaistu Oscar Rossin ja Tiia Strandénin toimittamassa antologiassa *Tämä ei ole fiktiota – 18 pohjoismaista nykyrunoilijaa* (Teos, 2007).

Santasen taiteelliseen työhön kuuluu muitakin kuin kirjahankkeita, kuten konseptualistinen *Setelirunous*, digitaalisen kirjallisuuden ryhmä Laskennallisen kirjallisuuden ystävät ja yhteisteokset koreografi Valtteri Raekallion kanssa. Santanen on Kriittisen korkeakoulun Kirjoittajakoulun vastaava opettaja. Hän on toiminut Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoraadissa.

Santasen toinen runokokoelma *Merihevonen kääntää kylkeään* palkittiin Kalevi Jäntin palkinnolla 2006. Vuonna 2015 hän sai Tanssiva karhu -runopalkinnon teoksesta *Tekniikan maailmat*. Myös Santasen teos *Yleisö* oli Tanssiva karhu -ehdokas 2018. Taiteen edistämiskeskus myönsi kesäkuussa 2023 Santaselle viisivuotisen taiteilijaprofessoriapurahan vuoden 2024 alusta alkaen.

## Teokset
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Palkintoja
* Kalevi Jäntin palkinto 2006
* Tanssiva karhu 2015

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tanskanen, Jani: Seteleitä polttanut runoilija Eino Santanen ivaa somea ja pitää kuvataidetta kirjallisuutta elinvoimaisempana Yle.fi. 4.5.2018
* Setelirunoutta videolla Eino Santanen ja Tatu Pohjavirta: L24711099494 Tunnistaa
* Santanen, Eino: Miksi setelirunoutta?  Nuori Voima. 4/2012.
* Helle, A. (2018). ”The Value Was Here”: Runon ja rahan kytkös Eino Santasen setelirunoissa. AVAIN - Kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti, 2018(1), 48–65. https://doi.org/10.30665/av.70007
Auteur

**Auteur**-teoria on 1940-luvulla syntynyt elokuvakritiikin laji, jonka mukaan elokuva kuvastaa sen ohjaajan taiteellista näkemystä. Ohjaaja on elokuvan tekijä () samaan tapaan kuin esimerkiksi kirjailija on romaanin tekijä. 

Nimeämättömänä käsitteenä auteurismi sai alkunsa ranskalaisesta elokuvakritiikistä 1940-luvun lopulla ja juontaa juurensa André Bazinin ja Alexandre Astrucin kriittisestä lähestymistavasta; amerikkalainen kriitikko Andrew Sarris kutsui sitä vuonna 1962 auteur-teoriaksi. Käsitettä käytettiin ensimmäisen kerran ranskaksi vuonna 1955, kun ohjaaja François Truffaut kutsui sitä tekijöiden politiikaksi ja tulkitsi joidenkin ohjaajien, kuten Alfred Hitchcockin elokuvia, toistuvia teemoja ja huolenaiheita paljastavaksi kokonaisuudeksi.

Auteur-teoriaa käsitteli François Truffaut artikkelissaan ”Une certaine tendance du cinéma français”, joka ilmestyi Cahiers du cinéma -lehdessä tammikuussa 1954. Truffaut ja muut lehden toimituskunnan elokuvan uuden aallon edustajat pitivät tärkeänä sitä, että elokuvan ohjaaja toimisi tärkeänä persoonallisena ja voimakkaana taiteilijana. Itsenäisesti toimiva ohjaaja ja hänen henkilökohtainen näkemyksensä tuottaisi omakohtaisia elokuvia, joissa tekijän persoonallinen jälki näkyy selvästi. Joissain tapauksissa elokuvan auteurinä voidaan myös pitää sen tuottajaa, käsikirjoittajaa tai kuvaajaa.

Uuden aallon analyyseissa keskittiin ohjaajiin, jotka oli vallitsevassa elokuvakritiikissä ohitettu tai kuitattu pelkkinä elokuvan käsityöläisinä tai viihdyttäjinä. Tällaisia ohjaajia olivat muun muassa Alfred Hitchcock ja Howard Hawks Yhdysvalloista sekä Jean Renoir ja Luis Buñuel Euroopasta. 

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* ”Auteur-paraati”, *Filmihullu*-lehden teemanumero 1/2002.
* ”Auteur-teorian vaiheet”, *Filmihullu*-lehden teemanumero 2/2002.
* 

## Aiheesta muualla
*  Truffaut'n artikkelin (1954) englanninkielinen käännös.
Purppuravyöhyke

**Purppuravyöhyke** (*Crimson Tide*) on yhdysvaltalainen sukellusvene-elokuva, jonka ensi-ilta oli 12. maaliskuuta 1995. Elokuvan ohjasi Tony Scott, ja sen pääosissa esiintyvät Denzel Washington ja Gene Hackman. Elokuva oli suuri menestys, ja palkittiin Hans Zimmerin säveltämän musiikkinsa ansiosta yhdellä Grammy-palkintolla. Juoni sijoittuu Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusveneeseen, joka saa käskyn laukaista ballistisia ydinohjuksia Venäjälle. Aluksen päällikölle ja ensimmäiselle upseerille kuitenkin syntyy erimielisyyksiä, mikä johtaa väkivaltaiseen kapinaan sukellusveneessä.

Al Pacinoa alun perin suunniteltiin kommodori Frank Ramseyn roolia varten, ennen kuin Hackman valittiin. USS *Alabaman* ohjaamon lavasteita käytettiin myös vuoden 1996 katastrofielokuvassa *[[Independence Day – Maailmojen sota]]* kohtauksessa, joka sijoittui *Ohio*-luokan sukellusvene USS ''Georgialle''. Oikean USS *Alabaman* päällikkö Skip Beard tekee cameoroolin elokuvan lopussa.

Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti noin 157,4 miljoonaa dollaria.

## Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuodelle 1995. Venäjällä syttyy sisällissota, jonka aikana Vladimir Radtšenkon johtamat kapinalliset äärinationalistit kaappaavat laivastotukikohdan ja uhkaavat laukaista ydinohjuksia Yhdysvaltoihin ja Japaniin, mikäli Venäjän armeija yrittää hyökätä tukikohtaan. Pahimmissa tapauksessa ohjusten laukaisu saattaisi johtaa jopa kolmanteen maailmansotaan.

Yhdysvaltain hallitus antaa Tyynellämerellä toimivalle Ohio-luokan sukellusveneelle USS ''Alabamalle'' käskyn tuhota äärinationalistien miehittämä tukikohta Trident-ydinohjuksin, mikäli kapinalliset alkavat valmistella omia ohjuksiaan laukaisua varten. Pian kuitenkin USS *Alabama* saa toisen käskyn, mutta viestiyhteys menetetään kapinallisten kaappaaman ''Akula''-luokan sukellusveneen hyökkäyksen takia. Aluksen päällikkö, kommodori Frank Ramsey, haluaisi laukaista ydinohjukset välittömästi, mutta hänen uusi ensimmäinen upseerinsa, komentajakapteeni Ron Hunter, uskoo keskeneräiseksi jääneen viestin saattavan sisältää käskyn ohjusten laukaisun keskeyttämiseksi.

Ramseyn ja Hunterin välille alkaa syntyä erimielisyyksiä, minkä seurauksena Hunter käynnistää kapinan ja pidättää päällikön voidakseen viivyttää ohjusten laukaisua saadakseen koko viestin sisällön selville. Hunter pelkää, että Radtšenko on mahdollisesti antautunut, ja että ydinohjusten laukaisu Venäjälle voisi aiheuttaa tuhoisan ydinsodan. Ramsey kuitenkin käynnistää oman vastakapinansa ja ottaa sukellusveneen komennon takaisin haltuunsa, jolloin USS *Alabaman* miehistö jakautuu kahtia, osan pysyessä uskollisina Hunterille ja osan Ramseylle. Viime hetkellä aluksen viestintälaitteisto onnistutaan korjaamaan, ja paljastuu, että kapinalliset on kukistettu eikä ohjuslaukaisulle täten ole tarvetta.

