open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Raivaussaha

**Raivaussaha** on metsän, pääasiassa pensaikon ja vesakkojen, raivauksessa ja taimikonhoidossa käytettävä moottorikäyttöinen saha. Raivaussahan leikkausteränä käytetään yleensä sirkkelinterän kaltaista leikkauslaikkaa. Raivaussahalla voidaan helposti katkoa 4&ndash;10 cm:n paksuisia puita; tätä paksumpien puiden katkaisuun raivaussaha ei ole kovin käytännöllinen. 

Raivaussaha koostuu leikkausterästä ja moottorista sekä näitä yhdistävästä varresta, jonka sisällä kulkee terää pyörittävä akseli. Käyttövalmista raivaussahaa kannetaan käyttäjälle puettaviin valjaisiin kiinnitettynä. Ohjausvarren ja valjaiden kiinnityskohta on yleensä tasapainotettu siten, että sahan käyttö on vaivatonta. Käyttäjän selän takana sijaitseva moottori toimii terän ja varren vastapainona. Varren pituus on yleensä noin 1,5&ndash;2&nbsp;metriä, josta noin kaksi kolmasosaa on käyttäjän etupuolella.

Monikäyttömallisiin raivaussahoihin on saatavissa erilaisia leikkuuteriä ja muun tyyppisiä työkaluja kuten lehtipuhallin, oksasaha, pyörivä harja ja moottorisahan laippa. 

Raivaussahoja tekevät yleensä samat valmistajat, joiden valikoimaan kuuluvat myös moottorisahat. Raivaussahoissa on perinteisesti käytetty kaksitahtimoottoria, joka on rakenteeltaan ja iskutilavuudeltaan lähes vastaava kuin keskikokoisissa moottorisahoissa (30-60 kuutiosenttimetriä). Sittemmin on alettu siirtyä pienempipäästöisiin nelitahtimoottoreihin. Suurimpia sahamerkkejä Euroopassa ovat saksalainen Stihl ja ruotsalaiset Electroluxin omistamat Husqvarna ja Jonsered.

Raivaussahalla työskennellessä on oltava asianmukaiset varusteet, joita ovat valjaiden lisäksi silmikollinen kypärä, kuulonsuojaimet, viiltosuojatut housut tai haalari ja metsurin saappaat tai kengät.

Kevytrakenteista, siimaleikkuriterällä varustettua raivaussahatyyppistä laitetta kutsutaan trimmeriksi tai siimaleikkuriksi. Sellaisia käytetään nurmikonleikkuussa niiden kohtien leikkaamiseen, joihin ruohonleikkuri ei ulotu. Heinikon leikkaamisessa käytetään siimaleikkuriterää tai 3 tai 4-hampaista ruohoterää. Siimaleikkurilla ja ruohotrimmeriterällä varustettuna laite ei ole varsinainen raivausaha. Puutarhakäyttöön tarkoitetuissa trimmereitä valmistetaan myös sähkömoottorilla (verkkojohdolla tai akkukäyttöisenä); sähköakulla varustettu laite on akkutrimmeri.

## Lähteet
Eblan kieli

**Ebla** on kuollut seemiläinen kieli, jota puhuttiin Eblan kaupungissa, nykyisen Syyrian alueella 2000-luvulla eaa. Ebla oli läheistä sukua akkadin kielelle. 

Ebla oli ensimmäinen kirjoitettu seemiläinen kieli. 

## Lähteet
Lusitanian kieli

**Lusitania** oli Lusitaniassa puhuttu indoeurooppalainen kieli. Kielen on arveltu olevan joko itaalinen tai kelttiläinen kieli. Kaikki säilyneet lusitaniankieliset kirjoitukset on kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla. 

## Lähteet
Isohaarahaukka

**Isohaarahaukka** (*Milvus milvus*) on keskikokoinen päiväpetolintulaji.

## Koko ja ulkonäkö
Isohaarahaukka on väriltään ruosteenruskea. Sen syvälovinen pyrstö on tiilenpunainen ja pää harmahtava. Mustakärkisten siipien alapinnalla erottuu laaja valkea alue. Se on haarahaukkaa (*Milvus migrans*) kirkasvärisempi ja solakampi. Isohaarahaukan pituus on noin 61–66 senttimetriä, siipiväli noin 175–195 senttimetriä, ja paino noin 757–1&nbsp;221 grammaa.

## Levinneisyys
Isohaarahaukka pesii Euroopassa, luoteisimmassa Afrikassa, Kanariansaarilla sekä miltei hävinneenä Kap Verdellä. Maailman populaatiosta 90 prosenttia pesii Euroopan unionin alueella. Euroopan pesimäkanta on 33&nbsp;000&nbsp;–&nbsp;38&nbsp;000 paria. Lajin kanta on luokiteltu Euroopassa elinvoimaiseksi ja kasvavaksi. Vahvin kanta on Saksassa. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Välimerenmaissa. Etelä-Ruotsin kanta kasvaa hitaasti ja on nyt noin 3&nbsp;500 paria.  Laji ei pesi Suomessa, mutta kierteleviä yksilöitä havaitaan vuosittain.

## Elinympäristö
Isohaarahaukka suosii avoimia ympäristöjä, kuten ruoho- ja viljelysmaita sekä avoimia metsämaita.

## Lisääntyminen
Isohaarahaukka käyttää muun muassa vanhoja hiirihaukan tai korpin pesiä. Pesä on tavallisesti lehtipuussa, joskus harvoin kalliojyrkänteellä. Pesä voi olla käytössä useita vuosia peräkkäin, joskus jopa 17 vuotta. Se verhoilee pesänsä mitä kummallisimmilla aineksilla, niistä on löydetty muun muassa alusvaatteita ja nallekarhuja. Pesään naaras munii 1–4 munaa, tavallisimmin kaksi, joita haudotaan 31–32 päivää. Haudonta alkaa jo ensimmäisestä munasta, joten kolmimunaisen pesyeen haudonta kestää noin 38 päivää. Naaras hoitaa pääosan hautomisesta, joskin koiras voi päivällä hautoa lyhyitä hetkiä, alle puoli tuntia kerrallaan. Naaras lämmittää ja hoivaa poikasia ensimmäiset kaksi viikkoa, jolloin koiras huolehtii poikueen ravinnosta. Myöhemmin molemmat emot saalistavat. Poikaset oppivat lentämään noin seitsemän viikon ikäisinä, mutta jos ravintoa on ollut niukasti, voi lentoonlähtö onnistua vasta 60–70&nbsp;päivän iässä. Poikaset lähtevät syysmuutolle vanhempiensa kanssa. Laji on sukukypsä kaksivuotiaana.

Isohaarahaukka voi toisinaan risteytyä haarahaukan kanssa. Tällainen haarahaukan ja isohaarahaukan pari yritti pesiä myös Suomessa vuonna 2016, mutta pesintä epäonnistui.

## Ravinto
Isohaarahaukka syö lähinnä haaskoja sekä pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Sille kelpaavat kuitenkin myös sammakkoeläimet, matelijat, kalat ja kastemadot.

## Lähteet
* Cramp, Stanley (päätoim.) 1980: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. II. – Oxford University Press. Hongkong.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
* Isohaarahaukka  Petri Pietiläinen - www.ppie.net
Imitaatio

**Imitaatio** eli **jäljittely** on keskeinen länsimaisen estetiikan tradition käsite. Imitaation ja mimesiksen avulla on yritetty teorisoida taiteellisen ilmaisun oleellista osaa, ominaisuutta joka erottaa taideteokset muista ilmiöistä, sekä niistä lukuisista tavoista, joilla koemme ja reagoimme niihin.

Käännöstieteessä imitaatio on käännöstapa, jossa kääntäjä ottaa kirjailijan vapauksia ja tekee haluamiaan muutoksia niin sisältöainekseen kuin merkityssisältöihinkin.

