Pohjankehtoailakki

**Pohjankehtoailakki** eli **pohjanailakki** (*Silene involucrata* subsp. *tenella*, aikaisemmin *Silene furcata* subsp. *angustiflora*) on monivuotinen kohokkikasvi, joka on kehtoailakin (*S. involucrata*) alalaji. Se on Fennoskandiassa äärimmäisen uhanalainen. Suomessa pohjankehtoailakki on rauhoitettu ja erityisesti suojeltu laji.

## Ulkonäkö ja koko
Pohjankehtoailakki kasvattaa 10–20 senttimetriä korkean, haarattoman varren, joka on alaspäisesti hapsikarvainen sekä etenkin yläosastaan nystykarvainen ja tahmea. Kapealehtisen lehtiruusukkeen lisäksi kasvin varsilehdet ovat tasasoukkia tai tasasoukan suikeita. Pohjankehtoailakki tekee 1–3 punertavaa pystyä kukkaa. Kukkien verhiöt ovat kapean kellomaisia ja ulkoverhiöttömiä. Punertava teriö on verhiötä pidempi. Emiö on viisivartaloinen. Pohjankehtoailakki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota. Kodan liuskat ovat kaksihalkoisia. Siemenet ovat kapealti siipipalteisia.

## Levinneisyys
Pohjankehtoailakki on pohjoinen kasvi, jota tavataan Fennoskandian pohjoisosista Siperiaan Lena-joen tienoille saakka. Lajin toista rotua tavataan Siperiasta Pohjois-Amerikan pohjoisosiin ja Grönlantiin saakka. Suomen lähialueilla pohjanailakkia tavataan erittäin harvinaisena Pohjois-Ruotsista ja -Norjasta, Kuolan niemimaalta sekä Venäjän puoleisesta Sallasta. Suomessa laji on tavattu vain kahdelta paikkakunnalta: Kuusamosta Kitkajoen laaksosta, josta laji löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1898, sekä Sallasta Oulankajoen varrelta. Jälkimmäinen esiintymä on kuitenkin hävinnyt.

## Elinympäristö
Ainoalla nykyisellä kasvupaikallaan Suomessa pohjankehtoailakki kasvaa joenrantakallion matalasammaleisissa raoissa ja kalliopengermillä. Se viihtyy erityisesti varjopaikoilla ja rapautumapinnoilla. Norjassa lajia on tavattu joenrantasorilla, Ruotsissa tunturijokien varrella, paljakka- ja koivuvyöhykkeiden rajamailla ja jopa ratapenkereillä ja pihamailla. Pohjankehtoailakki on kalkinvaatija.

Suomessa lajin esiintymää uhkaa lähinnä laiton kerääminen ja kasvupaikan umpeenkasvaminen. Lajin on todettu tutkimuksissa taantuvan vähitellen. Vuonna 2006 tehtyjen laskelmien mukaan yksilömäärä on Suomessa noin 300 kappaletta.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. *Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen*. Lutukka 21/2005, s. 41–85.
* Jäkäläniemi, Anne: *Pohjanailakki*. Teoksessa *Suomen uhanalaiset kasvit*. Toim. Ryttäri, Terhi & Kalliovirta, Mika & Lampinen, Taina. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2012, s. 312–313. .
* Jäkäläniemi, Anne: *Pohjanailakki*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 245.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Silene involucrata'' subsp. ''tenella'' - kehtoailakki subsp. pohjankehtoailakki
* 
* Laitinen, T., Eeronheimo, H. & Ilmonen, J. 2009: Metsähallituksen vastuulajien tila ja suojelutaso vuonna 2006. Pohjanailakki – Silene furcata Raf. ssp. angustiflora (Rupr.) Walters. – Tietolomake, lajit. Metsähallitus, 5 s.