open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Trio

__NOTOC__
**The Trio** on trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1979 julkaistu albumi.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita. 
### A-puoli
#
#
#

### B-puoli
#
#

## Kokoonpano
*Ted Curson - trumpetti, flyygelitorvi, piccolo trumpetti, lyömäsoittimet
*Ray Drummond - kontrabasso 
*Roy Haynes - rummut

## Lähteet
* ''The Trio'' discogs.com -sivustolla
Ar’ara

**Ar’ara** (, ) on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Ar’aran asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja, ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 25&nbsp;245.

## Maantiede

Ar’ara sijaitsee Umm al-Fahmin kaupungin länsipuolella Wadi Aran eli Nahal Ironin varrella.

## Historia
Arkeologisissa kaivauksissa nykyisen kylän paikalta on löydetty roomalaiskautisia hautoja. Paikan poikki kulki aikanaan Via Maris. Ristiretkien kaudella Ar’ara tunnettiin nimellä *Castellum Arearum*. Sittemmin Egyptin mamelukkien kaudella sulttaani Baibars läänitti sen alueen emiireilleen. Osmanien valtakunnan kauden veroluettelossa vuodelta 1596 Ar’arassa sanotaan asuneen kahdeksan kotitaloutta (*khana*).

## Väestö
Ar’aran asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 25&nbsp;245. Vastaava lukema oli 14&nbsp;500 vuonna 2002 ja 2&nbsp;450 vuonna 1967. Asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.

## Lähteet
Gekko Paavilainen

**Gekko Paavilainen** (s. 22. tammikuuta 1972 Paltamo) on Tampereella asuva suomalainen kirjailija ja parturi-kampaaja.

## Elämä ja ura
Gekko Paavilainen tunnetaan erityisesti Nelosen televisio-ohjelmasta *[[Sillä silmällä (suomalainen televisiosarja)|Sillä silmällä]]*, jossa hän vastasi ohjelmassa stailattavien heteromiesten ulkonäöstä. Paavilainen on syntynyt Kainuussa sijaitsevassa Paltamossa ja muuttanut Tampereelle vuonna 1991. 

Hän on valmistunut parturi-kampaajaksi vuonna 1996 Tampereen ammattioppilaitoksesta ja työskentelee alalla päätoimisesti Tampereella sijaitsevassa Glohair-kampaamossa. Paavilaiselle on myönnetty hiusalan ainoa kotimainen tunnustuspalkinto, Kultakampa, vuonna 2005. Kultakampa-mainepalkinnon myöntää hius- ja kauneusalan ammattilehti Pinni.

Gekko Paavilainen kirjoittaa artikkeleita, teatteri-, elokuva-, sarjakuva- ja musiikkiarvioita Man Made Lifestyle -verkkosivustolle. Lisäksi hänet tunnetaan lukuisien tapahtumien ja festareiden juontajana sekä DJ:nä. Paavilainen asuu Tampereella aviomiehensä kanssa.

## Teokset
### Yksisarvinen
Yksisarvinen on Paavilaisen fiktiivinen esikoisromaani. Se kertoo päähenkilön Rekon kasvutarinaa lukiolaisesta itselliseksi nuoreksi homomieheksi. Kainuun kasvatti löytää Tampereelta vapauden ja rakkauden. Kirjassa eletään 1990-luvun alkua ja Reko joutuu kamppailemaan ennakkoluuloja vastaan. Teoksesta on tehty myös äänikirja, jonka lukijana toimii Antti Väre. Äänikirjan on julkaissut Word Audio Publishing International Ab.

### Kaksisarvinen
Kaksisarvinen on Paavilaisen fiktiivinen romaani, joka on Yksisarvisen jatko-osa. Se jatkaa ensimmäisen kirjan henkilöiden tarinaa aina 70-luvulta nykypäivään. 

### Vanhat rouvat ja katapultti
Vanhat rouvat ja katapultti on Gekko Paavilaisen ensimmäinen lastenkertomus. Tarina sijoittuu pieneen Välimeren rannikkokylään, jossa naapurukset Consuela ja Selena ovat päätyneet keskinäiseen vihanpitoon. Rouvien palvelijat puuttuvat asiaan hyväntahtoisella juonella, jonka toteutukseen osallistuvat myös kyläläiset. Tarina soveltuu kaikenikäsille. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Gekkopaavilainen.fi
* ntamo.fi
* 
* STTinfo: Gekko Paavilaisen esikoisromaani Yksisarvinen on elämänmakuinen kasvutarina
* YLE: Gekko Paavilaisen esikoisromaanissa Yksisarvinen rakastutaan Tampereeseen ja toiseen mieheen
* Aamulehti: Televisio-ohjelma nosti tamperelaiskampaajan koko Suomen tietoisuuteen – nyt Gekko Paavilainen yllättää uudella aluevaltauksella 
* Pinni: Minun viikkoni – Gekko Paavilainen
Sumatrankoirankuono

**Sumatrankoirankuono** (*Cynopterus titthaecheilus*) on Indonesiassa ja Itä-Timorissa elävä hedelmälepakkojen heimoon kuuluva lepakkolaji.

Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on sumatrankoirankuono.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Alalajeista *C. t. major* elää Niasin saarella, *C. t. terminus* Timorilla ja nimialalaji *C. t. titthaecheilus* Balin, Jaavan, Krakataun, Lombokin, Sebesin ja Sumatran saarilla. Laji elää sekä luonnontilaisissa, että häirityissä metsissä. Se sietää myös rakennettua ympäristöä, lepakoita on tavattu nukkumasta vanhassa rakennuksessa.

## Ravinto
Sumatrankoirankuono elää usein yhdessä muiden saman suvun lepakoiden kanssa, jolloin se kilpailun takia käyttää ravinnokseen alueen suurimpia hedelmiä. Se syö ainakin viikunoita ja manteliketapanin hedelmiä ja kantaa jälkimmäisiä mahdollisesti myös lepopaikoilleen. Laji syö ilmeisesti myös useiden kasvilajien siitepölyä ja huomattavissa määrin lehtiä.

## Lähteet
K8

**K8** tai **K-8** voi tarkoittaa seuraavia:
* AMD K8, suoritinarkkitehtuuri
* K-8 (ohjus), venäläinen ohjus
* K-8 (sukellusvene), venäläinen sukellusvene
* Kan Air, lentoyhtiön IATA-koodi
Turun päivä

**Turun päivä** on vuosittain syyskuun kolmantena sunnuntaina järjestettävä Turun kaupungin kotiseutupäivä, jota on vietetty vuodesta 1961 lähtien. Turun päivänä kaupunkilaisille tarjotaan monia mahdollisuuksia tutustua omaan kotikaupunkiinsa; esimerkiksi moniin museoihin on päivän aikana vapaa pääsy. Vuodesta 1988 alkaen Turun päivänä on valittu myös tulevan vuoden Turun Flikka ja Poika. Turun päivä päättyy perinteisesti suureen ilotulitukseen Aurajokirannassa iltayhdeksältä.

## Lähteet
Pitkäkielileikko

**Pitkäkielileikko** (*Lionycteris spurrelli*) on Etelä-Amerikkalainen leikkojen heimoon kuuluva lepakkolaji.

Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on pitkäkielileikko.

## Ulkonäkö ja koko
Lajin kuonossa on pieni kolmiomainen ja eteenpäin osoittava nenälehti. Turkki on väriltään punertavaa tai ruskeaa ja melko tummaa. Naama, korvat ja siivet on harmahtavan mustat, raajat vaaleanpunaiset.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Pitkäkielileikko elää eteläisestä Panamasta pohjoiseen Boliviaan ja Amazonin altaan eteläosiin ulottuvalla alueella, Bolivian, Brasilian, Ecuadorin, Guyanan, Kolumbian, Panaman, Perun, Ranskan Guayanan, Surinamen ja Venezuelan alueilla.