Loppukohtauksessa Ramsey ja Hunter joutuvat Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston päämajassa Havaijilla vastuuseen teoistaan. Heidän kohtalostaan määräävät amiraalit päättävät, että Ramseylle myönnetään varhaiseläke ja että Hunter saa "seuraavan vapautuvan päällikkyyden ohjusveneessä". Käytännössä siis USS Alabamassa.

## Näyttelijät

## Lähteet
Joonas Vinnari

**Joonas Vinnari** (s. 1985 Ojakkala) on suomalainen maastopyöräilijä. Hän siirtyi Suomesta maailmalle Kona-pyörävalmistajan turvin.

## Historia

Joonas Vinnari aloitti 10-vuotiaana BMX-pyöräilyllä ja siirtyi myöhemmin maastopyöräilyyn. Siviiliammatiltaan hän on ravintolakokki. Hän on esiintynyt paljon suomalaisissa ajovideoissa.

Hän kuuluu Kona Clump -tiimiin, johon kuuluu Vinnarin lisäksi muun muassa Paul Basagoitia, Robbie Bourdon, Carlin Dunne, Dave Watson ja John Cowan. Euroopan Clump -tiimiin kuuluvat Alberto Accettulli, Niels Windfeldt ja Joonas Vinnari.

## Nykyään

Nykypäivinä Vinnari ajaa lajeina dirt-, 4X-, Freeride-, Street- ja DH-pyöräilyä - eniten kuitenkin freeridea.

## Aiheesta muualla
*Joonas Vinnarin viralliset sivut 
*Kona pyörävalmistajan viralliset sivut
Elizabeth Estensen

**Elizabeth Estensen** (s. 10. elokuuta 1949 Stockton-on-Tees, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka on tunnettu televisiorooleistaan. Hän näytteli 1975–1979 sarjassa *[[The Liver Birds]]*. Hänen tunnetuin roolinsa lienee Diane Sugden saippuasarjassa *[[Emmerdale]]*. Dianen roolia Elizabeth näytteli vuodesta 1999 vuoteen 2021 ja teki pienen paluun vuonna 2022, kunnes poistui pysyvästi. Hän on näytellyt myös 1996–1998 televisiosarjassa *[[Coronation Street]]*. Ennen televisiouraa hän on näytellyt myös teatterissa.

Estensen on ollut ehdolla *British Soap Awards* -gaalassa useita kertoja.

Estensen on ollut naimisissa miehensä kanssa vuodesta 1983 saakka ja heillä on yksi poika.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Future Shock

**Future Shock** on Ian Gillanin albumi, joka ilmestyi vuonna 1981, muutamaa vuotta sen jälkeen, kun Gillan oli eronnut heavy metal -yhtye Deep Purplesta.
## Kappaleet
# Future Shock
# Night Ride Out of Phoenix
# (The Ballad of) The Lucitania Express
# No Laughing In Heaven
# Sacre Bleu
# New Orleans
# Bite The Bullet
# If I Sing Softly
# Don't Want the Truth
# 1For Your Dreams

## 1989 uudelleenjulkaisun kappaleet
# Future Shock
# Night Ride Out Of Phoenix
# (The Ballad of) The Lucitania Express
# No Laughing In Heaven
# Sacre Bleu
# New Orleans
# Bite The Bullet
# If I Sing Softly
# Don't Want The Truth
# For Your Dreams
# One For The Road
# Bad News
# Take A Hold Of Yourself
# Mutually Assured Destruction 
# The Maelstrom 
# Trouble
# Your Sister's On My List
# Handles On Her Hips
# Higher And Higher
# I Might As Well Go Home (mystic)

## 2007 uudelleenjulkaisun kappaleet
# Future Shock
# Night Ride Out Of Phoenix
# (The Ballad of) The Lucitania Express
# No Laughing In Heaven
# Sacre Bleu
# New Orleans
# Bite The Bullet
# If I Sing Softly
# Don't Want The Truth
# For Your Dreams
# Trouble
# Your Sister's On My List
# Mutually Assured Destruction
# The Maelstrom
# Take A Hold Of Yourself
# One For The Road
# Bad News
# Lucille
Powerage

**Powerage** on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n viides studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1978 ja on yhtyeen neljäs maailmanlaajuisesti julkaistu levy. *Powerage* on ensimmäinen albumi, jolla soittaa yhtyeen pitkäaikainen basisti Cliff Williams, ja samalla viimeinen julkaisu Bon Scottin ajalta, jonka tuottivat Harry Vanda ja George Young.

Bon Scott, Malcolm Young ja Angus Young kirjoittivat kaikki levyn kappaleet. Albumilta julkaistiin myös yksi single; ”Rock ’n’ Roll Damnation”. Itse albumi oli sijalla 133 Billboard 200 -albumilistalla. Albumi on myös ensimmäinen yhtyeen julkaisu, jota ei julkaistu ensin Australiassa ja vasta sen jälkeen  maailmanlaajuisesti.

*Powerage* julkaistiin vuonna 2003 remasteroituna osana AC/DC Remasters -sarjaa.

## Kappaleet
### Australian/USA:n ja kaikki CD julkaisut

### Euroopan LP-julkaisu

## Kokoonpano
*Bon Scott – laulu
*Angus Young – kitara, 
*Malcolm Young – kitara, taustalaulu
*Cliff Williams – basso, taustalaulu
*Phil Rudd – rummut

## Arvostelut
*All Music Guide -lehden arvostelu: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Serapio Calderón

**Serapio Calderón** (1843 Paucartambo, Peru – 1922 Cusco, Peru) oli Perun presidentti lyhyen aikaa vuonna 1904.

Calderón valittiin Manuel Candamon toiseksi varapresidentiksi. Ensimmäinen varapresidentti Lino Alarco kuoli ennen virkaanastujaisia. Candamon kuoltua Calderónista tuli näin Perun presidentti 7. toukokuuta 1904. Calderón kutsui uudet vaalit, joiden voittajaksi nousi José Pardo y Barreda. Calderónin lyhyt presidenttikausi päättyi 24. syyskuuta 1904.
Viksbergin kartano (Paimio)

**Viksbergin kartano**, noin vuoteen 1722 saakka **Hevonpää**, on kartano Paimionjoen suun länsirannalla Paimiossa.

Asemies Peder Nilsson Nils Jägerhorn, af Spurila) omisti Hevonpään kartanon vuonna 1471. Kartano pysyi suvussa kunnes se siirtyi Gyllenhierta-suvulle, Nils Pederssonin pojanpojan tyttären Cecilia Christersdotterin (Jägerhorn af Spurila) mentyä naimisiin amiraali Nils Svenssonin (Gyllenhierta) kanssa 1530-luvulla. Gyllenhierta-suku käytti Hevonpäätä sukunimenään aina siihen asti kunnes Ruotsin ritarihuone perustettiin 1625. Sukua alettiin tuolloin nimittää Gyllenhiertaksi sukuvaakunan mukaan. Hevonpää oli Gyllenhiertojen pääkartano vuoteen 1670 asti. 

Viksberg-nimi esiintyy kirjoissa vasta isovihan jälkeen 1722. Viksbergin nykyisen asun on luonut Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröder 1770-luvulla. 

