open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kasvitiede

**Kasvitiede** eli **botaniikka** on kasveja tutkiva biologinen tieteenhaara. Sen tutkimusalueita ovat muun muassa kasvien kasvu, lisääntyminen, aineenvaihdunta, kehitys, taudit ja evoluutio.

## Osa-alueita
Kasvitiede jakautuu useihin haaroihin:

* Kasvimorfologia eli muoto-oppi, tutkii lähinnä kasvien muotoa ja niiden eri osien keskinäisiä asentosuhteita. Tässä mielessä sen osa-alueesta käytetään myös nimityksiä **[[kasviorganologia]]** ja **organografia**. Toinen osa-alue on **[[kasvianatomia]]**, jonka kohteena on etupäässä mikroskooppisen pieni sisärakenne, kuten solukot (solukko-oppi eli histologia) tai yksittäiset solut ja niiden osat (soluoppi eli sytologia). 
* Kasvifysiologia tutkii kasvien elintoimintoja: aineenvaihduntaa, kasvua, kehitystä, lisääntymistä ja liikkeitä. 
* Kasviekologia selvittelee kasvien riippuvuutta ilmasto-, maaperä- ym. ympäristötekijöistä sekä sopeutumista niihin. 
* Kasvisystematiikka eli kasvitaksonomia tutkii kasvien välisiä yhtäläisyyksiä ja eroja ja pyrkii järjestämään maapallon kaikki kasvimuodot keskinäisen sukulaisuuden perusteella yhtenäiseen luontaisjärjestelmään. 
* Kasvimaantiede tutkii kasvien esiintymistä luonnossa. Tällöin kasvistollinen, eli floristinen kasvimaantiede kohdistaa huomionsa kasvilajien, -sukujen jne. levinneisyyteen suhteellisen suurilla alueilla, kun taas kasvillisuustiede, eli kasvisosiologia, tutkii kasvien ryhmittymistä kasvustoiksi ja kasviyhdyskunniksi. 
* Kasvipaleontologian eli fotopaleontologian kohteina ovat muinaisaikojen kasvit geologisina aikakausina. 
* Perinnöllisyystiede eli genetiikka tutkii läheisessä yhteistyössä eläintieteen vastaavan haaran kanssa periytymistä ja muuntelua kasvikunnassa.
* Kasvibiologia tutkii kasvien soluihin ja elintoimintoihin liittyviä seikkoja biologisesta näkökulmasta.

## Historia
Jo Aristoteles esitti joitakin kasveja koskevia yleisluonteisia oppilauseita, joita sitten seliteltiin ja pohdittiin n. 2&nbsp;000 vuotta. Hänen oppilaansa Theofrastos (371–286 eaa.) kirjoitti nykypäiviin säilyneen, koko silloista tietämystä käsittelevän kasvitieteen oppikirjan.

Carl von Linné loi perustan kasvien ja eläinten tieteellisille nimistöille.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aaiheesta muualla
Siionin Lähetyslehti

**Siionin Lähetyslehti** on SRK:n julkaisema kristillinen, vanhoillislestadiolainen muun muassa lähetystyöstä kertova kerran kuussa ilmestyvä aikakauslehti. Se on perustettu vuonna 1911 Kokkolassa. Lehden levikki on noin 24&nbsp;000 kappaletta.

Lehti on pääasiassa suomenkielinen, mutta siinä ilmestyy säännöllisesti artikkeleita myös englanniksi, venäjäksi, ruotsiksi, viroksi ja saksaksi. Se ilmestyy kerran kuussa 16-sivuisena ja jaetaan Päivämiehen välissä sen tilaajille, minkä lisäksi se on mahdollista saada CD-levyllä äänilehtenä. Kaksi kertaa vuodessa ilmestyy 16-sivuinen ranskan-, venäjän- ja vironkielinen liite.

## Katso myös
* Päivämies
* Lasten polku

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Siionin Lähetyslehti
Siionin kevät

**Siionin kevät** oli Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) vuosina 1978–2019 julkaisema lapsille suunnattu kristillinen aikakauslehti. Nykyisin lehti on nimeltään *[[Lasten polku]]*. Alun perin, vuosina 1931–1978, lehden nimenä oli *Lasten Siioni*.

Siionin kevät -lehdessä julkaistiin lapsille ymmärrettävässä muodossa olevia kirjoituksia Raamatun kertomuksista sekä hartaustekstejä. Muuta sisältöä olivat kristilliseen elämään ohjaavat tarinat, lasten omat kirjeet ja piirustukset sekä lasten hauskoja puheita keräävä palsta. 40-sivuinen Siionin kevät ilmestyi kerran kuussa.

## Katso myös
* Päivämies
* Siionin Lähetyslehti
* Lasten polku

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Siionin kevät – otteita neljästä uusimmasta numerosta
* Tanja Lamminmäki-Kärkkäinen (1999): Toiseus Siionin keväässä. Diskursiivinen kuva ulkopuolisista vanhoillislestadiolaisten lastenlehdessä. Pro gradu -työ: Oulun yliopisto, Oulun opettajankoulutuslaitos.
Päivämies

**Päivämies** on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen julkaisema tabloid-kokoinen kristillinen, vanhoillislestadiolainen sanomalehti. Lehti kertoo vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen toiminnasta ja opetuksesta. Lehti ottaa kantaa yhteiskunnallisiin ja kirkollisiin kysymyksiin. Päivämiehen levikki on noin 22&nbsp;000.

Päivämies ilmestyy myös digilehtenä ja kaikille avoimena verkkolehtenä. Päivämiehen verkkolehteä voi lukea maksutta osoitteessa paivamies.fi. Verkkolehdessä julkaistaan osa paperilehden jutuista sekä blogeja ja omia artikkeleita.

Päivämies sisältää uutisten lisäksi muun muassa hartauskirjoituksia, henkilöhaastatteluja ja reportaaseja. Vakiintuneita palstoja ovat esimerkiksi *Kolumni*, *Pysäkki* (aiemmin *Perhepeili*) sekä *Elämää ja ihmisiä*. Kerran kuukaudessa julkaistaan nuorille suunnatut Kapsäkki-sivut. Kapsäkkiä toimittavat enimmäkseen nuoret itse. Lehdessä on myös arvioita kirjoista ja muista julkaisuista. Viikoittain lehdestä ilmestyy myös äänilehti CD-levynä.

Päivämies perustettiin vuonna 1954. Lehden päätoimittaja on Harri Vähäjylkkä, jota ennen päätoimittajana oli Olli Lohi. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Antti Koukkari. Alun perin lehti tiedotti yleisesti kristillisyydestä, erityisesti evankelis-luterilaisesta kirkosta, mutta alkoi painottua myöhemmin vanhoillislestadiolaisuuden pää-äänenkannattajaksi. 

SRK:n puheenjohtajan Olavi Voittosen (2007–2014) mukaan Päivämies on kristillinen viikkosanomalehti. Se kertoo vanhoillislestadiolaisuudesta ja sen toimintaympäristöstä sekä ottaa Voittosen mukaan rakentavasti kantaa keskeisiin yhteiskunnallisiin ja kirkollisiin kysymyksiin. Hänen mukaansa lehti on poliittisesti sitoutumaton ja tarkoitettu kaikkien luettavaksi. Päivämiehen perustamiskokouksen pöytäkirjojen mukaan Päivämies toimii vanhoillislestadiolaisuuden yhdyssiteenä. Lehti on arvostellut kirkon maallistumista.