Lajia tavataan sademetsissä, plantaaseilla ja puutarhoissa sekä savannilla. Päivänsä se viettää yleensä luolissa tai kallionhalkeamissa.

## Lähteet
Isospin

Ydinfysiikassa ja hiukkasfysiikassa **Isospin** (*I*, *T* ) on vahvaan vuorovaikutukseen liittyvä kvanttiluku. Isospin-symmetria on osa makusymmetriaa, jota käytetään laajemmin baryonien ja mesonien vuorovaikutuksessa.

Käsite on muodostettu sanoista isotooppinen spin. Nimi sisältää termin spin, koska sitä käsitellään kvanttimekaanisesti kuten pyörimismäärää. 

Alun perin hiukkasia, joihin vahva vuorovaikutus vaikuttaa yhtä suurella voimalla, mutta joilla oli eri varaukset (esim. protonit ja neutronit), pidettiin saman hiukkasen eri tiloina. Isospin-symmetrian tutkiminen johti lopulta kvarkkien löytämiseen sekä Yang–Mills-teorian kehittämiseen. Isospin-symmetria onkin edelleen tärkeä käsite hiukkasfysiikassa.

## Aiheesta muualla
* Britannica.com: Isospin
Mokkapuisto

**Mokkapuisto** on Tampereen keskustassa Tammerkosken länsirannalla sijaitseva pieni puisto, joka on osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Puisto sijoittuu Hämeensillan eteläpuolelle, Tempon talon viereen, ja sillalta laskeutuu sinne portaat. Puistoon pääsee kulkemaan myös Takon kartonkitehdasta reunustavalta Värjärinkujalta. Mokkapuiston ja Kirjastonpuiston yhdistää toisiinsa vuonna 2020 avattu, Hämeensillan alittava Tempon tunneli.

Mokkapuistoa on kunnostettu 2020-luvun taitteessa Hämeensillan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Sinne on istutettu uusia pensaita sekä erilaisia perennalajeja, kuten tähkätädykettä, varjoyrttiä ja verikurjenpolvea. Ison kaadetun puun tilalle on tuotu istukas, joka on samaa kantaa kuin Helsingin Lasipalatsin edustalta kaatunut salava.

Nykyisen Mokkapuiston läheisyydessä, Takon tehtaan laajennusosan kohdalla, on aikoinaan toiminut *Mokka-Puisto*-niminen kesäravintola.

## Lähteet
Budgie (yhtye)

**Budgie** oli walesilainen Cardiffista kotoisin ollut heavy metal -yhtye, jonka raskas ja nopea musiikki toimi merkittävänä innoittajana useille NWOBHM-yhtyeille, kuten Metallicalle ja Iron Maidenille. Yhtye perustettiin vuonna 1967 ja se lopetti toimintansa 2010.

## Diskografia
### Albumit
* *[[Budgie (albumi)|Budgie]]* &ndash; (1971)
* *[[Squawk (albumi)|Squawk]]* &ndash; (1972)
* *[[Never Turn Your Back on Friend]]* &ndash; (1973)
* *[[In For the Kill!]]* (1974)
* *[[Bandolier]]* (1975)
* *[[If I Were Brittania I'd Waive the Rules]]* (1976)
* *[[Impeckable]]* (1978)
* *[[Power Supply]]* (1980)
* *[[Nightflight]]* (1981)
* *[[Deliver Us from Evil]]* (1982)
* *[[You're All Living in Cuckooland]]* (2006)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yhtyeen viralliset kotisivut
Tuomiokirkonpuisto (Tampere)

**Tuomiokirkonpuisto** on Tampereen tuomiokirkkoa ympäröivä puistoalue, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Rautatienkadun, Satakunnankadun, Tuomiokirkonkadun ja Siukolankadun rajaamassa korttelissa. Puiston on suunnitellut kaupunginpuutarhuri Onni Karsten, ja se on valmistunut vuonna 1912. Pinta-alaltaan puisto on 1,15 hehtaaria. 

Puistomaisemaa ja koko Jussinkylän kaupunginosaa hallitsee arkkitehti Lars Sonckin piirtämä kirkko, joka on rakennettu vuosina 1902–1907. Museoviraston mukaan se kuuluu suomalaisen kansallisromanttisen arkkitehtuurin päämonumentteihin. Myös Tuomiokirkonpuisto edustaa kansallisromantiikan ja jugendajan kaupunkisuunnittelua. Puistossa on muun muassa vanhojen muotopuutarhojen tyyliin sommiteltuja kevät- ja kesäkukkaistutuksia.

Puiston kasvillisuus on monipuolista. Kirkon etelänpuoleiseen puistorinteeseen sijoittuu esimerkiksi koivuja, vaahteroita ja riippapihlajia sekä vanhoja unkarinsyreenejä. Puiston länsireunaa kiertää tammiaita. Pohjoisosassa kasvaa pääasiassa havupuita.

## Lähteet
Lope de Rueda

**Lope de Rueda** (noin 1505 Sevilla, Espanja – 1565 Córdoba, Espanja) oli espanjalainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hän johti vuodesta 1544 kiertävää teatteriseuruetta, jolle hän kirjoitti arkielämästä runsaasti draamallisia laatukuvia, joissa oli osuvaa kielenkäyttöä.

Ruedan seurue esiintyi niin hovijuhlissa kuin kirkollisissakin juhlissa, esimerkiksi Segovian katedraalin vihkiäisissä 1558, Kristuksen ruumiin juhlassa 1559 ja niin edelleen. Ruedan ansiosta teatteri irtautui palatseista ja kirkoista ja siitä tuli koko kansan omaisuutta. Siten Ruedasta tuli espanjalaisen komedian luoja samalla kun hän on *[[paso]]jen* keksijä. Ruedan dialogi on henkevää, hänen tyylinsä on voimakasta, ja hän on vaikuttanut suuresti moniin myöhempiin tekijöihin. Ruedan eniten vaikutteita antaneita teoksia ovat *Deleitoso compendio* (1567), jossa on viisi pasoa, kaksi komediaa ja yksi coloquio, sekä *Registro de representantes* (1570). *Coloquio de Camila* ja *Coloquio de Timbria* ovat kaksi pitkää pasoa, *Diálogo sobre la invención de las calzas* ja *Prendas de amor* runomuotoisia dialogeja.

Ruedan muita merkittäviä näytelmiä ovat *Eufemia*, joka perustuu *[[Decamerone]]en*, *El rufián cobarde*, joka on komedian *[[Miles gloriosus]]* perillinen, *Los engaños*, joka on vapaa mukaelma Niccolò Secchin näytelmästä *Commedia degli Inganni*, *Armelina*, jonka esikuva on Francesco Ranierin *Attilia*, *Medora*, joka jäljittelee Gigio Arthenio Giancarlin näytelmää *Zingara*, *La carátula*, *El convidado*, *Pagar y no pagar*, *Las aceitunas* ja *Cornudo y contento*. Ruedan teoksia on julkaistu 1567, 1570, 1588 ja 1895 nimellä *Colección de libros españoles raros y curiosos*. Pasot on julkaistu kokoelmana *Pasos completos* (Madrid: Espasa Calpe 1990. ).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Resiliini

**Resiliini** on elastomeerinen proteiini, jota löytyy monista hyönteisistä ja muista niveljalkaisista. Se tarjoaa pehmeän kumielastisuuden mekaanisesti aktiivisille elimille ja kudoksille. Esimerkiksi resiliinin ansiosta monien lajien hyönteiset voivat hyppiä tai kääntää siipiään tehokkaasti. Resiliinin löysi ensimmäisen kerran Torkel Weis-Fogh.