Kartanon omistajiin kuuluivat 1800-luvulla muun muassa kreivi Robert Henrik Rehbinder, ministerivaltiosihteeri. Kreivi Rehbinder omisti kartanon 1811–1841. Hänen adoptiolapsensa, Ludvig Hedenberg ja Lovisa Charlotta Vilhelmina Jägerhorn af Storby, menivät naimisiin ja perivät kartanon.

Vuonna 1905 kartanon osti Erik Dahlström. Kartano on yhä hänen jälkeläistensä hallussa.

Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa kartano on määritelty  valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. 

Kartanon mailta lahjoitettiin alue 1928 valmistunutta Lars Sonckin suunnittelemaa Pyhän Jaakobin kirkkoa varten. Kirkkotarhassa on hautakappeli, jonne on haudattu paitsi kreivi Rehbinder puolisoineen, myös hänen äitinsä ja isänsä vapaaherra Reinhold Johan Rehbinder.

## Lähteet
*Jutikkala & Nikander, Suomen kartanot ja suurtilat
*Carpelan, Ättartavlor
*Erkkola, v. Hertzen, Innamaa, Paimion historia

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Mittarimaiset

**Mittarimaiset** (Geometroidea) on perhosten yläheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 26&nbsp;000 lajia. Yläheimo ja monet sen lajit ovat saaneet nimensä "mittarimadoista"; toukista, jotka kulkevat liikuttaen vartaloaan kuin harppia ikään kuin ne mittaisivat kulkemaansa matkaa.

Suomessa mittarimaisia tavataan yli 300 lajia; ne kaikki kuuluvat mittareiden (Geometridae) heimoon.

## Heimot
*Geometridae – mittarit
*Uraniidae
*Sematuridae

## Lähteet
Mittarit

**Mittarit** (Geometridae) on runsaslajinen perhosten heimo. Lajeja tunnetaan noin 26&nbsp;000. Heimo on saanut nimensä toukkien erikoisesta liikkumistavasta.

Tyypillisesti mittarit ovat melko pieniä ja hentoja perhosia. Aikuisilla mittariperhosilla on hoikka ruumis ja leveät siivet, jotka ovat perhosen levätessä tavallisesti auki ja takasiivet jäävät usein näkyville. Lepäävä perhonen pitää siipiään takaviistoon tai suoraan sivuille. Etu- ja takasiivet liittyvät yhteen erityisen väkäsen, *frenulum*in, välityksellä. Koirailla on usein sulkamaiset tuntosarvet, joilla ne haistavat naaraiden erittämät feromonit. Mittareiden väritys vaihtelee tavallisimmin ruskean, harmaan ja vihreän eri sävyissä. Siivissä on usein monimutkaista, aaltomaista kuviointia tai poikkijuovia, joiden avulla perhosen hahmo rikkoutuu ja ne sulautuvat hyvin ympäristöönsä. Joidenkin lajien naaraat ovat lyhytsiipisiä tai siivettömiä, ja siten lentokyvyttömiä. Takaruumiissa on parillinen tympaanielin.

Useimmat mittarilajit lentävät hämärissä tai yöllä, mutta osa lajeista on aktiivisia vain päivällä ja osa lentää ympäri vuorokauden. Yöaktiiviset lajt lentävät usein kirkkaiden valojen luokse.

Toukat ovat hoikkia ja karvattomia, yleensä suojavärin naamioimia. Osa toukan käsnäjaloista on surkastunut ja niitä on vain kaksi tai kolme paria. Tämä vaikeuttaa toukan liikkumista, joten mittaritoukat ovat kehittäneet erikoisen etenemistavan, jossa toukka liikuttaa vartaloaan kuin harppia siirtäen vuorotellen etu- ja takapäätään. Tämä antaa vaikutelman jossa toukat mittaisivat kulkemaansa matkaa ja on toiminut innoituksena ryhmän nimelle. Häirittynä toukat pudottautuvat maahan tai jähmettyvät paikoilleen tekeytyen kasvinosiksi. Ravinto on yleensä kasviperäistä ja jotkin lajit ovat merkittäviä viljelystuholaisia.

## Katso myös
*Luettelo Suomen mittareista

## Lähteet
Desibeli.net

**Desibeli.net** on internetissä vuodesta 2001 asti ilmestynyt musiikin verkkolehti. Se on riippumaton ja vapaaehtoisvoimin toimiva. Julkaisun painopisteenä on musiikki, joka ei vielä saa julkisuutta perinteisessä mediassa - mielenkiintoista valtavirran materiaalia hylkimättä.

Desibeli.net alueita:
*Haastatteluja yhtyeistä ja artisteista
*Arvioita albumeista ja single-levyistä
*Artikkeleita, sekä arvioita keikoilta ja festivaaleilta
*Muita musiikkiaiheisia artikkeleita

Verkkolehden julkaisukielenä on suomi.

## Aiheesta muualla

*Desibeli.net
Jägerskiöld

**Jägerskiöld** on vanhaa suomalaista rälssiä, joka on lähtöisin 1500-luvun Herttoniemestä. Suku aateloitiin nimellä von Jägerhorn, mutta nimi muutettiin 1689 Jägerskiöldiksi.

## Suvun tunnettuja jäseniä

* Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöld (1812–1904), suomalainen upseeri ja valtiopäivämies
* Gustaf Magnus Leonard Jägerskiöld (1831–1871), suomalainen upseeri ja valtiopäivämies, Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöldin veli
* Krister Robert Otto Edgar Jägerskiöld (1852–1931), suomalainen juristi ja valtiopäivämies, Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöldin poika
* Leonard Jägerskiöld (1867–1945), suomalaissyntyinen ruotsalainen eläintieteilijä, Gustaf Magnus Leonard Jägerskiöldin poika
*Ludvig Hisinger-Jägerskiöld (1856–1924), suomalainen sotilas ja virka- ja valtiopäivämies, Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöldin poika
* Stig Jägerskiöld (1911–1997), ruotsalainen oikeustieteen professori ja historioitsija, Leonard Jägerskiöldin poika.

Avioliiton kautta sukuun liittyy myös:
* Emma Engdahl-Jägerskiöld (1852–1930), suomalainen sopraano, Krister Robert Otto Edgar Jägerskiöldin puoliso.

## Katso myös
* Jägerhorn af Spurila
* Jägerhorn af Storby
* Hisinger-Jägerskiöld

## Lähteet
Mimiikka

**Mimiikka** on antiikin Kreikan näytelmätaiteen osa, jossa käytetään tanssia ja elehtimistä ilman ääntä, kuin pantomiimina. Yleensä taustalla on kuoro laulamassa ja kertomassa esiintymisen kulkua. Yleensä oli vain 1–2 näyttelijää, jotka elehtivät ja tanssivat ilman ääntä.
Miinalaiva Sveaborg

**Miinalaiva Sveaborg** oli Suomen merivoimien miinalaiva.

## Valmistus
Se rakennettiin 1904 Kone ja Sillan telakalla Helsingissä Venäjän keisarikunnan laivastolle.

## Palvelus
Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alus jäi 1918 laituriin. Se liitettiin Suomen merivoimiin miinalaivana. Se on saanut nimensä Helsingin edustalla sijaitsevasta Suomenlinnasta, joka on ruotsiksi Sveaborg.

Alusta käytettiin pääasiassa miinalaivueen harjoituksissa tuki- ja varastoaluksena sen heikon konetehon ja huonokuntoisen rungon vuoksi. Pääasiassa alus kuitenkin oli ankkuroituna satamaan.

Alus myytiin 1930-luvulla Viroon.  

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Lastenkoti

**Lastenkoti** (joskus myös koulukoti tai orpokoti) on valtion, kunnan tai yksityisen tahon omistama koti, jossa asuu huostaan otettuja tai avohuollon tukitoimenpiteenä sinne sijoitettuja lapsia.