## Päätoimittajat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Päivämiehen päätoimittajina:
* 1953–1958: Antti Koukkari
* 1958–1960: Eino J. Pietilä
* 1960–1978: Eino Kimpimäki
* 1978–1982: Voitto Savela
* 1982–1983: Samuli Pentikäinen
* 1983–1997: Pentti Vinnurva
* 1998–2002: Samuli Pentikäinen
* 2002–2009: Ari-Pekka Palola
* vs. 2006–2009: Toivo Määttä
* 2009–2011: Tuomas Hänninen
* 2011–2015: Olli Lohi
* vs. 2015–2018: Pekka Aittakumpu
* 2018–2020: Olli Lohi
* 2020– Harri Vähäjylkkä

## Katso myös
* Siionin Lähetyslehti
* Lasten polku

## Lähteet

## Kirjallisuutta

*  http://www.evl.fi/kkh/ktk/c57.htm 
*  http://urn.fi/URN:NBN:fi:jyu-2007441

## Aiheesta muualla
* Päivämies verkkolehti
* Päivämies  - otteita neljästä uusimmasta lehdestä
Savo

**Savo** () on Suomen historiallinen maakunta Itä-Suomessa Karjalan ja Hämeen välissä. Savoa on kahden nykymaakunnan alueella eli Etelä-Savossa (lounaisin osa historiallista Hämettä ja Karjalaa) ja Pohjois-Savossa (läntisin osa Hämettä ja itäisin Karjalaa). Lisäksi aiemmin Etelä-Savoon kuulunut Heinävesi siirtyi osaksi Pohjois-Karjalan maakuntaa vuoden 2021 alussa.

Savossa ovat hallitsevina savolaismurteet, joiden puhumisalue käsittää myös Pohjois-Karjalan, Kainuun, pääosan Keski-Suomesta, Koillismaan, Päijät-Hämeen koillisosan sekä Etelä-Pohjanmaan Järviseudun.

## Historia

Savossa oli kiinteää asutusta jo rautakauden lopulla. Suur-Savo alkoi muotoutua noin 1400-luvulla, jolloin ensimmäinen Savon ja Lappeen vastainen raja vahvistettiin maaoikeuden tuomiolla. Keskiajalla savolaiset joutuivat useaan otteeseen puolustamaan maitaan. Lännessä vastassa olivat hämäläiset, itäraja taas oli samalla valtakunnan raja vuoden 1323 Pähkinäsaaren rauhan määrittelemän rajalinjan mukaisesti. 1500-luvulla rajat Hämettä ja Karjalaa vastaan kiinnitettiin niin, että kolmen maakunnan rajat kohtasivat Mäntyharjulla, Tarhaveden ja Juolasveden välisessä salmessa sijaitsevassa Naulasaaressa. Sinne hakattiin kallioon rajamerkiksi kolmikärki, josta Hämeen vastainen raja lähti pohjoiseen ja Karjalan vastainen itään (Karjalan toisen rajan lähtiessä etelään).

Savon hallinnollinen keskus oli Olavinlinnassa. Linnan rakentaminen aloitettiin vuonna 1475 turvaamaan itärajaa. Vuodesta 1548 Savonmaa oli jaettu kuuteen hallintopitäjään. *Suur-Savoon* kuuluivat Pellosniemen, Visulahden ja Juvan hallintopitäjät. Pohjoisempaan *Pien-Savoon* eli *Vähä-Savoon* kuuluivat Säämingin, Rantasalmen ja Tavinsalmen (myöhemmin Kuopion) hallintopitäjät. Pienempinä hallinnollisina yksikköinä toimivat neljänneskunnat. Kirkollisesti Savo jakautui tähän aikaan neljään kirkkopitäjään: Mikkeliin, Juvaan, Sääminkiin ja Tavinsalmeen.

Historiallisen Savon itärajaksi muotoutui Täyssinän rauhan raja maakunnan alueen yltäessä nykyisestä Kainuusta Etelä-Karjalaan.

## Katso myös
* Luettelo Savoon liittyvistä tai Savon mukaan nimetyistä asioista
* Savilahti
* Savolaiset
* Savolaisen laulu
* Soisalo
* Sääminginsalo
* Savon murre

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Savon historia I–VII (8 nidettä) 1947–2013. Savon säätiö.
* Räsänen, Riitta (toim.): *Savo ja sen kansa* (SKS, 2008)

## Aiheesta muualla

*
Kenraaliluutnantti

**Kenraaliluutnantti** (lyhenne kenr.luutn. tai kenrl) on useiden maiden maa- ja ilmavoimissa käytössä oleva korkea sotilasarvo. Yleensä kenraaliluutnantti on täyden kenraalin alapuolella ja kenraalimajurin yläpuolella. Vastaava arvo merivoimissa on vara-amiraali.

Suomen maa- ja ilmavoimissa kenraaliluutnantti (ruots. *generallöjtnant*) on toiseksi korkein sotilasarvo. Puolustusvoimissa kenraaliluutnantin tasoisia upseereita voi olla kerrallaan korkeintaan viisi. Suomessa kenraaliluutnantti toimii ylimmän johdon tehtävissä esimerkiksi pääesikunnan päällikkönä. Puolustusvoimissa vakinaisessa palveluksessa on yleensä neljä kenraaliluutnantin tai vara-amiraalin arvoista ja Rajavartiolaitoksessa yksi.

## Arvomerkit


Kuva:Kenraaliluutnantti kauluslaatta.svg|Maavoimien kenraaliluutnantin kauluslaatta
Kuva:Kenraaliluutnantti hihalaatta.svg|Maavoimien kenraaliluutnantin hihalaatta
File:Finland-AirForce-OF-8.svg|Ilmavoimien kenraaliluutnantin kauluslaatta
File:Finland-AirForce-OF-8-sleeve.svg|Ilmavoimien kenraaliluutnantin hihalaatta


## Katso myös
* Luettelo kenraaleista
* Luettelo Suomen armeijan kenraaleista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kenraalimajuri

**Kenraalimajuri** (lyhenne kenr.maj. tai sotilaskäytössä kenrm) on useiden maiden maa- ja ilmavoimissa käytössä oleva sotilasarvo. Se on yleensä kenraaliluutnantin alapuolella ja vastaa merivoimien kontra-amiraalia.

Suomessa kenraalimajuri (ruots. *generalmajor*) palvelee prikaatinkomentajaa ylemmissä tehtävissä komentaen esimerkiksi armeijakuntaa tai toimien pääesikunnassa operaatiopäällikkönä, henkilöstöpäällikkönä tai logistiikkapäällikkönä. Kenraalimajureita voi olla Suomessa kerrallaan korkeintaan kahdeksan.

Suomen maa- ja ilmavoimissa kenraalimajuri oli pitkään alin kolmesta kenraalinarvosta, jonka kauluslaattaan kuului vain yksi leijona, kunnes sen alapuolelle luotiin vuonna 1994 kansainvälisen käytännön mukainen prikaatikenraalin arvo.

## Arvomerkit


Kuva:Kenraalimajuri kauluslaatta.svg|Maavoimien kenraalimajurin kauluslaatta
Kuva:Kenraalimajuri hihalaatta.svg|Maavoimien kenraalimajurin hihalaatta
File:Finland-AirForce-OF-7.svg|Ilmavoimien kenraalimajurin kauluslaatta
File:Finland-AirForce-OF-7-sleeve.svg|Ilmavoimien kenraalimajurin hihalaatta


## Katso myös
* Luettelo kenraaleista
* Luettelo Suomen armeijan kenraaleista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Prikaatikenraali

**Prikaatikenraali**, aiemmin **prikaatinkenraali** (lyhenne prkenr), on useiden maiden maa- ja ilmavoimissa käytössä oleva sotilasarvo. Se on yleensä kenraalimajuria alempana ja everstiä korkeampana alin kenraalinarvoista. Arvo vastaa merivoimien lippueamiraalia.

Suomessa prikaatikenraali (ruots. *brigadgeneral*) palvelee tyypillisesti prikaatin komentajana tai pääesikunnassa osastopäällikkönä. Lisäksi kenttäpiispa rinnastetaan prikaatikenraalin arvoon. Prikaatikenraalitasoisia tehtäviä on Suomessa kerrallaan noin 12 kenttäpiispa mukaan lukien.