Resiliini on tällä hetkellä tehokkain tunnettu elastinen proteiini. Kulkusirkan jänteestä eristetyn resilinin elastisuuden on raportoitu olevan 97 % (vain 3 % varastoidusta energiasta menetetään lämpönä). Resiliiniä onkin tutkittu kumin korvikkeeksi ja myös sen käyttömahdollisuuksia lääketieteessä tutkitaan.
Ryszard Bakst

**Ryszard Bakst** (4. huhtikuuta 1926 Varsova – 25. maaliskuuta 1999 Manchester) oli puolalainen pianisti.

Bakstin vanhemmat olivat muusikoita, ja Bakst sai varhaisimman musiikkikasvatuksen äidiltään. Józef Turczyńskin johdolla hän jatkoi opintojaan toisen maailmansodan puhkeamiseen saakka. Bakst menetti osan suvustaan sodassa, mutta onnistui siirtymään Uralille hänelle ennestään tuntemattomien henkilöiden tarjoamalla avulla. Hän kävi koulua Sverdlovskissa ja sai pianonsoiton opetusta Abram Luferilta. Vuonna 1944 Bakst aloitti opiskelun Moskovan konservatoriossa Konstantin Igumnovin johdolla. Myöhemmin hän siirtyi Heinrich Neuhausin luokalle ja sai diplominsa vuonna 1947. Vuonna 1947 hän palasi Puolaan ja aloitti työskentelyn pianonsoiton opettajana. Samalla hän edisti konserttiuraansa. Bakst sai tukea Zbigniew Drzewieckiltä, joka valmensi häntä kansainvälistä Frédéric Chopin -pianokilpailua varten. Kilpailu järjestettiin Varsovassa vuonna 1949, ja Bakst sai siinä kuudennen palkinnon.

Bakst toimi pianonsoiton professorina Wrocławissa vuosina 1950–1953 ja Varsovassa vuosina 1953–1968. Hän konsertoi monissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa. Hän piti monia esityksiä Lontoossa esimerkiksi Royal Festival Hallissa ja New Yorkissa muun muassa Carnegie Hallissa. Hänen ohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Frédéric Chopinin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin, Ignacy Jan Paderewskin, Juliusz Zarębskin, Walter Pistonin, Arthur Honeggerin, Dmitri Kabalevskin, Dmitri Šostakovitšin, Darius Milhaud'n ja Aaron Coplandin teoksia.

Puolan kommunistiviranomaiset painostivat Bakstia, minkä seurauksena hän muutti vuonna 1968 Isoon-Britanniaan, jossa asui loppuelämänsä ajan. Hän jatkoi konserttiuraansa ja opetti vuodesta 1969 pianonsoittoa Royal Northern College of Musicissa. Hän teki monia levytyksiä Puolassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1990 Bakst istui tuomaristossa Varsovan kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa.

## Lähteet
Cynopterus minutus

***Cynopterus minutus*** on Indonesiassa, Malesiassa ja Bruneissa elävä hedelmälepakkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Sitä on tavattu metsissä ja kylissä. Laji on keskikokoinen, kyynärvarren pituus on 52,7–69,4 mm ja paino 20–56 g.

## Lähteet
Johan Runius

**Johan Runius** (1. heinäkuuta 1679 Larv, Länsi-Götanmaa, Ruotsi – 1. heinäkuuta 1713 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija. Hän aloitti opinnot 1700 Uppsalassa mutta kuului hauskanpitäjiin ja oli ”hauska veikko”. Vuonna 1708 hänestä tuli kenraalikuvernöörin, kreivi Nils Strombergin yksityissihteeri ja tämän pojan opettaja. Näissä tehtävissä hän jatkoi kuolemaansa saakka.

Runiusta arvostettiin runoilijana myöhemminkin enemmän kuin monia aikalaisiaan, hänen hauskoja laulujaan ja välähdyksiään luettiin ihastuneena, kun ne oli julkaistu koottuna nimellä *Dudaim*. Aikalaiskehujien ohella itse Carl Michael Bellmankin oli tutustunut hänen runotuotantoonsa. Vasta Sahlstedt lausui 1753 epäilyksensä niiden arvosta, ja myöhemmät kirjallisuushistorioitsija olivat yleensä samaa mieltä, kunnes 1800-luvun lopulla arvostus jälleen nousi, ja Fredrik Böökin loistava muotokuvaessee vuodelta 1910 käänsi huomion häneen. Runiuksen tunnetuin runo on ”Öfver verldenes fåfängligheter”. Hän vaikutti siihen, että ruotsin kielestä tuli käyttökelpoinen runokieli.

Runiuksen elämää leimasi alkoholi ja köyhyys: jo hänen vainoharhainen pappi-isänsä oli alkoholisti. Lyhyen elämänsä aikana hän oli hauska seuraihminen, joka innokkaasti ja kekseliäästi toimi tilausrunoilijana, kun tukholmalaiset porvariskodit tarvitsivat juhlarunoilijaa.

Runius kirjoitti myös isänmaallisia runoja, joista muistettava on 1713 kuninkaalle ja kuningashuoneelle laadittu uudenvuodentoivotus, jossa hän tulkitsee rauhantoiveita. Hän oli myös prosaisti ja myös kääntänyt ranskasta Jean de Préchacin novellin ”Den durchleuchtige genuesiskan” (käännös 1709, painettu vasta 1720-luvulla). Kansanlauluihin on omaksuttu Runiuksen oivalluksia ja improvisointeja, kuten muistumia hänen bakkanaalisesta elämästään ja harrastuksistaan. Monia myöhemmin Bellmanin nimiin liitettyjä anekdootteja kerrottiin 1700-luvulla Runiuksesta, ja ne saattavat olla vielä vanhempaakin perua.

## Teokset
* *Dudaim* 
** 1. osa *Andelige blommor*, 1714
** 2. osa *Werldzlige lillior*, 1715
** 3. osa *Sinnekryddor*, 1733
* * Samlade skrifter*, julk. Erik Noreen, Fredrik Sandwall ja Carl Larsson. Svenska författare utgivna av Svenska vitterhetssamfundet, 0346-7864 ; 17. Stockholm: Bonnier. 1933-1955
** Del 1, Första boken, andliga dikter. Andra boken, bröllops- och gravskrifter (1933-1934): vihkot 1–2; nimiösivu vihkon 2 lopussa. 1934.
** Del 2, Tredje boken, blandade dikter. Dikter tillskrivna Runius (1934): vihkot 3–4; nimiösivu vihkon 4 lopussa. 1934.
** Del 3, Fjärde boken, prosaiska skrifter. Kommentar (1934-1950): vihkot 5–, yksi arkki vihkossa 10; nimiösivu vihkon 10 alussa. 1950. 
** Del 4, Tilläggskommentarer till Första, Andra och Tredje boken. Kommentar till Fjärde boken (1950-1955): häfte 10 (sex ark) –12; nimiösivu vihkon 12 lopussa. 1955. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Johan Runius, Dikter i Urval, 1934  (Runeberg.org)
Russkaja pravda

**Russkaja pravda** (’venäläinen oikeus’) on Kiovan Rusin aikainen lakikirja, jonka vanhin tunnettu käsikirjoitus on 1200-luvun lopulta. Sen on koonnut suuriruhtinas Jaroslav I Viisas. Russkaja pravda oli Kiovan Rusin ensimmäinen lakikokoelma, ja siitä oli käytössä laajennettu (121 artiklaa), lyhyt (43 artiklaa) ja tiivistetty versio. Laista on löydetty yli 100 käsikirjoitusta 1200-luvulta 1700-luvulle. Versiot säilyttivät auktoriteettinsa Kiovan Rusiin kuuluneissa ruhtinaskunnissa 1400-luvun loppuun asti.