THL:n Lastensuojelun käsikirjan mukaan lastenkodeissa arjesta pyritään luomaan mahdollisimman kodinomaista, turvallista ja kuntouttavaa. Säännöllisen päivärytmin avulla  tuodaan lasten elämään ennustettavuutta. Normaalia arkea luonnehditaan jo itsessään kuntouttavaksi.

Lastenkoti- ja muiden lastensuojelupalveluiden hankkiminen yksityisiltä palveluntuottajilta on huomattavasti lisääntynyt 2010-luvun kuluessa . Ylen selvityksessä vuonna 2019 todettiin, että joka kymmenennessä lastensuojelulaitoksessa on havaittu vakavia puutteita, jotka ovat liittyneet lastensuojelulain rikkomiseen, lapsen ihmis- ja perusoikeuksien loukkaamiseen ja dokumentointiin.
## Suomen lastenkotien historia
Suomen ensimmäisen lastenkodin perusti Augustin Ehrensvärd vuonna 1753 Helsingin Kulosaareen. Se oli tarkoitettu ensisijaisesti sotilaiden lapsille. Toiminta rahoitettiin tykistörykmentin eläkekassasta. Kulosaaren lastenkoti kuitenkin lakkautettiin viimeistään vuosien 1768–1769 tienoilla. Lastenkotien perustaminen lisääntyi 1860-luvulla ja varsinkin nälkävuosien aikana.

Sisällissodan jälkeen Suomessa oli yli 20 000 orpoa tai muuten avun tarpeessa olevaa lasta, joilla ei ollut huoltajaa. 1920-luvun alussa Suomessa kiinnitettiin erityistä huomiota näiden lasten asemaan. Julkisten palveluiden rinnalla sotaorpoja tukemaan perustettiin yksityisiä yhdistyksiä.

## Katso myös
* SOS-Lapsikylä
* Pelastakaa Lapset

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lise Meitner

**Lise Meitner** (17. marraskuuta 1878 Wien, Itävalta-Unkari – 27. lokakuuta 1968 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalaissyntyinen fyysikko, joka tutki radioaktiivisuutta ja ydinfysiikkaa. Hän keksi ydinfission yhdessä Otto Hahnin kanssa.

Meitner opiskeli Wienin yliopistossa ja väitteli siellä fysiikan alan ensimmäisenä naistohtorina 1905. Väiteltyään hän siirtyi Berliinin yliopistoon, jossa opiskeli Max Planckin johdolla. Vastaperustettu Kaiser Wilhelm -instituutti tarjosi naistutkijalle työskentelymahdollisuuden. Siellä hän tutki radioaktiivisuutta yhdessä kemisti Otto Hahnin kanssa yli 30 vuoden ajan. Tutkimuksessaan he yhdistivät Meitnerin fysiikantiedot Hahnin kemiantietoihin. Vuonna 1918 he löysivät ensimmäisen pitkäikäisen isotoopin radioaktiivisesta alkuaineesta protaktiniumista. Vuonna 1929 Meitneristä tuli Saksan ylimääräinen professori Berliinin yliopistossa, samalla yliopiston ensimmäinen naisprofessori.

Kun neutroni oli keksitty 1930-luvulla, fyysikot alkoivat spekuloida, että pitäisi olla mahdollista luoda laboratoriossa uraania painavampia alkuaineita. Alkoi kilpajuoksu Enrico Fermin (Italia), Ernest Rutherfordin (Englanti), Irene Joliot-Curien (Ranska) työryhmien ja Meitner-Hahn-joukkueen (Saksa) välillä. Asianosaiset ajattelivat kilvan olevan akateemista tarkastelua, josta voi parhaimmillaan saada Nobelin – sovelluksista atomipommeihin ei puhuttu.

Kun natsi-Saksa valtasi Itävallan vuonna 1938, juutalaista syntyperää oleva Meitner pakeni Ruotsiin. Meitner työskenteli Manne Siegbahnin laitoksella Tukholmassa, mutta sai kovin vähän tukea, osaksi Siegbahnin naisvastaisten mielipiteiden takia. Hän tapasi Hahnin salaa Kööpenhaminassa ja jatkoi kirjeenvaihtoa, mutta poliittisista syistä he eivät voineet tehdä yhteisjulkaisuja. Kirjeenvaihdosta käy ilmi, ettei Hahn uskonut atomin fission olevan mahdollista ennen kuin Meitner osoitti sen tapahtuneen. Hän oli ensimmäinen, joka keksi että atomin ydin voi hajota: uraanista tuli bariumia ja kryptonia, ja samalla vapautui neutroneita ja paljon energiaa, joka kompensoi massan pienenemistä. Vuonna 1944 Hahn sai kemian Nobelin fission keksimisestä. Monien mielestä palkinnosta osa olisi kuulunut Meitnerille. Hahnin mielestä löytö perustui hänen omiin kemian tutkimuksiinsa.

Vaikka Meitner ei saanut Nobelin palkintoa, nimettiin alkuaine numero 109 vuonna 1997 meitneriumiksi. Hahn jäi ilman nimikkoalkuainetta.

Meitner muutti Cambridgeen 1960 ja kuoli siellä vuonna 1968 89-vuotiaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Saattaja Aura II

**Saattaja Aura II** (aiemmin *Halland*, *Bore II*, *Seagull* ja *Aura*) oli Suomen merivoimien saattaja.

## Höyrylaivaosakeyhtiö Bore
Ensimmäisinä vuosinaan alus oli Höyrylaiva osakeyhtiö Boren matkustaja-aluksena Göteborgin ja Lyypekin välillä nimellä *Halland*. Alus oli 1928 peruskorjattavana Finnbodan telakalla Tukholmassa, minkä jälkeen se nimettiin uudelleen *Bore II:ksi*. Alus asetettiin matkustajaliikenteeseen välille Helsinki-Tukholma. Aluksella oli 61 matkustajapaikkaa hyteissä.

Alus joutui 1929 telakalle Crichton-Vulcanin telakalle Turkuun, mistä vapauduttuaan se myytiin 1930. Uusi omistaja Hans von Rettig teki aluksesta huvipurren ja nimesi aluksen *Seagulliksi*.

## Suomen merivoimat
Alus lahjoitettiin 1936 Suomen tasavallan presidentille Per Evind Svinhufvudille huvialukseksi nimellä *Aura*. Alus liitettiin 1939 Suomen merivoimiin saattajaksi nimellä *Aura II*. Aluksen päällikkönä sodassa oli luutnantti Esra Terä. *Aura II* upposi 13. tammikuuta 1940 Ahvenanmerellä ollessaan suojaamassa saattuetta. Syvyyspommi räjähti heittimeensä, kun alus oli jahtaamassa Neuvostoliiton laivaston sukellusvenettä *[[Štš-324]]:ää*. 26 miehistön jäsentä menehtyi ja vain 15 selvisi hengissä. Heidät pelastettiin vartiolaiva ''Tursakselle''.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Tasavallan presidentin uusi "Aura", Suomen Kuvalehti, 01.08.1936, nro 31, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karl Amadeus Hartmann

**Karl Amadeus Hartmann** (2. elokuuta 1905 München – 5. joulukuuta 1963 München) oli saksalainen säveltäjä.

## Elämä

Hartmann opiskeli vuosina 1924–1929 Münchenin valtiollisessa säveltaideakatemiassa pasuunansoittoa sekä sävellystä Joseph Haasin johdolla. Hartmannin ensimmäisissä sävellyksissä oli vaikutteita dadaismista ja jazzista, mutta myöhemmin Hartmann tuhosi nämä varhaisteoksensa.