## Historia Suomessa

Arvoa ei Suomessa ollut lainkaan ennen 1990-lukua, ja prikaatien komentaminen kuului eversteille. Tarve luoda uusi palvelusarvo tuli kansainvälisten rauhanturva- ja sotilastarkkailijatehtävien myötä. Muualla maailmassa vastaavia tehtäviä hoiti kenraalikuntaan kuuluva upseeri. Everstin ja kenraalimajurin () väliin luotiin kansainvälistä käytäntöä vastaava uusi prikaati**n**kenraalin () arvo vuonna 1994.

Prikaatinkenraalilla oli everstin kauluslaattapohja yhdellä hopeisella leijonalla, mutta jo lokakuussa 1995 sotilasarvo muutettiin prikaatikenraaliksi, leijonan väri muuttui kultaiseksi kenraalin laattapohjalla ja muiden kenraaliarvojen kauluslaattoihin lisättiin yksi leijona. Siten esimerkiksi kenraalimajurin kauluslaatassa on nykyään kansainvälisen käytännön mukaisesti kaksi leijonaa aiemman yhden sijaan.

## Arvomerkit

Kuva:Prikaatikenraali_kauluslaatta.svg|Maavoimien prikaatikenraalin kauluslaatta
Kuva:Prikaatikenraali hihalaatta.svg|Maavoimien prikaatikenraalin hihalaatta
File:Finland-AirForce-OF-6.svg|Ilmavoimien prikaatikenraalin kauluslaatta
File:Finland-AirForce-OF-6-sleeve.svg|Ilmavoimien prikaatikenraalin hihalaatta


## Katso myös
* Luettelo kenraaleista
* Luettelo Suomen armeijan kenraaleista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lippueamiraali

**Lippueamiraali** (lyhenne **lpamir**) on joidenkin maiden merivoimissa käytössä oleva sotilasarvo. Se on sotilasarvo kommodorin ja kontra-amiraalin välissä. Yhdysvalloissa lippueamiraali on Rear Admiral, Lower Half (lyhenne RDML), Britanniassa Commodore (lyhenne Cdre) ja Saksassa Flotillen admiral.

## Suomen merivoimissa
Suomen merivoimissa lippueamiraali on alin amiraalinarvo ja sijoittuu kontra-amiraalin ja kommodorin väliin. Arvo otettiin käyttöön 1990-luvulla maa- ja ilmavoimien prikaatikenraalin arvon perustamisen yhteydessä sitä vastaavana merivoimien arvona. Lippueamiraalia puhutellaan amiraalina, ilman etuliitettä.

Lippueamiraalin arvossa palvelleita upseereita ovat muun muassa arvoon 2003 ylennetty Bo Österlund (Turun ja Porin sotilasläänin silloinen komentaja), 2006 arvoon ylennetty entinen Puolustusvoimien tiedustelupäällikkö Georgij Alafuzoff sekä Rajavartiolaitoksen esikunnan henkilöstöosaston päällikkö Erkki Uitti, joka ylennettiin arvoon 2007.

## Arvomerkki

Kuva:Lippueamiraali hihalaatta.svg|Suomen merivoimien lippueamiraalin hihalaatta
Jetpack

**Jetpack** on Adam Pedersenin kehittämä *[[Lode Runner]]* -klooni ja aluksi Software Creationsin mutta myöhemmin Impulse Gamesin julkaisema tasohyppely. Peli julkaistiin MS-DOS:lle vuonna 1993.

Pelissä lennetään rakettirepulla keräilemässä smaragdeja. Peliä julkaistaan nykyään freeware-lisenssin alla julkaisutalojen (Software Creations ja Impulse Games) lopetettua toimintansa. Peli toimii hyvin myös nykykoneissa. *Jetpackin* mukana toimitetaan kenttäeditori ja siihen on saatavissa runsaasti fanien tekemiä lisäkenttiä.

## Aiheesta muualla
* 
*Pelistä kertova sivu takegame.comissa
Kontra-amiraali

**Kontra-amiraali** (lyhenne **kamir**) on useiden maiden merivoimissa käytössä oleva korkea sotilasarvo, joka on vara-amiraalin alapuolella ja vastaa maa- ja ilmavoimien kenraalimajuria. Suomessa se oli 1990-luvulle saakka alin amiraalien arvoista, kunnes maa- ja ilmavoimien prikaatikenraalin arvon perustamisen yhteydessä luotiin uusi sitä vastaava lippueamiraalin arvo, joka sijoittuu kontra-amiraalin ja kommodorin väliin.

Kontra-amiraalia puhutellaan *amiraalina*, ilman etuliitettä.

## Arvomerkit

Kuva:Kontra-amiraali olkalaatta.svg|Suomen merivoimien kontra-amiraalin olkalaatta.


## Aiheesta muualla
Vara-amiraali

**Vara-amiraali** (lyhenne **v-amir**) on useiden maiden merivoimissa käytössä oleva korkea sotilasarvo, joka on amiraalia alempana, mutta kontra-amiraalia ylempänä. Vara-amiraali vastaa yleensä maa- ja ilmavoimien kenraaliluutnanttia.

Vara-amiraali on puhuteltaessa *amiraali* (etuliitettä ei käytetä).

## Arvomerkki
	

Kuva:Vara-amiraali olkalaatta.svg|Suomen merivoimien vara-amiraalin olkalaatta


## Lähteet

## Aiheesta muualla
The Operational Art of War

**The Operational Art of War** on vuoropohjainen strategiapelisarja, jonka on kehittänyt Norm Koger ja julkaissut Talonsoft vuosina 1998–2000.

Sarjaan kuuluvat seuraavat pelit:
* *The Operational Art of War, Volume I* (1998)
* *The Operational Art of War, Volume II* (1999)
* *The Operational Art of War, A Century of Warfare* (2000), kokoelma kahdesta edellisestä lisäosineen

Sarjan ensimmäinen peli sijoittui vuosiin 1939–1955, toinen osa taas vuosiin 1956–2000. *A Century of Warfare* kokosi kummatkin edelliset osat yhdeksi peliksi ja lisäsi samalla uusia ominaisuuksia.

Pelaajan kontrolloitavat yksiköt ovat yleensä rykmenttejä, prikaateja ja divisioonia, vaikkakin pelimoottori sallii vaikka yksittäisten ryhmien tai ajoneuvojen hallinnoimisen. Peli simuloi yksikköjen kaluston aina yksittäisiin ajoneuvoihin asti.

*The Operational Art of War* pohjaa alun perin lautapeleinä julkaistuihin strategiapeleihin, joissa kaksi pelaajaa ottivat mittaa toisistaan heksoihin jaetulla kartalla vuorotellen. Nämä pelit olivat tunnettuja monimutkaisista säännöistään eikä niiden pelaaminen onnistunut mikäli pelaaja ei tuntenut pelin aiheena olevia yksiköitä. *The Operational Art of War* ei myöskään päästä aloittelevaa pelaajaa helpolla. Pohjatiedot erilaisista asejärjestelmistä, taktisista merkeistä sekä taktisen ja operatiivisen tason sodankäynnistä on omattava. Peli ei sisällä lainkaan
tutoriaaleja, mutta sähköisen manuaalin avulla pääsee alkuun. Aloittelijoille sopiva skenaario on alkuperäinen Korean sota, pelattuna liittoutuneiden puolella. Skenaarion kartta ei ole järin suuri eikä joukkoja ole paljoa. 

Kokeneelle pelaajalle *The Operational Art of War* -pelisarja tarjoaa erinomaiset mahdollisuudet käydä lävitse erilaisia taisteluita ja sotia. Lisäksi pelit sisältävät skenaario-editorin, jonka avulla voi tehdä omia taisteluita. Internetissä onkin ilmaiseksi jaossa uusia taisteluita, muun muassa Neuvostoliiton hyökkäys Karjalankannakselle kesällä 1944 sekä Talvisota. Moninpelimahdollisuus on sekä Hotseat- että sähköpostin välityksellä.

## Uudet julkaisut
Matrix Gamesin toimitusjohtaja David Heath osti pelisarjan oikeudet Take-Two Interactivelta ja sarjaan on julkaistu kolmas osa *The Operational Art of War III* (2006).