1910-luvulla ajateltiin, että kirja on koottu vuonna 1019. Se on merkittävä muinaisslaavilaisten oikeustapojen ja -käsitteiden tuntemisen lähde. Sen alkuperäisistä slaavilaisista ja siihen vaikuttaneista muinaisskandinaavisista ja bysanttilaisista aineksista on tehty laajaa tutkimusta. Teosta on ollut kokoamassa myös suomensukuinen mies, Tšudin Miikkula. 1960-luvulla otaksuttiin tämän tapahtuneen vasta vuoden 1072 tienoilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Warabi

**Warabi** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Arajoen alluviaalitasangolla. Warabissa on 75&nbsp;801 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 5,11 neliökilometriä. Se on Japanin kaupungeista pinta-alaltaan pienin ja tiheimmin asuttu, Tokion erillisalueita lukuun ottamatta: kaupungin väestötiheys on yli 14&nbsp;800 asukasta neliökilometrillä.

Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Warabi kehittyi yhtenä vilkkaan Nakasendō-tiereitin postiasemista (*[[shukuba]]*). Tärkeä elinkeino kauden loppupuolelta lähtien oli *futagojima*-puuvillakankaan kudonta. Nykyisin kaupunkiin on sijoittunut esimerkiksi kone-, metalli-, väriaine- ja tietotekniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet Warabi sai vuonna 1959. Toisen maailmansodan jälkeen se kasvoi voimakkaasti osana Suur-Tokion metropolialuetta, ja nykyisin kaupungin alue onkin lähes kokonaisuudessaan rakennettu. 

Warabin kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Muromachi-kaudella rakennetun Warabin linnan rauniot, vuonna 1990 avattu paikallismuseo ja marraskuisin vietettävä Shukuba-matsuri, joka keskittyy vanhan postiaseman alueelle. Warabia palvelee JR Higashi-Nihonin Keihin-Tōhoku-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Warabi-jinja.jpg|Warabi-jinja
Tiedosto:Bugin Dori.jpg|Bugin-dōri-ostoskatu
Tiedosto:Warabi Sangaku-in 02.JPG|Sangaku-inin pagodi
Tiedosto:Japanese,Saitama prefecture, warabi city office..JPG|Warabin kaupungintalo
Tiedosto:Route 17 Warabi City 2.JPG|Valtatie 17 Warabissa


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Eemeli Etelälahti

**Eemeli Etelälahti**, sukunimi vuoteen 1918 *Friman* (15. tammikuuta 1887 Viitasaari – 11. syyskuuta 1957) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja oppikirjojen tekijä.

Etelälahden vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Friman ja Eeva Susanna Paananen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1912.

Etelälahti toimi opettajana Viitasaarella 1912–1918, 1927 ja uudelleen 1930–1946. Hän oli välillä opettajana Hämeenlinnan maalaiskunnassa 1927–1930. Hän oli Maalaiskuntien liiton kustannusosaston johtajana 1928–1929, Kristillinen Kasvatus-lehden toimitussihteerinä 1926–1927 ja 1929–1940 sekä Kansakoulu-lehden päätoimittajana 1927–1929. Hän toimitti Kodin osastoa Keski-Suomi-lehdessä 1915–1918 ja Kansakouluväen joulualbumi Valoa 1920–1925. Viitasaarella Etelälahti toimi Suovanlahden osuusmeijerin isännöitsijänä 1931–1940 ja Viitasaaren palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1951 alkaen.

Etelälahti oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1928 ja 1943, kouluhallituksen kansanopetuslaitoksen opettajaneuvoston jäsenenä 1926–1928 ja Suomen kristillisen opettajaliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1926 alkaen. Hän oli myös Viitasaaren kunnanvaltuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana.

Etelälahti sanoitti Otto Kotilaisen 1929 säveltämän Joululaulun (*Joulu armas tullut on, juhla suuri verraton*) ja Armas Maasalon säveltämän Jouluhymnin.  

Eemeli Etelälahti oli naimisissa vuodesta 1915 käsityönopettaja Aino Johanna Purasen kanssa.

## Teoksia
* *Kansakoulun ja sen työväen asema Suomessa*. Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1920 (nimellä E. Etelälahti)
* *Wiitasaaren Ilmolahden kansakoulu: palanen Wiitasaaren sivistyshistoriaa*. Tekijä, Jyväskylä 1920
* *Ala- ja yläkansakoulun kirjoituksen opetus*. WSOY 1923
* *Yläkansakoulun oppilaan kieliharjoituskirja*. WSOY 1923
* *Maalaiskansakoulun jatko-opetus: eräitä suuntaviivoja*. Valistus, Helsinki 1925
* *Kansakoulun kirjoitus- ja kielioppi: 1 osa*. WSOY 1926, 8. painos 1939
* *Kansakoulun kirjoitus- ja kielioppi: 2 osa*. WSOY 1926, 8. painos 1941
* *Asiakirjaharjoituksia: jatko-opetusta varten*. WSOY 1929
* *Viitasaaren palovakuutusyhdistys 1881-1956*. Viitasaaren palovakuutusyhdistys, Jyväskylä 1956
* *Ilmolahden kansakoulu 1890-1968: koulun toimialaan kuuluvaa ja siihen liittyvää asiaa perustamis- ja lakkauttamisvuosien väliltä*; kirj. Eemeli Etelälahti, Aino Kauppinen, Urpo Hyvärinen ; koonnut Urpo Hyvärinen. U. Hyvärinen, Viitasaari 1987

## Toimitustöitä
* *Keski-Suomi - Mellersta Finland - Central Finland*; toimituskunta Eemeli Etelälahti ym. ; toimitussihteeri Ensio Seies ; käännös ruotsinkielelle Gunvor Rekola ja englanninkielelle Paul Sjöblom ; maakunnan kartat Kaija Turunen. Keski-Suomen maakuntaliitto, Jyväskylä 1956

## Lähteet
Abram Lufer

**Abram Mihailovitš Lufer** (; 25. elokuuta 1905 Kiova – 13. heinäkuuta 1948 Kiova) oli ukrainalainen pianisti.

Lufer opiskeli musiikkikoulussa Kiovassa Grigori Beklemiševin johdolla (valmistuminen 1925) ja sitten Kiovan Lysenko-musiikki-instituutissa (valmistuminen 1928). Hän aloitti instituutissa opettamisen ja pääsi sen pianonsoiton laitoksen johtoon vuonna 1929. Vuonna 1930 Lufer oli ensipalkinnon voittaja yleisukrainalaisessa pianokilpailussa Harkovassa. Vuonna 1932 hän sai neljännen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa; pistemäärä oli sama kuin Bolesław Konin.