Vuonna 1933 Hartmann sävelsi orkesteriteoksensa *Miserae*, jolla hän ilmaisi vastalauseensa kansallissosialismille. Tästä hetkestä lähtien aina kansallissosialismin päättymiseen asti vuonna 1945 Hartmannin kappaleitaan ei enää esitetty Saksassa. Hartmannia ei vainottu, ja hän vetäytyi "sisäiseen maanpakoon": hän sävelsi pöytälaatikkoon, mutta sai teoksiaan ajoittain esitetyksi ulkomailla. Tänä aikana Hartmannia elättivät hänen appivanhempansa. Hartmannin myöhempään tuotantoon vaikutti jonkin verran sodan aikaiset sävellystunnit Anton Webernin johdolla Wienin lähellä Maria Enzersdorfissa.

Vuonna 1945 Hartmann kutsuttiin Baijerin valtionteatteriin dramaturgiksi. Sodan jälkeen hän pääsi myös julkaisemaan teoksiaan. Liittoutuneiden ja Baijerin radio- ja televisioyhtiön tuella hän perusti Müncheniin uuden musiikin esittämiseen keskittyvän *Musica Viva* -konserttisarjan, josta hän piti huolta kuolemaansa asti. Konserttisarja on nykyäänkin yhä olemassa.

Sodan jälkeen Hartmann poisti tuotannostaan lähes kaikki poliittiset viittaukset ja teki sovinnon natsien aikana aktiivisena pysyneiden säveltäjien, esimerkiksi Carl Orffin kanssa.

5. joulukuuta 1963 Hartmann kuoli syövän seurauksena kotikaupungissaan Münchenissä.

## Teoksia

* 8 sinfoniaa
* *Miserae* (1934) orkesterille
* 7 konserttoa
** mm. *[[Concerto funebre]]* (1939) viululle ja jousiorkesterille
* *Gesangsszene* (1963, keskeneräinen) Jean Giraudoux'n sanoihin
* Pianoteoksia, kaksi jousikvartettoa, muuta kamarimusiikkia 
* Kaksi oopperaa:
** *Wachsfigurenkabinett*, 5 kamarioopperaa, 1928-30
** *Des Simplicius Simplicissimus Jugend*, kamariooppera, 1934/35

## Kirjallisuutta

* Dibelius, Ulrich (2004). *Karl Amadeus Hartmann. Komponist im Widerstreit*. Kassel: Bärenreiter.
* Hartmann, Karl Amadeus (1965). *Kleine Schriften*. Mainz: Schott's Söhne.

## Aiheesta muualla
*http://www.karlamadeushartmann.com
Irène Joliot-Curie

**Irène Joliot-Curie** (o.s. *Curie*, 12. syyskuuta 1897 − 17. maaliskuuta 1956) oli ranskalais-puolalainen fyysikko ja kemisti. Hän oli Marie ja Pierre Curien tytär ja naimisissa Frédéric Joliot-Curien kanssa. Yhdessä miehensä kanssa hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1935 alkuaineiden radioaktiivisten isotooppien syntetisoinnista.

## Varhaisvuodet

Irène Curie syntyi Pariisissa 1897. Vuosina 1912–1914 Curie opiskeli Collège Sévignéssä, Gagnyssä, jonka jälkeen hän pääsi opiskelemaan Pariisin yliopistoon. 1918 hänestä tuli äitinsä avustaja Radiuminstituuttiin. Ensimmäisessä maailmansodassa Curie toimi äitinsä kanssa kenttäsairaaloissa käyttäen röntgenlaitteita, joita hänen äitinsä oli kehittänyt. Sodan jälkeen hän palasi Pariisiin viemään opintonsa loppuun ja työskentelemään Radiuminstituutissa.

Vuonna 1925 Curie väitteli poloniumin alfa-säteilystä jatkaen siis vanhempiensa viitoittamalla tiellä. Vuotta myöhemmin hän meni naimisiin äitinsä assistentin Jean-Frédérik Joliotin kanssa. Tieteellisellä urallaan hän teki paljon yhteistyötä miehensä kanssa.

## Nobel-palkintoon johtanut tutkimus
1933 Joliot-Curie ja hänen miehensä osoittivat kokeella, että radioaktiivisia alkuaineita voitiin luoda vakaista alkuaineista. Eri kokeissa he altistivat alumiinifoliota, booria ja magnesiumia alfasäteilylle, ja onnistuivat luomaan radioaktiivista fosforia alumiinista, radioaktiivista vetyä boorista ja alumiinia magnesiumista. Tutkimus osoitti että radioaktiivisia isotooppeja voitiin luoda keinotekoisesti ilman kallista ja vaikeaa luonnollisten esiintymien hyväksikäyttöä.

Tästä tutkimuksesta Irène Joliot-Curielle ja hänen miehelleen myönnettiin tunnustuksena Nobelin kemianpalkinto vuonna 1935. Tutkimuksella oli merkittävä vaikutus ja se laukaisi radioisotooppien tutkimuksen ja radiokemian käytännöllisiä sovellutuksia.. Irène Joliot-Curie oli Nobel-palkinnonsaaja jo toisessa sukupolvessa; hänen vanhempansa saivat jaetun Nobelin fysiikanpalkinnon sekä Marie Curie vielä toisen palkinnon kemian alalta.

## Myöhemmät vaiheet
1936 Ranskan valtio nimesi Joliot-Curien tieteellisen tutkimuksen alivaltiosihteeriksi Léon Blumin ensimmäiseen hallitukseen yhdessä Cécile Brunschvicgin ja Suzanne Lacoren kanssa. Tuolloin naisilla ei ollut Ranskassa äänioikeutta, jonka he saivat vasta vuonna 1944.

Joliot-Curie nimitettiin professoriksi vasta Nobelin palkinnon myöntämisen jälkeen 1937. Hänen tutkimuksensa vuonna 1938 neutronien ja raskaiden atomien vuorovaikutuksista olivat tärkeitä uraanin fission keksimisen kannalta.

1946 hänestä tuli Radiuminstituutin johtaja.

Vuosina 1946–1951 hän oli Ranskan atomienergiakomitean jäsenenä. Hänet erotettiin 1951 yhteyksistä miehensä perustamaan kommunistiseen puolueeseen.

Irène Joliot-Curie kuoli leukemiaan, jonka hän todennäköisesti sai tutkimustyönsä aiheuttaman säteilyaltistuksen takia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tykkivene Giljak

**Tykkivene Giljak** oli Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Giljak-luokan tykkivene.

## Valmistus

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi aluksen Pietarista Obuhovin telakalta, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1906 nimellä *Giljak* () ja otettiin palvelukseen 1908.

## Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan alussa alus lähetettiin Turkuun vartioalukseksi ja sen sisaralus *[[EML Lembit (1918)|Bobr]]* Hankoon.

Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta *Giljak* jätettiin Turkuun, koska se ei ollut merikelpoinen. Suomalaiset kunnostivat aluksen ja liittivät laivastoonsa, mutta sen yleiskunto oli huono. Sotatoimiin siitä ei enää olisi ollut, mutta tykistö-, miina- ja konekoululaivana se olisi saattanut vielä kelvata, ja sellaisena sitä yritettiinkin käyttää. Virallista suomalaista nimeä alukselle ei ehditty antaa.

Kesällä 1920 alus ajoi karille. Se jouduttiin hinaamaan Turkuun, jossa runko- ja konevaurion todettiin olevan suuri. Alusta ei kannattanut enää kunnostaa, vaan se romutettiin vuonna 1922.