Peli sai arvosanan 9/10 Pelaaja-lehden arvostelussa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Tavanomainen sodankäynti

**Tavanomainen sodankäynti** on sodankäynnin muoto, jota käydään avoimesti valtioiden välillä käyttäen tavanomaisia aseita ja taistelutaktiikkaa. Tavanomaisessa sodankäynnissä ei määritelmällisesti käytetä joukkotuhoaseita.

## Katso myös

*epäsymmetrinen sodankäynti
*suhteellinen etu

## Lähteet
Mamoru Oshii

**Mamoru Oshii** (, s. 8. elokuuta 1951 Tokio, Japani) on japanilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Oshii on ohjannut sekä animaatio- että näytelmäelokuvia. Oshii on Japanin merkittävimpiä tietokoneavusteisen animaation kehittäjiä. Kansainvälisen yleisön tietoisuuteen hän nousi vuonna 1997, kun hänen elokuvansa *[[Ghost in the Shell – aaveääni]]* voitti parhaan pitkän animaatioelokuvan palkinnon World Animation Celebration Awards -kilpailussa. Oshii voitti tuolloin myös parhaan ohjaajan palkinnon.

## Osittainen filmografia
* Urusei yatsura – Only You (käsikirjoitus, ohjaus ja storyboard), 1983
* Beautiful Dreamer (*Urusei yatsura 2 – Beautiful Dreamer*; käsikirjoitus, ohjaus ja storyboard), 1984
* Tenshi no tamago (käsikirjoitus ja ohjaus), 1985
* Akai megane / The Red Spectacles (ohjaus, käsikirjoitus ja storyboard), 1987
* Kidō keisatsu Patlabor the movie (ohjaus), 1989
* Kerberos – jigoku no banken (käsikirjoitus ja ohjaus), 1991
* Talking Head (käsikirjoitus, ohjaus ja storyboard), 1992
* Kidō keisatsu Patlabor 2 the Movie (ohjaus ja storyboard), 1993
* Ghost in the Shell – aaveääni (Ghost in the Shell / Kōkaku kidōtai; ohjaus ja storyboard), 1995
* Blood the Last Vampire (tuotanto ja suunnittelu), 1999
* Jin-Roh: Susiprikaati (*Jinrō*; käsikirjoitus), 2000
* Avalon (ohjaus), 
* Ghost in the Shell 2: Innocence (Innocence; käsikirjoitus ja ohjaus), 2004
* Tachiguishi retsuden (立喰師列伝; käsikirjoitus, ohjaus ja storyboard), 2006
* The Sky Crawlers (ohjaus), 2008

Pitkien elokuvien lisäksi Mamoru Oshii on eri tavoin osallistunut muun muassa useiden televisiosarjojen, kuten *[[Peukaloisen retket]]* ja *Urusei yatsura*, tuotantoon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Yamato-e

**Yamato-e** () on japanilaisen maalaustaiteen yksi tyylisuunta. Tyypillistä tälle tyylisuunnalle ovat kirkkaat värit ja mustat ääriviivat. Yamato-e-piirroksin kuvattiin maallisia asioita ja sitä käytettiin paljo tarinoiden kuvittamiseen. Tunnetuin yksittäinen yamato-e-tyylin aihepiiri oli Genjin tarina -kirjan tarina. Muita japanilaisen maalaustaiteen tyylejä ovat esimerkiksi tunteikas ja naisellinen onna-e-tyyli sekä humoristinen ja maskuliininen otoko-e.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ekstranet

**Ekstranet** tai **extranet** on yrityksen tai muun yhteisön ja asiakkaan tai yhteistyökumppanin välinen Internet-teknologiaa hyödyntävä suljettu verkkopalvelu. Ekstranet-palvelun kohderyhmänä ovat ainoastaan yrityksen halutut sidosryhmät.

Esimerkkinä ekstranet-palvelusta voidaan pitää vaikkapa yhdistyksen jäsenistölleen tarjoamaa suojattua sivustoa, jolta löytyy yhdistyksen sisäistä aineistoa ja jäsenistön yhteystiedot.

Ekstranet-, kuten muutkin verkkopalvelut voidaan luokitella niiden operatiivisuusasteen mukaan viestinnällisiin ja operatiivisiin palveluihin. Viestinnällinen ekstranet-palvelu keskittyy sidosryhmäviestintään kun taas operatiivisen palvelun päätarkoitus on tarjota sidosryhmäpalveluja. Ekstranet-palvelussa tämä jaottelu korostuu: viestinnällisen palvelun hyöty käyttäjälle perustuu palvelussa olevaan tekstiin, kuviin, ääneen tai elävään kuvaan (mm. animaatiot ja videot), eli ruudulla näkyvään ja kaiuttimista kuuluvaan sisältöön.

Operatiivisissa palveluissa suurin hyöty käyttäjälle ei tulekaan ruudulla näkyvästä tai kaiuttimista kuuluvasta sisällöstä. Operatiivisissa verkkopalveluissa käyttäjän saama hyöty perustuu siihen, mitä tapahtuu verkkopalvelun ulkopuolella. Operatiivisia verkkopalveluja ovat esimerkiksi Internetin pankkipalvelut ja verkkokaupat, joista voi ostaa tavaroita. Nämä voidaan luokitella ekstranet-palveluiksi: yrityksen kohderyhmänä ovat ainoastaan omat asiakkaat, jotka ovat rekisteröityneet käyttäjiksi.

## Katso myös
* Intranet

## Lähteet
* Jussila M., Lehto A. 1999. Net. Verkkoviestinnän käsikirja. Inforviestintä, Mikkeli.

### Viitteet
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 1993

**Vuoden [[1993]] [[Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut|yleisurheilun MM-kisat]]** pidettiin Stuttgartissa, Saksassa 13.–22. elokuuta 1993. Kisoissa oli 1689 urheilijaa 187 maasta.

## Kilpailujen huippuhetket
* Yhdysvaltain miesten joukkue sivusi 4×100 metrin viestin välierissä vuoden 1992 olympialaisissa juostua ME-aikaa 37,40. Aika säilyi maailmanennätyksenä Pekingin olympialaisiin 2008, jossa Jamaika juoksi 37,10.

## Mitalistit
### Miehet

### Naiset

## Mitalitaulukko

## Suomalaisten saavuttamat mitalit
**Miehet**
* Kimmo Kinnunen, hopeaa, keihäänheitto
* Valentin Kononen, hopeaa, 50 kilometrin kävely
**Naiset**
* Sari Essayah, kultaa, 10 kilometrin kävely

## Lähteet
* Tulokset IAAF:n sivulla

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*YLE Elävä arkisto: Yleisurheilun MM-kisat Stuttgartissa 1993
James Whale

**James Whale** (22. heinäkuuta 1889 – 29. toukokuuta 1957)  oli englantilainen ohjaaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan lähinnä 1930-luvun alussa ohjaamistaan elokuvista *[[Frankenstein (vuoden 1931 elokuva)|Frankenstein]]* ja *[[Frankensteinin morsian]]*, joissa Boris Karloff esiintyy Frankensteinin hirviön roolissa.

Hänen elämästään on tehty elokuva *Frankensteinin isä* (*Gods and Monsters*, 1998), jossa keskeinen asia on Whalen homoseksuaalisuus. Elokuvan pääosassa on Ian McKellen.

