open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Therese Grankvist

**Therese Grankvist** (s. 2. toukokuuta 1977 Nässjö, Jönköpingin lääni, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja. Hänet tunnetaan etenkin eurodance-musiikkia esittäneen Drömhus-yhtyeen entisenä jäsenenä. Grankvist jätti Drömhusin vuonna 2000 ja on siitä lähtien esiintynyt omalla nimellään. Hän on tehnyt myös yhteistyötä ruotsalaisen dj:n StoneBridgen kanssa. Vuonna 2007 Grankvist otti osaa Melodifestivaleniin yhdessä The Attic -ryhmän kanssa kappaleella *The Arrival*, mutta ei selviytynyt semifinaalikierrosta pidemmälle.

## Diskografia
* *Acapulco* – Therese (2003)
# Dubby
# Monkey
# Domino
# This Street
# I Need Somebody
# Without Pleasure
# Me & My Cowboy
# Why
# Tony The Tiger
# Overlove
# Slow Down
# Acapulco
Arvi Korhonen

**Arvi Heikki Korhonen** (9. tammikuuta 1890 Utajärvi – 29. joulukuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan niin sanotusta ajopuuteoriasta. Korhosen *Barbarossa-suunnitelma ja Suomi* -teoksessaan esittämän teorian mukaan Suomi ajautui tahtomattaan jatkosotaan.

## Elämä
Arvi Korhonen syntyi Utajärvellä Niskan kylän Kangas-Korholan tilalla Juho ja Liisa Korhosen esikoiseksi. Hänen esi-isänsä olivat asuneet tilalla 1600-luvulta lähtien. Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1912. Vuonna 1923 hän väitteli tohtoriksi Baltian keskiaikaisesta vakkalaitoksesta.

Korhonen teki varsinaisen elämäntyönsä Suomen armeijan yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä, Helsingin yliopiston opettajana ja historiankirjoittajana. Hän oli 1940–1959 Helsingin yliopiston yleisen historian professori. Jo aikaisemmin hän toimi samassa laitoksessa dosenttina. Turun yliopiston dosenttina Korhonen toimi vuodesta 1925 alkaen.

Vuosina 1927–1945 Korhonen toimi yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä. Tässä tehtävässä hän suuntautui Suomen sotahistorian tutkimukseen. Sotien aikana hän työskenteli Päämajassa. Majuriksi hänet ylennettiin vuonna 1942. 

Sodan jälkeen hän keskittyi yliopistolliseen opettajantoimeensa. Hänen johdollaan vuonna 1949 valmistui laaja sen aikaisen historiallisen tiedon synteesi *Suomen historian käsikirja*. Korhonen tunnettiin lisänimellä Perkele tai Arvi-Perkele. Nimityksen syynä oli hänen usein käyttämänsä kirosana.

Korhonen osallistui myös politiikkaan, lähinnä taustavaikuttajana. Hän kuului presidentti J. K. Paasikiven lähipiiriin ja Urho Kekkosen ystäviin. Poliitikkojen lisäksi Korhosen tuttaviin ja ystäviin lukeutui melkoinen määrä ajan kulttuurihahmoja, ennen muuta kirjailijoita kuten V. A. Koskenniemi ja P. Mustapää.

Arvi Korhonen kuoli Helsingissä 1967, ja hänet haudattiin Utajärven Niskan hautausmaahan.

## Teoksia
* Suomalaisten vanhasta ajanlaskusta (1915)
* Vakkalaitos (1923)
* Tutkielma Turun tuomiokirkosta vv. 1700–1827 (1929)
* Suomen itärajan syntyhistoria (1938)
* Hakkapeliittain historia
** osa 1. 1617–1625 (1939)
** osa 2. 1626–1629 (1943)
* Kolme talvisotaa (1943)
* (toim.) Suomen historian käsikirja, osat I ja II (1949)
* Toisen maailmansodan aika (1949)
* Pienet kansat maailmanhistoriassa (1951)
* Eerikki Antinpoika (1953)
* Käräjäpukareita ja käräjäjuttuja (1956)
* Viisi sodan vuotta (1958)
* Barbarossa-suunnitelma ja Suomi (1961)
* Utajärven vaiheita (1962)
* Barbarossaplanen och Finland (1963)
* Oman maan puolustaminen (1964)

## Lähteet
* Henkilögalleria.  Kirjasto Virma. Tarja Vimpari, 2004. (Viitattu 10.10.2008.)

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla
* 
* Eino Palola : Kuinka Suomen itäraja sai muotonsa. Arvi Korhonen: Suomen itärajan syntyhistoriaa. (W.S.Oy.), Helsingin Sanomat, 24.11.1938, nro 318, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pipeline Radio

**Pipeline Radio** on Seahamissa toimiva, vuonna 1995 perustettu radioasema, jonka omistaa brittiläinen Sounds Nordic Holdings Ltd. Radioasema on lähettänyt ohjelmaa FM- ja AM-taajuuksilla Britannian lisäksi Norjassa, Baltiassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2007 Pipeline Radio siirtyi radiolähetyksistä podcasteihin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pipeline Radion kotisivut  
* Pipeline Radion blogi 
*
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007

**[[Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa|Suomi]]** osallistui **[[hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2007|vuoden 2007 hiihdon MM-kisoihin Sapporossa]]** 26 urheilijan joukkueella, joista kuusi oli naisia. Avajaisissa Suomen lippua kantoi Jaakko Tallus. Suomi oli kisojen mitalitaulukon toinen ja saavutti viisi kultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia.

Eniten mitaleita ottivat Hannu Manninen, Riitta-Liisa Roponen ja Virpi Kuitunen, joista Manninen ja Roponen voittivat kaksi kultamitalia ja Kuitunen kolme ja lisäksi pronssia. Suomi otti kisoissa naisten viestivoiton 18 vuoden tauon jälkeen. Naisten 30 kilometrin voitto oli Suomen MM-kisahistorian ensimmäinen.

Miesten hiihtojoukkue ei saanut yhtään mitalia, parhaat tulokset olivat Matias Strandvallin yhdeksäs ja viestijoukkueen kuudes sija. Hiihtojoukkueelle päävalmentaja Magnar Dalen ei asettanut yhteistä mitalitavoitetta, mutta myönsi, että "kisat menivät yli odotusten".
Yhdistetyssä päävalmentaja Jouko Karjalainen ja mäkihypyssä Tommi Nikunen asettivat molemmissa kaksi mitalia tavoitteeksi. Yhdistetyssä tavoite ylittyi mutta mäkihypyssä ainoaksi mitaliksi jäi Harri Ollin hopeasija.

Urheilijoiden valinnoissa Kaisa Variksen jättäminen joukkueesta herätti kohua. Kotimaassa voittanutta Varista ei otettu mukaan Davosin maailmancupiin kansainvälistä näyttöä antamaan. Kohu johti jopa yksityisten henkilöiden tekemään valitukseen oikeuskanslerille.

## Mitalistit

## Maastohiihto
### Naiset

### Miehet

## Mäkihyppy

## Yhdistetty

## Lähteet
* Tulosten lähde: Sapporo2007.com

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* HS:n kisasivut 
* Suomen Hiihtoliiton kisasivut
Jan Verheyen

**Jan Verheyen** (s. 18. maaliskuuta 1963, Temse Belgia) on flaamilanen  elokuvaohjaaja, juontaja sekä tunnettu mediahenkilö.

Koulut suoritettuaan katolisessa "Sint-Jozef-Klein-Seminariessa" hän ryhtyi toteuttamaan luovuuttaan ja vaikuttamaan yhteiskunnassa. Jo nuoruudessaan Jan Verheyen oli kiinnostunut elokuvista ja vuonna 1991 valmistui hänen ensimmäinen ohjaustyönsä "Boys". Hän myös organisoi "De Nacht van de Wansmaak" tapahtuman, joka oli omistettu trask- ja kulttielokuville.