## Lähteet

*
*
*
* 

### Viitteet
John Kufuor

**John Kofi Agyekum Kufuor** (s. 8. joulukuuta 1938 Kumasi, Brittiläinen Kultarannikko) toimi Ghanan presidenttinä 2001–2009. Kufuor on uskonnoltaan katolinen. Hän opiskeli politiikkaa, filosofiaa ja taloustiedettä Oxfordin yliopistossa, ennen kuin kouluttautui lakimieheksi. Hänestä tuli kansanedustaja ja varaministeri jo 30-vuotiaana.

Kufuor voitti joulukuussa 2000 pidetyn presidentinvaalin ensimmäisen kierroksen saatuaan äänistä 48,4 prosenttia, kun hänen vastaehdokkaansa, maan varapresidentti John Atta Mills sai 44,8 prosenttia. Toisella kierroksella Kufuor sai 56,9 prosenttia äänistä, ja tuli valituksi maansa presidentiksi. Vuoden 2004 presidentinvaaleissa hän pääsi jatkokaudelle saatuaan suoraan ensimmäisellä kierroksella 52,45 prosenttia äänistä. Vuonna 2007 John Kufour vieraili Buckinghamin palatsissa Ghanan 50-vuotisjuhlien kunniaksi.

Kufuorin ensimmäisen presidenttikauden uudistusten ansiosta maan taloustilanne parani roimasti, esimerkiksi inflaatio laski 40 %:sta 12 %:iin ja kansantulo kasvoi viidellä prosentilla vuodessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hideki Shirakawa

**Hideki Shirakawa** (, s. 20. elokuuta 1936, Tokio, Japani) on japanilainen kemisti ja Nobelin kemianpalkinnon saaja vuodelta 2000. 

Hideki Shirakawa sai vuoden 2000 Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Alan J. Heegerin ja Alan MacDiarmidin kanssa työstään sähköä johtavien polymeerien kehitys- ja tutkimustyössä.

Hideki Shirakawa opiskeli tekniikan tohtoriksi Tokion teknillisessä yliopistossa ja väitteli vuonna 1976. Hän vietti vuodet 1976–1979 Yhdysvalloissa Pennsylvanian yliopistossa. Tämän jälkeen hän palasi Japaniin ja vuonna 1982 hänestä tuli kemian professori Tsukuban yliopistossa.  Huhtikuusta 2000 hän on ollut emeritusprofessori.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nobelprize.org Hideki Shirakawa - omaelämäkerta
Let There Be Rock

**Let There Be Rock** on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Siltä julkaistiin myös single ”Dog Eat Dog”. Angus Young, Malcolm Young ja Bon Scott ovat kirjoittaneet kaikki albumin kappaleet.  Albumi on yhtyeen viimeinen julkaisu, jossa bassoa soitti Mark Evans. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat nimikappale ja "Whole Lotta Rosie".

Albumista julkaistiin erilaisia painoksia. Levyn Australian- ja Euroopan-painoksille lukeutuu kappale ”Crabsody in Blue”, mutta muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Japanissa se oli korvattu kappaleella ”Problem Child”, joka Australiassa ja Euroopassa oli ilmestynyt jo edellisellä albumilla *[[Dirty Deeds Done Dirt Cheap]]*. Myös albumin CD-versiot ovat noudattaneet Amerikan-painoksen sisältöä. *Let There Be Rockin* alkuperäiset Australian- ja Euroopan-painokset eivät siten eroa kappaleiden osalta toisistaan, mutta Australian-version kansikuva on muista painoksista poikkeava.

Vuonna 1980 AC/DC julkaisi live-elokuvan *AC/DC: Let There Be Rock*. Vuonna 1997 se julkaistiin yhtyeen *[[Bonfire]]*-boksissa CD-levyillä 2–3 nimellä *Let There Be Rock: The Movie*

## Työstö
Yhtye äänitti studiossa vuorotellen adelaidelaisen The Angels -yhtyeen kanssa, jota se oli Albert Productions -levy-yhtiölle suositellut. Studiossa Angus ja Malcolm Young käyttivät uusia Marshall-vahvistimia, jotka oli saatu käyttöön sponsorisopimuksen myötä. Bon Scott käytti ”Let There Be Rock” -kappaleen sanoituksessa apuna Raamatun Mooseksen kirjaa.

## Kappaleet
### Australian- ja Euroopan-versio

### Yhdysvaltain-, Japanin- sekä CD-versiot

*Kappale ”Problem Child” julkaistiin alun perin vuonna 1976 *[[Dirty Deeds Done Dirt Cheap]]* -albumilla. Sillä korvattiin Australiassa ja Euroopassa ilmestyneen version kappale ”Crabsody in Blue”.

## Kokoonpano
*Bon Scott &ndash; laulu
*Angus Young &ndash; soolokitara
*Malcolm Young &ndash; rytmikitara, taustalaulu
*Mark Evans &ndash; basso
*Phil Rudd &ndash; rummut

## Arvostelut
*Soundi () 
*Allmusic () 
*Blender () 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Wessex (suku)

**Wessex** on nimitys suvulle, joka hallitsi Wessexinä tunnettua kuningaskuntaa Lounais-Englannissa. Wessex-suku oli vallassa aina 500-luvulta kuningas Cedricin aikakaudesta Englannin kuningaskuntien yhdistymiseen asti. Silloin suvusta tuli koko Englannin hallitsijoita. Tätä jatkui aina Alfred Suuresta vuonna 871 Edmund Rautakyljen kuolemaan vuonna 1016 asti.

Wessexien kausi tunnetaan anglosaksien aikakautena. Wessexien jälkeen Englannin hallitsijaksi tulivat tanskalaiset ja ensimmäisenä Sven Haaraparta, jota tosin ei koskaan kruunattu kuninkaaksi. Vuodesta 1016 eteenpäin hallitsi Knuut Suuri.
Namibian itsenäisyyssota

**Namibian itsenäisyyssota** oli sissiliike SWAPOn (South West Africa People’s Organization) toimintaa maansa itsenäistämiseksi vuosina 1960&ndash;1988.

Namibia oli vuodesta 1920 alkaen Kansainliiton päätöksellä Etelä-Afrikan hallinnon alainen, käytännössä sen siirtomaa.

Sam Nujoma ja Herman Toivo Ya Toivo perustivat SWAPOn vuonna 1960. Kun YK vuonna 1966 kumosi Etelä-Afrikan Kansainliitolta saaman hallintaoikeuden Namibiaan, katsoi SWAPO olevansa oikeutettu ryhtymään aseelliseen vastarintaan eteläafrikkalaisia ylivoimaisia miehitysjoukkoja vastaan. SWAPO kävi sissisotaa Sambian ja Angolan puolella olevista tukikohdistaan käsin.

SWAPO sai vuonna 1976 YK:lta tunnustuksen ”ainoana Namibian kansan laillisena edustajana”. 1970-luvulla SWAPO liittoutui Angolaa hallitsevan marxistisen MPLA-puolueen kanssa. Tämä johti siihen, että Etelä-Afrikka ulotti SWAPO:n vastaiset sotilaalliset operaationsa toisinaan myös syvälle Angolan puolelle. Taistelut jatkuivat lähes koko 1980-luvun ajan.

Etelä-Afrikka suostui YK:n johtamien neuvottelujen jälkeen luopumaan Namibiasta vuonna 1988.

## Lähteet
Tour de Ski

**Tour de Ski** on vuosittain vuodenvaihteen tienoilla järjestettävä maastohiihdon kansainvälinen kilpailusarja, joka kuuluu yhtenä osana maastohiihdon maailmancupiin. Tourilla jaetaan palkintorahoja miljoonan Sveitsin frangin verran. Palkintorahoja maksetaan sekä yksittäisistä osakilpailuista että lopputulosten sijoituksista. Tour de Skin erikoisuutena ovat kesken normaalikilpailun olevat sprinttiosuudet, joiden voittamisesta on tarjolla hyvityssekunteja loppuaikaan. Nämä etapit mahdollistavat taktikoinnin aivan uudella tavalla "perinteiseen" hiihtokilpailuun verrattuna. 