## Filmografia
Lista James Whalen ohjaamista elokuvista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Luettelo sotateoreetikoista

Tämä on **luettelo sotateoreetikoista**

* André Beaufre (1902–1975), ranskalainen kenraali
* John Boyd (1927–1997), yhdysvaltalainen ilmavoimien eversti
* Carl von Clausewitz (1780–1831), preussilainen kenraali ja ajattelija
* Mihail Frunze (1885–1925), venäläinen sotapäällikkö ja -teoreetikko
* J. F. C. Fuller (1878–1966), englantilainen kenraali ja sotateoreetikko
* Heinz Guderian (1888–1954), saksalainen kenraalieversti
* Ernesto Che Guevara (1928–1967), argentiinalainen lääkäri ja sissipäällikkö
* Giulio Douhet (1869–1930), italialainen ilmasodan teoreetikko, kannatti kaupunkien massapommituksia ja vaikutti strategisen pommituksen teorian muodostumiseen
* Fredrik II Suuri (1712–1786), Preussin kuningas
* Antoine Henri de Jomini (1779–1869), sveitsiläinen kenraali
* Sir Basil Henry Liddell-Hart (1895–1970), englantilainen sotateoreetikko ja sotakirjailija
* Niccolò Machiavelli (1469–1527), italialainen valtiotaidon teoreetikko
* Miyamoto Musashi (1584–1645), japanilainen samurai ja strategi
* Polyainos (100-luvulla), makedonialainen sotateoreetikko
* Erwin Rommel (1891–1944), saksalainen sotamarsalkka
* Alfred von Schlieffen (1833–1913), saksalainen sotamarsalkka
* Sunzi (Sun Tzu), kiinalainen sotateoreetikko
* Mihail Tuhatševski (1893–1937), neuvostoliittolainen sotateoreetikko
* Vegetius – roomalainen sotateoreetikko
* Quincy Wright (1890–1970), amerikkalainen professori sekä sodan ja rauhan tutkija; sodankäynti evolutionäärisenä, pitkän aikavälin ilmiönä
* Zhang Zhaozhong (s. 1952), kiinalainen sotateoreetikko
Ganghwa

**Ganghwa** (, hanja 江華島) on Incheonin metropolikaupunkiin kuuluva saari Etelä-Korean luoteisrannikolla Keltaisessameressä lähellä Pohjois-Korean rajaa. Sitä hallinnoidaan osana Ganghwan piirikuntaa, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.

1200-luvulla Ganghwa toimi Korean hovin pakopaikkana mongolien hyökkäyksen aikana. Saari on ollut historiansa aikana myös portti Koreaan. Ranskalaiset, yhdysvaltalaiset ja japanilaiset hyökkäsivät saarelle 1800-luvulla, ja myöhemmin kristityt lähetyssaarnaajat saapuivat sinne muun muassa Britanniasta. Nykyään saari on linnoituksineen ja buddhalaisine luostareineen suosittu turistikohde, joka sijaitsee lähellä Soulia. Saaren korkein vuorenhuippu Manisan on patikoijien suosiossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Skrunda

**Skrunda** () on kaupunki Kuurinmaalla Latviassa, noin 150 kilometriä Riiasta luoteeseen. Vuonna 2005 siellä oli asukkaita 2637.

## Historia
Skrunda mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1253 historiallisissa lähteissä. Liivin ritarikunta rakensi sinne linnan vuonna 1368, mutta se on tuhottu.

Kaupunginoikeudet Skrunda sai vuonna 1996 ja se onkin Latvian uusin kaupunki.

## Tutka-asema
Neuvostoliitto rakensi Skrundan lähelle vuonna 1964 sotilasalueen, joka sijaitsee noin 9 km Skrundan keskustasta pohjoiseen. Alueen ensimmäinen tutka *Dnepr* pystytettiin vuonna 1967, jolloin se aloitti toimintansa, valmiiksi se saatiin vuonna 1971. Vuonna 1984 siellä alettiin työstää toista tutkaa *Darjalia*.

Latvian itsenäistyttyä tämä antoi Venäjän sotilaiden kuitenkin pitää Skrundan tutka-aseman käytössään ja sitä ylläpidettiinkin vuoteen 1998 asti. Tutkarakennukset on tuhottu, mutta sotilasalueella on vielä jäljellä muita autioituneita rakennuksia. Latvian yksityistämisvirasto myi tukikohdan yhteyteen rakennetun pienen kaupungin huutokaupalla 2010. Tukikohdan osti huutokaupassa venäläisyritys Aleksejevskoje-Serviss, joka maksoi kaupungista 2,2 miljoonaa euroa. Yritys sai kaupassa 45 hehtaaria maata, kymmenen asuinkerrostaloa, kaksi yökerhoa ja ostoskeskuksen.

Tutkan sähkömagneettisen säteilyn terveysvaikutuksia on tutkittu ja sen on todettu aiheuttaneen terveyshaittoja lähialueen lapsille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*kuva Skrundasta , 7. huhtikuuta 1996
*Skrundan keskustan kartta
Kanteletar

**Kanteletar** on Elias Lönnrotin kokoama kansanrunokokoelma, jota voidaan pitää *[[Kalevala]]n* sisarteoksena. *Kantelettaren* runot ovat kalevalaista runoutta, eli ne on tehty kalevalaiseen runomittaan.

## Kuvaus

*Kanteletar* ilmestyi vuonna 1840 nimellä *Kanteletar taikka Suomen Kansan Wanhoja Lauluja ja Wirsiä*. Elias Lönnrot sai perustan kokoelmalle runonkeruumatkallaan vuonna 1838 tavattuaan Koiterejärven rannalla runonlaulaja Mateli Kuivalattaren ja merkittyään muistiin hänen laulamiaan runoja.

*Kanteletar* jakaantuu kolmeen kirjaan. Ensimmäinen kirja sisältää 238 lyyristä runoa, joita Lönnrot nimittää ”yhteisiksi lauluiksi”. Nämä on jaettu kaikille yhteisiin, hääkansan, paimenten ja lasten lauluihin. Toinen kirja sisältää 354 lyyristä runoa, joita Lönnrot kutsuu ”erityisiksi lauluiksi”. Ne on esittäjän mukaan jaettu tyttöjen, naisten, poikien ja miesten lauluiksi. Kolmanteen kirjaan kuuluu 60 historiallista runoa, romanssia, legendaa, balladia ja lyyris-eeppistä runoa. *Kantelettaren* alkulauseeseen sisältyy 24 runoa, jotka ovat kolmen pääluvun runoja uudempia.

Vuonna 1887 ilmestyneessä kolmannessa painoksessa Lönnrot uudisti kolmannen kirjan täydellisesti. Kolmas kirja käsitti nyt 137 runoa. Myöhemmissä painoksissa on pitäydytty alkuperäiseen laitokseen, paitsi että uudistetusta kolmannesta kirjasta on otettu liitteeksi kymmenen runoa. 

Kantelettaren lyyriset runot on kerätty pääasiassa Suomen Karjalasta. Lönnrot mainitsee esipuheessa keruupaikkoina olleen Lieksan, Ilomantsin, Kiteen, Tohmajärven, Sortavalan, Jaakkiman ja Kurkijoen. Kolmannen kirjan kertovat runot on kerätty pääasiassa Venäjän Karjalasta.

## Sävellykset

*Kanteletarta* ja *Kalevalaa* on käytetty yleisesti kansanmusiikin sanoitusten lähteenä, arkistoihin tallennettujen kansanrunojen lisäksi. Alun perin kalevalamittaiset runot ovat olleet laulettua runoutta.

Akseli Törnudd (1874–1923) on säveltänyt toistakymmentä Kantelettaren runoihin sävellettyä laulua. Näistä suosituin on ehkä viipurilaisesta kissasta kertova humoristinen kertomus ”Tuomittu katti”. Kappaleen on levyttänyt mieskuoro Viipurin Lauluveikot levylleen *Yhä kohoaa tuttu torni* (2007) ja parhaiden kappaleidensa levyllä *Te luulette meidän unohtaneen* (2005).

Suomalainen metalliyhtye Amorphis on käyttänyt Kantelettaren runoja sanoitusten pohjana.

Gutenberg-projekti on lisännyt teoksen vapaasti levitettäviin e-kirjoihinsa.

## Galleria


Akseli Gallen-Kallela - The Fratricide.jpg|*[[Velisurmaaja]]*, Akseli Gallen-Kallela, 1897
Joseph Alanen - Katso Kiesus karjaistani.jpg|*Katso Kiesus karjaistani*, Joseph Alanen


## Lähteet
* 
* Kanteletar Project Gutenbergin tietokannassa.
* Viipurin Lauluveikot "Yhä kohoaa tuttu torni". Fuga-9234. ISRCFIVLV0700001-12. Viipurin Lauluveikot 2007.
* Viipurin Lauluveikot "Te luulette meidän unohtaneen". Fuga-1981.