Hän on toiminut juontajana Belgian flaaminkielisessä TV1:ssä ja sen puheohjelmassa "Aan tefel". Vuonna 2003 Jan Verheyen ryhtyi yhdessä Bert Geenen kanssa "VTM"-televisiokanavan ohjelmapäälliköksi ja vuodesta 2005 lähtien Verheyen on hoitanut tätä tehtävää yksin.

## Elokuvat
*Boys (1991)
*The Little Death (1995)
*Alles moet weg (1996)
*Team Spirit (2000)
*Alias (2002)
*Team Spirit 2 (2003)
*Buitenspel (2005)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Tuntsan metsäpalo

**Tuntsan metsäpalo** oli Suomen lähihistorian suurin metsäpalo. Se riehui kesäkuun 1960 lopulta alkaen Tuntsan erämaassa Sallan kunnan pohjoisosissa sekä vielä laajempana Neuvostoliiton puolella. Palo syttyi luultavasti salamaniskusta, ja sen leviämistä helpotti helteinen kesä. Paloalueita oli Suomen puolella kaksi: Papuoivan–Puitsin–Peuratunturin alueella ja toinen Kuskoivan–Nuolusoivan alueella.

Paloa oli sammuttamassa Suomessa lähes 500 miestä. Suomen puolella palo tuhosi noin 20&nbsp;000 hehtaaria, kun taas Neuvostoliiton puolella paloalue oli noin 100&nbsp;000 hehtaarin laajuinen. Suomen puolella palaneesta alueesta noin puolet oli varsinaista metsämaata ja loput olivat vähämetsäisiä kitu- ja joutomaita sekä tunturipaljakoita.

Palon aiheuttamat metsätaloudelliset vahingot jäivät lopulta pieniksi, mutta palo vaikeutti seudun porotaloutta tuhottuaan parhaita porojen talvilaitumia.

Palon jälkeen järjestettiin suuri *Tuntsan nokisavotta* alueelle jääneen puutavaran korjaamiseksi. Savotta oli Euroopan suurin ja se työllisti enimmillään tuhat henkilöä ja satoja traktoreita. Vuoteen 1967 jatkuneessa savotassa paloalueelta korjattiin yhteensä noin 300&nbsp;000 kuutiometriä puuta. Puun korjaamisessa kokeiltiin ensimmäistä kertaa kourakonetta, ja myös moottorisahat otettiin savotassa yleisesti käyttöön.

Puun korjuun jälkeen Tuntsan paloalueen metsää pyrittiin uudistamaan kylvöillä ja istutuksilla, mutta tämä ei onnistunut kuin osittain ja osa paloalueesta jäi pysyvästi paljakaksi. Alueella ovat vieläkin näkyvissä sekä palon että puunkorjuun jäljet. Siellä on myös tiheä tieverkko, joka rakennettiin alun perin nokisavottaa varten.

## Lähteet
Sympaattinen oftalmia

**Sympaattinen oftalmia** merkitsee tulehdustilaa, joka ilmenee terveessä silmässä, kun toinen silmä on vammautunut. Tulehdus voi johtaa pahimmillaan täydelliseen sokeuteen. Tilan kehittyminen kestää päivistä vuosiin silmävamman saamisen jälkeen. 

Sympaattiseen oftalmiaan on löytynyt viittauksia jo vanhoista kreikkalaisista teksteistä, mutta nimen tilalle antoi William MacKenzie. Tila on tunnettu myös siitä, että pistekirjoituksen keksinyt Louis Braille sokeutui 3-vuotiaana juuri sympaattisen oftalmian johdosta. 

Tila saattaa ilmetä aluksi mm. heikenneenä akkommodaatiokykynä. Joskus vakava iridosykliitti johtaa kipuun ja valonarkuuteen. Sairaus leviää lähinnä silmän keskikalvon, uvean kautta.

Sympaattinen oftalmia on harvinainen ja kehittyy enintään 0,5 prosentille pahan, silmään kohdistuneen vaurion saaneista. Esiintyvyydessä ei ole todettu sukupuoli- tai rotueroja.
Stargardtin tauti

**Stargardtin tauti**, eli perinnöllinen verkkokalvorappeuma, (lat *Dystrophia retinae hereditaria*) on autosomissa useimmiten resessiivisesti periytyvä sairaus, joka aiheuttaa verkkokalvon asteittaisen rappeutumisen. Tautiin ei ole toistaiseksi hoitoa. 

Stargardt-potilailla esiintyy voimakasta valonarkuutta sekä sairauden edetessä näön menetystä ja kipua. Sairauden kuvasi saksalainen Karl Stargardt vuonna 1909. 

Stargardtin tauti voi johtaa sokeuteen. Se alkaa oireilla tavallisesti lapsuusiällä; sen esiintyvyys lapsilla on arviolta 1/10000.

## Lähteet
Aziza Mustafa Zadeh

**Aziza Mustafa Zadeh** (; s. 19. joulukuuta 1969 Baku Azerbaidžan) on alun perin Azerbaidžanista kotoisin oleva, noin vuodesta 1987 Saksassa asunut jazz-pianisti ja laulaja. Hänen musiikissaan kuulee paljon azerbaidžanilaisia vaikutteita.

## Historia
Mustafa Zadeh syntyi Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Hänen isänsä, Vaqif, oli pianisti ja säveltäjä, ja tuli tunnetuksi, kun sekoitti jazzia azerbaidžanilaiseen perinteiseen musiikkityyliin muğamiin. Mustafa Zadeh’n äiti oli klassisesti koulutettu laulaja. Mustafa Zadeh soitti klassista pianoa nuorena ja nautti erityisesti Johann Sebastian Bachin ja Chopinin sävellyksistä. Hänen improvisointikykynsä huomattiin jo nuorena. Kun hänen isänsä kuoli, hänen äitinsä luopui omasta laulajanurastaan ja alkoi panostaa tyttärensä musiikillisiin lahjoihin.

Mustafa Zadeh jakoi 17-vuotiaana vuonna 1987 Thelonious Monk -pianokilpailussa kolmannen tilan amerikkalaisen Matt Cooperin kanssa. Hän soitti Monkin sävelmiä muğam-tyylisesti. Suunnilleen samoihin aikoihin hän muutti äitinsä kanssa Saksaan. Sen jälkeen hän on levyttänyt useita levyjä myös tunnettujen artistien, kuten Al Di Meola, Stanley Clarke, Omar Hakim, ja Bill Evans.

## Levyjulkaisut
* Aziza Mustafa Zadeh (1991)
* Always (1993)
* Dance of Fire (1995)
* Seventh Truth (1996)
* Jazziza (1997)
* Inspirations – Colors & Reflections (2000)
* Shamans (2002)
* Contrasts (2006)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Aziza Mustafa Zadeh’n viralliset sivut
Tobias Michael Carel Asser

**Tobias Michael Carel Asser** (28. huhtikuuta 1838 Amsterdam – 29. heinäkuuta 1913 Haag) oli alankomaalainen juristi, joka yhdessä Afred Friedin kanssa sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1911 erityisesti ansioistaan kansainvälisen yksityisoikeuden alalla. Hänen aloitteestaan perustettiin Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssi.

Asser toimi aktiivisti kansainvälisen oikeuden akatemian luomiseksi ja tämä johti lopulta Haagin kansainvälisen oikeuden akatemian luomiseen. Hän oli myös yksi Kansainvälisen oikeuden instituutin perustajista.

Asser oli kansainvälisen oikeuden tutkija. Hän oli vuodesta 1862 professorina Amsterdamissa, vuodesta 1875 samalla osastopäällikkönä ulkoasiainministeriössä, vuodesta  1893 valtioneuvoston jäsen, 1904 valtioministeri. Asseria pidetään auktoriteettina kansainvälisen oikeuden kysymyksissä. Hän edusti Alankomaita merkittävissä diplomaattisissa kongresseissa. Hän oli puheenjohtajana tiettävästi hänen aloitteestaan Haagiin 1893 kokoon kutsutussa, kansainvälisen yksityisoikeuden kysymyksiä käsittelevässä konferenssissa. Hän toimi välitystuomarina eräiden valtioiden keskinäisissä riita-asioissa. Hän oli vuosien 1899 ja 1907 rauhankonferenssien jäsen. Hän oli Kansainvälisen oikeuden instituutin perustajia 1873 ja vuodesta 1906 sen kunniajäsen. Hän julkaisi useita tutkimuksia, muun muassa *De scandinavische Wisselwet van 1880* (1880), *Schets van het international Privaatrecht* (1880).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*The Jewish Encyclopedian tiedot
*Nobel-palkinnon sivuston elämäkerta
*C.G. Roelofsen, ''Asser, Tobias Michel Karel (1838-1913)'', sivuilla: Biografisch Woordenboek van Nederland. 
*T.M.C. Asser Instituutti
Alfred Hermann Fried

**Alfred Hermann Fried** (11. marraskuuta 1864 Wien, Itävalta – 5. toukokuuta 1921 Wien) oli itävaltalainen pasifisti, kirjakauppias ja journalisti. Hän sai vuonna 1911 yhdessä Tobias Asserin kanssa Nobelin rauhanpalkinnon.

## Elämä
Fried lopetti koulunkäynnin ollessaan viidentoista ja aloitti työnteon wieniläisessä kirjakaupassa. Vuonna 1883 hän muutti Berliiniin, jossa hän avasi oman kirjakaupan vuonna 1887. Hän perusti *Die Waffen nieder!* ('Aseet alas') -lehden ja kirjoitti siihen artikkeleita itsekin. Yhdessä Bertha von Suttnerin kanssa hän vuonna 1892 muutti lehden aikakauslehden muotoon. Aikakauslehdessä *Die Waffen nieder!* sekä sen seuraajaksi perustetussa *Die Friensenswarte* -lehdessä Fried perusteli pasifistista yhetiskunta- ja elämänfilosofiaansa.

Fried osallistui vuonna 1892 Saksan rauhanliikkeen perustamiseen. Häntä voidaan syystä pitää eräänä nykyaikaisen rauhan ylläpitämisen järjestelmän perustajana. Ajatusmalli toteutui ensin Kansainliiton toiminnassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja sittemmin toisen maailmansodan jälkeen perustetun Yhdistyneet kansakunnat -järjestön toiminnassa.

Fried oli kunnioitettu jäsen kansainvälisessä esperanto-liikkeessä. Vuonna 1903 hän julkaisi teoksen *Lehrbuch der internationalen Hilfssprache Esperanto*.

Friedille myönnettiin vuonna 1911 Nobelin rauhanpalkinto yhdessä Tobias Michael Carel Asserin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän asui Sveitsissä ja kuoli vähän sodan jälkeen 1921 Itävallassa.

## Teokset (valikoima)
* Das Abrüstungs-Problem: Eine Untersuchung. Berlin, Gutman, 1904
* Abschied von Wien – eLibrary Austria Project ()
* The German Emperor and the Peace of the World, with a Preface by Norman Angell. London, Hodder & Stoughton, 1912
* Die Grundlagen des revolutionären Pacifismus. Tübingen, Mohr, 1908. Käänneety ranskaksi, Jean Lagorgette; *Les Bases du pacifisme: Le Pacifisme réformiste et le pacifisme «révolutionnaire»*. Paris, Pedone, 1909
* Handbuch der Friedenshewegung. Wien, Oesterreichischen Friedensgesellschaft, 1905. 2. painos, Leipzig, Verlag der «Friedens-Warte», 1911
* «Intellectual Starvation in Germany and Austria», in Nation, 110 (20. maaliskuuta 1920) 367–368
* International Cooperation. Newcastle-on-Tyne, Richardson 1918
* Das internationale Leben der Gegenwart. Leipzig, Teubner, 1908
* «The League of Nations: An Ethical Institution», in Living Age, 306 (21. elokuuta 1920) 440–443
* Mein Kriegstagebuch. 4 osaa. Zürich, Rascher, 1918-1920
* Pan-Amerika. Zürich, Orell-Füssli, 1910
* The Restoration of Europe, käännös amerikaksi Lewis Stiles Gannett. New York, Macmillan, 1916
* Der Weltprotest gegen den versailler Frieden. Leipzig, Verlag der Neue Geist, 1920
* Die zweite Haager Konferenz: Ihre Arbeiten, ihre Ergebnisse, und ihre Bedeutung. Leipzig, Nachfolger 1908

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Elämäkerta Nobel-palkinnon sivustolla. 
* [http://www.nobel-winners.com/Peace/alfred_fried.html Tietoja Alfred Hermann Friedistä, Nobel-winners.com
Maikopin kulttuuri

**Maikopin kulttuuri** oli pronssikautinen kulttuuri Kaspianmeren länsipuolella 3 500 – 2 500 eaa. Kulttuurin keskus oli nykyisen Maikopin kaupungin seuduilla, ja sen alue ulottui Tamanin niemimaalta lähellä Dagestanin rajaa sijaitsevaan Kertšinsalmeen. Kulttuuri tunnetaan taidokkaista pronssitöistään.

Maikopin kulttuurin kanssa samanaikainen oli vuosien 3 500 – 2 200 eaa. Kuro-Araxesin kulttuuri, joka ulottui Kaukasukselta Itä-Anatoliaan. Pohjoisessa ja lännessä oli Jamnan kulttuuri, joka rakensi suuria hautakumpuja ja kurgaaneja. Pohjoisessa oli Novotitorovkan kulttuuri vuosina 3 300 – 2 700 eaa. Maikopin kulttuurissa vainajat haudattiin kuoppiin, jotka peitettiin suurella maakummulla. Hautaustapojen perusteella heidän uskotaan puhuneen indoeurooppalaista kieltä. 

## Vanhimpien kumpuhautojen ikä
Joidenkin mukaan varhaisemmat Maikopin kulttuurin kurgaanit edelsivät muutamalla sadalla vuodella Jamnan kulttuurin vastaavia hautoja. Mutta uusimpien tutkimusten mukaan varhaisimmat Jamnan kumpuhaudat osuvat ajalle 4 000 – 3 300 eaa., jolloin Maikopin ja Jamnan kumpuhaudat ovat suunnilleen yhtä vanhoja.

## Maikopin geeneistä

Maikopin kulttuurin alueella uskotaan olleen ainakin Y-kromosomin haplotyyppejä G2a ja R1b edustavia väestöjä, joidenkin mukaan paljon myös J1/J2. 

R1b lienee vaeltanut alueen halki myöhäisneoliittisella ajalla/kuparikaudella etelästä.

## Aikajako

Maikopin kulttuurin aikajako:

*Mešoko 4 400 – 3 900 eaa.
*Maikop 3 900 – 3 400 eaa.
*Novosvo-Bodnaja 3 400 – 2 600 eaa., vastaa ajallisesti Kura-Araxesin kulttuuria
*Pohjois-Kaukasian kulttuuri 2 600 eaa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*TheMaikopCulture Metropolitan Museum
Max Brod

**Max Brod** (27. toukokuuta 1884 Praha, Böömi – 20. joulukuuta 1968 Tel Aviv, Israel) oli kirjailija, dramaturgi, säveltäjä ja juristi. Hän syntyi Prahassa, joka silloin oli osa Itävalta-Unkarin Böömiä.

Brod oli tuottelias kirjailija, mutta lisäksi hän oli Franz Kafkan ystävä, elämäkerrankirjoittaja ja tämän kirjeiden ja päiväkirjojen puhtaaksikirjoittaja ja julkaisija.   

Brod oli saksankielinen juutalainen ja opiskeli lakia Prahan Kaarlen yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1907 ja ryhtyi pian sionistiksi.

Natsiaikana vuonna 1939 Brod pakeni vaimonsa Elsa Taussigin kanssa Palestiinaan, jossa hän kuoli. Hän toimi Tel Avivin Habima-teatterin dramaturgina.

Brod tapasi Kafkan ensimmäisen kerran vuonna 1902, kuin molemmat olivat Prahassa opiskelemassa. Miehet olivat läheisiä ystäviä Kafkan kuolemaan saakka. Toisin kuin Kafka, Brod oli elinaikanaan suosittu ja paljon julkaisut kirjailija. Hänen romaaninsa *Schloß Nornepygge*, joka julkaistiin kirjailijan ollessa vasta 24-vuotias, pääsi nopeasti Berliinin kirjallisuuspiirien suosioon, ja sitä pidettiin ekspressionismin mestariteoksena.

Franz Kafka sairasti tuberkuloosiia ja kuoli vuonna 1924. Hävittämiskäskystä välittämättä Brod viimeisteli ja julkaisi postuumisti ystävänsä teoksia, joista monet olivat jääneet keskeneräisiksi. Brod julkaisi Kafkan elämäkerran 1937.

Brod oli myös säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu lauluja, pianokappaleita ja näyttämömusiikkia. Hän käänsi Leoš Janáčekin oopperoita saksaksi ja kirjoitti Janáčekista elämäkerran vuonna 1924. Brod kuoli vuonna 1968 Tel Avivissa Israelissa. 

## Lähteet
Matti Kaario

**Matti Kaario** (s. 29. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja. Kaario on tehnyt mittavan uran niin pelaajana kuin myös valmennus- ja johtotehtävissä. 

Keväällä 1983 kookas puolustaja Kaario pelasi MM-kisoissa yhdessä seuratovereidensa Risto Jalon ja Raimo Summasen kanssa, mutta turnaus ei muodostunut menestykseksi sen paremmin Kaariolle kuin Suomen maajoukkueellekaan. Pelaajauransa jälkeen Kaario on jatkanut eri tehtävissä jääkiekon parissa. Kaario on toiminut mm. Ilveksen jääkiekkojoukkueen valmentajana kolmesti, sekä joukkueenjohtajana kaudesta 2005–06 lähtien. Vuonna 2012 Kaario toimi Ilveksen operatiivisena johtajana yhden ottelun ajan Ilves Hockey Oy:n johdon irtisanouduttua.

Kaario toimi Tampereen kaupungin liikuntapalveluiden käyttöpäällikkönä vastuualueenaan kansainvälinen toiminta ja huippu-urheilu sekä niiden suorituspaikkojen kehittäminen. Syksyllä 2007 Kaario totesi, että "Ratina ei ole lumileikkejä varten" jolloin Tampere Unitedin pelaajien ja henkilökunnan täytyi kolata kenttä, jotta peli GBK:ta vastaan saatiin pelattua. Keväällä 2009 Kaario esti Veikkausliigakauden aloittamisen ajallaan vedoten kentän huonoon kuntoon ja lähestyvään Bruce Springsteenin konserttiin. Veikkausliigan kilpailupäällikkö Peter Lundströmin Pohjalaiselle antamansa haastattelun mukaan kentän kunto olisi mahdollistanut jalkapallo-ottelun. Kaario esitti puolestaan keväällä 2011, että perinteinen Tammela tulisi purkaa asuintalojen tieltä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Matti Kaarion profiili Ilves.com sivustolla
* Matti Kaarion tilastot liiga.fi sivustolla
First Day of My Life

**First Day of My Life** on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single. Se julkaistiin lokakuussa 2003 ja se on kolmas singleirrotus yhtyeen Dead Letters -albumilta. Suomen virallisella singlelistalla single oli parhaimmillaan neljännellä sijalla ja pysyi siellä kahdeksan viikkoa. Single menestyi kohtalaisesti myös muualla Euroopassa. First Day of My Life, kuten koko *Dead Letters*-albumi, nauhoitettiin *Nord Studios*illa, Tukholmassa. Kappaleesta löytyy lisäksi akustinen versio In the Shadows -singleltä sekä brittiläistä radiokanavaa varten nauhoitettu versio Guilty-singleltä.

*First Day of My Life*lle kuvattiin video Berliinissä, Saksassa ja sen ohjasi Sven Bollinger. Siinä yhtye soittaa kilpa-autoradalla ja matalassa vesialtaassa. Singlen kansikuva on otettu videon yhteydessä.

## Kappalelistaus
# First Day of My Life (3'44)
#First Day of My Life - video
Jindřich Feld

**Jindřich Feld** (19. helmikuuta 1925 – 8. heinäkuuta 2007) oli tšekkiläinen nykytaidemusiikin säveltäjä.

Feld syntyi musikaaliseen sukuun: hänen isänsä toimi viulunsoiton professorina Prahan konservatoriossa, ja äiti oli viulisti. Nuori Feld opiskeli isänsä johdolla viulun- ja alttoviulunsoittoa ja alkoi pian myös säveltää. Hän pääsi Prahan konservatorioon ja valmistui musiikkiakatemiasta 1952. Hän valmistui samana vuonna lisäksi tohtoriksi Kaarlen yliopistosta Prahasta. 

Vuosina 1968–1969 Feld oli vierailevana sävellyksen professorina Adelaiden yliopistossa, Australiassa. Hän oli sävellyksen professori Prahan konservatoriossa 1972–1986.

Feldin sävellystuotantoon kuuluu mm. kolme sinfoniaa, joista ensimmäinen valmistui 1967 ja viimeinen 1998. Hän sävelsi myös lukuisia konserttoja ja kamarimusiikkia.
Pasi Määttänen

**Pasi Määttänen** (s. 11. kesäkuuta 1972 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan Tampereen Ilveksessä, Saimaan Pallossa, Hämeenlinnan Pallokerhossa ja Rauman Lukossa sekä Ruotsin Elitserienissä HV71:n joukkueessa.

Määttäsen vahvuuksiin kuuluivat muun muassa nopeus ja monipuolisuus; hän pystyi pelaamaan sekä keskus- että laitahyökkääjän paikalla.

Määttänen nousi Ilveksen kapteeniksi kaudeksi  Raimo Helmisen lopetettua menestyksekkään jääkiekkouransa keväällä 2008 ja pelasi kapteenina kunnes ura päättyi 23. maaliskuuta 2011 pudotuspeliotteluun Ilves–JYP. Määttänen pelasi urallaan 17 kautta ja 769 ottelua. Pisteitä hän sai 440 (208+232).

Vuodesta 2019 Määttänen on toiminut Suomi-sarjassa pelaavan Seinäjoen S-Kiekon päävalmentajana.

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Pasi Määttänen Ilves.comissa 
*
Hermann Goetz

**Hermann Gustav Goetz** (7. joulukuuta 1840 – 3. joulukuuta 1876) oli saksalainen säveltäjä.

Goetz muutti vuonna 1863 Sveitsiin opiskeltuaan Berliinissä. Hän työskenteli vuosikymmenen ajan kriitikkona, pianistina, urkurina ja kapellimestarina, ja viimeiset vuotensa hän omisti sävellystyölleen.

Goetz sai ensimmäisen varsinaisen pianotuntinsa 1857 ja valmistui konservatoriosta 1862. Hän meni naimisiin vuonna 1868. 

Goetz oli kärsinyt pitkään tuberkuloosista, joka saikin hänet lopulta vetäytymään hiljaiseen sävellystyöhönsä. Hänen tuotantoonsa kuuluu sinfonia, kaksi pianokonserttoa, viulukonsertto, kaksi oopperaa, kamarimusiikkia ja muuta. 

## Aiheesta muualla
*
Pimeyden kutsu

**Pimeyden kutsu** on ensimmäinen osa Robin Jarvisin Deptfordin hiiristä kertovassa nuortenkirjasarjassa. 

## Juoni

Lontoon liepeillä Deptfordissa asuvat hylätyssä Laitalassa hiiret. Tarina alkaa, kun Albert Brown, kahden lapsen Audreyn ja Arthurin isä, mielestään typerästi uhmaa Ristikon vaaroja ja menee viemäreihin. Siellä hän tapaa Lontoon keskustasta tulleen nuoren harmaan hiiren Piccadillyn, joka pakenee, kun rotat nappaavat Albertin.

Kun nuoret hiiret varttuvat aikuisiksi, he saavat kukin yksilöllisen, kohtaloon sidotun hiirvaskensa, joiden tekemiseen vaikuttavat vaskitakojat sekä hiirten myyttinen suojelija Vihreä hiiri. Albertin tytär Audrey ei halunnut uskoa, että hänen isänsä oli kuollut, ei varsinkaan silloin kun itse Vihreä hiiri ojensi hänelle hiirvaskensa ja hänen isänsä ääni kuului hänen vierestään. Kovin kiintyneenä isäänsä Audrey väittää Piccadillya pelkuriksi ja huijariksi, kun tämä kertoo Albertin joutuneen rottien hirmuisen jumalan Jupiterin kynsiin. Audreyn ja Arthurin ystävät, serkukset albiinohiiri Oswald ja peltohiiri Taula aikoivat lähteä hakemaan viemäreistä Ristikon takaa Audreyn kadonnutta hiirvaskea, mutta Piccadilly, jota Audrey itse painosti, lähti Taulan sijasta.

Oswald päätyy rottien sekaan ja melkein joutuu syödyksi. Hän pääsee kuitenkin pakenemaan ja löytää Audreyn hiirvasken. Vihreä hiiri kehottaa häntä antamaan vasken Audreylle, joka melkein joutuu Jupiterin surmaamaksi. Audreyn kissantorjuntaan erikoistunut hiirvaski tekee lopun Jupiterista, ja tämän adjutantti Morgan-cornwallilaisrottakin katoaa.

## Henkilöt

* **Audrey Brown** Nuori hiirityttö, joka pitää röyhelöistä ja tiuskii pistelevästi Piccadillylle.

* **Arthur Brown** Audreyn veli, jolle ruoka maistuu todella hyvin – vatsakin sen jo näyttää.

* **Albert Brown** Mielestään erittäin tyhmä ja uhkarohkea lähdettyään Ristikon toiselle puolen järkensä vastaisesti.

* **Arabel Vikinä** Juoruilija, joka ikävä kyllä oli oikeassa Albertin suhteen.

* **Oswald Vikinä** Arabelin poika. Pituutensa vuoksi häntä voisi luulla albiinorotaksi. Näin hänelle kävikin, kun hän kohtasi rottajoukkion: rotat kohtelivat häntä kuin nuorta rottaa ja sanoivat Maito- ja Valkonaamaksi.

* **Taula Vikkelä** Oikealta nimeltään Willian Vikkelä, mutta koska hänen vanhempansa ovat kaupunkihiiri ja peltohiiri, häntä sanotaan Taulaksi, hiireksi 'jolla ei riitä juusto yläkerrassa'. Taula on Oswaldin serkku, eli Oswaldin äiti Arabel on Taulan äidin Gladwinin sisar.
Nishijinin metroasema

**Nishijinin metroasema** () on Fukuokan kaupungin Sawaran suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on neljäs asema Kūkō-linjalla Meinohaman aseman päästä lukien. Asema avattiin 26. heinäkuuta 1981.

Aseman lähellä sijaitsee useita kaupungin julkisia paikkoja, kuten museoita ja kirjastoja. Lisäksi Seinan Gakuinin yliopiston kampus sijaitsee aseman ympäristössä. Nämä tekevät asemasta yhden Fukuokan kiireisimmistä, ja sen kautta matkustaa päivässä 42 000 ihmistä. Muita paikkoja lähistöllä ovat muun muassa:

* Seaside Momochi
* Nishijin Elemall Praliva
* Nishijin Palace
* Fukuokan kaupunginmuseo
* Fukuokan pääkirjasto
* Fukuoka Tower
* Best Denki Nishijin
* Nishijinin ostoskatu
* Yoshimuran sairaala

## Aiheesta muualla
* Nishijin  - aseman sivut
Vladimir Usatševski

**Vladimir Kirilovitš Usatševski** (ven. Усачевский, engl. Ussachevsky; 3. marraskuuta 1911 Hailar – 2. tammikuuta 1990 New York) oli Mantšuriassa syntynyt, yhdysvaltalaistunut säveltäjä, joka tunnetaan varsinkin elektronisesta musiikistaan.

Usatševskin vanhemmat olivat kansallisuudeltaan venäläisiä. Säveltäjä lähti vuonna 1931 asumaan ja opiskelemaan Yhdysvaltoihin. Hänen varhainen tuotantonsa on lähinnä uusromanttista, mutta 1950-luvulla hän alkoi kiinnostua elektronisesta musiikista.

Usatševski opetti vuosina 1947–1980 Columbian yliopistossa. Hän oli vuonna 1959 mukana perustamassa Columbia-Princetonin elektronisen musiikin keskusta New Yorkissa. Hän opetti lisäksi Utah'ssa ja toimi vuosina 1968–1970 Yhdysvaltain säveltäjien liiton puheenjohtajana. 

Usatševski kuoli New Yorkissa 2. tammikuuta 1990. Hänen merkittäviä oppilaitaan ovat muun muassa Charles Wuorinen, Alice Shields, İlhan Mimaroğlu, Ingram Marshall ja Richard Einhorn.
Staffa

**Staffa** on Skotlannin länsirannikolla sijaitseva Sisä-Hebrideihin kuuluva basalttisaari. Se sijaitsee noin  50 km Obanista länteen. Saareen on syntynyt aaltojen vaikutuksesta useita luolia, joista kuuluisin on Fingalin luola. Staffa on kooltaan 33 hehtaaria ja sen korkein kohta 42 metriä. Saari on ollut asumattomana 1800-luvulta.

Saari kuuluu Argyll ja Buten paikallishallintoalueeseen.


 Kuva:Staffa WE 14685.JPG|Näkymä saaren länsiosasta itään päin
 Kuva:Staffa top 14693k.jpg|Kuva Fingalin luolan sisäänkäynnin yläpuolelta
 Kuva:Staffa harbour 14705k.jpg|Staffan satama


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alfredo Catalani

**Alfredo Catalani** (19. kesäkuuta 1854 Lucca – 7. elokuuta 1893 Milano) oli italialainen oopperasäveltäjä, jonka nykyään esitetyin teos on *La Wally* (1892). 

Catalani syntyi Luccassa ja opiskeli Milanossa Antonio Bazzinin johdolla. Monet säveltäjän työt ovat jääneet ajan suositumpien oopperasäveltäjien, kuten Jules Massenet'n ja Giacomo Puccinin töiden varjoon. Catalani kuoli Milanossa 39-vuotiaana kärsittyään tuberkuloosista. Hänet haudattiin Cimitero Monumentaleen, jossa lepäävät myös Amilcare Ponchielli ja Arturo Toscanini. Toscanini muistetaan Catalanin musiikillisen uran merkittävänä tukijana.

*[[La Wally]]* sai kantaesityksensä La Scalassa 20. tammikuuta 1892. Nelinäytöksisen oopperan libreton oli kirjoittanut Luigi Illica. Oopperasta muistetaan varsinkin aaria *Ebben? Ne andrò lontana*, joka alun perin oli kirjoitettu itsenäisenä sävellyksenä jo 1878. 

## Teoksia
### Oopperat
**La falce*, Milano, 19. heinäkuuta 1875
**Elda*, Torino, 31. tammikuuta 1880 (uudistettu versio: *Loreley*)
**Dejanice*, Milano, 17. maaliskuuta 1883
**Edmea*, Milano, 27. helmikuuta 1886
**[[Loreley (ooppera)|Loreley]]*, Torino, 16. helmikuuta 1890
**[[La Wally]]*, Milano, 20. tammikuuta 1892

### Sinfoniset teokset
**Sinfonia a piena orchestra*, 1872 
**Il Mattino, sinfonia romantica*, 1874
**Ero e Leandro, poema sinfonico*, Milano, 9 May 1885
Jaana Airaksinen

**Jaana Airaksinen** (s. 24. syyskuuta 1961 Tervo) on suomalainen kirjailija ja kansalaisaktivisti. Hän on ollut Voima Kustannuksen tytäryhtiö Into Kustannuksen toimitusjohtaja vuodesta 2007 sekä *[[Voima (lehti)|Voima]]*-lehden päätoimittaja 2004–2005 ja lehden toimitusjohtaja 2005–2007.

## Elämä
Airaksinen valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1989.

Airaksinen työskenteli Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP) palveluksessa Papua-Uusi-Guineassa, New Yorkissa ja Malawissa 1989–1994.

Vuonna 2015 Airaksinen sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän tietokirjallisuuden edistämispalkinnon.

2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUssa pysymiseen liittyen. 

Airaksisen puoliso on kirjailija ja ympäristöaktivisti Risto Isomäki.
## Teokset
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Eva Raulo -[[dekkari]]t
* 
* 
* 

## Suomennokset
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Jaana Airaksinen Liken sivulla
* Sanojen ajan artikkeli Jaana Airaksisesta Kirjasampo.fi:ssä
* Jaana Airaksisen esittely DekkariNetissä
Lyhde

**Lyhde** on viljankorsista koottu nippu, joka helpottaa viljan keräämistä pellolta, jatkokäsittelyä, varastointia ja kuivatusta. Lyhteiden valmistaminen oli alun perin työlästä käsityötä, mutta elonkorjuun koneellistuessa ryhdyttiin käyttämään itsesitojaa, joka valmisti niiton yhteydessä samanaikaisesti valmiita lyhteitä. Lyhteinä vilja tuuleentuu ja kuivuu niin, että jyvien irrottaminen puimalla on vaivatonta. Viljan varastoiminen lyhteinä oli hyödyllistä ennen modernin, koneellisen viljelyn aikakautta.

Leikkuupuimurien korvatessa perinteiset viljankorjuumenetelmät lyhteet jäivät tarpeettomiksi. Nykyisin lyhde on koriste, kuten ruislyhde tai joululyhde kotipihalla. Kauralyhteitä valmistetaan jonkinverran myyntiin eläinten ja lintujen talviruokintaan.

Sanaa lyhde on käytetty tasaisesti ympäri Suomea. Sen alkuperää ei tiedetä, mutta jo Mikael Agricola käytti sitä kirjakielenä. Murresana 'lyhde' on etupäässä itäinen ('lyhe', 'liyhe'), lännessä on käytetty myös nimitystä 'sitoma'. 

## Lyhteiden valmistaminen käsityönä

Sirpillä leikattu tai viikatteella niitetty vilja kootaan nippuun, joka sidotaan yhteen yleensä samoista korsista otetulla siteellä.  Pellolla lyhteitä voidaan pystyttää kuivumaan useamman lyhteen muodostelmiin, joita kutsutaan idässä yleensä nimillä viisikko ja kuhilas sekä lännessä nimellä kyäs (kykkäät), tai ne voidaan latoa ristikkäin olkaukseen. Kuivuneita lyhteitä varastoidaan pinoamalla niitä aumoihin, kekoihin ja närtteisiin. Lyhteiden kuivatustelineitä ovat olleet yksiriukuiset aarrot (aarto) ja moniriukuiset elohaasiat. 

Lyhteet ovat määräsuuruisia, ja ne kootaan kourallisista. Sirpillä leikatessa kootaan lamoamalla suuria kourallisia, jotka sitten nostetaan sängelle tyvet hieman ristikkäin. Kourallinen kootaan joko peukalon ja sormien väliin tai käyttämällä vielä avuksi jokaista sormiväliä. Viidestä kourallisesta tulee lyhde. Lyhteet saavat mieluusti lojua sängellä sitomattomina iltaan asti, jolloin ne kuivahtavat. Työpäivän päätteeksi lyhteet sidotaan. 

Toukolyhteen side otetaan vetämällä lyhteestä uloimmat tähkät, jolloin saadaan kimppu pisimpiä olkia. Jos vilja on lyhyttä, täytyy sidettä jatkaa, tai se on kierrettävä köysimäiseksi tai turvauduttava erikseen varattuihin, liotettuihin ruisolkiin. Ruislyhde ja usein toukolyhdekin on siteen kohdalta yleensä seitsemän tuumaa eli noin 18 senttiä paksu. 

Lyhde sidotaan käymällä seisomaan lyhteen oikealle puolelle, kasvot tähkäpäätä kohti, ja side otetaan tähkät vasempaan käteen, tyvi oikeaan. Side sujautetaan lyhteen tyvipään ympäri, jolloin lyhde samalla kierähtää. Side vedetään tiukaksi ja kierretään siteen tyvipää siteen tähkäpään ympäri kerran ja painetaan sitten oikean käden peukalolla yläkautta siteen alle niin, että muodostuvan lenkin tyvi jää osoittamaan siteen alta lyhteen tähkiä kohti. Siteen paikasta lyhteen pituuden suhteen riippuu, pysyykö lyhde siirreltäessä koossa vai ei.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ekologinen käytävä

**Ekologinen käytävä** on kapea vyöhyke, kulkureitti, jonka kautta eliöt voivat siirtyä erillisistä elinympäristölaikuista toisiin.

Ekologisia käytäviä muodostetaan kulkuesteiden kuten teiden, asuinalueiden ja muiden rakennettujen alueiden läpi verkostoksi. Ekologisia käytäviä ovat metsävyöhykkeet, metsä–peltoyhteydet, virtavedet ja muut viherympäristöjen ketjut. Ne yhdistävät toisiinsa luonnonsuojelualueita, laajoja metsäalueita ja muita luonnon monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ydinalueita.

Kaupunkisuunnittelussa voidaan kaavoituksen avulla mahdollistaa ja toteuttaa viheryhteyksiä, viheralueita ja viherverkostoja kaupunkien alueelle ekologisista ja virkistyskäyttösyistä. Viheralueiden välisten maastokäytävien riittävä leveys takaa elioiden siirtymismahdollisuudet alueen verkostossa. Ekologinen yhteys joudutaan joskus vetämään kaupungin ydinkeskustan ohi, sillä kaupunkimainen ympäristö ei ole kaikille lajeille soveltuva yhteys. Luonnon ja kaupungin yhdistävien ekologisten käytävien kautta kaupunkien keskustoihin voi tulla esimerikiksi kettuja, jäniksiä, hirviä ja saukkoja, kuten Turussa.

Ekologiset käytävät lisäävät eliöyksilöiden mahdollisuuksia säilyä hengissä. Petoeläimet voivat ekologisten käytävien kautta vaeltaa suuremmalle alueelle hankkimaan ravintoa. Ekologinen käytävä myös mahdollistaa yksilöiden liikkumisen populaatiosta toiseen, mikä vähentää populaatioiden sisäsiittoisuutta.

Ekologisen yhteyden tarvitsee vain antaa eläimille kulkureitti, eikä sen siis tarvitse olla luontoarvoiltaan erityisen arvokasta tai lajeille hyvin soveltuvaa ympäristöä. Leveät käytävät ovat parempia kuin kapeat, mutta tärkeintä on yhteyden jatkuvuus.

Ihminen voi hyödyntää ekologisia käytäviä virkistyskäyttöön ja koulujen luonto-opetukseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Imperiumi (albumi)

**Imperiumi** (LPCD 002) on oululaisen rockmetalliyhtye Lumina Polariksen 1. huhtikuuta 2006 julkaistu studioalbumi. Albumin kansineen tuotti Timo Peltokangas. Äänityksestä ja miksauksesta vastasivat Mikko Tuliniemi ja Timo Peltokangas. Albumin masteroi Finnvox-studiolla Mika Jussila.
__NOTOC__
## Yleiskuva

*Imperiumi* on raamatullisin kielikuvin kerrottu konseptialbumi eli yhtyeen mukaan ”tositarina tulen valtakunnan noususta, rappiosta ja tuhosta”. Albumi alkaa Mikko Härkkimen säveltämällä ja sovittamalla introlla ”Lankeemus”. Albumin musiikki on melodista rockmetallia ja sisältää runsaasti pop-koukkuja, kuten esimerkiksi singlenäkin julkaistulla kappaleella ”Autiomaahan” sekä ”Lumo”-raidalla. Vokalisti Veli-Matti Väisänen tulkitsee sanoitusten rujoja kielikuvia pääosin raspiäänellä mutta myös puhtaammalla ilmaisulla. ”Rooma” on thrash metal -vaikutteinen kappale.

*Imperiumi* on saanut hyviä arvosteluita medioissa kuten *Noise.fi* ja *Imperiumi.net*.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Yhtyeen kokoonpano albumilla
* Veli-Matti Väisänen – laulu
* Markus Vainionpää – kitara ja taustalaulu
* Timo Kataja – kitara
* Antero Tossavainen – basso
* Kalle Hautamäki – rummut

Veli-Matti Väisäsen korvasi kesällä 2008 Oula Siipola. 

### Vierailevat muusikot
* Mikko Tuliniemi – taustalaulu, laulu kappaleella *Rooma*
* Jari Levy – taustalaulu
* Markus Pätsi – taustalaulu
* Mikko Härkin – koskettimet

## Arvostelut
* Imperiumi: 7½/10

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*luminapolaris.net , sanat ym.
* 
*
Sinfonia nro 5 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin **sinfonia nro 5** c-molli (op. 67) valmistui vuosina 1804–1808 ja kantaesitettiin 22. joulukuuta 1808. Sinfoniasta on käytetty myös lisänimeä *Kohtalonsinfonia*, mutta toisin kuin kolmannessa sinfoniassa, tämä lisänimi ei ole Beethovenin antama. Lisänimi on tullut siitä, että hän sanoi kerran ystävälleen sinfonian ensimmäisistä nuoteista: "Näin kolkuttaa kohtalo ovelle." Beethoven saikin inspiraationsa Kohtalonsinfoniaan unestaan, jossa kuolema koputtaa hänen oveensa. Teos on yksi länsimaisen taidemusiikin tunnetuimmista sinfonioista, ja se koostuu neljästä osasta. Kuuluisa on varsinkin ensimmäisen osan pahaenteinen c-molli-teema.

## Säveltäminen
Beethoven kehitteli teosta huomattavan pitkän aikaa. Ensimmäiset luonnokset ovat vuodelta 1804, Eroica-sinfonian valmistumisen jälkeen. Beethoven kuitenkin keskeytti toistuvasti työnsä sinfonian parissa valmistellessaan muita sävellyksiä, joihin kuului ensimmäinen versio Fideliosta, Appassionata-sonaatti, kolme Razumovsky-jousikvartettoa, Viulukonsertto, neljäs pianokonsertto ja neljäs sinfonia. Kohtalonsinfonian lopullinen valmistuminen tapahtui vuosina 1807–1808 yhdessä Pastoraalisinfonian kanssa, joka kantaesitettiin samassa konsertissa.

Beethoven oli Kohtalonsinfoniaa säveltäessään yli kolmenkymmenen ikäinen. Hänen elämässään oli tänä aikana meneillään etenevän kuurouden aiheuttama kriisi. Säveltämisen aikana maailmassa oli meneillään Napoleonin sodat, poliittista kuohuntaa Itävallassa ja Napoleonin joukkojen Wienin miehitys vuonna 1805.

## Kantaesitys

Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran 22. joulukuuta 1808 Theather an der Wienissä laajassa Beethovenin itsensä johtamassa konsertissa, jonka ohjelmisto koostui kokonaan hänen omien teostensa kantaesityksistä. Konsertti kesti yli neljä tuntia. Viides ja kuudes sinfonia oli numeroitu konsertissa päinvastoin kuin ne nykyään tunnetaan. Konsertin ohjelma oli seuraava:

*Pastoraalisinfonia
*konserttiaaria "Ah, perfido" op. 65
*osa Gloria C-duuri-messusta
*Neljäs pianokonsertto (Beethovenin itsensä soittamana)
**(väliaika)*
*Kohtalonsinfonia
*osat Sanctus ja Benedictus C-duuri-messusta
*Kuorofantasia

Beethoven omisti teoksen kahdelle mesenaatilleen, ruhtinas Franz Joseph von Lobkowitzille ja kreivi Rasumovskylle, sinfonian ensimmäisessä painetussa julkaisussa huhtikuussa 1809.

## Osat
Kohtalonsinfonia noudattaa pääpiirteittäin tavanomaista sinfoniamuotoa. Sinfonian neljä osaa kestävät yhteensä noin 35 minuuttia.
# Allegro con brio
# Andante con moto
# Scherzo: Allegro
# Allegro

## Kokoonpano
* piccolo
* kaksi huilua
* kaksi oboeta
* kaksi klarinettia
* kaksi fagottia
* kontrafagotti
* kaksi käyrätorvea
* kaksi trumpettia
* kolme pasuunaa
* patarummut
* viulut
* alttoviulut
* sellot
* kontrabassot

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla

* [Symphony No.5, Op.67 (Beethoven, Ludwig van)](http://imslp.org/wiki/Symphony_No.5,_Op.67_(Beethoven,_Ludwig_van)) IMSLP / Petrucci Music Library
Sinfonia nro 3 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin **sinfonia nro 3** Es-duuri (op. 55), lisänimeltään *Eroica*, edustaa tyylillisesti klassismin ja romantiikan ajan siirtymävaihetta. 

Beethovenin kolmannen sinfonialle vakiintunut kutsumanimi *Eroica* suomennetaan usein "herooinen" eli sankarillinen. Säveltäjä omisti teoksen alun perin Napoleon Bonapartelle, mutta poisti omistuksen Napoleonin kruunautettua itsensä keisariksi ja omisti lopulta sinfonian ruhtinas von Lobkowitzille.

Eroica sävellettiin suurimmilta osin loppuvuodesta 1803. Teos on viimeistelty 1804 ja sen yksityinen kantaesitys oli tämän vuoden kesällä. Ensimmäinen julkinen esitys oli Wienissä 7. huhtikuuta 1805 säveltäjän itsensä johtamana.

Teos merkitsi irtiottoa aiemmasta sinfoniaperinteestä, ja se oli merkittävä askel kohti romantiikkaa. Kestoltaan se on edeltäviä sinfonioita huomattavasti pitempi. Teoksessa mahtavimpana pidetään sen ensimmäistä osaa, joka kestää noin 14–18 minuuttia ja noudattaa sonaattimuotoa. Toinen osa on lähes samanpituinen hautajaismarssi, jota esitetään välillä erilaisissa muistotilaisuuksissa irrallisena kappaleena. Se oli hautajaiskappale esimerkiksi säveltäjä Felix Mendelssohnin ja Yhdysvaltain presidentti John. F. Kennedyn hautajaismuodollisuuksissa. Kolmas osa on metsästyshenkinen scherzo. Kymmenminuuttinen finaali on osin muunnelmamuotoinen. Eroican orkestraation erikoisuus on kolmen käyrätorven käyttö tavanomaisten kahden sijasta: näillä on näyttävää soitettavaa varsinkin scherzon triossa. Eroica luetaan sinfoniakirjallisuuden suurimpiin klassikoihin, sekä klassisen musiikin tärkeimpiin sävellyksiin.

## Osat
# Allegro con brio
# Marcia funebre: Adagio assai
# Scherzo: Allegro vivace
# Finale: Allegro molto – Poco andante – Presto.

## Kokoonpano
* kaksi huilua
* kaksi oboetta
* kaksi klarinettia
* kaksi fagottia
* kolme käyrätorvea
* kaksi trumpettia 
* patarummut
* viulut
* alttoviulut
* sellot
* kontrabassot.

## Aiheesta muualla

* [Symphony No.3, Op.55 (Beethoven, Ludwig van)](http://imslp.org/wiki/Symphony_No.3,_Op.55_(Beethoven,_Ludwig_van)) IMSLP / Petrucci Music Library
Fingalin luola

**Fingalin luola** (, ) on Skotlannin länsirannikolla sijaitsevan Staffan saaren kuuluisin rantakallioluola. Sen pituus on 69 metriä ja leveys vaihtelee 7–13 metrin välillä. Korkeus merenpinnasta on noin 20 metriä. Laskuveden ajaksi luolaan jää noin 8 metrin syvyydeltä vettä. 

Luolaan ei voi ajaa veneellä, mutta sinne voi kävellä kapeaa kivipolkua saaren muista osista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Edmund Zalinski

**Edmund Louis Gray Zalinski** (1849–1909) oli puolalaissyntyinen sittemmin amerikkalaistunut keksijä ja upseeri. 

Vuosina 1883–1889 hän kehitti paineilmakäyttöisen dynamiittitykin, jonka avulla voitiin lennättää dynamiittivarusteisia ammuksia lyhyen matkan päähän. Dynamiittitykin alkuperäisnimitys oli *pneumatic dynamite tornado gun*.
Sinfonia nro 6 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin **sinfonia nro 6**  F-duuri (op. 68), lisänimeltään *Pastoraalisinfonia*, valmistui kesällä 1808.

Beethoven haki inspiraatiota kuudenteen sinfoniaansa maaseudun luonnosta ja rauhasta, mistä on peräisin teoksen nimikin. Ensiesitys oli Wienissä 22. joulukuuta 1808 samaan aikaan viidennen sinfonian kanssa.

Pastoraalisinfonia poikkeaa klassismille tyypillisestä muodosta siten, että se koostuu viidestä osasta kolmen tai neljän sijaan. Ylimääräinen osa on myrsky, jonka on arveltu saaneen inspiraatiota Haydnin *Vuodenajat*-oratorion myrsky-osuudesta. Teos on vahvasti ohjelmallinen, ja sen kaikilla osilla on nimet, joista selviää, mitä teoksen musiikin on tarkoitus kuvata. Paikoin käytetään myös suoranaisia soittimilla tehtyjä ääniefektejä, kuten linnunlaulua toisen osan lopussa (partituurissa lukee, mikä lintu on kulloinkin kyseessä) sekä ukkosenjyrinää myrsky-osuudessa. Kolme viimeistä osaa esitetään *attacca*, tauoitta.

Teos on noin 40-minuuttinen. Teos on hyvin suosittu, ja sitä pidetään vahvan melodisena ja herkkänä teoksena. Beethoven itse kuvasi suhdettaan luontoon kertomalla rakastavansa enemmän metsän puuta kuin ihmisiä.

## Osat
# *Erwachen heiterer Empfindungen bei der Ankunft auf dem Lande* (Iloisten tuntemusten herääminen maaseudulle saavuttaessa) - Allegro ma non troppo
# *Szene am Bach* (Näkymä purolla) - Andante molto mosso
# *Lustiges Zusammensein der Landleute* (Maalaisihmisten lystikäs yhdessäolo) - Scherzo: Allegro
# *Gewitter. Sturm* (Ukkosmyrsky) - Allegro
# *Hirtengesang. Frohe und dankbare Gefühle nach dem Sturm* (Paimenlaulu; iloiset ja kiitolliset tunteet myrskyn jälkeen) - Allegretto.

## Kokoonpano
* piccolo
* kaksi huilua
* kaksi oboetta
* kaksi klarinettia
* kaksi fagottia
* kaksi käyrätorvea
* kaksi trumpettia
* kaksi pasuunaa
* patarummut
* viulut
* alttoviulut 
* sellot
* kontrabassot

## Aiheesta muualla

* [Symphony No.6, Op.68 (Beethoven, Ludwig van)](http://imslp.org/wiki/Symphony_No.6,_Op.68_(Beethoven,_Ludwig_van)) IMSLP / Petrucci Music Library
Ivan Brunetti

**Ivan Brunetti** (3. lokakuuta 1967, Italia) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Brunettin piirrostyyli vaihtelee tikku-ukoista äärimmäiseen realismiin. Tyylistä riippumatta sarjat edustavat nihilististä maailmankatsomusta. Sarjojen huumori perustuu pitkälti tabuille - kuten pedofilia - nauramiseen. Brunettin tunnetuin työ on omaelämäkerrallinen Fantagraphicsin julkaisema *Schizo*- lehti. 

## Teoksia

**Schizo* #1 
**Schizo* #2 
**Haw! Horrible, Horrible Cartoons by Ivan Brunetti,*
**Schizo* #3 
**Word Myths: Debunking Linguistic Urban Legends* - Kuvittaja
**Hee! Yet More Horrible Cartoons,* 
**Schizo* #4 
**Misery Loves Comedy* 

## Aiheesta muualla
*Brunettin omat sivut 
*Fantagraphicsin sivut Ivan Brunettista
Claude Goubet

**Claude Désiré Goubet** (1837 Lyon – 1903) oli ranskalainen insinööri ja yksi sukellusveneiden kehittelyn pioneereista.

Goubet kiinnostui sukellusveneistä vuonna 1880. Vuonna 1887 laskettiin vesille hänen suunnittelemansa sukellusvene *Goubet I*, johon mahtui kahden hengen miehistö. Aseistukseksi voitiin ottaa yksi torpedo. *Goubet I* liikkui kokeiluissa Seinejoella ja myöhemmin Toulonin ja Cherbourgin satamissa.

*Goubet I*:n ohjauslaitteissa oli puutteita. Siinä ei ollut lainkaan peräsintä, vaan miehistö käänsi aluksen potkuria suuntaa muuttaakseen. Aluksen suunnan ja syvyyden säilyttäminen oli käytännössä mahdotonta. Heikon sähkömoottorin ansiosta alus myös liikkui vain noin 2–3 solmun nopeudella.

Ranskan asevoimat oli kiinnostunut aluksesta, mutta piti sitä liian pienenä. Goubet rakensi palautteen perusteella suuremman aluksen nimeltä *Goubet II*, jossa oli vahvempi sähkömoottori, kolme vakainta ja tilaa kahdelle torpedolle. Kuitenkin myös se hylättiin.

Goubet alkoi *Goubet II*:n epäonnistumisen jälkeen ja kenties juuri sen vuoksi kärsiä terveysongelmista. Hän kuoli vuonna 1903.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Kapitan Jevdokimov

**Kapitan Jevdokimov** () on venäläinen matalakulkuinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu toimimaan Siperian −50 °C:n pakkasissa. Se valmistui ensimmäisenä seitsemän jokijäänmurtajan sarjasta Wärtsilän Helsingin telakalta. Sen sisaraluksia ovat *Kapitan Babitšev* (1983), *Kapitan Tšudinov* (1983), *Kapitan Borodkin* (1983), *Avraami Zavenjagin* (1984), *Kapitan Metsaik* (1984), *Kapitan Demidov* (1984) ja *Kapitan Moškin* (1986).

Murtajan runko suunniteltiin Wärtsilän jäänmurtolaboratoriossa. Täysmittakaavakokeet tehtiin Siperian pakkasissa aiemman sarjan jokijäänmurtaja *Kapitan Tšetškinillä*. Aluksen rakentamista leimasi ankara painokontrolli, jotta syväys saatiin pieneksi. Kaikki kansirakenteetkin tehtiin alumiinista. Siltojen alittamiseksi laivan mastot ja antennit ovat käännettävissä alas.

Pääkoneisto on dieselsähköinen. Päävoimanlähteenä on kolme Wärtsilä-Vaasa 12V22B -dieselmoottoria. Neljä potkurimoottoria toimivat tasavirralla ja ne saavat virtansa vaihtovirtageneraattoreista tyristorisiltojen kautta. Potkureita aluksessa on neljä.

## Lähteet

* Navigator 10/1982 s. 9 ja 5/1983 s. 11
* Suomen Merenkulku 5/1983 s. 37