## Kirjallisuustieteessä
Kirjallisuustieteessä imitaatiota on ainakin kolmea lajia:
# kopioiminen (plagioiminen),
# toisen kirjailijan tyylin omaksuminen ja mukailu (pastissi) sekä
# esittävä taide.

Jo antiikin aikana pohdittiin taiteen jäljittelevää luonnetta. Senecalta periytyy fraasi "Omnis ars naturae imitatio est" (Kaikki taide on luonnon jälittelyä). Horatiuksen runousopissa suositellaan jäljittelemään parhaita mestareita.

## Taideteoriassa
Imitaation käsite ei ole ollut suosiossa, koska romantiikka samasti imitaation virheellisesti kopioinnin kanssa. Vaikka latinan *imitatio*-sana liittyy kreikan mimesikseen, se ei taideteoriassa pyri tarkoittamaan pelkästään luonnon kopioimista, vaan parhaimpien taideteosten kaanonien jäljittelyä ja sellaisena sitä pohdittiin Quintilianuksen *Puhujan kasvatuksessa*. Imitaatiossa ei ollut kyse suoranaisesta vanhemman taiteen kopioinnista, vaan dialogin luomisesta menneisyyden parhaimpien teosten kanssa. Imitaatio oli elävä aihe läpi keskiajan. Renessanssista alkaen siitä tuli useiden uusien taideyeoroiden keskeinen osa. Taideakatemiat institutionalisoivat käsitteen, jota täsmennettiin uskolla sääntöihin ja ennakkoesimerkkeihin, joiden arveltiin puuttuvan käsityövaltaisilta killoilta.

Näin luotiin perusta opille suurten taiteilijoiden kopioimisesta. Se vakiintui myöhemmin koulutusta hallitsevaksi menneisyyden kunnioittamiseksi, joka hallitsi taidekasvatusta ja -koulutusta. Vain vahvimmat taiteilijat pystyivät vapautumaan sen vaikutuspiiristä. Romantiikan alkuperäisyyden arvostamisesta tuli keskeinen ominaisuus ja imitaatiota alettiin yhdistämään muun muassa parodian ja pastissin kaltaisiin ilmaisumuotoihin, jotka olivat tärkeitä postmodernismin aspekteja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Abebe Aragai

**Abebe Aragai** (1903–1960) oli etiopialainen sotilasjohtaja ja poliitikko. Abebe johti Etiopian Italia miehityskaudella italialaisten vastaisia taistelijoita. Toisen maailmansodan päättyessä Itä-Afrikassa hän sai useita tehtäviä maan hallinnossa esimerkiksi eri kuvernöörin ja ministerin viroissa. Vuosina 1957–1960 Abebe oli Etiopian pääministeri, kunnes hän sai surmansa vallankaappausyrityksen yhteydessä.

## Elämäkerta

Abebe Aragai syntyi Aksumissa 18. elokuuta 1903. Hän sai kirkollisen koulutuksen, minkä lisäksi hän oppi amharan kieltä, lakia ja hallintoa. Myöhemmin Abebe opiskeli myös Addis Abebassa Tafari Makonnenin koululla. Koululta Abebe värväytyi Tafari Makkonenin eli myöhemmän keisari Haile Selassien henkilökuntaan. Abebe palveli keisari Haile Selassien henkivartiojoukoissa 1930-luvulle asti ja hänestä tuli edelleen Addis Abeban poliisipäällikkö.

Italia hyökkäsi Etiopiaan vuonna 1935. Keisari pakeni Addis Abebasta 2. toukokuuta 1936, jolloin Abeben vastuulle jäi järjestyksen ylläpito. Pitäen tehtävää mahdottomana hän itsekin lähti pääkaupungista asettuen Shewan alueelle. Abebesta tuli yksi Italian vastaisen sotilaallisen vastarintaliikkeen johtohahmoista. Hänen johtamansa joukot toimivat Sinisen-Niilin ja Kassamjoen välisellä alueella. Monet taistelijoista värvättiin Ankoberin, Gindeberetin, Marabatien ja Menzin alueilta. Italialaiset tekivät toistuvia yrityksiä Abeben taistelijoiden kukistamiseksi tässä kuitenkaan onnistumatta.

Italian kärsittyä tappion Itä-Afrikassa ja Etiopian tullessa vapautetuksi maahan palannut keisari Haile Selassie antoi Abebella aatelisarvon *ras*, jota hänen seuraajansa olivat epävirallisemmin käyttäneet hänestä jo aikaisemmin. Abebesta tuli vuonna 1941 myös Addis Abeban kuvernööri. Myöhemmin hän toimi myös Sidamo kuvernöörinä vuosina 1941–1942 ja Tigrayn kuvernöörinä vuosina 1943–1955. Vuosina 1947–1955 sisäministerinä ja vuosina 1955–1960 Etiopian puolustusministerinä. Vuonna 1957 Abebesta tuli Etiopian pääministeri. Hänen virkakautensa päättyi kuolemaan 16. joulukuuta 1960 sotilasjoukkojen tulituksessa vallankaappausyrityksen yhteydessä. Hänen surmaajansa oli Mengistu Newaye, keisarin henkivartiokaartin päällikkö ja yksi vallankaappausyrityksen pääsuunnittelijoista.

## Lähteet
Päistärikkö

**Päistärikkö** on hevosen väritys, jossa hevosen karvapeitteessä on erityisesti rungossa valkoista karvaa värillisen seassa. Tällöin runko näyttää vaaleammalta kuin hevosen pää ja jalat. Päistärikön rungossa on kuitenkin usein tummia pilkkuja ja viiruja. Pohjavärinsä perusteella päistärikköä kutsutaan esimerkiksi ruunikonpäistäriköksi. 

Päistärikkö voi näyttää eri vuodenaikoina hyvin erilaiselta, sillä valkea karva tulee eri tavalla näkyviin karvapeitteen ollessa ohut tai paksu. Varsoilla päistärikköys tulee tavallisesti näkyviin vasta paksun varsakarvan lähdettyä. Päistärikköä ei pidä sekoittaa iän myötä kauttaaltaan harmaantuvaan kimoon.

## Lähteet
*Viitanen J: "Kimot, päistäriköt ja kirjavat (Värit ja värigenetiikka, osa 3)", *Hevoset ja Ratsastus*, 2002/4
Luang Prabang (provinssi)

**Louangphabang** tai **Louangphrabang** eli **Luang Prabang** () on provinssi Laosin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 16&nbsp;875 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli noin 431&nbsp;889. Provinssin pääkaupunki on nimeltään Louangphabang.

Louangphabang jakautuu yhteentoista hallinnolliseen alueeseen:

# Chomphet (6–09) 
# Louangphrabang (6–01) 
# Nambak (6–05) 
# Nan (6–03) 
# Ngoi (6–06) 
# Pak Xeng (6–07) 
# Park Ou (6–04) 
# Phonxay (6–08) 
# Phoukhoune (6–11) 
# Viengkham (6–10) 
# Xieng Ngeun (6–02)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Juha Laitila

**Juha Kullervo Laitila** (s. 24. elokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen esiintyvä taiteilija, koomikko, imitaattori, juontaja, muusikko, näyttelijä, käsikirjoittaja, säveltäjä ja sanoittaja.

## Elämä ja ura
Helsingin Maunulassa työläisperheessä varttunut Juha Laitila teki ensimmäisen maksetun keikkansa jo 14-vuotiaana lauluyhtyeen jäsenenä. Esiintymisinto tuli verenperintönä äidin laulavaiselta suvulta sekä isältä, joka harrasti näyttelemistä ja kuplettien laulamista. Myös Juha Laitila tutustutettiin musiikkiin yhdessä sisaren Pirjo Laitilan kanssa, joka valittiin vuoden 1971 Miss Suomeksi. Juha Laitila kävi Espoon ammattikoulun asentajalinjan, mutta teki sen alan töitä vain vuoden verran valtion palveluksessa ennen varusmiespalvelusta.. 

Imitointi alkoi kiinnostaa armeija-aikana vuoden 1973 paikkeilla varuskunnan yhtyeessä. Hän sai oppia yhtyeen kitaristilta Tom Pyynöseltä ja myöhemmin alan uranuurtajalta Reijo Salmiselta. Ammatiksi viihde tuli 1970-luvun puolivälissä, kun Laitilan ensisingle ”Eino Viitanen, Jiven ihmemies” / ”Kaikki jiveämään” julkaistiin. Kesällä 1975 Laitila lähti mukaan saman levy-yhtiön Sleepy Sleepers -yhtyeeseen soittamaan komppikitaraa. Hän esiintyi yhtyeen keikoilla myös joulupukiksi pukeutuneena dj:nä ja Johnny Cash -imitaattorina nimellä Juha Käteinen. Hän kiersi Suomea myös monien mainoskiertueiden juontavana tiskijukkana sekä Aira Samulinin Rytmikkäät-tanssiryhmän ja Dannyn kiertueiden valo- ja ääniteknikkona.

1990-luvun alussa Laitila esiintyi imitaattorikollegoidensa Jukka Laaksosen, Joonas Myllyveräjän ja Jukka Puotilan kanssa Yle TV1 -kanavan viihdesarjassa *[[Kiitos ja hyvästi]]*. Sama jatkui vuosikymmenen lopulla Nelosen *[[Huuliveikot]]*-ohjelmassa, nyt ilman Puotilaa. Laitila on tehnyt imitaatioita edelleen, mutta valittaa että nykyisin julkisuuden henkilöillä on kovin samanlainen, koulutettu ja harjoiteltu puhetapa, josta on vaikea saada kiinni.

Vuodesta 2001 Laitila on esiintynyt muun muassa Komediateatteri Arenassa, Pyynikin kesäteatterissa ja Hämeenlinnan Teatterissa. Hän asuu Porvoossa, jossa hän on 55-vuotiaasta lähtien ollut joka vuosi kesäteatterissa sekä esiintyjänä että yhä enemmän myös käsikirjoittajana. Porvoon kesäteatteri ja Porvoon ravintolateatteri ovat Laitilan ja hänen vaimonsa yrityksiä. Kesäinen vakiokeikkapaikka on ollut myös Ränssin kievari Jyväskylässä, ja talvisin Laitila on usein vieraillut Fuengirolan suomalaisyhteisössä Espanjassa.

Juha Laitila on ollut naimisissa Satu Laitilan kanssa vuodesta 1978 lähtien.

## Televisio ja radio-ohjelmat

## Elokuvat

## Musiikki, laulut ja sävellykset

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivusto
* 
* Juha Laitila IMDb:ssä
* Juha Laitila Spotifyssä
Suippumyrkkyseitikki

**Suippumyrkkyseitikki** (*Cortinarius rubellus*) on tappavan myrkyllinen seitikkilaji.

## Ulkonäkö
Suippumyrkkyseitikin kuparinruskean sävyinen lakki kasvaa 3–13 cm leveäksi ja lakin keskelle muodostuu joskus kohouma, josta sieni on saanut nimensä. Suippumyrkkyseitikin jalka ja heltat ovat lakin väriset. Jalassa saattaa olla keltaisia seittivöitä, mutta siinä ei ole kuitenkaan rengasta.

## Kasvuaika- ja paikka
Suippumyrkkyseitikki kasvaa syksyllä enimmäkseen kangasmetsissä Etelä-Suomessa, mutta sitä on löydetty myös Lapista.

## Myrkyllisyys
Suippumyrkkyseitikki sisältää orellaniinia, joka on erityisesti munuaisia vaurioittava hengenvaarallinen solumyrkky. Sienen
orellaniinipitoisuus on itiöissä 0,09 %, lakissa 0,78 %, jalassa 0,42 % ja sienirihmastossa 0,03 %. Myrkyt eivät häviä keittämällä eivätkä millään muullakaan käsittelytavalla. Kokeellisen ja kliinisen myrkytyskuvan perusteella on päätelty, että sienessä olisi myös kortinariini A ja B -nimisiä rengasrakenteisia peptidejä, jotka myös vahingoittavat munuaisia. Kortinariineja on varmistettu esiintyvän muissa seitikkisuvun sienissä.

Suippumyrkkyseitikin maku on mieto ja sienen sisältämä myrkky vaikuttaa usein vasta vuorokausien jälkeen sienen syömisestä. Myrkky tuhoaa ihmisen munuaiskudosta ja on vaarallista pieninäkin määrinä. Suomessa tunnetaan ainakin kolme suippumyrkkyseitikin aiheuttamaa kuolemantapausta. Noin kolmasosalle myrkytyksen saaneista potilaista jää pysyvä vaikea munuaisvaurio, mutta suotuisissa tapauksissa munuaisten toiminta voi palautua kokonaan tai osittain, ja virtsaneritys alkaa uudelleen .

## Samankaltaisia lajeja
Keskieurooppalainen lehtomyrkkyseitikki (*Cortinarius orellanus*) on suippumyrkkyseitikin tapaan tappavan myrkyllinen, mutta sitä ei ole löytynyt Suomesta. Aiemmin myös kangasmyrkkyseitikkiä, jota nykyisin nimitetään myös keltavyöseitikiksi (*Cortinarius gentilis*), pidettiin yhtä vaarallisena, mutta nykyisin sen myrkkyjä pidetään huomattavasti lievempinä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Suippumyrkkyseitikki (''Cortinarius rubellus'')
* LuontoPortti: Suippumyrkkyseitikki (''Cortinarius rubellus'')
* Ruokavirasto: Suippumyrkkyseitikki
* Suomen ympäristökeskuksen julkaisu 769: Pertti Salo, Tuomo Niemelä, Ulla Nummela-Salo ja Esteri Ohenoja (toim.): Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus, 2005,  (nid.)  (PDF),
Saarivaltio

**Saarivaltio** on valtio, joka koostuu kokonaisuudessaan yhdestä tai useammasta saaresta. Valtioita, jotka koostuvat useammista saarista, voidaan kutsua myös *saaristovaltioiksi*. Saarivaltion vastakohta on sisämaavaltio.

Maailmassa on 47 saarivaltioita, joihin kuuluvat useimmat maailman pienimmistä valtioista. Jotkin saaret jakautuvat useamman saarivaltion kesken. Muun muassa Haiti sijaitsee samalla saarella kuin Dominikaaninen tasavalta. Itsenäisten valtioiden lisäksi maapallolla on monia saaria tai saaristoja, jotka ovat erityyppisiä isäntämaidensa itsehallintoalueita tai vastaavia, kuten Réunion, Montserrat tai Cookinsaaret.

## Katso myös
* Luettelo saarivaltioista
* Talassokratia
Ville Vallaton

**Ville Vallaton** () on Hank Ketchamin luoma sarjakuva, jonka päähenkilönä on Ville Vallaton, joka on vaaleatukkainen, noin kuusivuotias pojanvintiö. Ville aiheuttaa alituista harmia vanhemmilleen ja naapurin sedälle, herra Karjuselle. Ensimmäinen *Ville Vallaton* -strippi ilmestyi Yhdysvalloissa sanomalehdissä 12. maaliskuuta 1951.

Ketcham käytti koko ajan apupiirtäjiä. 1950- ja 1960-luvulla sarjakuvalehtiin piirsi yksi Ketchamin avustajista, Al Wiseman. *Dennis the Menace* -sarjakuvalehteä julkaisi USA:ssa Standard Pines Comics vuosina 1953–1958, Fawcett 1959–1979 ja Marvel 1981–1982. *Ville Vallaton* -sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa 1960–1978 ja 1987–1989 Semicin julkaisemana.

Vuosien myötä Ketcham jättäytyi yhä enemmän sivuun myös sanomalehtisarjojen piirtämisestä. Marcus Hamilton piirsi päivittäisen stripin ja Ron Ferdinand sunnuntaisarjat. Päiväsarja on "pilakuva", yksi iso ruutu. Kun Ketcham kuoli 31. toukokuuta 2001, sarjakuva jatkoi ilmestymistään ilman mitään taukoa. Sarjakuvaa levittää nykyisin King Features Syndicate 1200 lehteen.

1990-luvulla on tehty kaksi Ville Vallaton -elokuvaa, joissa esiintyivät oikeat ihmiset, *[[Ville Vallaton (elokuva)|Ville Vallaton]]* (1993) ja *[[Ville Vallaton iskee jälleen]]* (1998). Sarjakuvasta on tehty myös piirrossarja televisioon. Sarjaa esittää MTV Juniori. Ville Vallaton -nimellä myydään myös jäätelöpuikkoja.

## Hahmoja
***Yrjö Karjunen**: Yrjö Karjunen on Ville Vallattoman naapuri ja tämän ainaisten kujeiden ja sähläysten kohde. Ville Vallaton pitää herra Karjusta kuitenkin yhtenä parhaimmista ystävistään.
***Jussi**: Villen paras kaveri, Villeä vähän pienempi ja vakavamielisempi. (1960-luvulla ilmestyneessä *Ville Vallaton* -lehdessä nimeltään Topi.)
***Tytti**: Tytti on Villeen ihastunut tyttö, joka haaveilee olevansa vielä joskus rouva Vallaton. Ville taas ei välitä Tytistä.
***Tiina**: Tiina on Villen poikaporukan ainoa tyttö, jolla on lyönnistä lähtien poikamaiset otteet. (*[[Seura]]*-lehden Ville-sarjassa nimeltään Sissi.)
***Martta Karjunen**: Martta on Yrjön lempeä ja mukava vaimo sekä naapurin täti Villelle.
***Villen vaari**: Villen vaaria ei piirretyissä pahemmin nähdä, mutta Ville Vallaton -elokuvia on tehty kaksi oikeaa ja toisesta niissä tavataan Villen rehti vaari.
***Villen isä ja äiti**: Villen isä ja äiti (Heikki ja Liisa Vallaton) kurittavat Villeä aina, kun tämä on tehnyt jotakin pahaa herra Karjuselle. He kuitenkin rakastavat Villeä paljon.
***Tommi, Jaska ja E-P**: Villen parhaat kaverit.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kvaak: Ville Vallaton - Dennis the Menace 
* Dennis the Menace at King Features 
* Toonopedia: Dennis the Menace
* Fantagraphics' ''Dennis The Menace'' page
Kultarousku

**Kultarousku** (*Lactifluus volemus*, syn. *Lactarius volemus*) on erinomainen ruokasieni. Sen lakki on oranssin- tai kullanruskea ja kookas. Lakin reuna on kiertynyt ja lakki on 8–25 senttimetriä leveä. Sienen jalka on 4–12 senttimetriä pitkä, tukeva ja väriltään hieman lakkia vaaleampi. Muiden rouskujen tavoin kultarousku erittää valkoista maitiaisnestettä, joka kuitenkin ruskettuu ilmassa. Malto on valkoista. Sienen haju on sillimäinen ja maku on mieto. Kultarousku on Suomessa varsin harvinainen ja kasvaa lähinnä Etelä-Suomen lehdoissa, tammen, pähkinäpensaan, koivun ja kuusen seurassa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Kultarouskua löytyy Euroopan lisäksi Amerikasta Kanadan eteläosista, Yhdysvaltojen länsirannikolta ja myöskin Meksikosta. Lajia tavataan myös Aasiassa esimerkiksi Kiinassa ja Japanissa. Sientä ei tarvitse esikäsitellä ryöppäämällä, koska sen maku on mieto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Kultarousku
Luang Prabang

**Luang Prabang** on Luang Prabangin provinssin pääkaupunki Laosissa. Se sijaitsee kallioniemekkeellä Nam Khan- ja Mekongjoen yhtymäkohdassa, noin 425 kilometrin päässä Vientianesta pohjoiseen. Kaupungin asukasluku on noin 67&nbsp;000. Luang Prabang oli muinoin samannimisen kuningaskunnan pääkaupunki.

## Historia
Koko yhdistyneen Laosin historia alkaa Luang Prabangista. 1300-luvulla Lane Xang'in eli "Miljoonien Elefanttien Maan" ensimmäinen hallitsija, kuningas Fa Ngoum valitsi sen valtakuntansa pääkaupungiksi. Fa Ngoum kasvoi Khmer-hovissa Angkorissa, missä hän omaksui buddhalaisen uskonnon. Myöhemmin hän julisti theravada-buddhalaisuuden valtakuntansa viralliseksi uskonnoksi. Kun Fa Ngoum meni naimisiin Khmer-prinsessan kanssa, hän sai morsiamensa isältä, Kambodžan kuninkaalta, lahjaksi mittaamattoman arvokkaan kultaisen Buddhan patsaan, Phra Bangin, josta koko Luang Prabangin kaupunki sai nimensä. Phra Bang on edelleen koko Laosin tärkein uskonnollinen symboli. Patsaan kopio on nähtävillä Luang Prabangin kuninkaallisessa palatsissa, joka toimii nykyisin museona.

Vaikka pääkaupunki siirrettiin Vientianeen jo 1563, säilyi Luang Prabang edelleen kuninkaallisen hovin asuinpaikkana kommunistien valtaantuloon eli vuoteen 1975 saakka. Viimeinen kuningas Savang Vatthana kuoli epäselvissä olosuhteissa ns. uudelleenkoulutusleirillä.

## Nähtävyydet

Kaupungin maamerkki on Phousivuori, jolta näkee koko kaupungin ja sen ympäristön.

Kaupungin tärkeimpiä nähtyvyyksiä ovat temppelit eli wat'it. Toiminnassa on yli kolmekymmentä temppeliä. Laonkieliselle sanalle wat ei ole tarkkaa käännöstä, sillä se tarkoittaa sekä temppeliä että luostaria. Joka tapauksessa temppelin alueella toimii yleensä aina myös luostari. Edelleen suurin osa laolaisista miehistä elää elämästään jonkun aikaa munkkina. Aikaisemmin luostari oli myös ainoa tie opilliseen sivistykseen.

Tarkan aikataulun mukaan elävät oranssikaapuiset ja kaljupäiset munkit ovat läsnä kaikkialla kaupungissa. Varsinkin keskipäivän jälkeen munkit kulkevat vierailemassa luostarista toiseen.

Kaupungin suurin temppeli on kuninkaiden suojeluksessa ollut Wat Xien Thong. Se rakennettiin jo vuonna 1559. Wat Xien Thongiin kuuluvat rakennukset on huolella entisöity; joitain sivurakennuksia ja elementtejä on lisätty myöhempinä aikoina.
 
Nykyisen kaupunkikuvan muotoutumiseen ovat vaikuttaneet paljolti myös ranskalaiset. Ranskan siirtomaavaltaa kesti Laosissa vuosina 1886–1954. Ranskan siirtomaavallan aikana uskonnollisissa rakennuksissa noudatettiin edelleen vanhaa Lao-traditiota. Maallisissa rakennuksissa perinteinen Lao-arkkitehtuuri ja ranskalainen siirtomaa-arkkitehtuuri alkoivat vähitellen saada toisiltaan vaikutteita.

Luang Prabang otettiin mukaan Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995. Kriteereissään Unesco kehui sen laosilaisen perinteisen arkkitehtuurin ja siirtomaa-ajan eurooppalaistyylisten rakennusten fuusiota, joka on muotoutunut vuosisatojen aikana.

Luang Prabangista käsin voi tehdä retkiä Mekongjokea pitkin. Lähistön suosituimmat nähtävyydet ovat Kuang Sin putoukset sekä Pak Ou -luolat. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sven Krohn

**Sven Ilmari Krohn** (9. toukokuuta 1903 Helsinki – 26. kesäkuuta 1999 Tampere) oli suomalainen filosofi.

## Koulutus
Krohn valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1921. Hän opiskeli filosofiaa Helsingin yliopistossa vuodesta 1921 alkaen. Vuonna 1949 Krohn valmistui filosofian lisensiaatiksi ja vuonna 1950 Turun yliopistossa filosofian tohtoriksi. Väitöskirjassaan Krohn arvosteli loogisen empirismin perusväitteitä: hänen mukaansa filosofian tehtävänä ei ole toimia vain kielen kritiikkinä, vaan sen pitää olla myös esimerkiksi pohjana etiikalle. Tätä käsitystään hän kehitteli 1950-luvulla julkaistuissa saksankielisissä julkaisuissaan.

## Työura
Valmistuttuaan maisteriksi vuonna 1929 Krohn siirtyi veljensä Eino Krohnin kanssa opettajaksi Helsingin Kulmakouluun opettaen saksan kieltä, filosofiaa ja sielutiedettä sekä historiaa. Jo sitä ennen hän oli löytänyt teosofisen Ruusu-Risti-liikkeen. 

Krohn oli Turun yliopiston vt professori filosofiassa 1956–1959 ja 1960–1970 filosofian professori. Hänen johdollaan Turusta tuli fenomenologis-hermeneuttisen filosofian keskus Suomessa. Krohnin oppilaina ovat opiskelleet muun muassa Matti Juntunen, Lauri Rauhala, Lauri Routila, Lauri Mehtonen ja Seppo Sajama.

Krohn oli Suomen parapsykologisen tutkimusseuran puheenjohtaja 1938–1956 ja kunniajäsen vuodesta 1958.

## Perhe
Krohn oli vuodesta 1930 naimisissa sairaanhoitaja Ruth Sigrid Sofia Krohnin (os. Grönroos) kanssa (1904–2001). Krohnilla oli viisi lasta. 

## Teoksia
*  (2. esipuheella täydennetty painos: Jyväskylän yliopisto, 1990)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*  

## Aiheesta muualla
* Erkki Lehtiranta: Filosofi Sven Krohn ja ihmisyyden pitkä tie . Uusi Safiiri 1/1997.
* Lars Hertzberg: Krohn, Sven . Filosofia.fi.
* Ilkka Niiniluoto: Ydinihminen totuuden toiviotiellä. Julkaistu Helsingin Sanomissa 3.7.1999.
Domenico Alberti

**Domenico Alberti** (noin 1710 Venetsia – 14. lokakuuta 1746 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja cembalisti. 

Hänen sonaattinsa käyttävät sointukulkua, joka tunnetaan nimellä Albertin basso. Vaikka hän ei luultavasti ollut sointukulun kehittäjä hän käytti sitä toistuvasti. Säestystä käyttivät myös Joseph Haydn, Ludwig van Beethoven ja Wolfgang Amadeus Mozart. 

Alberti opiskeli musiikkia Antonio Lottin johdolla ja tunnettiin Roomassa laulajana ja cembalistina. Albertin sävellyksiä on plagiariosoinut tämän oppilas Giuseppe Jozzi. Albertin sävellyksiin kuuluu muun muassa kosketinsoitinsonaatteja. Hän sävelsi niitä noin 36, mutta vain 14 on säilynyt.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Isorytmiikka

**Isorytmiikka** on keskiajan musiikissa syntynyt sävellystekniikka, jossa melodiaa esittävä ääni, eli *[[tenori]]*, koostuu samanlaisina toistuvista rytmillisistä kuvioista. Tätä toistuvaa rytmistä kuviota nimitetään **taleaksi**. Sävelteoksessa se yhdistetään toistuvaan melodiseen kuvioon **coloriin**, joka on yleensä pituudeltaan erilainen kun talea.
Alessandro Scarlatti

**Pietro Alessandro Gaspare Scarlatti** (2. toukokuuta 1660 Palermo – 24. lokakuuta 1725 Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa oratorioita ja oopperoita.

## Taustaa
Scarlatti lähetettiin noin 12-vuotiaana Roomaan, missä häneen vaikutti erityisesti Bernardo Pasquini. Hän opiskeli musiikkia Giacomo Carissimin johdolla Roomassa. Hänen ensimmäinen oopperansa *Gli equivoci nel sembiante* (1679) johti hänet Ruotsin kuningatar Kristiinan suosioon. Scarlatti sävelsi Kristiinalle teoksen *L’honestà negli amori* (1680) ja työskenteli tämän palveluksessa vuoteen 1684. Vuosina 1684–1702 hän työskenteli Napolissa ja sen jälkeen Firenzessä ja Roomassa.

Vuonna 1678 hän solmi avioliiton Antonia Anzalonen kanssa. Heidän kahdesta lapsestaan, Domenico Scarlattista ja Pietro Filippo Scarlattista, tuli tunnettuja säveltäjiä. Alessandron veli oli Francesco Scarlatti.

## Tuotanto
Scarlattin ensimmäinen ooppera *Gli equivoci nel sembiante* esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1679. Vuonna 1683 Scarlatti lähti Napoliin johtamaan hänen oopperoitaan esittävää teatteriseuruetta. Näitä olivat *Il Pompeo* ja *La Psiche ovvero Amore innamorato*. Scarlatti jäi tällöin kymmeneksi vuodeksi Napoliin ja toimi siellä kuninkaallisen orkesterin (kapellin) johtajana. Tänä aikana hän sävelsi suuren määrän sekä uskonnollisia että maallisia teoksia. Hänen huippukautensa katsotaan alkaneen vuonna 1707, jolloin hän työskenteli Roomassa ja Venetsiassa, mutta palasi vuonna 1708 Napoliin. Paavit suhtautuivat ooppera-alaan melko niuvasti, kunnes vuonna 1717 paavi Klemens XI nimitti Scarlattin ritariksi (cavaliere). Sen jälkeen Scarlatti piti Roomassa parivuotisen arvostetun sarjan oopperoidensa esityksiä, joista moni oli ensi-iltoja. Tämän jälkeen hän vuonna 1721 vetäytyi Napoliin eikä enää esiintynyt.

Scarlattin laajaan tuotantoon kuuluu ainakin 115 näyttämöteosta, joista 36 on kokonaan tallessa ja 16 osaksi. Lisäksi on oratorioita ja suuria hengellisiä kantaatteja yhteensä 25, motetteja noin 100, messuja noin 15 ja muutama madrigaaleja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ars nova

**Ars nova** on myöhäiskeskiajalla vaikuttanut musiikkityyli, joka sai nimensa Philippe de Vitryn kirjoittamasta saman nimisestä teoksesta. Ars nova -tyylin merkittävin säveltäjä oli de Vitryn ohella ranskalainen Guillaume de Machaut.

## Historia

1300-luvulla Euroopassa tapahtui lukuisia mullistuksia suhteellisen rauhallisen 1200-luvun jälkeen. Syitä talouden alamäkeen ja epäväkauteen olivat ilmaston tilapäinen kylmeneminen, musta surma joka tappoi miltei kolmasosan Euroopan väestöstä ja useat pitkäkestoiset sodat kuten esimerkiksi satavuotinen sota Englannin ja Ranskan välillä. Kirkko ajautui myös kriisiin paavien Avignonin vankeuden ja suuren skisman myötä. Yhteiskunnalliset mullistukset vaikuttivat myös aikansa musiikkielämään ja aikaansaivat uusien musiikkityylien syntymisen.

Noin vuodelta 1320 peräisin oleva, ilmeisesti säveltäjän, runoilijan ja lopulta Meauxin piispan, Philippe de Vitry kirjoittama kirja *Ars nova* antoi nimensä uudelle ranskalaiselle musiikkityylille, joka kesti aina 1400-luvun alkuun asti. Ars novalle ominaiset piirteet syntyivät kahdesta uudesta rytmien merkitsemiseen liittyvästä keksinnöstä: nuottien pituuksia ryhdyttiin jakamaan kaksijakoisesti (epätäydellisesti) perinteiseen kolmijakoisen (*täydellisen*) jaon rinnalla ja toinen mahdollisti siihen asti lyhyimmät pituusarvon,*semibreven*, jakamisen pienempiin aikayksiköihin minimeihin. *Jehan des Murs* esitteli noin vuoden 1340 tietämillä vielä yhden merkittävän nuottikirjoitukseen liittyvän innovaation eli mensuraalinotaation, joka on modernin tahtilajimerkinnän edeltäjä.
Nämä keksinnöt mahdollistivat musiikin säveltämisen uusiin tahtilajeihin ja suuremman rytmisen joustavuuden teoksissa.  Phillippe de Vitry käytti näitä menetelmiä säveltämissään isorytmisissä moteteissa.
 
Ars novassa käytettiin myös vapaammin epäpuhtaita intervalleja, terssejä ja sekstejä, kuin aikaisemmassa musiikissa. Vaikka nämä intervallit tuli edelleen purkaa puhtaisiin kvartteihin tai kvintteihin, ne saattoivat kestää pitempään tai niiden purkamista saatettiin pitkittää. Oktaavit ja rinnakkaiset kvintit olivat kuitenkin edelleen yleisiä, mikä erotti tämän musiikin seuraavan vuosisadan renessanssimusiikista.

## Lähteet
Oro

**Oro** (Northern Province) on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Sen pääkaupunki on Popondetta. Maakunnan pinta-ala on 22&nbsp;800 neliökilometriä ja asukasluku 186&nbsp;309 vuonna 2011. 

Tufin seudulla on kapeita, vuonoja muistuttavia lahtia. Maakunnassa sijaitsee muun muassa toimiva tulivuori Mount Lamington.

Orossa käytiin ankaria taisteluja kulkuväylästä Port Moresbyyn toisessa maailmansodassa. Erityisesti taisteluja käytiin Bunassa, Gonassa ja Sananandassa.

Oro on valtion ainoa maakunta, jossa anglikaaninen kirkko on enemmistönä. Maakunnan tärkein teollisuustuote on öljypalmu.

## Lähteet
Oro (täsmennyssivu)

**Oro** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* Oro, tahitilaisessa mytologiassa sodan ja rauhan jumala
* Oro, maakunta Papua-Uudessa-Guineassa
* El Oro, maakunta Ecuadorissa
* Oro, rarotongalaisten esi-isät
* oro, hora, balkanilainen kansantanssi
* Nokia Oro, Nokian puhelinmalli
* oro, maorien kansanmusiikkia
* ”Oro”, Serbian edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2008
* Oro tai Oró sukunimenä:
** Joan Oró (1923–2004), espanjalainen biokemisti.
Oro (mytologia)

**Oro** on hahmo tahitilaisessa mytologiassa. Hän on sekä sodan että rauhan jumala. Rauhan aikana Oroa kutsutaan nimellä Oro-i-Te-Tea-Moe ("Oro keihäs alhaalla"). 

Oro on Tangaroan ja Hina-Tu-A-Utan poika ja Hoa-Tapun, Toi-Matan, Ai-Tupuain sekä Mahu-Fatu-Raun isä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Filoimea Telito

**Filoimea Telito** (19. maaliskuuta 1945 – 11. heinäkuuta 2011) oli Tuvalun kenraalikuvernööri vuosina 2005–2010. Hän oli kotoisin Vaitupulta. Hän työskenteli muun muassa pastorina ja koulun rehtorina. Vuonna 2010 hänet nimitettiin Tuvalun kirkon puheenjohtajaksi.

## Lähteet
Bernd Alois Zimmermann

**Bernd Alois Zimmermann** (20. maaliskuuta 1918 Bliesheim – 10. elokuuta 1970 Köln) oli saksalainen säveltäjä. 

Zimmermann syntyi katoliseen perheeseen, ja vanhemmat pyrkivät ohjaamaan häntä papin uralle. Hän opiskeli opettajaksi kunnes toinen maailmansota katkaisi opinnot. Hänen heikko terveytensä aiheutti sotavuosina sairaalakierteen. Vuonna 1942 Zimmermann aloitti Kölnin yliopistossa musiikkitieteen opinnot. 

Taidemusiikin koko kirjo avautui Zimmermannille kuitenkin vasta sodanjälkeisessä vapaassa ilmapiirissä, jolloin hän tutustui Igor Stravinskyn ja Paul Hindemithin tuotantoihin. Näistä muodostui hänen ensimmäisen tyylikautensa tärkeimmät esikuvat. Hänen ensimmäisen tyylikauden tunnetuimmat teokset ovat baletti *Alagoana*, yksiosainen sinfonia ja viulukonsertto. 

Vähitellen Zimmermann alkoi kehittää sarjallisuuden käyttöä, mistä tuli yksi hänen taiteellisten pyrkimystensä tukipilareista. Zimmermann seurasi läheltä säveltaiteen modernismin kehittymistä, mutta ei tunnustautunut sen kannattajaksi. Hän piti itseään taiteellisesti ulkopuolisena. Hänen omassa säveltäjänkuvassaan keskeistä olivat 1950-luvun loppupuolelta alkaen sarjallisuus, pluralismi (eri lähteistä haettujen ainesten hyödyntäminen), uskonto ja sota. Hänen tärkeimpiä teoksiaan ovat muun muassa ooppera *Die Soldaten*, kuoroteos *Requiem für einen jungen Dichter* ja lukuisat orkesteri- ja kamarimusiikkiteokset. Oopperan säveltämisen aikana Zimmermann tajusi oopperan muotoutuvan tulevaisuudessa niin sanotuksi totaaliseksi teatteriksi, jossa tasavertaisina elementteinä olisivat näytelmä, musiikki, sirkus, konemusiikki ja monen kuvalliset esityskeinot. 

Zimmermann teki itsemurhan vuonna 1970.

## Lähteet
Batumi

**Batumi** (, aiemmin myös *Batum* tai *Batoum*) on Adžarian autonomisen tasavallan pääkaupunki Georgian lounaisosassa Mustanmeren rannikolla. Kaupungissa on Georgian tilastoksekuksen vuoden 2014 arvion mukaan 152&nbsp;839 asukasta ja sen pinta-ala on 64,9 neliökilometriä.

Batumissa on Georgian tärkeimpiin kuuluva satama, ja vaikka Kutaisi on asukasluvulla mitaten maan toiseksi suurin kaupunki Tbilisin jälkeen, Batumia pidetään usein maan toiseksi merkittävimpänä keskuksena, joka muodostaa poliittisen ja kulttuurillisen vastapainon Tbilisille.

Batumi sijaitsee vain muutaman kymmenen kilometrin päässä Turkin rajalta ja toimii siten myös porttina Georgiaan. Transkaukasian rautatien haara ja Baku–Batumi-öljyputki päättyvät kaupunkiin. Batumin subtrooppinen ilmasto ja sijainti meren rannalla tekevät siitä suositun lomakohteen.

## Historia
Batumi on Georgian vanhimpia kaupunkeja. Se perustettiin jo ennen ajanlaskun alkua 300-400 eaa. Nimen Batumi arvellaan juontuvan kreikan kielen sanasta, joka tarkoittaa syvää. Kreikkalainen filosofi Aristoteles (384–322 eaa) ja muut aikalaiset kutsuivat paikkaa nimellä “Pontus Bathea”. Antiikin aikaan seudun asukkaat kävivät kauppaa naapurimaiden ja laivamatkan päässä olevien kanssa.

Rooman keisari Hadrianus (117–138 jaa.) perusti Batumiin myös sotilasleirin.  Batumi on aina ollut strategisesti tärkeä sijainniltaan. Roomalaiset rakensivat Gonion linnoituksen (tunnetaan myös nimellä Apsaros tai Apsaruntos) 15 km Batumista etelään Chorokhi-joen suulle. Ottomaanit hallitsivat aluetta aina 1700-luvulle saakka, ja myös Batumi oli miehitetty. Turkin sodan jälkeen Batumista tuli osa Georgiaa.

Ensimmäisen maailmansodan aikana toukokuussa 1918 Batumissa järjestettiin kansainvälinen konferenssi.

## Kuvagalleria

Tiedosto:Changing skyline of Batumi, Georgia.jpg|Batumin uusia kerrostaloja.
Tiedosto:0873 - Kaukasus 2014 - Georgien - Batumi (17349857412).jpg|Kaupungin ydinkeskusta.
Tiedosto:Beautiful Batumi.JPG|Katu Batumissa.
Tiedosto:Seaside of Batumi (02).jpg|Kaupungin ranta.
Tiedosto:Square in Batumi.jpg|Neptun-aukio.
Tiedosto:Batumi seaport, Adjaria, Georgia.jpg|Batumin satama.
Tiedosto:Batumi aerial tramway.jpg|Gondolihissi kaupungin yllä.
Tiedosto:Stadioni Batumi.jpg|Batumin jalkapallostadion.
Tiedosto:Black Sea coast of Georgia (country), with skyline of Batumi on the horizon.jpg|Batumin Mustan meren rannikkoa.
Tiedosto:Batumi Airport Karakas-2.jpg|Batumin lentoasema.
Tiedosto:City of Batumi, Georgia (01).jpg|Rakennustyömaa kaupungissa.
Tiedosto:Batumi sunset.jpg|Aakkostorni (oik.).


## Katso myös
* Batumin kasvitieteellinen puutarha

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kaupungin internetsivut
Greymouth

**Greymouth** on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Se sijaitsee West Coastin alueella. Greymouthissa asuu noin 20 prosenttia koko West Coastin väestöstä. Kaupunki sijaitsee Grey River -joen suulla. 

Maorit, jotka asuttivat nykyisen Greymouthin aluetta ennen eurooppalaisten tuloa, kutsuivat sitä nimellä *Mawhera*. Eurooppalaiset asuttivat alueen 1800-luvulla.

Vuonna 1863 hallituksen varikoksi Grey-joen suulle, pohjoiseen Westlandin tasangolle perustettu asutuskeskus kasvoi, kun lähistöltä löydettiin kultaa. Kullankaivuun hiipumisen myötä Greymouthin elinkeinoelämä keskittyi puutavaran ja hiilen käsittelyyn. Vuonna 1848 löydetty bitumikivihiili on edelleen tärkeä teollisuudenala; lampaan- ja karjankasvatus sekä maidontuotanto ovat siihen verrattuna vähäisiä. Greymouthissa, joka sijaitsee rautatie- ja maantieyhteyksien risteyksessä Westportista (151 km pohjoiseen) ja Hokitikasta (39 km etelään), on hiili-kaasu- ja konepajoja sekä rautatieverstaita, panimoita ja sahoja; siellä valmistetaan myös betonia ja huonekaluja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Timaru

**Timaru** (maoriksi *Te Tihi-o-Maru*) on satamakaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Se sijaitsee 160 kilometriä Christchurchistä etelään ja 200 kilometriä Dunedinista pohjoiseen. Timaru sijaitsee Tyynenmeren rannikolla. 

Nimi Timaru tulee maorin kielen sanasta 'Te Maru', joka tarkoittaa turvapaikkaa. Timarun alue asutettiin 1800-luvulla. Vuonna 1859 alueelle perustettiin kaksi kaupunkia, Government Town ja Rhodestown. Vuonna 1868 ne yhdistyivät Timaruksi. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kura

**Kura** (, , ) on joki Etelä-Kaukasiassa. Sen lähde on Itä-Turkissa, mistä se virtaa Georgian kautta Azerbaidžaniin, jossa siihen yhtyy oikealta sivujoki Araks, ja laskee Kaspianmereen. Joen pituus on 1&nbsp;364 kilometriä.

Joidenkin määrittelyjen mukaan Kura muodostaa Aasian ja Euroopan rajan Suramin solan kohdalta alkaen.

Vanhoissa asiakirjoissa joki tunnetaan nimellä Kyrus (kreikaksi Kyros). Joen georgialainen nimi *Mtkvari* tarkoittaa ”hidasta”.

Kura oli aiemmin purjehduskelpoinen Tbilisiin asti, mutta siihen rakennettujen vesivoimaloiden myötä joki on madaltunut ja sen virtaus on hidastunut.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Dunedin (Uusi-Seelanti)

**Dunedin** () on Uudessa-Seelannissa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2020 noin 134&nbsp;100 asukasta. Se sijaitsee Eteläsaarella ja on väkiluvultaan Uuden-Seelannin seitsemänneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Tyynenmeren rannikolla.

## Maantiede
Dunedin sijaitsee Uuden-Seelannin Eteläsaaren kaakkoisosassa. Sen keskusta on 23 kilometriä pitkän sekä kapean Otago Harbour -lahden kärjessä. Lahden suulla on puolestaan Port Chalmersin satama.

Dunedin kunnallishallinnollinen alue on kaikkiaan 3&nbsp;286 neliökilometrin laajuinen. Ydinkeskusta sijaitsee tasaisessa maastossa, josta iso osa on rakennettu Otago Harbourista vallatulle maalle. Esikaupunkialueet levittäytyvät puolikuun muotoisesti lahden ympärille. Pohjoisten esikaupunkialueiden takana kukkulat kohoavat entistä korkeimmiksi, ja merkittävimpiin huippuihin kuuluu muun muassa noin 675 metrin korkuinen Mount Cargill.

## Historia
Maorit asuttivat Dunedinin seudun melko pian Uuteen-Seelantiin saapumisensa jälkeen. Ensimmäisistä eurooppalaiskosketuksesta ei ole varmaa tietoa, mutta maorien suullisen perinteen mukaan eurooppalaiset hylkeenpyytäjät saapuivat 1810-luvulla Otago Harbouriin, josta oli 1830-luvun loppuun menessä kehittynyt merkittävä valaanpyyntisatama.

Dunedinin perusti 1848 Skotlannin vapaakirkon maallikkojärjestö. Kaupunki sai nimensä Skotlannin pääkaupungin Edinburghin mukaan. Edinburghin gaelinkielinen nimi on Dùn Èideann. Kaupunginpaikka valittiin sen puutavaravarantojen ja viljelyn mahdollisuuksien ansiosta.

Dunedin asukasluku oli vuonna 1858 noin 1&nbsp;700, mutta heinäkuussa 1861 alkanut Otagon kultaryntäys muutti nopeasti kaupunkia. Sen asukasluku oli 1860-luvun lopulla lähes 15&nbsp;000, ja siitä se kolminkertaistui vuoteen 1881 mennessä. Se oli hetkellisesti jopa Uuden-Seelannin suurin kaupunki. Kasvava Dunedin rakennutti monia julkisia rakennuksia, kirkkoja ja kouluja. Kaupunginoikeudet Dunedin sai 1865, ja siellä perustettiin 1869 Otagon yliopisto, joka oli Uuden-Seelannin ensimmäinen.

Kultaryntäyksen jälkeen Dunedin kehittyi Eteläsaaren villateollisuuden johtonimeksi. Kaupungin asukasluku vuonna 1926 oli 85&nbsp;000, mutta 1930-luvun lama iski kaupunkiin. Vuoden 1926 asukasluku ylittyi vasta 1940-luvun lopulla.

Dunedinin kasvu on hidastunut toisen maailmansodan jälkeen. Dunedinin väkiluku on vain hieman yli 10 prosenttia suurempi vuonna 2013 kuin se oli ollut 1956. Esimerkiksi Aucklandin asukasluku kolminkertaistui samana aikana. Dunedin on kuitenkin levittätynyt edelleen uusille asuinalueelle, mikä on seurausta maatalouden menestyksestä ja teollisuuden leviämisestä. Dunedinin lentoasema avattiin 1962.

## Väestö
Dunedin asukasluku oli vuonna 2020 arviolta 134&nbsp;100. Vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan 86,6 prosenttia asukkaista oli eurooppalaistaustaisia. Maorien osuus oli 9,3 prosenttia. Englantia väestöstä puhui 97,5 prosenttia ja maoria 2,0 prosenttia. Seuraavaksi puhutuimmat kielet olivat ranska, saksa ja mandariinikiina. Väestöstä 56,0 prosenttia ilmoitti olevansa uskonnottomia. Kristittyjen osuus oli 32,9 prosenttia, muslimien 1,0 prosenttia ja hindujen 0,9 prosenttia. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Meremere

**Meremere** on pieni, 468 asukkaan kaupunki Waikaton alueella, Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee Waikato-joen rannalla ja noin 50 kilometriä Hamiltonista pohjoiseen. Kaupungin asukkaista noin 57 % on etnisesti maoreja.

## Historia
Meremeren alueella sijaitsi maorien puolustusasema maorisotien aikana, ja siellä oli sijoitettuna noin 1 000 maorisotilasta Wiremu Tāmihanan alaisuudessa. Loka-marraskuussa 1863 britit valtasivat alueen.

## Lähteet
Kakanui

**Kakanui** on kylä Uuden-Seelannin Eteläsaarella Otagon hallinnollisella alueella. Se sijaitsee neljätoista kilometriä Oamarun kaupungista etelään. Kakanuin asukasluku oli vuoden 2022 arvion mukaan 450.

Kakanuin läpi virtaa samanniminen joki, joka jakaa kylän kahteen osaan. Kakanuin ympäristössä viljellään vihanneksia, ja siellä kasvatetaan perunoita, tomaatteja, kurkkuja ja paprikoita. Siellä on myös uimarantoja sekä lainelautailumahdollisuuksia.

## Historia
Kakanui, alun perin Kakaunui, oli aikoinaan vilkas satamakaupunki joen pohjoispuolella. Siellä oli hotelli, seppä, lihanjalostamo ja posti. Kakanuin kaupankäynti alkoi hiipua rautatien rakentamisen jälkeen, kun rata kulki sisämaan kautta Mahenon ohi sekä pakastetun lihan viennin alkaessa vuonna 1882.

### Nimeämisvirhe
Kakanui on merkitty LINZin kartoissa nimellä "Taranui" vuodesta 1978 lähtien. Tätä nimeä ei kuitenkaan käytetä paikallisesti, eikä se näy tienviitoissa. "Taranui" saattaa olla nimeämisvirhe varhaisista kartoista, joissa viitattiin samalla nimellä tunnettuun maatilaan, joka sijaitsi hieman sisämaassa Kakanuista.

## Lähteet
Cookinsalmi

**Cookinsalmi** () on salmi, joka erottaa Uuden-Seelannin Pohjoissaaren ja Eteläsaaren toisistaan ja yhdistää Tasmaninmeren eteläiseen Tyyneenmereen. Salmen pohjoisrannalla sijaitsee Uuden-Seelannin pääkaupunki Wellington. 

Salmen leveys kapeimmalta kohdaltaan on noin 22 kilometriä ja keskisyvyys 128 metriä. Salmessa on vahvoja ja levottomia virtauksia erityisesti etelästä puhaltavien voimakkaiden tuulien vuoksi. Sen molemmilla rannoilla kohoavat korkeat jyrkät kalliot.

## Historia
Hollantilainen löytöretkeilijä Abel Tasman kävi salmen suulla vuonna 1642 mutta luuli sitä lahdeksi eikä jatkanut matkaa. James Cook purjehti sen läpi ensimmäisenä alkuvuodesta 1770 ja salmi on nimetty hänen mukaansa. Uuden-Seelannin alkuperäiskansan maorien nimi salmelle on *Raukawa* tai *Raukawa Moana*. 

## Merenkulku salmessa
Selkeällä säällä vastaranta näkyy hyvin salmen ylitse. Salmen yli kulkee jatkuva säännöllinen lauttaliikenne Wellingtonista Eteläsaaren pieneen Pictonin kaupunkiin. Wellingtonin sataman suulle rakennettiin vuonna 1859 Uuden-Seelannin ensimmäinen majakka ohjaamaan meriliikennettä sinne. Se oli kuitenkin epäedullisessa paikassa sillä matalalla meren pinnan lähellä olevat sumut estivät sen näkymisen. Uudempi majakka rakennettiin vuonna 1906 lähemmäksi Wellingtonia. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Attalus (filosofi)

**Attalus** (; ensimmäinen vuosisata jaa.) oli roomalainen stolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän eli keisari Tiberiuksen aikana. Sejanus riisti häneltä hänen omaisuutensa ja pakotti hänet viljelemään maata (Senec. *Suas*. 2. p. 17, ed. Bip.)

Attalus oli stoalaisen filosofi Senecan opettaja. Seneca lainaa opettajaansa usein, ja puhuu hänestä hyvin myönteiseen sävyyn (*Comp. Nat. Quaest*. ii. 50, Ep. 9, 63, 67, 72. 81, 109). Seneca vanhempi kuvailee häntä (*Suets*. I.e.) hyvin kaunopuheiseksi mieheksi ja aikansa kaikkein terävä-älyisimmäksi filosofiksi.

Attaluksen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen salamoinnista (*Nat. Quaest*. ii. 48), ja on oletettu, että hän olisi myös Hesykhioksen (*Korinnousi*) mainitseman *Paroimiai*-teoksen kirjoittaja.

## Lähteet

* Smith, William: *[http://www.ancientlibrary.com/smith-bio/ Dictionary of Greek and Roman Antiquities] *
Esperanto II

**Esperanto II** on René de Saussuren vuonna 1937 kehittämä esperanton uudistettu versio. Suurimmat erot esperanton ja esperanto II:n välillä ovat kirjoituksessa. Esperanto II:ssa muun muassa kaikki j-kirjaimet on korvattu y-kirjaimella. Lisäksi kaikki diakriittiset merkit on korvattu muilla kirjainyhdistelmillä.
Andienkondori

**Andienkondori** (*Vultur gryphus*) on maailman kookkaimpia lentotaitoisia lintuja. Se elää vankeudessa ainakin 60-vuotiaaksi. Se on Chilen, Kolumbian, Bolivian ja Ecuadorin kansallislintu.

## Koko ja ulkonäkö
Täysikasvuisen andienkondorin pituus on suunnilleen 1–1,3&nbsp;m ja siipien kärkiväli on jopa yli 3&nbsp;m. Linnun paino on 11–15&nbsp;kg. Andienkondorin höyhenväritys on pääosin tumma, mutta sen siivissä on valkoiset laikut. Lajin kaula on höyhenetön, mutta koirailla on päässään heltat. Andienkondorilla on koukkunokka.

## Levinneisyys
Andienkondoreita tapaa nykyään Andien yllä Perussa tai Itä-Kolumbiassa. Joitakin kondoreita asustaa myös Pohjois-Kolumbiassa ja -Venezuelassa sekä Patagoniassa Etelä-Argentiinassa ja Chilessä.

## Elinympäristö
Vuoristot, aavikot ja puoliaavikot, ruohostot ja rannikkoalueet. Andienkondori kestää suuria ilmanpaineen vaihteluja ja pystyy jopa 6000 metrin korkeudesta laskeutumaan nopeasti muutaman sadan metrin korkeudelle. 

## Lisääntyminen
Andienkondori ei rakenna pesää. Naaras munii kallionpahdalle tai -ulkonemalle 1–2 munaa ja hautoo niitä 54–58 vuorokautta. Emot ruokkivat poikasiaan pesään puolen vuoden ajan. Ruokinta ja muu huolenpito jatkuu vielä toiset puoli vuotta poikasen jo jätettyä pesän. Jälkeläisen kasvattamisen kestäessä näin kauan andienkondori pesii vain joka toinen vuosi. Andienkondorit tulevat sukukypsiksi 5–7-vuotiaana. Ne ovat yksiavioisia.

## Ravinto
Andienkondori on enimmäkseen raadonsyöjä, mutta ne syövät myös linnunmunia ja voivat joskus tappaa elävän saaliin.

## Lähteet