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* Kanteletar taikka Suomen Kansan Wanhoja Lauluja ja Wirsiä . Kaikki Kantelettaren runot, myös vuonna 1887 ilmestynyt kolmannen kirjan laajennettu laitos täydellisenä.
* Kanteletar Gutenberg-hankkeen tietokannassa.
* Kantelettaren nuottiliite .
* Kantelettaren runoja, Runosto.net.
Vegetius

**Flavius Vegetius Renatus** oli roomalainen sotilasteoreetikko, joka eli 300-luvulla. Hän kirjoitti 300-luvun lopulla sodankäyntiä käsittelevän kirjan *Epitoma rei militaris* (Sotalaitoksen lyhyt kuvaus, yleensä tunnettu nimellä De re militari).

Vegetiuksen elämästä ei tiedetä mitään. Hänen teoksensa on omistettu silloiselle keisarille jota on arveltu Teodosius Suureksi. Hänen kirjansa on sekava ja epätieteellinen, mutta antaa kuvan antiikin sodankäynnistä.

Kirjan ensimmäinen kappale on vetoomus rappeutuneen armeijan uudistamisen puolesta. Kirjan loppuosa sisältää luettelon sodankäynnin maksiimeista. Näitä ohjeita käytettiin yleisesti läpi koko keskiajan.

Sanonta *[[si vis pacem, para bellum]]* (jos haluat rauhaa, varaudu sotaan) on luultavasti peräisin Vegetiukselta.

## Lähteet
Nooa Säästöpankki

**Nooa Säästöpankki Oy** on toukokuussa 2003 toimintansa aloittanut suomalainen Säästöpankkiryhmään kuuluva säästöpankkiosakeyhtiö. Se toimii Suomen pääkaupunkiseudulla: pankilla on yhteensä kuusi toimipistettä, jotka sijaitsevat Helsingissä, Espoossa, Vantaalla ja Järvenpäässä.

Säästöpankki on EPSI Rating Pankki ja rahoitus -asiakastyytyväisyystutkimuksen 2018 - yksityisasiakkaat listalla sijalla 2.

## Historia

Nooa Säästöpankin perustivat vuonna 2003 Pohjola-konserni, Suomi-yhtiö ja 33 säästöpankkia. Nooa Säästöpankin perustaminen liittyi Säästöpankki-ryhmän ja vakuutusyhtiöiden väliseen yhteistyöhön. Pankkitoiminnan ohella oli tarkoitus myydä Pohjolan ja Suomen vakuutustuotteita sekä Nooassa että muissa säästöpankeissa. Nooaa perustettaessa Helsingin seudulla toimi jo toinenkin säästöpankki, Aktia. Nooan perustaminen tulkittiin Aktiassa vihamieliseksi teoksi, minkä jälkeen Aktia pian erosi Säästöpankkiliitosta.

Pohjola-konsernin fuusioituessa Osuuspankkien keskuspankkiin säästöpankeille syntyi yhtiöjärjestyksen mukaan lunastusoikeus Pohjolan omistamiin Nooan osakkeisiin. Säästöpankit käyttivät lunastusoikeuttaan ja lunastuksen jälkeen säästöpankkien omistus Nooasta nousi 70 prosentista 95 prosenttiin. Nooa Säästöpankin omistavat Säästöpankkiryhmään kuuluvat säästöpankit.

## Liiketoiminta
Nooa Säästöpankki on pääkaupunkiseudulla toimiva pankki, jolla on noin 80 työntekijää (2020). Vakavaraisuussuhde vuonna 2020 oli 22,50&nbsp;%, luotonanto 802,3 miljoonaa euroa, 

Nooa Säästöpankki on osa säästöpankkiryhmää, joka on perustettu vuonna 1822. Toiminnan taustalla on halu edistää yksilön ja yhteisön hyvinvointia muun muassa talouden valmennuksen avulla. Asiakkaita säästöpankkiryhmällä on lähes 500&nbsp;000 ja työntekijöitä yli 1&nbsp;400.

## Katso myös
* Säästöpankkiryhmä
* Säästöpankkiosakeyhtiö

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nooa Säästöpankin kotisivut
Ursa

**Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry** eli lyhyesti **Ursa** on suomalainen tähtitieteellinen yhdistys, jonka kotipaikka on Helsinki. Ursan perustamiskokous oli 2. marraskuuta 1921. Ursassa oli vuoden 2016 lopussa 18&nbsp;218 jäsentä. Ursan tarkoituksena on tarjota jäsenilleen ja yleisölle selkeä ja nykyaikainen käsitys maailmankaikkeudesta, toimia tähtitieteen ja lähialojen harrastuksen edistämiseksi sekä edistää alansa kouluopetusta ja aikuiskasvatusta.

Ursan toiminnanjohtajaksi on valittu Pekka Rautajoki, joka aloittaa, kun toimitusjohtaja Markku Sarimaa jää osaeläkkeelle.

## Toiminta
Ursa julkaisee jäsenlehteä *[[Tähdet ja avaruus]]*, joka nykyään ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa yli 75 sivun laajuisena. Lehden levikki oli keväällä 2017 noin 19&nbsp;100 kappaletta. Lehteä on julkaistu vuodesta 1971 lähtien,  vuosina 1971–1976 nimellä *Tähtiaika*.

Ursa on julkaissut luonnontieteellisiä tietokirjoja vuodesta 1926 alkaen. Julkaisutoiminta laajeni merkittävästi 1970-luvun puolivälissä. Nykyisin Ursa julkaisee ison osan Suomen tähtitieteellisistä kirjoista. Vuoteen 2018 mennessä on yhdistyksen tietokirjasarjassa ilmestynyt 160 kirjaa. Ursa kustansi vuosina 1980–1992 Ursan scifi-sarjaa  ja *Aikakone* -lehteä vuoden 1989 loppuun asti.

Ursa julkaisee vuosikirjaa *[[Tähdet: Ursan vuosikirja]]*.

Vuodesta 2011 alkaen Ursa on ylläpitänyt Taivaanvahti-havaintopalvelua. Järjestelmään kerätään havaintoja tähtitieteellisistä ja ilmakehän ilmiöistä. Palvelu on kaikkien suomalaisten käytettävissä.      

Ursa rakennutti vuonna 1926 tähtitornin Helsingin Kaivopuistoon. Tähtitorni on edelleen säännöllisessä käytössä. Yhdistys ylläpitää myös Artjärvelle rakennettua havainto- ja kurssikeskusta, jossa on kolme tähtitornia. Vuonna 2007 sinne asennettiin Pohjoismaiden suurin harrastajakaukoputki.      

Yhdistys järjestää tähtitiedetapahtumia, kuten Tähtipäivät ja Cygnus-kesäkokoontumisen yhteistyössä paikallisen tähtiharrastusyhdistyksen kanssa. Ursa järjestää myös kansallisia tähtiharrastuksen teemapäiviä, kuten joka elokuun viimeiselle lauantaille sijoittuvan tähtiharrastuspäivän. 

Ursalla on siirrettävä planetaario, jossa annetaan tähtitiedetunteja ennen kaikkea kouluille. 

Ursan toimitilat sijaitsevat nykyään Helsingin observatoriolla, jossa toimii myös Helsingin yliopistomuseoon kuuluva tähtitieteen yleisökeskus. 

Ursan lisäksi yli 40 paikallista tähtiyhdistystä järjestää tähtiharrastustoimintaa Suomessa. Paikallisyhdistykset ovat itsenäisiä ja riippumattomia Ursasta, mutta Ursa tukee monin tavoin niiden toimintaa. Paikalliset yhdistykset puolestaan auttavat Ursaa tähtitieteen tunnetuksi tekemisessä.