Tour de Skin historian menestyneimmät hiihtäjät ovat nelinkertaiset voittajat Sveitsin Dario Cologna ja Puolan Justyna Kowalczyk. Suomen Virpi Kuitunen on voittanut kiertueen kaksi kertaa ja ollut kerran toinen.

## Tulokset vuosittain

### Naiset

### Miehet

## Menestyneimmät hiihtäjät

### Naiset

### Miehet

## Pisteytys
Ensimmäisen Tour de Skin aikana ei yksittäisistä osakilpailuista jaettu maailmancupin osakilpailupisteitä, vaan kokonaiskilpailun lopputulosten mukaan pisteille yltäneet saivat nelinkertaiset pisteet; voittaja 400 pistettä ja sijalle 30 yltänyt 4 pistettä. 

Kauden 2007–2008 Tour de Skillä maailmancupin pisteitä jaettiin myös osakilpailuiden 15:lle parhaalle, voittajalle 50 pistettä ja sijalle 15 yltäneelle 8 pistettä. Edellytyksenä pisteiden saannille oli, että hiihtäjä kilpailee Tour de Skin loppuun asti, kunnes 2009–2010 tämä ehto poistettiin. Sen myötä kokonaiskilpailun keskeyttäjien määrät kasvoivat.

## Lähteet
* Tour de Skin viralliset säännöt FIS:n sivuilla (PDF-tiedosto)
* Kilpailusta saatavat pisteet 

### Viitteet
Amarillo (Texas)

**Amarillo** on kaupunki Potterin ja Randallin piirikunnissa Yhdysvaltojen Texasin osavaltion pohjoisosassa entisen Valtatie&nbsp;66:n varrella. Kaupungissa asui 200&nbsp;393 ihmistä vuonna 2020.

Siitä käytetään myös nimityksiä *Maailman heliumpääkaupunki* heliumin suurtuotannon vuoksi, *Teksasin Keltaruusu* koska nimi tarkoittaa espanjaksi keltaista sekä *Rotor City, USA* V-22 Osprey-hybridilentokoneiden valmistuspaikan mukaan. Kaupungissa sijaitsee myös yksi Yhdysvaltojen suurimmista lihanjalostusalueista. Siellä toimii myös Pantex, joka on Amerikan ainoa toimija ydinaseiden valmistus- ja purkutoiminnassa. Nähtävyyksiä ovat muun muassa Cadillac Ranch sekä Big Texan Steak Ranch.

## Historiaa

J.&nbsp;T.&nbsp;Berry loi kaupungin perustukset vuonna 1887, ja valitsi paikan sen mukaan, että sai riittävästi vettä Fort Worthin-Denverin rautatien käyttöön. Jo samana vuonna piirikunnan hallinto siirtyi kaupunkiin. Paikalle muodostuneen siirtokunnan nimi oli aluksi Oneida, mutta nimi muuttui Amarilloksi luultavasti läheisten Amarillo-nimisen järven ja puron mukaan. Seudun maaperä on keltaista, samoin monet villikasvien kukat. Vuonna 1888 "Amarillon isä" -nimityksen saanut Henry B. Sanborn yhdessä liikekumppaninsa Joseph F. Gliddenin kanssa ryhtyi ostamaan maata itään alkuperäisestä Berryn alueesta, joka kärsi enemmän sateista ja myrskyistä, ja asukkaat ryhtyivät siirtymään mieluummin Sanborrnin alueelle. Kaupungista tuli nopeasti merkittävä karjakaupan keskus. Maakaasun löytäminen 1918 ja öljy kolme vuotta myöhemmin sai suuret öljy-yhtiöt kiinnostumaan alueesta.

## Väestö
Kaupungin asukkaista 82,15 prosenttia on valkoisia, 6,60 prosenttia afroamerikkalaisia, 4,27 prosenttia aasialaisia ja 0,59 prosenttia intiaaneja. 7,90 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 34,2 vuotta.

## Kulttuurissa
Neil Sedaka on yhdessä Howard Greenfieldin kanssa tehnyt laulun ”(Is This the Way to) Amarillo”. Kappaleen on levyttänyt ensin Tony Christie ja sittemmin myös Neil Sedaka. Kappaleen piti alun perin kertoa matkasta Pensacolaan, mutta Amarillo kuulosti paremmalta. Pertti Reposen suomennoksen laulusta ovat levyttäneet Danny, Johnny ja Kari Tapio.

## Kuvia kaupungista

Tiedosto:Amarill 07.jpg|Cowboy-motellin kyltti.
Tiedosto:Big Texan 13.jpg|The Big Texan -ravintola.
Tiedosto:Palo duro high school amarillo.jpg|Palo Duro High School.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Karvakehrääjät

**Karvakehrääjät** eli **lehtikehrääjät** (Lasiocampidae) on kehrääjämäisiin kuuluva perhosten heimo, josta tunnetaan noin 2200 lajia lajirunsauden ollessa suurin indoaustralialaisella alueella sekä Afrikassa. Palearktisella alueella lajeja tavataan 290 ja Euroopassa 39.

## Piirteitä
Karvakehrääjät ovat enimmäkseen yöaktiivisia, joskin myös päivällä lentäviä lajeja on, ja vaihtelevat kooltaan keskikokoisista suuriin. Perhosen ruumis ja siipien tyviosat ovat tuuheakarvaiset. Siivet ovat suojaväriset ja niiden pohjaväri vaihtelee lajista riippuen vaaleankeltaisesta punaruskeaan ja tummanharmaaseen. Siipisuonitus on heimolle tunnusomainen. Naaraat ovat usein selvästi koirasta kookkaampia. Naaraiden siivet ovat pitemmät ja kapeammat, pohjaväriltään koirasta selvästi vaaleammat ja siipien kuviointi on vaaleampaa. Tuntosarvet ovat naarailla vain heikosti kampamaiset kun koiraalla kaksoiskampamaisuus erottuu selvästi. Naaraan takaruumiin kärjessä on monilla lajeilla tuuhea, pyöreä karvatupsu. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu. Verkkosilmät ovat melko pienet ja karvaiset. Raajat ovat lyhyet ja tukevat.

Aikuinen perhonen on hyvin lyhytikäinen. Koiras kuolee heti parittelun jälkeen ja naaraskin saatuaan munimisen päätökseen. Nuoret toukat hakeutuvat uusille elinpaikoille heittäytymällä erittämänsä silkkirihman varassa ilmavirtojen matkaan. Täysikasvuiset toukat ovat tyypillisesti isoja ja karvaisia, ja koteloitumispaikkaa etsivä toukka on usein tavallisin vaihe jossa karvakehrääjiä havaitsee. Toukkaa sekä koteloa ja sitä ympäröivää kotelokehtoa peittävät karvat voivat ihokosketuksessa aiheuttaa voimakkaan allergisen reaktion.

## Lajit Suomessa
Karvakehrääjiin kuuluvia lajeja on tavattu Suomessa viisitoista, joskin muutamaa vain harhailijoina. Systemaattisessa järjestyksessä lajit ovat

*Hallakehrääjä *Poecilocampa populi*
*Pihlajakehrääjä *Trichiura crataegi*
*Koivukehrääjä *Eriogaster lanestris*
*Tarharengaskehrääjä *Malacosoma neustria* (harhailija)
*Niittyrengaskehrääjä *Malacosoma castrense*
*Apilakehrääjä *Lasiocampa trifolii*
*Tammikehrääjä *Lasiocampa quercus*
*Heinähukka *Macrothylacia rubi*
*Mäntykehrääjä *Macrothylacia pini*
*Heinänorsu *Euthrix potatoria*
*Kuutäplä *Cosmotriche lobulina*
*Mustikkakehrääjä *Phyllodesma ilicifolium*
*Pihlajanorsu *Gastropacha quercifolia*
*Haapanorsu *Gastropacha populifolia*
*Luumukehrääjä *Odonestis pruni* (harhailija)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
* Kuvia toukista 
* Ruotsalaisia lajeja 
* Eurooppalaisia lajeja 
* Australialaisia lajeja
Yann Tiersen

**Yann Tiersen** (s. 23. kesäkuuta 1970) on ranskalainen muusikko ja säveltäjä, joka kansainvälisesti tunnetaan parhaiten Jean-Pierre Jeunet’n *[[Amélie]]*-elokuvaan säveltämästään musiikista. Tiersenin musiikille on tunnusomaista useiden eri instrumenttien käyttö sekä minimalistiset sävellykset, jotka sisältävät piirteitä eurooppalaisesta klassisesta musiikista ja ranskalaisesta kansanmusiikista. Tiersenin pääasiallisia soittimia ovat piano, harmonikka ja erityyppiset viulut, joiden lisäksi hän hyödyntää kappaleissaan muun muassa melodikaa, ksylofonia, äänirautapianoa, Ondes Martenotia, cembaloa ja kirjoituskonetta. 

## Elämäkerta
Tiersen syntyi Brestissä, Ranskassa vuonna 1970 ja sai klassisen musiikkikoulutuksen. Ennen ensimmäistä albumiaan hän sävelsi taustamusiikkia näytelmiin ja lyhytelokuviin. 

Tiersen menestyi Ranskassa vuonna 1998 julkaistuaan kolmannen albuminsa *Le Phare*, mutta kansainvälisesti tunnettu hänestä tuli vuonna 2001, jolloin *Amélie*-elokuvan soundtrack ilmestyi. Se sisälsi sekä Tiersenin vanhoja että uusia kappaleita.

Tiersenin musiikkia on kuultu Amélien lisäksi monissa muissa ranskalaisissa elokuvissa, minkä lisäksi hän sävelsi saksalaisen *[[Good bye, Lenin!|Good Bye, Lenin!]]* -elokuvan soundtrackin. 

Tiersenin levyillä osa kappaleista on instrumentaaleja, osa sisältää joko Tiersenin itsensä tai vierailevien artistien laulua. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Neil Hannonin (The Divine Comedy), Stuart A. Staplesin (Tindersticks), Jane Birkinin sekä Elizabeth Fraserin (Cocteau Twins) kanssa.

Konserteissaan Tiersenillä on toisinaan säestävä orkesteri ja muita vierailevia esiintyjiä, toisinaan taas esitykset ovat pienimuotoisempia Tiersenin itse vuorotellessa eri soitinten välillä.

## Diskografia

### Studioalbumit
**La Valse des monstres* (1995)
**Rue des cascades* (1996)
**Le Phare* (1998)
**Tout est calme* (1999)
**L'Absente* (2001)
**Les Retrouvailles* (2005)
**Dust Lane* (2010)
**Skyline* (2011)
**Infinity* (2014)

### Soundtrackit
**[[Amélie (albumi)|Le Fabuleux destin d'Amélie Poulain]]* (2001)
**Good Bye Lenin!* (2003)
**Tabarly* (2008)

### Livealbumit
**Black Session* (1999)
**C’était ici* (2002)
**On Tour* (2006)

### DVD:t
**La Traversée* (2006)
**On Tour* (2006)

### Muut
**Bästard & Tiersen* (1998 - EP)
**3 titres inédits au profit de la FIDH* (2003)
**Yann Tiersen & Shannon Wright* (2004)

## Aiheesta muualla

* Yann Tiersenin virallinen kotisivu
* 
* 
*
Vanhemman ja jälkeläisen välinen konflikti

**Vanhemman ja jälkeläisen välinen konflikti** on Robert Triversin vuonna 1974 esittelemä teoria, joka käsittelee aihetta voiko jälkeläinen vaikuttaa vanhempiensa häneen tekemiin investointeihin sisarusten kustannuksella. Voiko jälkeläinen tuottaa itseään suosivaa kohtelua, vaikka vanhemmat eivät haluaisi "suosikkeja" jälkeläistensä joukkoon, ja kannattaako jälkeläisen menetellä niin. Teoria rakentuu vahvasti itsekkään geenin -teorian pohjalle.

Koska vanhempi on sukua yhtä paljon kaikille jälkeläisilleen, ei sillä pitäisi pelkästään geneettisin perustein olla suosikkeja. Jos vanhempi suosii jotakuta, pitäisi sen perustua odotettavissa olevien elinvuosien eroihin. Äiti, kuten kaikki muutkin yksilöt, on kuitenkin on kaksi kertaa enemmän "sukua" itselleen, kuin yhdellekään jälkeläiselleen. Itseään avuttomampiin yksilöihin itsensä kustannuksella investoimisen geenit voivat yleistyä geenivarastossa, vaikka hyötyjät jakavatkin ehkä vain osan investoijan geeneistä.

Jos asiaa tarkastellaan jälkeläisen näkökulmasta, on se saman verran sukua sisaruksilleen kuin niiden äiti on. Geneettisesti yhden jälkeläisen suhde sisaruksiinsa on yhtä altruistinen kuin äitiinsä. Toisaalta jälkeläinen on taas geneettisesti kaksi kertaa enemmän "sukua" itselleen kuin yksikään sisaruksistaan. Se puolestaan johtaa siihen, että jälkeläinen haluaa äidin investoivan itseensä enemmän kuin sisaruksiinsa. Yleisesti lapsen pitäisi "ottaa" enemmän kuin oikeudenmukainen osuustensa parentaalisesta investoinninsta, mutta vain tiettyyn pisteeseen saakka. Piste saavutetaan, kun syntyneiden ja mahdollisesti syntymättömien sisarusten nettokustannukset ylittävät juuri puolet itselle ottamisen hyödystä.

Koska vanhempi ja jälkeläinen jakavat geeneistään vain 1/2, kannattaa vanhemman jossain vaiheessa vieroittaa jälkeläinen ja investoida uuteen jälkeläiseen. Vanhemman kokonaiskelpoisuus siis laskee, mikäli se sitoutuu yhteen jälkeläiseen
liian pitkäksi aikaa. Sen sijaan jälkeläisen ja vanhemman kesken asiasta on erimielisyyttä, koska jälkeläinen on saanut oikeudenmukaisen investoinnin vanhemman mielestä, mutta jälkeläinen tietenkin pyrkii jatkamaan vanhemman investointia itseensä niin pitkään kuin mahdollista. Vieroittaminen on vain yksi esimerkki vanhemman ja jälkeläisen välisistä kiistoista. Muita kiistoja voivat olla yksilön ja sen kaikkien syntymättömien sisarusten välinen taistelu, jossa vanhempi asettuu syntymättömien jälkeläistensä puolelle. Suorempi kilpailu puolestaan voi olla sisarusten taistelu nykyisistä investoinneista, esimerkiksi saman poikueen jäsenten kesken, jolloin vanhempi yleensä haluaa, että kilpailu on oikeudenmukaista.

## Katso myös
*Parentaalinen investointi

## Kirjallisuutta
*Trivers, R.L. (1974). *Parent-offspring conflict.* American Zoologist, 14, 249-264.

## Aiheesta muualla
*Parent-offspring conflict Google Scholarissa