Luferin ohjelmistossa keskeinen sija oli merkittävillä romantiikan säveltäjillä (Schumann, Liszt, Chopin), mutta hän tulkitsi myös aikansa säveltäjien teoksia. Näihin kuuluivat hänen maanmiehensä Viktor Kosenko, Boris Ljatošinski ja Levko Revutski. Vuonna 1934 Lufer sai vastuulleen musiikkikoulutuksen uudistamisen Kiovassa. Tämän seurauksena eri musiikkikoulut yhdistettiin Kiovan konservatorioksi, jota Lufer johti kuolemaansa saakka. Vuosina 1941–1944 hän johti konservatoriotoimintoja Sverdlovskissa. Opetustoimien ohella Lufer toimi Kiovan filharmonikkojen ja Kiovan radion solistina.

Luferin johdolla opiskelleiden joukossa oli Tatjana Goldfarb.

## Lähteet
Saxophone Colossus

__NOTOC__
**Saxophone Colossus** on tenorisaksofonisti Sonny Rollinsin vuonna 1956 julkaistu kuudes studioalbumi. Vuonna 2017 Yhdysvaltain kongressin kirjasto valitsi Saxophone Colossuksen säilytettäväksi kansalliseen ääniteluetteloon "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä"  

## Kappaleet
Kaikki kappaleet Sonny Rollins, ellei toisin mainita. 
### A-puoli
#
#
#

### B-puoli
#
#

## Kokoonpano
*Sonny Rollins — tenorisaksofoni
*Tommy Flanagan — piano
*Doug Watkins — kontrabasso
*Max Roach — rummut

## Arvostelut
* Allmusic: 

## Lähteet
* ''Saxophone Colossus'' discogs.com -sivustolla

### Viitteet
Dolours Price

**Dolours Price** (16. joulukuuta 1950 – 23. tammikuuta 2013) oli Väliaikaisen IRA:n jäsen, joka osallistui Old Baileyn pommi-iskun toteutukseen Lontoossa vuonna 1973. Iskussa haavoittui yli 200 ihmistä ja yksi kuoli saatuaan sydänkohtauksen. Price tuomittiin vankeusrangaistukseen, josta hän istui seitsemän vuotta. Hän aloitti vankilassa syömälakon, jonka aikana häntä pakkoruokittiin. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija armahti Pricen vuonna 1980 humanitaarisella perusteella, koska Price oli sairastunut anoreksiaan.

Price oli naimisissa näyttelijä Stephen Rean kanssa vuodet 1983–2003. Pricesta kertova dokumenttielokuva *I, Dolours* esitettiin Galwayn elokuvajuhlilla vuonna 2018.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''I, Dolours'' -dokumenttielokuva Vimeo.com
* Dolours Price Archive
Dean Kramer

**Dean Kramer** (s. 29. huhtikuuta 1952 Philadelphia) on yhdysvaltalainen pianisti.
 
Kramer opiskeli Oberlinin musiikkikonservatoriossa ja Texasin yliopistossa. Hänen opettajiaan olivat Joseph Schwartz ja John Perry. Lisäksi hän osallistui Ranskassa Tzína Bacháouerin ja Artur Rubinsteinin pitämiin mestarikursseihin. Hän sai myös opetusta Vladimir Horowitzilta. Vuonna 1972 Kramer voitti ensipalkinnon Washingtonin pianokilpailussa ja vuonna 1975 kansallisessa Chopin-kilpailussa Miamissa. Vuonna 1975 hän myös sai viidennen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa.

Kramer on jatkanut konserttiuraansa sekä radiolle ja televisiolle äänittämistä. Hän on esiintynyt konserttosolistina, resitalistina ja kamarimuusikkona Yhdysvalloissa ja ulkomailla. Hän liittyi Oregonin yliopiston henkilökuntaan vuonna 1983. Kramer jäi eläkkeelle Oregonin yliopistosta vuonna 2019.

## Lähteet
Arraba (Israel)

**Arraba** (, ) on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukkaat ovat pääasiassa arabeja ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 25&nbsp;833.

## Maantiede

Arraba sijaitsee Galilean keskiosassa Sakhninin kaupungin itäpuolella.

## Historia
Nykyinen Arraba tunnettiin Rooman valtakunnan kaudella nimellä Gabara tai Araba. Osmanien aikaisessa veroluettelossa vuodelta 1596 kylässä sanotaan olevan 127 kotitaloutta (*khana*). Veroja maksettiin Nabluksen paššalle. 1700-luvulla kylä oli Zahir al-Umarin tukikohta. 1880-luvulla kylää luonnehdittiin suurehkoksi kivistä rakennetuksi kyläksi, jossa asui noin 1&nbsp;000 muslimia ja kristittyä.

## Väestö
Arraban asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 25&nbsp;833. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa arabeja.

## Lähteet
Witold Małcużyński

**Witold Małcużyński** (10. elokuuta 1914 Koziczyn – 17. heinäkuuta 1977 Palma de Mallorca) oli puolalainen pianisti.

Małcużyński osoitti musiikillista lahjakkuutta 5-vuotiaana ja sävelsi jo tällöin lyhyitä pianokappaleita. Järjestelmällisen pianonsoiton opiskelun hän aloitti 9-vuotiaana. Vuonna 1929 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa opiskeli Jerzy Lefeldin johdolla vuoteen 1932 ja sitten korkeammalla tasolla Józef Turczyńskin johdolla. Małcużyński aloitti myös oikeustieteen ja filosofian opinnot Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän valmistui konservatorio-opinnoistaan. Małcużyński debytoi Varsovan filharmonisen orkesterin solistina tulkitsemalla Franz Lisztin toisen pianokonserton ja encorena Karol Szymanowskin h-mollimuunnelmat. Vuonna 1937 hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa.

Małcużyński täydensi opintojaan Pariisissa Marguerite Longin ja Isidor Philippin johdolla vuosina 1937–1938. Vuoden 1938 puolessavälissä pianisti palasi Puolaan pitämään konsertteja Varsovassa ja kiertämään esiintyjänä sekä Puolan suurempia asutuskeskuksia että pienempiä kaupunkeja. Vuonna 1939 hän palasi Pariisiin, jossa meni naimisiin pianisti Colette Gaveaun kanssa. Häitä vietettiin juuri toisen maailmansodan alkuvaiheissa Marguerite Longin ja runoilija Jan Lechońin todistaessa. Tammikuussa 1940 Małcużyński piti Pariisin-debyyttinsä solistina Frédéric Chopinin toisen pianokonserton esityksessä. Ranskan jouduttua miehitetyksi Małcużyński lähti Lissaboniin, josta siirtyi meritse Argentiinaan. Buenos Airesissa hän piti ensimmäisen konserttinsa marraskuussa 1940. Hän konsertoi pian eri puolilla Etelä-Amerikkaa. Huhtikuussa 1942 hän piti Carnegie Hallissa resitaalin, joka sai osakseen vaativan kriitikko Olin Downesin suosion. Małcużyński lähti kiertämään Yhdysvaltoja ja soitti sellaisten kapellimestarien kuin Serge Koussevitzkyn, Pierre Monteux'n, Paul Parayn, Dimítris Mitrópouloksen, Fritz Reinerin sekä George Szellin johdolla.

Małcużyński palasi maaliskuussa 1945 kotimaanosaansa ja konsertoi Lontoossa. Kuukausia myöhemmin hän esiintyi jälleen Pariisissa. Hän jatkoi uraansa konsertoimalla eri maanosissa ja levyttämällä keskeisille levymerkeille. Hänen levyttämäänsä ohjelmistoon kuuluu teoksia muiden muassa Chopinilta, Lisztiltä, Johannes Brahmsilta, César Franckilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Sergei Rahmaninovilta.

## Lähteet
Shin Sung-rok

**Shin Sung-rok** (kor. 신 성록) on eteläkorealainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa seuraavissa televisiosarjoissa:

* 2008: Appaset eommahana (*One Mom and Three Dads*)
* 2008–2009: (*[[All About My Family]]*)
* 2010: Jang Geun-hee (*Definitely Neighbors*)
* 2013–2014: Byeol-e-seo on geu-dae
* 2014: Teuroteueui Yunin
* 2014: Liar Game
* 2014: Wang-ui Eolgool
* 2016: Gonghang Ganeum Gil
* 2018–2019: Hwanghu-ui-pumgyeok (*The Last Empress*)
* 2019: Peo-pyum
* 2019: Vagabond
* 2010: Kairoseu

## Aiheesta muualla
*
Friedrich Rückert

**Friedrich Rückert**, kirjailijanimi **Freimund Reimar**, (16. toukokuuta 1788 Schweinfurt, Baijeri – 31. tammikuuta 1866 Schweinfurt, Baijeri) oli saksalainen runoilija ja orientalisti. Hän opiskeli 1805–1809 Würzburgin ja Heidelbergin yliopistoissa, oli 1811–1812 klassisen filologian yksityisdosenttina Jenassa ja siirtyi sen jälkeen kotiseudulleen, missä hän omistautui kielentutkimukselle ja kirjoitti eroottisia ja poliittisia runoja.

Kokoelmalla *Geharnischte Sonette* hän herätti innostusta vapaussotaan Ranskaa vastaan. Wienissä ollessaan hän tutustui itämaisiin kieliin ja oppi muutamassa vuodessa arabiaa, persiaa ja turkkia, ja tuloksena syntyi Hafizin ja Rumin esikuvien mukainen kokoelma *Östliche Rosen* (1822). Hänet kutsuttiin itämaisten kielten professoriksi Erlangenin yliopistoon 1826 ja Berliiniin 1841. Hän palasi vuonna 1848 kotiseudulleen, missä hän kuoli.

Rückertin ensikokoelmat olivat *Deutsche Gedichte* (1814, kirjailijanimellä Freimund Reimar) ja *Kranz der Zeit* (1817). Kootut runot *Gesammelte Gedichte* ilmestyivät 1834–1838. Hän myös käänsi runoja arabiasta, persiasta, sanskritista ja kiinasta. Hänen kuolemansa jälkeen julkaistiin *Gesammelte poetische werke* (1868–1869) sekä joitakin jälkeenjääneitä runoja ja käännöksiä.

Gustav Mahler on säveltänyt viisi Rückertin runoista *[[Kindertotenlieder]]* (1872), joita tämä kirjoitti 428. Kahden vuoden kuluttua, oman tyttärensä kuoleman jälkeen, Mahler sanoi, ettei olisi voinut säveltää enempää kuin ne viisi, jotka olivat jo aiemmin valmistuneet. Muista runoista Mahler on säveltänyt sarjan *[[Rückert-laulut]]*.

## Suomennettuja runoja
Rückertin runojen suomennoksia on julkaistu seuraavissa antologioissa:
* *Laulujen virta*, suom. Arvi Kivimaa, WSOY 1936
**Kuin kuu käyt kiertäin -
**Laulu
**Pilvi
**Sä rauhan tuot 
**Mietesäkeitä

* *Lounatuulia*, Kirjapaja 1990
**Havitella, tavoitella aina täytyy sydämen

* *Oskar Uotilan kootut runoteokset 2*, Hämeenlinna: Kansa, 1911
**Ilkeä vieras
**Katoava epäilys
**Kaukana kevät
**Kerjuu
**Matkan pää
**Oikea mitta
**Onnellinen pelastus
**Rakkaudenmerkit
**Sijais-aine
**Viimmeinen toivo

* *Tuhat laulujen vuotta*, suom. Aale Tynni, Tuhat laulujen vuotta, WSOY 1957, 1974, ja 2004).
**Ohi nuoruuden

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tatjana Goldfarb

**Tatjana Goldfarb** (; 27. marraskuuta 1914 Odessa – 17. marraskuuta 1964 Tbilisi) oli ukrainalainen pianisti.

Goldfarb opiskeli pianonsoittoa Odessassa Berta Reingbaldin johdolla ja valmistui vuonna 1932. Vuosina 1935–1938 hän jatkoi opintojaan Kiovan konservatoriossa Abram Luferin ja vuosina 1939–1941 Moskovan konservatoriossa Heinrich Neuhausin johdolla. Jälkimmäisten opintojen aikana hän myös matkusti esiintymässä solistina Neuvostoliitossa. Hän erikoistui Frédéric Chopinin musiikkiin ja sai yhdeksännen sijan kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa (1937). Goldfarbin ohjelmistoon kuului myös klassismin ja aikansa ohjelmistoa. Hän edisti ukrainalaissäveltäjien, kuten Viktor Kosenkon ja Levko Revutskin teosten näkyvyyttä.

Goldfarb soitti Odessan filharmonikkojen solistina vuosina 1932–1935 ja Kiovan filharmonikkojen solistina kolmen seuraavan vuoden ajan. Vuodesta 1958 kuolemaansa saakka hän opetti Tbilisin konservatoriossa.

## Lähteet
ReplayGain

**ReplayGain** (aiemmin välilyönnillä **Replay Gain**) on ehdotettu menetelmä äänen voimakkuuden normalisoinnille. Digitaalisessa musiikissa äänen voimakkuus voi olla hiljaisempi tai voimakkaampi eri tiedostoissa: ReplayGain seuraa äänen voimakkuutta, jonka musiikkisoitin tulkitsee äänen voimakkuuden säätämiseksi. Tukea on useille tiedostomuodoille useissa soitinohjelmissa.

Perinteinen tapa on muokata ääntä editointiohjelmassa. ReplayGain tallettaa metatietoa ilman alkuperäisen äänen muokkaamista.

Ensimmäisen ehdotuksen kehitti David Robinson ja se julkaistiin 10. heinäkuuta 2001.

## Katso myös
* Volyymisota

## Lähteet
Alter Bridgen diskografia

**[[Alter Bridge]]** on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka perustettiin Orlandossa, Floridassa vuonna 2004.

## Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## EP:t
* 
* 

## Livealbumit
* 
* 
* 
* 

## Musiikkiboksit
* 

## Singlet
* Open Your Eyes (2004)
* Find the Real (2005)
* Broken Wings (2005)
* Watch Over You (2008)
* Ties That Bind (2008)
* Before Tomorrow Comes (2008)
* Isolation (2010)
* Ghost of Days Gone By (2011)
* Addicted to Pain (2013)
* Cry of Achilles (2014)
* My Champion (2016)
* Wouldn't You Rather (2019)
* Godspeed (2019)
* Pay No Mind (2019)
* Take the Crown (2019)
* In the Deep (2019)
* Dying Light (2019)
* Native Son (2020)
* Silver Tongue (2022)

### Promosinglet
* Life Must Go On (2011)
* Cry a River (2013)
* Waters Rising (2014)
* Poison in Your Veins (2016)
* The Other Side (2016)
* Cradle to the Grave (2017)
* Pay No Mind (2019)
* Take the Crown (2019)
* In the Deep (2019)
* Dying Light (2019)
* Last Rites (2020)
* Pawns & Kings (2022)
* Sin After Sin (2022)
* This Is War (2022)

## Videoalbumit
* Live from Amsterdam (2009)
* Live at Wembley: European Tour 2011 (2012)
* Live at the Royal Albert Hall (2018)

## Musiikkivideot
The Nothing

__NOTOC__
**The Nothing** on Kornin 13:s studioalbumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2019.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Jonathan Davis – laulu, säkkipilli
* James ”Munky” Shaffer – kitara
* Brian ”Head” Welch – kitara
* Reginald ”Fieldy” Arvizu – bassokitara
* Ray Luzier – rummut

## Arvostelut
* Kaaoszine: 9½/10
* Soundi: 

## Aiheesta muualla
* 

## Lähteet
Route Coloniale 4:n taistelu

**Route Coloniale 4:n taistelu** oli Indokiinan sodan aikainen taistelu Ranskan ja Việt Minhin joukkojen välillä Kiinan vastaisen rajan mukaisen Route Coloniale 4:n hallinnasta 16. syyskuuta – 18. lokakuuta 1950. Taistelut päättyivät ranskalaisten tappioon.

## Tausta
Route Coloniale 4 eli RC-4 oli ranskalaisten rakennuttama Ranskan Indokiinan ja Kiinan vastaisen rajan mukaisesti kulkeva maantie Tonkinissa, joka yhdisti syrjäisiä sotilastukikohtia Cao Bằngissa, Đông Khêssa, Thất Khêssa ja Lạng Sơnissa. Kapeaa hiekkatietä reunusti tiheä viidakko ja kukkulat. Việt Minhin joukkoja oli kesäkuussa 1950 siirtynyt Kiinan puolelle rajaa, jossa kenraali Võ Nguyên Giápin johdolla alettiin suunnitella RC-4:n valtausta samalla, kun joukot saivat koulutusta ja aseistusta.

## Taistelu
Việt Minhin hyökkäys alkoi 16. syyskuuta 1950. Vietnamilaiset kutsuivat hyökkäystään rajakampanjaksi. Ensimmäinen kohde oli Đồng Khê, joka kukistui tykistön ja ihmisaaltoiskujen paineessa. Ranskan Indokiinan joukkojen komentaja kenraali Marcel Carpentier määräsi tien sotilastukikohdat evakuoitavaksi.

Đồng Khên valtauksen jälkeen vielä samana päivänä ranskalaiset lähettivät RC-4 -tietä pitkin 3&nbsp;000:n sotilaan osaston Lạng Sơnista pitkin eversti Marcel Le Pagen johdolla. Tavoitteena oli avustaa ensimmäisenä evakuoitavaa Cao Bằngin varuskuntaa. Hitaasti tietä pitkin etenevä ranskalainen kolona väijytettiin useampaan otteeseen. 2. lokakuuta sotilaat määrättiin jatkamaan viidakkoa pitkin jalan ja vallattu Đồng Khê kierrettiin. Joukot joutuivat kuitenkin nopeasti Việt Minhin joukkojen piirittämäksi.

Cao Bằngissa eversti Pierre Chartonin komentama 1&nbsp;600:n miehen varuskunta alkoi evakuoida tukikohtaansa 3. lokakuuta. Charton yritti vetäytyä määräysten vastaisesti mukanaan varuskunnan ajoneuvot ja muut varusteet. Kun lopulta Charton sai tiedon Le Pagea uhkaavasta tuhoutumisesta, Charton tuhoututti ajoneuvonsa ja jatkoi jalan viidakkoon tavoittaakseen Charton Le Pagen joukot. 7. lokakuuta kohdattiin Le Pagen joukkojen rippeet, joiden oli onnistunut murtautua saartorenkaan lävitse. Le Pagen ja Chartonin yhdistyneet joukot tuhoutuivat kuitenkin edelleen Việt Minhin tykistötulessa ja ihmisaaltohyökkäyksissä. Vain muutamien onnistui paeta.

Muutaman päivän kuluttua tuhottiin myös Thất Khêsta vetäytyvä ranskalainen kolona. Viimeinen ranskalainen tukikohta RC-4:n varrella oli Lạng Sơn, joka evakuoitiin yöllä 17.–18. lokakuuta.

## Seuraukset
Ranskalaiset olivat kärsineet RC-4:n taistelujen aikana raskaat tappiot. Noin 6&nbsp;000 sotilasta oli kaatunut tai haavoittunut. Ranskalaiset olivat lisäksi menettäneet noin 450 kuorma-autoa ja Việt Minhin divisioonan tarpeita vastaavan määrän muita varusteita. Giáp oli saanut joukkoineen aloitteen, turvannut huoltoreittinsä Kiinaan ja eteni taistelujen jälkeen edelleen etelään uhaten Hanoita ja Punaisenjoen suistoa.

Ranskalaisten joukkojen komentaja Marcel Carpentier korvattiin tappion jälkeen kenraali Jean de Lattre de Tassignilla. Sota oli kuitenkin RC-4: taistelujen jälkeen jo käytännössä menetetty.

## Lähteet
Diana Kacso

**Diana Kacso** (26. huhtikuuta 1953 Rio de Janeiro – 1. maaliskuuta 2022 Pittsburgh) oli brasilialainen pianisti.

Kacso valmistui Brasilialaisesta musiikkikonservatoriosta vuonna 1971 ja jatkoi opintojaan vuosina 1972–1975 Juilliard Schoolissa Sascha Gorodnitzkin johdolla. Kacso sai vuonna 1975 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa kuudennen palkinnon. Hän sai myös esimerkiksi toiset palkinnot sekä Rubinstein-kilpailussa Tel Avivissa (1977) että Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa (1978).

## Lähteet
Oskari Kaakonkalvo

**Oskari Kaakonkalvo**, vuoteen 1907 **Kruskopf** (30. joulukuuta 1866 Ristiina – 14. tammikuuta 1923) oli suomalainen urkuri, laulaja ja järjestöjohtaja.

Kaakonkalvon  vanhemmat olivat johtaja Antti Kruskopf ja Eva Tapanainen ja puoliso vuodesta 1897 Katri Paavolainen. Kaakonkalvo kävi Viipurin lyseota vuoteen 1883 saakka, toimi sitten vt. opettajana kansakouluissa Johanneksessa ja Anttolassa ja valmistui Turun lukkari- ja urkurikoulusta 1888. Helsingin musiikkiopiston soololaulu- ja urkuritutkinnon hän suoritti 1895 ja opiskeli soololaulua Dresdenissä 1897–1898 ja Berliinissä 1906. Kaakonkalvo toimi kanttorina Valkjärvellä 1891–1900, Kuopion maaseurakunnassa 1900–1904 ja Helsingin vanhan kirkon kanttorina vuodesta 1904. Hän toimi myös laulunopettajana ja musiikkikriitikkona. Kaakonkalvo esiintyi konserttilaulajana Suomessa ja Saksassa ja oopperalaulajana useissa suomalaisissa oopperoissa. Hän esiintyi basso-osissa Wagner-oopperoissa sekä Oskar Merikannon ja Armas Launiksen oopperoissa. Kaakonkalvo oli Suomen Kanttori-urkuriliiton perustajia ja liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1908–1922.

## Lähteet
Trần-dynastia

**Trần-dynastia** (vietnamiksi: Nhà Trần) hallitsi nykyisen Vietnamin alueella sijainnutta Đại Việtin kuningaskuntaa vuosina 1225–1400. Se perustettiin, kun keisari Trần Thái Tông nousi valtaistuimelle sen jälkeen, kun hänen setänsä Trủn Thủ Độ järjesti Lý-dynastian kaatamisen.  Trần-dynastia viimeinen keisari oli Thiếu Đế, joka viiden vuoden iässä pakotettiin luopumaan valtaistuimesta äitinsä isoisän Hồ Quý Lyn hyväksi. Trần-dynastia kukisti kolme mongolien hyökkäystä, etenkin Bạch Đằng -joen ratkaisevassa taistelussa vuonna 1288. 

Trần-dynastian aikana valtakunta pystyi laajentumaan etelään voittaakseen ja vasaloidakseen Champan. He alkoivat myös ensimmäistä kertaa käyttää paperirahaa Vietnamissa. Tran-dynastiaa on pidetty kulta-ajanjaksona vietnamin kielessä, taiteessa ja kulttuurissa. Tämä on luonut taas perustaa vietnamin kielen ja vietnamilaisen identiteetin kehitykselle ja vahvistumiselle.
Ryžkova

**Ryžkova** oli suomalainen siirtola aroalueella Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Tjukalinskin piirikunnassa 220 km Omskista luoteeseen. Siirtolassa oli 1900-luvun alkuvuosina suomensuomalaisia noin 400, lisäksi muun muassa inkeriläisiä ja pääväestönä latvialaisia. Siirtolassa oli kirkko ja suomenkielinen koulu. Siperian suomalaisten pappi asui Ryžkovassa 1819–1861. Asukkaat harjoittivat etupäässä karjanhoitoa, maanviljelys tuotti muun muassa ruista

Ryžkovan, ensimmäisen Siperian suomalaissiirtolan, perustivat Siperiaan 1802 karkotetut inkeriläiset. 1840-luvulta alkaen sinne ruvettiin lähettämään myös suomalaisia. Ryžkovasta käsin perustettiin kaikki Siperian muut suomalaissiirtolat: Verhne-Suetuk 1845, Bugene ja Bojarka 1847 sekä Om 1861 sen jälkeen kun Ryžkova alkoi käydä ahtaaksi ja syntyi levottomuutta ja Ryžkova lopulta paloi 1848..

1845 alueelle alettiin lähettää Suomesta karkotettuja rikollisia, ja seuraavien 62 vuoden aikana koko Siperiaan karkotettiin yhteensä noin 3&nbsp;200 rikollista. Ensimmäinen Suomesta lähetetty pappi oli Johannes Granö. Suomalaisjäljet näkyvät seudulla yhä, vaikka vallankumous katkaisi yhteydet. Karkotukset päättyivät 1888, jolloin Siperiaan oli toimitettu kaikkiaan 880 pakkotyöläistä ja 2&nbsp;356 uudisasukasta. Uudisasukkaat olivat irtolaisuudesta ja muista pikkurikoksita tuomittuja, jotka ennen rangaistusaikansa päättymistä pyysivät päästä Siperiaan uudisasukkaiksi.

Granö julkaisi ajastaan Siperiassa kirjat *Kuusi vuotta Siperiassa* (Helsinki: Weilin & Göös, 1893). ja *Siperian suomalaiset siirtolaiset* (Fennia-sarja no 22; 1904-05). P. Granön kirjoitus *Siperian suomalaiset* sisältyy *Kansanvalistusseuran kalenteriin 1915*.

## Huomautuksia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Siperian suomalaiset, Pieni tietosanakirja (Runeberg.org)
Kansallisbibliografian kontrollinumero

**Kansallisbibliografian kontrollinumero** (, NBN) on joukko kansalliskirjastojen omia tunnusjärjestelmiä, joilla täytetään standarditunnuksien aukkoja. Vanhin on Kongressin kirjaston Kongressin kirjaston kontrollinumero (LCCN). NBN-tunnuksilla kansalliskirjastot voivat pysyvästi identifioida vanhan aineiston sekä uuden materiaalin, jolle ei voi antaa standarditunnusta.

Internetissä linkkinä toimii URN ``, jota koskee IETF:n määrittely  (korvaa: ). NBN-tunnuksessa on maakoodi, kirjastotunnus (jos useita kansalliskirjastoja) ja kansalliskirjaston oma osuus, jonka se voi jakaa haluamallaan tavalla. NBN-tunnuksia on käytössä useissa Euroopan maissa.

Fintossa olevaan materiaaliin voi viitata URI-muodossa kuten: ``

Wikidatassa käytetään propertyä .

## Lähteet
Yashio

**Yashio** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Naka- ja Ayasejokien välisellä alluviaalitasangolla. Etelässä kaupunki rajautuu Tokion metropoliin. Yashiossa on 92&nbsp;473 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 18,02 neliökilometriä. 

Yashio oli vielä toiseen maailmansotaan saakka maatalousvaltaista aluetta, jossa viljeltiin riisin lisäksi vihanneksia, kuten pillisipulia ja lootuksenjuurta (*renkon*). Sodan jälkeen se alkoi kuitenkin kasvaa voimakkaasti osana Suur-Tokion metropolialuetta. Sinne sijoitettiin suurimittakaavaisen lähiörakentamisen lisäksi myös kone-, metalli-, väriaine- ja tekstiiliteollisuutta. Yashion kyläkunta muodostettiin kuntaliitoksella vuonna 1956. Maaseutukaupunki siitä tehtiin vuonna 1964, ja kaupunkioikeudet se sai vuonna 1972. Kaupunki on kärsinyt rakentamisen ja pohjaveden käytön aiheuttamasta maan vajoamisesta.

Yashiota palvelee Tsukuba Express -pikajunalinja.

## Kuvia

Tiedosto:Yashio-Sta-S.JPG|Yashion rautatieasema
Tiedosto:Yashio Shogai Gakushu Kan.jpg|Yashion elinikäisen oppimisen keskus
Tiedosto:Saitamakendo 54 Shiodome Bridge 2.jpg|Shiodomen silta ylittää Nakajoen
Tiedosto:Frespo Yashio 2018 01.jpg|Frespo Yashio -kauppakeskus


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Sarah McLeod

**Sarah McLeod** (s. 18. heinäkuuta 1971 Putaruru) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Peter Jacksonin ohjaamassa *[[Taru sormusten herrasta (elokuvatrilogia)|Taru sormusten herrasta]]* -elokuvatrilogiassa hobitti Ruusa Tölliä elokuvissa *[[Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (elokuva)|Sormuksen ritarit]]* ja *[[Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)|Kuninkaan paluu]]*. Muita rooleja on May Belle elokuvassa *[[Unohdetut kuvat]]* vuonna 1995.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Poznańin piirikunta

**Poznańin piirikunta** () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 399&nbsp;272. Piirikuntaan kuuluvat 15 kuntaa ovat Buk, Czerwonak, Dopiewo, Kleszczewo, Komorniki, Kórnik, Kostrzyn, Mosina, Murowana Goślina, Pobiedziska, Rokietnica, Stęszew, Suchy Las, Swarzędz ja Tarnowo Podgórne.

Poznańin piirikunnalla on yhteistä rajaa Obornikin, Wągrowiecin, Gnieznon, Wrześnian, Środan, Śremin, Kościanin, Grodziskin, Nowy Tomyślin ja Szamotułyn piirikuntien kanssa.

Vuoden 2019 lopussa Poznańin piirikunnassa arvioitiin olevan 399&nbsp;272 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 332&nbsp;115 ja sen ennakoidaan kasvavan 554&nbsp;649 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä. Alle 18-vuotiaat muodostivat 23 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 16,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 5&nbsp;014 lasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rawiczin piirikunta

**Rawiczin piirikunta** () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 60&nbsp;262. Piirikuntaan kuuluvat viisi kuntaa ovat Bojanowo, Jutrosin, Miejska Górka, Pakosław ja Rawicz.

Vuoden 2019 lopussa Rawiczin piirikunnassa arvioitiin olevan 60&nbsp;262 asukasta, joista 50,6 prosenttia naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 60&nbsp;400 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 54&nbsp;986 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 20,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,8 prosenttia ja eläkeikäisten 20,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 636 lasta.

## Lähteet