## Talous
Tähtitieteellinen yhdistys Ursa on voittoa tuottamaton järjestö. Ursan tulot muodostuvat pääasiassa jäsenmaksuista ja julkaisutoiminnasta.

## Katso myös
* 6073 Tähtiseuraursa
* Luettelo Suomen tähtiyhdistyksistä
* Luettelo Ursa Science Fiction -sarjan kirjoista
* Luettelo Ursan julkaisemista tietokirjoista

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Hannu Karttunen (päätoim.), *Ursan historia. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa 1921–2021*. Ursa 2021 
* 

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
*
Telppäs-niityn ihme

**Telppäs-niityn ihme** on vuonna 1796 Savossa sattunut tapahtuma, josta katsotaan herännäisyyden eli körttiläisyyden saaneen alkunsa.

Telppäs-niityllä silloisen Iisalmen pitäjän Savojärven kylässä, Lapinlahden kirkon lähellä, kesken heinänteon tuli voimakas tuulenpuuska ja niityllä olleet kahden talon, Asikkalan ja Heikkilän ihmiset kokivat, että kuin suuri käsi olisi kaatanut heidät maahan. Väki piti tätä Pyhän Hengen ilmestymisenä. Tilanteessa ilmeni myös kielilläpuhumista ja näkyjen näkemistä. Tämä sai aikaan mukana olleissa voimakkaan hengellisen herätyksen, joka levisi aluksi kyläläisten keskuuteen, sitten laajemmalle. Tapahtumaa pidetään Savon herännäisyyden alkuna.

L. J. Niskanen kertoo muistokirjassaan muutamien Telppäs-niityllä mukana olleiden ihmisten saaneen kyvyn vaipua horrostilaan ja saarnata unissaan. Heistä tunnetuin oli Juhana Martiskainen, joka horrostilaan jouduttuaan oli tunnottomassa tilassa. Hän vaipui hartaustilaisuuksissa ja muulloinkin tainnoksiin ja alkoi saarnata. Matthias Akianderin *Historiska upplysningar om religiösa rörelserna i Finland* -kirjassa olevan Paavo Ruotsalaisen kertomuksen mukaan, hän nuhteli ja tuomitsi horrostilassa ihmisiä, *ken oli totisesti Herran edessä, ken petollisesti ja jaetulla sydämellä*. Hänen horrostilassa pitämiään saarnoja pidettiin voimallisina ja Raamattuun perustuvina.

Liikkeen johtajaksi nousi Torniosta paikkakunnalle muuttanut pyöräntekijä Juhana Lustig.

Telppäs-niitylle nykyisessä Lapinlahden kunnassa on sittemmin pystytetty tapahtuneen muistoksi liekkiä kuvaava kivinen muistomerkki. Lisäksi siellä ovat herännäiset järjestäneet joitakin seuratilaisuuksia.

## Lähteet
* Rosendal, Mauno: *Suomen herännäisyyden historia XIX:llä vuosisadalla 1*, Kustannusyhtiö Herättäjä, Oulu 1902
* Kauppala, Jalmari: *Helluntai-ilmiöitä Suomen Siionissa entisaikana*, 2 p., Ristin Voitto, Hämeenlinna,1982,  (sid.)

### Viitteet
Yari

**Yari** (oikealta nimeltään **Jari Ensio Knuutinen**, s. 2. marraskuuta 1957 Jyväskylä) on Jyväskylässä lapsuutensa asunut ja Kemin kautta 1970-luvun puolivälissä takaisin Jyväskylään muuttanut säveltäjä, sanoittaja ja muusikko. Hän asuu Polvijärven Sotkumassa. Yarilla oli jo Kemissä pienimuotoinen yhtye nimeltä Pohjolan Voima, mutta toden teolla hän aloitti uransa 1970-luvun loppupuolella Se-yhtyeessä. Yari soitti muun muassa myös Pelle Miljoona & 1980-yhtyeen *[[Pelko ja viha]]* -levyllä ja kävi yhtyeen mukana muutamilla keikoillakin. Vaikka Yarin tuotannossa on monia eri tyylilajeja, pääosan muodostavat pop- ja elokuvamusiikki. Hän on säveltänyt musiikin muun muassa Claes Olssonin elokuviin *[[Elvis kissan jäljillä]]* (1987), *[[Akvaariorakkaus]]* (1993) ja *[[Ihanat naiset rannalla]]* (1998). Akvaariorakkauden musiikista Yari sai Jussi-palkinnon.

Se-yhtyeen jälkeen Yari levytti yhtyeissä Onnensoturit ja MXYZPTLK. Jälkimmäisen nimi on otettu *[[Teräsmies]]*-sarjakuvasta, jossa Mxyzptlk on Teräsmiehen vihollinen. Vuodesta 1992 lähtien Yari on esiintynyt ja levyttänyt sooloartistina. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2021. Maaliskuussa 2023 julkaistiin Yarin muistelmateos *Taikurin apulainen*.

## Diskografia
#### Se
* 
* 
* 
* 
* 

#### Seitsemäs maailma
* 

#### Soolo
* & Onnensoturit: 
* 
* 
* 

### Elokuvamusiikki (osa)
* *[[Elvis kissan jäljillä]]* (1987)
* *[[Akvaariorakkaus]]* (1993)
* ''Kissan kuolema'' (1994)
* *[[Ihanat naiset rannalla]]* (1998)
* *[[Tuliportaat]]* (1998, televisiosarja)
* *[[Rikos & Rakkaus]]* (1999)
* *[[Onnen varjot]]* (2005)
* *[[Colorado Avenue]]* (2007)
* *[[Taistelu Näsilinnasta 1918]]* (2012)
* *[[Rikinkeltainen taivas (elokuva)|Rikinkeltainen taivas]]* (2021)

## Katso myös
* Ei asfaltti liiku

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Fanisivusto
* Ylen Elävä arkisto: Yari Nuotit hukassa -ohjelmassa vuonna 1979
*
Jonas Lagus

**Jonas Lagus** (21. tammikuuta 1798 Kurikka – 24. kesäkuuta 1857 Pyhäjärvi) oli körttiläisyytenä tunnetun herätysliikkeen johtajia 1800-luvulla.

Laguksen vanhemmat olivat kappalainen Nils Lagus ja Sara Elisabet Forsman. Isä opetti poikaansa, joka tuli ylioppilaaksi 1812 ja ryhtyi lukemaan kieliä ja kirjallisuutta. Pappissuvusta ollut Lagus joutui keskeyttämään opinnot isänsä kuoltua; vuonna 1817 hänet vihittiin papiksi, ja hän aloitti papin tehtävät vain 19-vuotiaana Vöyrillä. Vuonna 1828 Lagus siirtyi kappalaiseksi Ylivieskaan ja 1830 Kalajoen kirkkoherran apulaiseksi. Samaan aikaan hän alkoi johtaa herännäisyysliikettä ja ystävystyi Paavo Ruotsalaisen ja Niilo Kustaa Malmbergin kanssa. Vuosina 1836–1838 Lagus oli toimittamassa herännäislehteä *[[Hengellisiä Sanomia]]*, ja 1838–1839 häntä syytettiin Kalajoen käräjillä luvattomista kokouksista ja rahan keräämisestä pakanoille. Rangaistukseksi hänet erotettiin virasta kuudeksi kuukaudeksi. Vuonna 1845 Lagus muutti kappalaiseksi Pyhäjärvelle, jossa hän toimi kuolemaansa saakka. Postuumisti julkaistiin Laguksen kirjekokoelma *Evangelii röst för kallade själar* (1860) ja sen ensimmäinen suomenkielinen supistettu painos 1861.

Laguksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1821 oli Lovisa Eleonora von Essen (k. 1836), toinen vuodesta 1837 kauppias Herman Vilhelm Vidmarkin leski Albertiina Charlotta Ganander (k. 1849) ja kolmas vuodesta 1850 Johanna Rosalie Lagus (k. 1887).

## Teoksia

* *Evangelisia neuvoja kutsutuille sieluille : valituita otteita edes-menneen sielun-paimenen kirjeistä ystäville.* Suom. Wilh. C[arls]son. Wilén, 1861.
* *Neljä keskustelua lihallisen ja saatanan välillä.* Suom. Henrik Schwartzberg. Gummerus, 1891.
* *Saatanan vimma kristityssä maailmassa.* Uudesti korjaillut ja kustantanut A. Torwinen.  A. Torwinen, 1916.
* *Evankeliumin ääni.* Esipuheen kirjoittanut Olavi Kares. Uusi kielellisesti korjattu painos, toim. Anna-Liisa Väinölä. WSOY, 1938.

## Lähteet
*  Sivut 432-433. 

## Aiheesta muualla
* Kalevi Lämsän tutkimus: Jonas Lagus (1798–1857) kasvattajana ja opettajana (Viitattu 12.4.2014)
*
Tietokoneverkko

**Tietokoneverkko** on tietokoneiden ja niitä yhdistävien tietoliikenneyhteyksien muodostama tietoliikenneverkko. Verkon avulla tietokoneet voivat viestiä keskenään sekä jakaa resursseja ja digitaalista informaatiota. Tyypillisesti tieto välitetään tietokoneverkoissa erilaisina paketteina.

## Historia
Ensimmäiset tietokoneverkot syntyivät 1950-luvulla, kun useita päätteitä alettiin yhdistää yhteen keskustietokoneeseen. Myöhemmin myös suurtietokoneita alettiin yhdistää toisiinsa.

Nykyinen Internet sai alkunsa 1970-luvun taitteessa Yhdysvaltain asevoimien ARPAn tutkimushankkeesta. ARPANET-nimen saanutta verkkoa käyttivät Yhdysvalloissa 1970-luvulla armeijan lisäksi lähinnä yliopistot ja tutkimuslaitokset.

## Verkkotyyppejä
Tietokoneverkkoja voidaan luokitella koon mukaan. Tyypillisiä luokituksia ovat:
* Likiverkko, henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitettu verkko
* Lähiverkko, esimerkiksi yhden talon tai yrityksen yhden toimipisteen sisäinen verkko
* Kaupunkiverkko, yhden tai useamman kaupungin alueen kattava verkko
* Laajaverkko, laajempia maantieteellisiä alueita kattava verkko

Verkkoja voidaan jakaa myös käyttäjäryhmän mukaan:
* Intranet, tietyn ryhmän käyttöön eristetty, tyypillisesti yrityksen tai organisaation sisäinen verkko
* Ekstranet, yhteisöjen välinen suljettu verkko
* Internet, maailmanlaajuinen tietoverkko

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Juhana Lustig

**Juhana (Juho) Lustig (Puustijärvi)** (18. maaliskuuta 1771 Ylitornio – 2. helmikuuta 1833 Nilsiä) oli vuonna 1796 Iisalmen pitäjän Savojärven kylässä syntyneen herännäisyyden ensimmäinen johtaja.     

Lustigin vanhemmat olivat uudisviljelijä Hannu Ollinpoika ja Klaara Ollintytär. Hän lienee saanut hengellisiä vaikutteita jo kotiseudullaan, ennen muuttoaan Pohjois-Savoon, jossa hän työskenteli pyöräntekijänä. Vuonna 1796 hän liittyi Iisalmessa alkunsa saaneeseen uskonnolliseen herätykseen ja tuli sen johtajaksi.  Hän lienee menettänyt asemansa liikkeen johtohahmona Paavo Ruotsalaiselle vuosien 1808–1809 paikkeilla. Ruotsalainen edusti uskossaan vakavampaa näkemystä, kun taas Lustigia pidettiin pinnallisena ja ailahtelevana. Lustigin vaikutus säilyi silti pienemmässä piirissä ja muun muassa Henrik Renqvist lienee saanut herätystä Lustigin saarnoista. Lustigin ensimmäisen puolison nimi ei ole tiedossa, toinen puoliso oli Liisa Väisänen (k. 1860).

## Lähteet

## Katso myös
* Telppäs-niityn ihme
Grand Prix Legends

**Grand Prix Legends** (lyhyesti **GPL**) on Papyrus Design Groupin kehittämä ajopeli/simulaattori, joka kuvaa vuoden 1967 Formula 1 -kautta. Pelin on julkaissut Sierra Sports vuonna . 

GPL ei koskaan ollut mikään myyntimenestys, ja tähän on kaksi selkeää syytä. Ensinnäkin peli vaatii konetehoa enemmän kuin keskiverto-PC sisälsi vuonna 1998, ja toiseksi pelissä simuloidaan autoja, jotka olivat oikeastikin todella vaikeita ajaa. Siitä huolimatta, ja ehkä juuri sen vuoksi, peli on saavuttanut suosiota kilpa-autosimulaattorien ystävien keskuudessa.

Pelin ohjekirja mainitsee yhdeksi vaikeudeksi että pelaajat eivät tunne autoihin kohdistuvia liikevoimia ajaessaan.

## Tekniikka
Peliä varten Papyrusin aiempi ohjelmisto korvattiin ja kehitettiin uudestaan. Peli hyödynsi 16-bittistä väriä ja tuki 3Dfx:n grafiikkasuoritinta, mutta julkaisu ajoittui hetkeen jolloin laiteajurit olivat hyvin bugisia ja ohjelmistorenderöinti oli liian hidasta.

## Harrastustoiminta

Vuosien saatossa ovat harrastajat tehneet GPL:ään lukemattomia grafiikkapäivityksiä autoihin ja ratoihin, satoja kokonaan uusia ratoja, apuohjelmia sekä muun muassa vuosien 1965, 1969 ja 1966 Formula 1 -autot sisältävät lisäosat.

Internetissä toimii lukuisia Grand Prix Legends -kisoja ja kokonaisia kausia järjestäviä yhteisöjä. Myös Suomessa on muutama tällainen yhteisö, kuten esimerkiksi Trellet.Net.

Harrastajat voivat mitellä toisiaan vastaan myös kierrosaikojen perusteella GPLRank-sivustolla. 

## Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.9/10 arvostelussaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Rigel

**Rigel** (&beta; Orionis) on taivaan seitsemänneksi kirkkain tähti (visuaalinen magnitudi 0,12). Vaikka se on nimetty Orionin tähdistön beta-tähdeksi, se on kirkkaampi kuin &alpha;-tähti Betelgeuze.

Rigelin etäisyys meistä on noin 860 valovuotta. Se on noin 50&nbsp;000 kertaa kirkkaampi kuin oma Aurinkomme. Rigel kuuluu spektriluokkaan B8 Ia, ja se on luokiteltu ylijättiläistähdeksi.

Kirkkautensa ja suuren nopeutensa ansiosta Rigel kuumentaa useaa sumua ympärillään. Rigel on myös kytköksissä Orionin suureen kaasusumuun. Vaikka Rigelin ja sumun etäisyys Maasta on noin kaksinkertainen, voidaan sumu ja tähti yhdistää toisiinsa iän ja kulkusuunnan perusteella.

Rigelin uskotaan olevan kolminkertainen tähti. Päätähteä kiertää kaksi pienempää tähteä, nimiltään Rigel B ja C. Ne kiertävät toisiaan 28 AU:n päässä ja päätähteään 2&nbsp;000 AU:n päässä.

Rigel on monen muun ylijättiläisen tapaan myös muuttuva tähti. Kirkkauden muutos tosin melko pientä (0,3 ja 0,03 magnitudin muutokset ovat tavallisia) ja epäsäännöllistä (jakso noin 25 vuorokautta) mutta havaittavissa tarkoilla mittauksilla. On epäilty, että järjestelmässä olisi vielä neljäskin tähti, mutta se ehkä on vain havaintojen ylitulkinnan tulosta.

## Nimen etymologia
Tähden nimi tulee sen sijainnista, joka olisi Orionin vasen jalka, jos kuvio piirrettäisiin taivaalle. Nimi on lyhennelmä arabiankielisistä sanoista *Rijl Jauza al-Yusra* ’päämiehen vasen jalka’.

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla