open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
George Abecassis

**George Edgar Abecassis** (21. maaliskuuta 1913 Walton-on-Thames, Surrey – 18. joulukuuta 1991 Ibstone, Buckinghamshire) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui kausilla 1951 ja 1952 kahteen Formula 1:n MM-sarjan Sveitsin Grand Prix’hin Hersham and Walton Motors -tallin autolla. Hän oli tallin osaomistaja. Abecassis ajoi vuonna 1950 Le Mansin 24 tunnin ajon luokkavoittoon, ja lisäksi hän osallistui useaan MM-sarjan ulkopuoliseen F1-kilpailuun. Abecassis oli aika-ajoissa parhaimmillaan kymmenes.

## Ura
### Ennen sotaa

Abecassis aloitti kilpailemisen vuonna 1935 muokatulla Austin 7:llä, mutta varsinaisesti teki itsensä tunnetuksi kausilla 1938 ja 1939 ajaen Alta-autoa. Vuonna 1939 hän voitti Imperial Grand Prix’n. Sodan puhjettua hän liittyi Royal Air Forceen, ja hänestä tuli kokenut pilotti. Hänet palkittiin Distinguished Flying Cross -kunniamerkillä.

### Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Abecassis palasi kilpa-autoilun pariin. Pääasiassa hän ajoi autoja sota-aikaa edeltäneitä ajoilta, mutta sitten hänestä tuli John Heathin tallikaveri Hersham and Walton Motors -tallissa, jonka osaomistaja hän oli. Hän auttoi kehittämään Altaa ja kilpaili useilla eri autoilla, mutta juuri HWM:llä hän ajoi uransa ainoissa F1-sarjan MM-osakilpailuissa. F1:stä menestystä ei tullut, mutta hän menestyi paremmin Aston Martinin urheiluautokilpailijana. Hän voitti luokkansa Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1950 Lance Macklinin kanssa. Hän osallistui Le Mansin kilpailuun myös vuosina 1951 ja 1953. Lisäksi hän sijoittui toiseksi vuoden 1953 Sebringin 12 tunnin ajossa yhdessä Reg Parnellin kanssa. 

Vuonna 1956 John Heath kuoli Mille Miglia -kilpailussa sattuneessa onnettomuudessa. Abecassis jätti tästä syystä kilpa-ajamisen. Hän oli myös Facel Vegan Britannian maahantuoja. Abecassis meni naimisiin Aston Martinin pääjohtajan Sir David Brownin tyttären kanssa. Abecassis kuoli 18. joulukuuta 1991 78-vuotiaana.

## Tuloksia
### Formula 1:n MM-kilpailujen tulokset

### Tärkeimpiä MM-sarjan ulkopuolisia F1-kilpailuja

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* George Abecassis ChicaneF1.com-sivustolla
Petkula

**Petkula** on kylä Kitisen varrella Sodankylän kunnassa Lapin maakunnassa. Se sijaitsee valtatien 4 itäpuolella Vajukosken voimalaitosaltaan eteläpuolella, noin 35 kilometriä pohjoiseen Sodankylän keskustasta. Kylä on Kitisen länsirannalle muodostunut joenvarsikylä. Petkulassa on Vajusuvannon leirintäalue. 

## Kirjallisuutta
*Yliaska, Eine (toim.): *Petkula, kylä Kevitsan kainalossa : 1670-1997.* Petkulan kylän historiapiiri, 1997. .
Vapauden Hengetär

**Vapauden Hengetär** on kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen suunnittelema patsas, joka sijaitsee Kirkkopuistossa Lahdessa sankarihaudoilla. Patsas on tehty Vehmaan punaisesta graniitista. Patsas paljastettiin 1. kesäkuuta 1952.

## Lähteet
Lotto–Intermarché

**Lotto–Intermarché** (UCI-tunnus LOI) on belgialainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Tallin pääsponsoreina toimivat Belgian lotto ja ranskalainen kauppaketju Intermarché. Nykyinen talli muodostui Lotto-joukkueen ja Intermarché–Wantyn yhdistyttyä kauden 2025 jälkeen.

Lotto on tukenut ammattipyöräilyjoukkuetta vuodesta 1985 alkaen. Vuosina 2005–2011 joukkueen pääsponsorina toimi lääkeyhtiö Omega Pharma sekä sen yksittäiset tuotteet Davitamon, Predictor ja Silence. Vuosina 2012–2014 pääsponsorina oli ovia ja ikkunoita valmistava Belisol. Kakkossponsorina toimi vuosina 2015–2022 muun muassa liimoja ja tiivisteitä valmistava Soudal ja vuosina 2023–2024 tietotekniikan pilvipalveluja tarjoava Dstny. Talli kuului vuosina 2005–2022 ammattipyöräilyn korkeimmalle, UCI Pro / UCI World Team -tasolle, mutta putosi vuoden 2023 alusta UCI ProTeam -tasolle. Lotto–Intermarché nousi World Tour -tasolle kaudesta 2026 alkaen.

Lotto-tallin johtajana toimii belgialainen Jean-François Bourlart. Suomalainen Jussi Veikkanen ajoi tallissa kaudella 2011.

## Joukkueen kokoonpano
Lähde: UCI
### 2026

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Tallin kotisivut
Cliff Allison

**Clifford Allison** (8. helmikuuta 1932 Brough, Englanti, Iso-Britannia – 7. huhtikuuta 2005 Brough, Englanti, Iso-Britannia) oli brittiläinen kilpa-autoilija, joka osallistui Formula 1 -sarjaan kaudesta 1958 kauteen 1961. Hän kilpaili Lotus, Scuderia Centro Sud, Ferrari ja UDT Laystall -talleissa.

Ensimmäisen pistesijansa Allison sai uransa kolmannessa kilpailussa vuonna 1958 Belgian osakilpailussa. Tuolloin pisteitä sai vain viisi parasta kuljettajaa.  Kaudella  Allison ajoi F1-uransa parhaan tuloksen sijoittumalla Ferrarillaan toiseksi Argentiinan osakilpailussa, minkä hän teki perinteisellä auton etuosaan asennetulla moottorilla monen muun kuljettajan käyttäessä takamoottorisia autoja. Monacon Grand Prix'ssa hän kolaroi harjoituksissa murtaen kätensä ja vei melkein vuoden ennen kuin hän selvisi vammoistaan. Myös seuraavalla kaudella hän joutui kolariin. Tällä kertaa Belgian Grand Prix'ssa 1961 ajaen Lotusta, jolloin onnettomuuden seurauksena hänen molemmat jalkansa katkesivat. Tämä tarkoitti loppua hänen moottoriurheilu-uralleen ja hän siirtyi moottori- sekä huoltamoliiketoimintaan.

## Formula 1 -tulokset

## Lähteet
Gabriel Marcel

**Gabriel Honoré Marcel** (7. joulukuuta 1889, Pariisi – 8. lokakuuta 1973, Pariisi) oli ranskalainen filosofi, johtava kristillinen eksistentialisti ja noin kolmekymmentä näytelmää kirjoittanut näytelmäkirjailija.

Marcel järjesti useiden vuosien ajan filosofisia keskusteluryhmiä, joissa hän tapasi ja joiden kautta hän vaikutti useisiin nuorempiin ranskalaisiin filosofeihin, joita olivat mm. Jean Wahl, Paul Ricoeur, Emmanuel Levinas ja Jean-Paul Sartre. Marcel oli pettynyt, että hänet tunnettiin ennen kaikkea filosofiastaan eikä niinkään näytelmistään, jotka hän kirjoitti vedotakseen suurempaan yleisöön.

## Teoksia

;Filosofiaa
* *Existence et objectivité* (1914)
* *Journal métaphysique* (1914–1923) (1927)
* *Être et avoir* (1918–1933) (1935)
* *Du refus à l'invocation* (1940)
* *Homo viator* (1945)
* *La Métaphysique de Royce* (1945)
* *Position et approches concrètes du mystère ontologique* (1949)
* *Le Mystère de l'être* (1951)
* *Les Hommes contre l'humain* (1951)
* *Le Déclin de la sagesse* (1954)
* *L'homme problématique* (1955)
* *Théâtre et religion* (1958)
* *Présence et immortalité* (1959)
* *La Dignité humaine* (1964)
* *Essai de philosophie concrète* (1967)
* *Entretiens Paul Ricoeur, Gabriel Marcel* (1968)
* *Pour une sagesse tragique et son au-delà* (1968)
* *Coleridge et Schelling* (1971)
* *Gabriel Marcel interrogé par Pierre Boutang* (1977)

;Näytelmiä
* *Le Cœur des autres* (1921)
* *L'Iconoclaste* (1923)
* *Un Homme de Dieu* (1925)
* *Le Monde cassé*(1933)
* *Le Chemin de crête* (1936)
* *Le Dard* (1936)
* *Le Fanal* (1936)
* *La Soif* (1938)
* *Théâtre comique*: Colombyre ou le brasier de la paix - La double expertise - Les points sur les i - Le divertissement posthume. (1947)
* *Vers un autre Royaume*: L'émissaire - Le signe de la croix. (1949)
* *Rome n'est plus dans Rome* (1951)
* *Croissez et multipliez* (1955)
* *Mon temps n'est pas le vôtre* (1955)
* *La dimension Florestan* (1958)

## Aiheesta muualla
* Stanford Encyclopedia of Philosophy Gabriel (-Honoré) Marcel 
* The Gabriel Marcel Society
Gunnar Graeffe

**Thor Gunnar Graeffe** (29. toukokuuta 1935 Tammisaari – 11. heinäkuuta 2006 Tampere) oli suomalainen professori ja poliitikko. Elämäntyönsä Graeffe teki Tampereen teknillisen yliopiston fysiikan laitoksen perustajana ja johtajana.

## Tutkija
Graeffe kirjoitti ylioppilaaksi Ikaalisissa vuonna 1954 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineenaan fysiikka vuonna 1957 Helsingin yliopistossa. Lisensiaatintutkinto seurasi vuonna 1963, ja tohtoriksi Graeffe väitteli vuonna 1964. Vuonna 1963 Graeffe toimi virkaa toimittavana fysiikan apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa, minkä jälkeen hän siirtyi tutkijaksi Massachusetts Institute of Technologyyn vuosiksi 1965–1966. 

Suomeen palattuaan Graeffe nimitettiin fysiikan ensimmäiseksi apulaisprofessoriksi juuri perustettuun Teknillisen korkeakoulun Tampereen sivutoimipisteeseen. Vuodesta 1970 eteenpäin hän toimi varsinaisena professorina ja aloitti fysiikan laitoksen tutkimustoiminnan. Graeffe toimi fysiikan laitoksen johtajana koko uransa ajan aina vuoteen 1998, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän toimi tänä aikana myös useita kertoja Sähkötekniikan osaston johtajana.

Tutkijana Graeffe aloitti toimintansa ydinfysiikan parissa mutta Suomeen palattuaan siirtyi ympäristöfysikaalisten kysymysten tutkimukseen. Erityisesti Graeffeä kiinnostivat ilmakehän vapaat ionit, staattinen sähkö sekä ilmakehän hiukkasmaiset epäpuhtaudet. Viimeksi mainittu tutkimusala on saanut jatkoa TTY:n Aerosolifysiikan laboratoriossa, jossa Graeffen työtä jatkaa professori Jorma Keskinen. Graeffe ei kuitenkaan estänyt muuta tutkimustoimintaa johtamallaan laitoksella, ja laitokselle syntyi useita eri alojen tutkimusryhmiä. Vielä eläkkeelle jäätyäänkin Graeffe osallistui aktiivisesti opetukseen johtamalla kuolemaansa saakka fysiikan seminaarikurssia.

## Poliitikko
Graeffe alkoi osallistua politiikkaan 40-vuotiaana, kun hän liittyi Suomen Keskustaan. Merkittävin hänen poliittisista luottamustehtävistään oli presidentin valitsijamiehenä toimiminen vuoden 1988 presidentinvaalissa. Lisäksi Graeffe toimi pitkään Keskustan puoluevaltuuskunnan jäsenenä, puoluekokousedustajana ja Keskustan Tampereen piirin puheenjohtajana. Tampereen kaupunginvaltuustossa Graeffe istui vuodesta 1989 kuolemaansa saakka. 

Graeffe oli puoluetoiminnan lisäksi aktiivinen myös muualla yhteiskunnassa. Hän oli muun muassa Tekniikan akateemisten liittovaltuuston pitkäaikainen jäsen, Maaseudun sivistysliiton Tampereen piirin puheenjohtaja yli 20 vuoden ajan ja Lalli Oy:n hallituksen jäsen.

Graeffen poliittisen toiminnan painopisteinä olivat suomalainen energiapolitiikka ja alueellinen korkeakoulujärjestelmä. Keskustapuolue palkitsi Graeffen kutsumalla hänet kunniajäsenekseen vuoden 2005 puoluekokouksessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Gunnar Graeffen muistokirjoitus ''Helsingin Sanomissa''.
Laplatanjokidelfiini

**Laplatanjokidelfiini** eli **laplatandelfiini** eli **platandelfiini** eli **platanvalas** eli **franciscana** (*Pontoporia blainvillei*) on Etelä-Amerikan kaakkoisrannikolla esiintyvä hammasvalaslaji, joka kuuluu heimoon Iniidae. Se on sukunsa ***Pontoporia*** ainoa laji. Laplatanjokidelfiini luokitellaan toisinaan heimon **Pontoporiidae** ainoaksi lajiksi tai osaksi jokivalaita (Platanistidae). Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on *rannikkojokidelfiini*.

## Ulkonäkö ja koko
Naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Naaraat voivat kasvaa 137–177&nbsp;cm pitkiksi ja koiraat 121–158&nbsp;cm pitkiksi. Laplatanjokidelfiinillä on lajin kokoon suhteutettuna pisin kuono kuin millään muulla valaalla – aikuisilla yli 15&nbsp;% ruumiin pituudesta. Laplatanjokidelfiinit elävät yli kaksikymmentävuotiaiksi. Naaraat tulevat sukukypsiksi viisivuotisina. Odotusaika naarailla on 10–11 kuukautta ja poikaset kasvavat aikuisiksi muutamassa vuodessa.

## Elintavat
Yleensä laplatanjokidelfiinit uivat yksinään tai pienissä ryhmissä. Valaat syövät pääasiassa kaloja, mutta myös mustekaloja ja katkarapuja. Laplatanjokidelfiinit ovat itse ravintona miekkavalaille ja joillekin hailajeille.

## Uhat
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on listannut laplatanjokidelfiinin vaarantuneiden lajien joukkoon. Vuonna 2000 valaita arveltiin olevan noin 20&nbsp;000 kappaletta, mutta 2,1–10,8&nbsp;% kannasta jää vuosittain kiinni ajoverkkoihin. Verkkoihin takertumisen lisäksi myös ympäristömyrkyt kuten DDT ovat vähentäneet kantaa. Kannan nykyistä määrää ja kannan vuosittaista kasvua ei tunneta.

## Lähteet
Manner-Eurooppa

**Manner-Eurooppa** on Euroopan maanosan mannerosa, joka käsittää pääosan Euroopasta. Siihen eivät kuulu saaret, joskus pois luetaan myös niemimaat. Manner-Eurooppaan luetaan eri puolilla Eurooppaa hieman erilaisia alueita. Erityisesti brittiläisessä käytössä termi viittaa muuhun Eurooppaan lukuun ottamatta Britteinsaaria (Iso-Britannia, Irlanti ja ympäröivät saaret) ja mahdollisesti Islantia. Pohjoismaisessa käytössä Manner-Eurooppa voi viitata muuhun Eurooppaan lukuun ottamatta saaria ja Pohjoismaita.

## Katso myös

* Manner
* Mannermainen aamiainen
* Mannermainen filosofia
Lasse Vanhanen

**Lasse Vanhanen** (s. 11. joulukuuta 1945 Tampere) on suomalainen jääkiekkoerotuomari. Hän toimi linjatuomarina.

Lasse Vanhanen vihelsi SM-liigassa 375&nbsp;ottelua vuosina&nbsp;1974&ndash;1991. A-maaotteluita hän tuomitsi yhteensä 130, muun muassa seitsemissä MM-kisoissa ja kaksissa olympialaisissa sekä kerran Kanada Cupissa ja nuorten MM-kisoissa. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Vanhasen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 93.

Vanhanen toimi Helsingin yliopiston Viikin normaalikoulussa matemaattisten aineiden opettajana vuosina 1974–2013. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2014 alussa.

## Lähteet
*Vanhasen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

### Viitteet
Sebjan-Kjujol

** Sebjan-Kjujol** (Себян-Кюёл) on järvi Kebeejin uluuhan itäosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Lenan vesistöalueella. Sebjan-Kjujol laskujoki Siljam alkaa järven itäpäästä. Siljam laskee Dudgodah-nimisen joen kautta Tumarajokeen. Tumara puolestaan laskee Aldaniin, aivan Aldanin ja Lenan yhtymäkohdan lähellä. Sebjan-Kjujol on 137 metriä syvä ja on siten Sahan syvin järvi. 

## Lähteet
Pokémon Snap

**Pokémon Snap** () on HAL Laboratoryn kehittämä ja Nintendon julkaisema videopeli Nintendo 64:lle. Sen voi ladata myös Wiille Virtual Consolen kautta. Se kuuluu Pokémon-peleihin, ja se julkaistiin Euroopassa 15. syyskuuta 2000.

Professori Oak lähettää aloittelevan pokémonien valokuvaajan Todd Snapin (joka esiintyy myös *Pokémon*-televisiosarjassa) kummalliselle saarelle tekemään tutkimusta. Oak tarvitsee laadukkaita valokuvia tieteellisten löytöjensä todisteeksi, ja tähän työhön on Todd oikea henkilö. Todd tutkii saaren maantieteellisiä alueita kierrellen siellä mekaanisella laitteella nimeltä Zero-One.

Pokémon Snap suunniteltiin aluksi Nintendo 64DD:lle.

## Aiheesta muualla
*
Erkki Itkonen

**Erkki Esaias Itkonen** (26. huhtikuuta 1913 Inari &ndash; 28. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen akateemikko ja suomalais-ugrilaisten kielten kansainvälisesti tunnustettuja tutkijoita. Häntä on pidetty 1900-luvun merkittävimpänä fennougristina.

Erkki Itkosen vanhemmat olivat teologian kunniatohtori, kirkkoherra Lauri Arvid Itkonen ja Amanda Sofia Karjalainen. Hänen veljiään olivat saamen kielen ja saamelaiskulttuurin tutkija Toivo Immanuel Itkonen, varatuomari, saamelaiskulttuurin tutkija ja Enontekiön nimismies Lauri Ilmari Itkonen sekä kirkkoherra, Saamelaisten kristillisen kansanopiston rehtori, historiantutkija ja kirjailija Tuomo Itkonen.

Itkonen aloitti tieteellisen uransa saamelaiskielten tutkijana ja väitteli suomalais-ugrilaisen kielitieteen tohtoriksi itäsaamen vokalismia käsitelleellä työllä vuonna 1939. Vuosina 1986–1991 ilmestyi hänen työnsä tuloksena neliosainen inarinsaamen sanakirja *Inarilappisches Wörterbuch*, minkä ansiosta tämä ainoastaan Suomen alueella puhuttu vähemmistökieli kohosi sanastoltaan parhaiten dokumentoitujen pienten vähemmistökielten joukkoon.

Itkonen toimi Helsingin yliopiston fennougristiikan professorina 1950–1963. Vuodet 1964–1983 hän oli Suomen Akatemian jäsen. Hänen erityisenä kiinnostuksen kohteenaan oli äännehistoria, jossa hän saavutti myös kestävimmät tuloksensa. Nykyinen käsitys suomalais-ugrilaisten kielten välisistä äännesuhteista perustuu pääosin Itkosen sekä hänen oppilaidensa Pekka Sammallahden ja Juha Janhusen tutkimuksiin. Hänen pysyvä ansionsa on myös saamelaiskielten ja itämerensuomalaisten kielten välisten suhteiden yksityiskohtainen selvittäminen.

Itkonen oli ''Suomen kielen etymologisen sanakirjan'' päätoimittaja ja aloitti seuraavan sukupolven etymologisen sanakirjan, *[[Suomen sanojen alkuperä (teos)|Suomen sanojen alkuperä]]n* toimittamisen. Sen lisäksi hän oli *[[Sápmelaš]]*-lehden toimittaja 1934–1950 ja Suomalais-Ugrilaisen Seuran esimies 1969–1978. Hän sai uransa aikana merkittäviä kunnianosoituksia; hänelle myönnettiin muun muassa Upsalan ja Turun yliopiston kunniatohtorin arvo.

Myös useat muut Itkosten suvun jäsenet ovat olleet merkittäviä lingvistejä, huomattavimpina Erkki Itkosen poika Esa Itkonen ja veljenpoika Terho Itkonen.

## Katso myös
*Luettelo Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoreista ja professoreista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Alexis Alfthan

**Alexis Alfthan** (3. tammikuuta 1814 Sleesia – 7. joulukuuta 1885 Annovka, Venäjä) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli keisarillisen Venäjän sotavoimissa. 

Alexis Alfthanin vanhemmat olivat valtioneuvos Carl Vilhelm Afthan ja Katarina Nabel. Alexis kävi alkeiskoulun Viipurissa 1828–1831, jonka jälkeen hänet otettiin oppilaaksi Suomen kadettikouluun Haminaan. Valmistuttuaan koulusta hänet ylennettiin kornetiksi ja määrättiin Pietarin ulaanirykmenttiin 14. elokuuta 1836. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1838, jonka jälkeen hänet siirrettiin 1841 Henkikaartin Ulaanirykmenttiin ja edelleen 1843 Henkikaartin Ratsukrenatöörirykmenttiin. Sotatoimiin hän pääsi Kaukasuksella, jossa hän kunnostautui paikallisia vuoristoheimoja vastaan. Tämän johdosta hänet ylennettiin alikapteeniksi ja siirrettiin 1844 Žytomyrin jalkaväkirykmenttiin Ukrainaan. Alfthan ylennettiin kapteeniksi 1847, everstiksi 1852, kenraalimajuriksi 1866 ja kenraaliluutnantiksi 1878. Hän poistui sotapalveluksesta 1881 ja kuoli 7. joulukuuta 1885 maatilallaan Annovkassa.

Alexis Alfthanin poika oli kenraaliluutnantti Carl Johan Woldemar Alfthan.

## Lähteet
*
Eduardo Frei

**Eduardo Frei** tarkoittaa kahta Chilen presidenttiä:

* Eduardo Frei Montalva, Chilen presidentti 1964–1970
* Eduardo Frei Ruiz-Tagle, Chilen presidentti 1994–2000, edellisen poika
Teuvo Honkalinna

**Teuvo Honkalinna** (21. helmikuuta 1938 Helsinki – 21. maaliskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkohuoltaja.

Honkalinna toimi HIFK:n huoltajana yli 40 vuotta sekä eri ikäluokkien maajoukkueissa.

Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Teuvo Honkalinnan Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 103.

## Lähteet
*Honkalinnan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
PCI-X

**PCI-X** (Peripheral Component Interconnect Extended) on tietokoneissa käytettävä väylä erilaisten sisäisten lisälaitteiden kytkemiseen.
PCI-X on kehitetty aiempaa PCI-väylää nopeammaksi ratkaisuksi ja se on suunnattu lähinnä palvelin- ja työasemakäyttöön. 

Standardin kehittivät yhteistyössä IBM, Hewlett-Packard ja Compaq.

PCI:n ja PCI-X:n korvaamaan on kehitetty PCI Express.

## Tekniikkaa
PCI-X:n väyläleveys on PCI:n 32 bitin sijasta 64 bittiä, ja väylänopeuksia on 66 MHz, 100 MHz ja 133 MHz. Siten nopeimmillaan PCI-X tarjoaa kahdeksan kertaa suuremman siirtokapasiteetin kuin PCI-väylä. Tosin väylänopeus rajoittaa käytettävien korttipaikkojen tai suoraan kytkettävien laitteiden määrää. 100 MHz:n nopeudella näitä voi olla samalla PCI-X-ohjaimella kaksi, 133 MHz:n nopeudella vain yksi (joten se teknisesti ottaen lakkaa olemasta jaettu väylä).

## Aiheesta muualla
* PCI-X Description
Ettore Chimeri

**Ettore Muro Chimeri** (4. kesäkuuta 1924 – 27. helmikuuta 1960) oli venezuelalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen Grand Prix -kilpailuun, jonka hän keskeytti, eikä saavuttanut yhtään MM-pistettä. Chimeri lähti lähtöruudusta 21. Chimeri osallistui myös yhteen MM-sarjaan kuulumattomaan kilpailuun. Vuonna 1957 Chimeri ajoi myös maailmanlaajuisessa urheiluautoluokassa.

Chimeri kuoli Grand Premio Libertad -kilpailun harjoituksissa Camp Freedom -sotilaslentokentällä lähellä Havannaa. Hänen Ferrarinsa törmäsi heinäpaalien ja suojaavien teräsesteiden läpi, ja putosi lähes 50 metriä syvään syvänteeseen. Vaikka Chimeri oli vielä elossa, kun helikopteri lennätti hänet sairaalaan, kuoli hän myöhemmin iltapäivällä.

## Formula 1 -tulokset

## Lähteet
René Vandereycken

**René Vandereycken** (s. 22. heinäkuuta 1953 Spalbeek, Belgia) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän pelasi Belgian maajoukkueessa 50 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 1975–1986.

Valmentajana puolustuspeliä kannattava taktikko oli Belgian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana tammikuusta 2006 huhtikuulle 2009. Hän sai potkut Belgian maajoukkueesta huonosti alkaneiden MM-karsintojen vuoksi.

## Ura pelaajana

*  1971–1974 KSC Hasselt
*  1974–1981 Club Brugge
*  1981–1983 FC Genova
*  1983–1986 RSC Anderlecht
*  1986–1987 SV Blau Weiss Berlin 
*  1987–1988 KAA Gent

## Ura valmentajana

*  1989–1993 KAA Gent
*  1993–1994 Standard Liège
*  1994–1995 RWD Molenbeek
*  1997 RSC Anderlecht
*  2000 1. FSV Mainz 05
*  2002–2004 FC Twente 
*  2004–2005 KRC Genk
*  2006–2009 Belgia

## Lähteet
Pat LaFontaine

**Patrick "Pat" LaFontaine** (s. 22. helmikuuta 1965 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjä LaFontaine pelasi National Hockey Leaguessa New York Islandersissa (1983–1991), Buffalo Sabresissa (1991–1997) ja New York Rangersissa (1997–1998). LaFontaine työskenteli pelaajauran jälkeen Islandersin omistajan Charles Wangin neuvonantajana ennen kuin jäi tästä tehtävästä pois heinäkuussa 2006.

Pelaajana Pat LaFontaine teki NHL:n runkosarjassa 468 maalia ja antoi 545 syöttöä (yhteensä 1013 tehopistettä) 865 ottelussa. Jäähyjä hänelle tuomittiin 552 minuuttia.

## Saavutuksia
* CHL:n vuoden pelaaja 1983
* Buffalo Sabresin kapteeni 1992–97 (Aleksandr Mogilnyi hoiti paljolti tehtävää kaudella 1993–94 LaFontainen loukaantumisten takia)
* 1992–93 NHL:n kakkostähdistössä
* Bill Masterton Memorial Trophy 1994–1995 
* vuodesta 2001 Pat LaFontaine Trophy on annettu Rangersin ja Islandersin välisten kauden kohtaamisten voittajalle
* Hockey Hall of Fameen 3. marraskuuta 2003
* United States Hockey Hall of Fameen 2003
* 3. maaliskuuta 2006 Buffalo Sabres jäädytti LaFontainen pelinumeron 16

## Tilastot

## Katso myös

* Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä
* Luettelo 1000 tehopistettä saavuttaneista NHL-pelaajista

## Lähteet
* Hockey Hall of Famen esittely Pat LaFontainesta

## Aiheesta muualla
*
Neil Young (albumi)

**Neil Young** on kanadalaisen muusikon Neil Youngin ensimmäinen sooloalbumi.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet on tehnyt Neil Young, paitsi "String Quartet From Whiskey Boot Hill", jonka on tehnyt Jack Nitzsche

## Kokoonpano
* Neil Young - kitara, piano, sähköpiano, cembalo, urut, laulu
* Jim Messina - basso
* George Grantham - rummut
* Ry Cooder - kitara
* Jack Nitzsche - sähköpiano
* Merry Clayton - laulu
* Brenda Holloway - laulu
* Patrice Holloway - laulu
* Gloria Richetta Jones - laulu
* Sherlie Matthews - laulu
* Gracia Nitsche - laulu

## Aiheesta muualla
* Levyn kappaleiden sanoituksia
Gloria Grant

**Gloria Grant** on kuvitteellinen hahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hän on J. Jonah Jamesonin sihteeri ja Peter Parkerin ystävä. Hän kuuluu Hämähäkkimies-sarjakuvaseikkailujen sivuhahmoihin. Hänen ensiesiintymisensä oli *Amazing Spider-Man* #140 -lehdessä, ja hänet loivat Gerry Conway ja Ross Andru.

## Gloria Grant muissa medioissa

Gloria Grant esiintyy *[[Hämähäkkimies (vuoden 1994 animaatiosarja)|Hämähäkkimies]]*-animaatiosarjassa J. Jonah Jamesonin sihteerinä, eikä hänellä ole varsinaisen tärkeää roolia sarjassa lainkaan (lukuun ottamatta Kameleontin muuttumista häneksi hetkeksi aikaa). Jaksot, jossa Gloria Grant sarjassa nähdään, ovat: 13 "Kameleontti" ja 42 "Syyllinen". Hahmon äänenä kuullaan Nell Carter.

## Lähteet
Guy Thys

**Guy Thys** (6. joulukuuta 1922 – 1. elokuuta 2003) oli belgialainen jalkapallovalmentaja, jonka alaisuudessa maan maajoukkue nautti historiansa suurinta menestystä.

## Ura

Ennen valmennusuraansa Thys loi pelaajauraa 1940- ja 1950-luvuilla. Hän pelasi belgialaisseuroissa, KFC Germinal Beerschotissa, Daring Molenbeekissä ja Standard Liègessä. 
1954 Thys aloitti Cercle Bruggen pelaajavalmentajana ja 1958 siirtyi samaan tehtävään Racing Lokereniin. Visiitti Lokerenissa jäi lyhyeksi sillä jo seuraavana vuonna hän siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi Wezeliin ja päätti pelaajauransa. 
Thys nousi maineeseen valmennettuaan Royal Antwerpenin toiseksi Belgian cupissa. 1976 Thys nimettiinkin Belgian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Thys toimi maajoukkuevalmentajana 13 vuotta, vuoteen 1989 saakka. Thys valmensi Belgiaa 101 ottelussa, joista 45 päättyi voittoon. 
Thysin valmennuksessa Belgian "Punaiset paholaiset" selvisivät MM-kisoihin kolmesti, 1982, 1986 ja 1990. Parhaimmillaan Thysin valmentama Belgia oli neljäs 1986 Meksikon MM-kisoissa. Belgia esiintyi EM-kisoissa kahteen otteeseen. Parhaana saavutuksena oli EM-hopea vuoden 1980 kisoissa Italiassa. Finaalissa Belgia hävisi Saksalle 
Thys palasi maajoukkueen peräsimeen vielä vuodeksi 1990–1991 eli hän toimi päävalmentajana arvokisojen ajan.

Thys kuoli 80-vuotiaana vuonna 2003.

## Meriitit

* Belgian 2. divisioona: 1967
* MM-kilpailut
**Neljäs: 1986
**2.kierros: 1982, 1990
* EM-kilpailut
**Hopeaa: 1980
**1. kierros: 1984
Juha Janhunen

**Juha Janhunen** (s. 12. helmikuuta 1952 Pori) on ollut vuodesta 1994 Helsingin yliopiston Itä-Aasian kielten ja kulttuurien professori. Uransa aikana hän on tutkinut suomalais-ugrilaisia ja altailaisia kieliä sekä kiinaa, japania ja koreaa.

Janhusen tieteellinen maine perustui alun perin hänen toimittamaansa samojedikielten yhteissanastoon ja kantasamojedin rekonstruktioon, jotka mahdollistivat uralilaisen kantakielen aikaisempaa tarkemman rekonstruoimisen. Hän myös väitteli samojedikielten alalta vuonna 1986. Myöhemmin Janhunen on tutkinut Euraasian kielikuntien syntyä ja levittäytymistä nykyisille alueilleen historiallis-vertailevan kielitieteen ja kielitypologian näkökulmasta ja kirjoittanut laajan monografian Mantšurian etnisestä historiasta. 

Hän on myös osallistunut suomalaisten alkuperää koskevaan julkiseen keskusteluun puolustaen jo M. A. Castrénin esittämää ajatusta, jonka mukaan suomalais-ugrilaiset kielet ovat alun perin lähtöisin Siperiasta ja levinneet suhteellisen myöhään Eurooppaan ja muun muassa nykyisen Suomen alueelle.

Suomenkieliseen perheeseen syntynyt mutta ruotsin kielen omaksunut Janhunen toimii suomenruotsalaisuuden asemaa ajavan Finlandssvensk samling -yhdistyksen puheenjohtajana. Hän on kannattanut muun muassa toisen kotimaisen kielen pakollisen opetuksen poistamista suomalaisista kouluista ja suomenruotsalaisten määrittelemistä kansalliseksi vähemmistöksi.

Professori Janhunen valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 2003 ja Academia Europæan jäseneksi vuonna 2008.

## Teoksia
* *Samojedischer Wortschatz. Gemeinsamojedische Etymologien*. Castrenianumin toimitteita 17. Helsinki.
* *Glottal stop in Nenets*. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia 196. Helsinki.
* *Manchuria. An ethnic history*. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia 222. Helsinki.
* (ed.) *Mongolic languages*. Routledge language family series 5. London.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Juha Janhunen 375 humanistia -sivusto 22.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
*Halén, Harry: Bibliography of the Publications of Juha Janhunen. *Teoksessa:*   (painettu)
Ontto Maa

**Ontto Maa** on näennäistieteellinen hypoteesi, jonka mukaan maapallo on ontto, ja sen sisäpinta on mahdollisesti asumiskelpoinen. Hypoteesi on ollut suosittu seikkailu- ja tieteiskirjallisuudessa sekä joissakin salaliittoteorioissa. Oletus ontosta Maasta on kuitenkin jo pitkään ollut ristiriidassa tieteen Maata sekä planeettojen koostumusta koskevien tietojen kanssa.

## Historia
Ajatus ontosta Maasta on hyvin vanha, ja muinaisina aikoina se on sekoittunut esimerkiksi taruihin Haadeesta tai Helvetistä. Vuonna 1692 Edmund Halley esitti hypoteesin, jonka mukaan Maa koostuu useasta samankeskisestä ja eri nopeudella pyörivästä kuoresta, joiden välissä on ilmaa. Hypoteesillä hän pyrki selittämään kompassin outoja liikkeitä. Melkein 200 vuotta myöhemmin amerikkalainen lääkäri ja alkemisti Cyrus "Koresh" Teed laajensi Halleyn näkemystä ontosta Maasta ja esitti vuonna 1869 näkemyksen, jonka mukaan maankuori muodostaa onton pallon sisäkuoren ja josta ihmiset katsovat pallon sisällä sijaitsevaa maailmankaikkeutta. Nykyään tiedetään, että jos maailma olisi ontto, se luhistuisi omaan painoonsa.

## Fiktiossa
*Dante Alighieri – *[[Jumalainen näytelmä]]* (osa *Helvetti*)
*Jules Verne – *[[Matka maan keskipisteeseen]]*
*Edward Bulwer-Lytton – **
*Edgar Rice Burroughs – *[[Pellucidar]]*-sarja
*Jeff Long – *Helvetin piirit* (*The Descent*)
**Matka Maan uumeniin*, elokuva, USA Pictures, Hallmark Entertainment 1999

## Katso myös
*Maankuori
*Litteä maa

## Lähteet
Georges Leekens

**Georges Leekens** (s. 18. huhtikuuta 1949 Meeuwen, Belgia) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.  

## Ura
Leekens toimii nykyään myös valmennuskonsulttina ja on julkaissut myös jalkapallovalmennukseen liittyviä kirjoja.

Helmikuusta 2009 hän siirtyi saudiseura Al-Hilalin päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän sai potkut jo toukokuussa.

Kesäkuussa 2009 Leekens allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen belgialaisseura KV Kortrijkin kanssa. Leekensin johdolla Kortrijk pelasi upean kauden 2009–2010 ja sijoittui Jupiler Leaguessa neljänneksi. Toukokuun alussa 2010 Leekens palasi Belgian maajoukkueen peräsimeen EM2012-projektin kattavalla sopimuksella. Hyvien tulosten myötä Leekens allekirjoitti jatkosopimuksen MM2014-projektin loppuun ulottuvan jatkosopimuksen huhtikuussa 2011.

Leekens jätti Belgian maajoukkuevalmentajan tehtävät toukokuussa 2012 ja siirtyi Belgian liigassa pelaavan Club Bruggen valmentajaksi. Urakka seurassa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun Leekens sai potkut jo marraskuun alussa 2012 kehnosti alkaneen kauden vuoksi.

Maaliskuun lopussa 2014 Leekensistä tuli kaksivuotisella sopimuksella Tunisian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja.

Lokakuussa 2015 Leekens palasi KSC Lokerenin päävalmentajaksi.  Kokeneen valmentajan johdolla Lokeren sijoittui kauden 2015/16 päätteeksi Belgian liigassa lopulta sijalle 11. Kausi 2016/17 alkoi kuitenkin kehnosti ja Leekens sai potkut lokakuussa 2016, kun Lokeren majaili liigan häntäpäässä.

Lokakuussa 2016 Leekens korvasi potkut saaneen Milovan Rajevacin Algerian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Algerian menestys Afrikan mestaruuskilpailuissa 2017 jäi Leekensin johdolla vaisuksi. Joukkue pelasi alkulohkossaan 2–2 tasapelit Zimbabwen ja Senegalin kanssa sekä hävisi 2–1 Tunisialle. Pisteet riittivät vain lohkon kolmossijaan ja Algerian turnaus päättyi aikaisin. Leekens ilmoitti putoamisen jälkeen eroavansa tehtävästään.

Marraskuun alussa 2017 Leekensistä tuli Unkarin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän sai potkut kesällä 2018, kun Unkari oli hävinnyt kolme neljästä maaottelustaan belgialaisen alaisuudessa.

Lokakuussa 2018 Leekensistä tuli Étoile Sportive du Sahelin päävalmentaja. Leekens luotsasi Étoilen Arabian Mestarien liigan puolivälieriin, mutta kotimaan sarjan heikkojen tulosten vuoksi hän jätti tehtävänsä jo marraskuussa 2018. 

Tammikuussa 2019 Leekensistä tuli iranilaisseura Tractor Sazin päävalmentaja.

## Meriitit valmentajana
* Belgian mestaruus: 1990
* Belgian Cup: 1985, 1991
**Hopeaa: 1986, 1992
* Belgian Supercup: 1988, 1991
* Turkin Supercup: 1993
* Kirin Cup: 1999
* MM-1.kierros: 1998
* Afrikan mestaruuskilpailut
**Puolivälierät: 2015
* Belgian vuoden valmentaja: 1990

## Lähteet
U.K.

**U.K.** oli englantilainen progressiivisen rockin superyhtye.

UK:n kiertue Yhdysvalloissa oli menestys, ja viimeinen konsertti elokuussa 1978 veti 50&nbsp;000 hengen yleisön. Kiertueen aikana yhtye jakautui musiikillisesti kahtia: Eddie Jobson ja John Wetton halusivat pitäytyä rock- ja popmusiikin soittotyylissä ja -tavassa, kun taas Bruford ja Allan Holdsworth olivat etenkin lavaesiintymisissä improvisoivan soiton puolesta. Basisti-laulaja John Wetton oli saanut jo King Crimsonissa tarpeekseen ristiriidoista, ja keskustelun sekä muutaman esiintymisen jälkeen kaksikot lähtivät omille teilleen. Eräällä tavalla yhtye oli edeltäjä Asia-yhtyeelle, jossa Wetton jatkoi myöhemmin.

## Musiikki

Yhtyeen kappaleissa oli paljon epätavallisia tahtilajeja (esimerkiksi 7/4 kappaleessa ”In the Dead of Night”), sähköviulusooloja ja jazzahtavia harmonioita.

## Jäsenet

* John Wetton – laulu, bassokitara 
* Eddie Jobson – kosketinsoittimet, sähköviulu, taustalaulu
* Allan Holdsworth – kitara (1977–1978)
* Bill Bruford – rummut (1977–1978)
* Terry Bozzio – rummut (1978–1980, 2012–2013)

### Kiertuejäsenet

* Tony Levin – Chapman Stick (2009)
* Greg Howe – kitara (2009)
* Alex Machacek – kitara (2011–2015)
* Marco Minnemann – rummut (2009, 2011, 2013)
* Gary Husband – rummut (2012)
* Virgil Donati – rummut (2013–2015)
* Mike Mangini – rummut (2015)

## Diskografia
### Studioalbumit
* U.K. (1978)
* Danger Money (1979)

### Livealbumit
* Live After Night (1979)
* Concert Classics, Vol. 4 (1999)
* Reunion - Live in Tokyo (2013)
* Curtain Call (2015)

### Kokoelmat
* Ultimate Collector's Edition (2016)

## Lähteet
Fritz Walter

**Friedrich ”Fritz” Walter** (31. lokakuuta 1920 Kaiserslautern – 17. kesäkuuta 2002 Alsenborn) oli saksalainen jalkapalloilija.

Walter edusti koko uransa seuratasolla 1. FC Kaiserslauternia. Hän voitti seuran riveissä Saksan mestaruuden vuosina 1951 ja 1953. Kaiserslautern nimesi stadioninsa hänen mukaansa.

Walter pelasi Saksan maajoukkueen riveissä MM-kisoissa vuosina 1954 ja 1958. Hän toimi Saksan kapteenina maan voittaessa ensimmäisen maailmanmestaruutensa vuonna 1954. Hän pelasi maajoukkueessa 61 ottelua tehden niissä 33 maalia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ikurin turbiini

**Ikurin turbiini** on suomalaisen laulajan Pate Mustajärven kolmas sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Se oli viimeinen levy, jolla Mustajärvi tulkitsi pelkästään oman nuoruutensa suosikkikappaleita. Aiemmat samaa linjaa ajaneet albumit ovat *[[Nyt!]]* (1984) ja *[[Lago Nero]]* (1988). Tällä levyllä on käännöksiä mm. Van Morrisonin, Bob Dylanin ja Sladen kappaleista. Käännöksiä tekivät Mustajärven itsensä lisäksi mm. Juice Leskinen, Pauli Hanhiniemi ja Simo Frangén.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Single
* "Emmanuelle" / "Sydän syrjällään" (AUTOM 25, 1995)

## Kokoonpano
* Pate Mustajärvi – laulu
* Nipa Niilola – kitara
* Juuso Nordlund – basso
* Safka – urut, flyygeli, taustalaulu
* Aku Syrjä – rummut

### Vierailevat muusikot
* Sakari Kuosmanen – laulu ("Sydän syrjällään")
* Kikka Laitinen – laulu ("Kuumat yöt"), taustalaulu
* Pike Kontkanen – viulu
* Vesa Hyrskykari – saksofonit, klarinetti
* Sami Siikala – trumpetti
* Sami Ruusukallio – taustalaulu

### Tuotanto
* Juuso Nordlund – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
* Pate Mustajärvi – tuottaja
* Safka Pekkonen – tuottaja
* Jyrki Niemi – avustava äänittäjä
* Otto Hallamaa – avustava äänittäjä
* Juho Juntunen – kannet, valokuvat

## Lähteet
Rock ’n’ roll keijukainen

**Rock ’n’ roll keijukainen** on suomirock-yhtye Badding Rockersin debyyttialbumi, joka ilmestyi vuonna 1987. Albumi sisältää suomalaista rautalankamusiikkia, jota yhtyeen keulahahmo Marko Haavisto laulaa hyvin paljon Rauli Badding Somerjokea muistuttavalla tyylillä. Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi ”Se jokin sinulla on”, joka oli parhaimmillaan jukeboksien 8. soitetuin single.

Albumi julkaistiin LP-levynä Pyramid-levymerkillä. Kahta vuotta myöhemmin vuonna 1989 albumista julkaistiin CD-painos, joka sisälsi myös kaksi bonuskappaletta. Vuonna 2020 Turenki Records julkaisi albumista uuden CD-painoksen sekä kaksi uutta, rajoitettua vinyylipainosta: rajoitettu painos mustalla vinyylillä sekä 100 kappaleen rajoitettu painos punaisella vinyylillä.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Badding Rockers, ellei toisin mainita.

### A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
 
### B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Vuoden 1989 CD-painoksen bonuskappaleet
# 
# 

## Kokoonpano
### [[Badding Rockers]]
* Marko Haavisto – laulu & basso
* Mika Rokka – kitara
* Ville Uljas – kitara
* Kuja Salmi – rummut & taustalaulu

### Vierailijana
* Esa Kotilainen – urut

### Tuotanto
* Kari Kalén – äänitys (Westside Studio), miksaus (SoundTrack)
* Pekka Pusa – yhtyekuva
* Pong Ling – kansi
* Pekka Aarnio – tuottaja

## Lähteet
* Suomen äänitearkiston tietokanta
* Rock 'n' roll keijukainen -vinyyli
* ''Rock ’n’ roll keijukainen'' discogs.com -sivustolla

### Viitteet
Kemijoki (täsmennyssivu)

**Kemijoki** tarkoittaa seuraavia asioita:

* Kemijoki, joki Suomen Lapissa
* Kemijoki, joki Vienan Karjalassa
* Kemijoki Oy, sähköyhtiö.
Etuveto

**Etuveto** tai **etupyöräveto** tarkoittaa vetotapaa, jossa ajoneuvon etupyörät ovat vetävät. Muita vetotapoja ovat takaveto ja neliveto. Etuvetoisessa autossa on moottori asennettu nykyisin lähes aina niin sanotusti poikittain. Sylinterit ja moottorin akselit ovat samansuuntaiset etuakselin kanssa ja moottori on vierekkäin vaihdelaatikon kanssa.

Etuvetoinen auto käyttää tyypillisesti transakselirakennetta, jossa vaihteisto ja tasauspyörästö ovat yhtenä kokonaisuutena.

## Historia
Maailman ensimmäinen etuvetoinen auto on Franz Gräfin 1897 valmistama yksittäiskappale. Myöhemmin Franz Gräf oli yksi Gräf & Stift -autotehtaan perustajista.

Varhaisia etuvetoautojen valmistajia ovat olleet ranskalainen Société Parisienne, 1920-luvulla englantilainen Alvis, ranskalainen Bucciali, yhdysvaltalaiset Cord ja Ruxton sekä 1930-luvulla saksalaiset DKW, Stoewer, Adler ja Audi. Etuvetoisten suursarjatuotannon aloitti Ranskassa vuonna 1934 Citroën Traction Avantin valmistus.

Renault’n 1960-luvulla suunnitellussa mallissa 12 oli perinteinen pitkittäinen moottorin asettelu, ja voima siirrettiin eturenkaisiin vaihdelaatikon kyljistä lähtevillä vetoakseleilla.

Etupyöräveto on noussut yleisimmäksi vetotavaksi eurooppalaisissa ja aasialaisissa autoissa 1970-luvun lopulta alkaen.

## Etuvedon ominaisuudet
Etuvedon etuja ovat edullisemmat valmistuskustannukset sekä pienempi koko ja paino muihin vetotapoihin verrattuna.

Etuvedon haittoihin kuuluvat aliohjautuminen liukkaalla alustalla ja vetely kiihdytettäessä. Nykyään käytössä olevilla elektronisilla järjestelmillä näitä haittoja on kyetty jossain määrin vähentämään.
Naypyidaw

**Naypyidaw** ( *ne-pranytau* , myös **Nay Pyi Taw**) on Myanmarin pääkaupunki ja asukasluvultaan valtion kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 2011 siellä oli noin 170&nbsp;000 asukasta.

Kaupunki on rakennettu lyhyessä ajassa 320 kilometriä sisämaahan maan suurimmasta kaupungista Yangonista, joka myös toimi pääkaupunkina vuoteen 2005 asti. Maata hallitseva sotilasjuntta alkoi tuolloin siirtää pääkaupungin toimintoja Naypyidaw’hon toistaiseksi epäselvistä syistä. Koko maan hallinto ja sen viranomaiset asettuivat uuteen pääkaupunkiin.

Toimittaja Siddharth Varadarajan uskoo, että uusi pääkaupunki perustettiin vallanvaihdoksen vaikeuttamiseksi. 

Naypyidaw tarkoittaa ’kuninkaallista kaupunkia’ burman kielellä, mutta maan historiallisella kuningaskunnalla ei kuitenkaan ole siteitä alueeseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vajukosken voimalaitos

**Vajukosken voimalaitos** on Sodankylän Petkulassa Kitisen varrella sijaitseva Kemijoki-yhtiön omistama vesivoimalaitos. Se on rakennettu vuosina 1982–1984, ja on yksi Kitisen seitsemästä voimalaitoksesta. Voimalaitoksen putouskorkeus on 16 metriä ja teho 21 MW. Voimalaitos tuottaa sähköä vuosittain noin 69 GWh.

Vajukosken voimalaitospato muodostuu 68 metrin mittaisesta betonipadosta sekä yhteensä 1&nbsp;830 metrin mittaisista maavallipadoista. Padon taakse jäävän Vajukosken altaan pituus on noin 15 kilometriä.

## Patoallas
Patoaltaasta käytetään nimeä **Vajunen**.

### Altaan piirteitä
Patoaltaan pinta-ala on 1 400 hehtaaria eli 14 km². Se on 16,6 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 75 kilometriä.

Altaassa on 23 saarta, joista suurin osa on pieniä luotoja. Suurin saari on Vajusensaari, joka on 750 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Yhdessä saaressa on kaksi vapaa-ajan asuntoa.

### Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on 204 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 203,74 metriä ja 204,14 metriä mpy.

## Lähteet
* Kemijoki.fi: Vajukosken voimalaitos
### Viitteet
Ystävyyden kisat

**Ystävyyden kisat** eli **Družba-84-kilpailu** oli kansainvälinen monen urheilulajin tapahtuma, joka pidettiin vuonna 1984 yhdeksässä eri maassa. Tapahtuman motto oli ”urheilua, ystävyyttä, rauhaa” (). 

## Vuoden 1984 kisat
Ystävyyden kisat järjestivät Neuvostoliitto ja muut itäblokin maat vaihtoehtona vuoden 1984 kesäolympialaisille, joita ne olivat boikotoineet. Kilpailuun osallistui noin 2 300 urheilijaa melkein 50 maasta. Avajaisseremonia pidettiin Leninin keskusstadionin suurareenalla Moskovassa kuten vuoden 1980 kesäolympialaisissa. Suomen ainut mitali tuli kilpapurjehduksesta. 

## Mitalitaulukko

## Vuoden 2024 kisat
Venäjän oli tarkoitus järjestää Ystävyyden kisat syyskuussa 2024. Kisat kuitenkin siirrettiin ensin vuodelle 2025 ja lopulta joulukuussa 2024 päätettiin perua kokonaan.

## Lähteet
Melonikaktukset

**Melonikaktukset** (*Melocactus*) on noin 40 kaktuslajin muodostama suku, joka on peräisin Karibian ja pohjoisen Etelä-Amerikan alueelta, missä levinneisyys ulottuu Andeja pitkin aina Peruun asti. Joukko lajeja esiintyy myös Koillis-Brasiliassa. Muodoltaan melonikaktukset ovat usein pallomaisia, sillä ne kasvavat yleensä enemmän leveyttä kuin korkeutta. Harjujen päällä ovat voimakkaat piikit ja kasvin päälle kehittyy suvulle tyypillinen tuntomerkki, *[[cephalium ]]* eli "karvahattu", johon pienet kukat ja niitä seuraavat siemenkodat aikanaan kehittyvät. Aikuisena melonikaktus voi yltää metrin mittaan.

Näitä vaikeasti hoidettavia kaktuksia löytyy harvoin kaupoista. Lämmin ja aurinkoinen paikka on sopivin. Kasvia on kasteltava usein, mutta sen täytyy antaa kuivahtaa välillä. Kastelua tulee jatkaa talvellakin.

## Lajeja
**Melocactus amethystinus* (syn. *Melocactus salinensis*)
**Melocactus azureus*
**Melocactus bahiensis*
**Melocactus broadwayi*
**Melocactus caesius*
**Melocactus conoideus* – kupumelonikaktus
**Melocactus deinacanthus* – lumomelonikaktus
**Melocactus ernestii* (syn. *Melocactus uebelmannii*)
**Melocactus erythracanthus*
**Melocactus estevesii*
**Melocactus fortalezensis*
**Melocactus glaucescens* – sinimelonikaktus
**Melocactus intortus* (syn. *Melocactus communis*) – karibianmelonikaktus
**Melocactus lanssensianus*
**Melocactus levitestatus*
**Melocactus matanzanus*
**Melocactus maxonii*
**Melocactus oaxacensis*
**Melocactus paucispinus* – okamelonikaktus
**Melocactus roraimensis*
**Melocactus warasii*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*''Melocactusten'' kuvia CactiGuide.comissa
Pikateräs

**Pikateräs** tai **HSS-teräs** (lyhenne englannin termistä High Speed Steel) on kova teräslaatu, jota käytetään sitkeytensä ja kulutuskestävyytensä vuoksi työstökoneiden leikkuuterissä ja puukoissa. Pikateräkset kehittyivät 1800-luvun lopussa. Ne lisäsivät huomattavasti lastuamisnopeutta metallintyöstökoneissa. Nykyisin metallintyöstössä on kuitenkin jo siirrytty monissa teräsovelluksissa ominaisuuksiltaan pikateräksiä parempien kovametallien käyttöön.

## Pikateräksen käyttö

Hiiliteräs  on yleisin sahanterien terämateriaali, ja sitä käytetään yleisesti myös puuporan ja -jyrsimen terissä. Pikateräs kestää pehmenemättä paremmin korkeampia käyttölämpötiloja kuin hiiliteräs. Useimmat metalliporat, viilat ja sahat ovat pikaterästä. Pikateräs ei ole välttämättä paras vaihtoehto kaikkiin käsityökaluhin; jos lämmönkestoa ei tarvita voi hiiliteräs olla paremmin karkaistavissa käyttökohteeseen .

Vaikka pikaterästyökalut eivät ole parasta lastuamisnopeutta haettaessa vaihtoehto, on niillä vielä paikkansa myös metallisorvin terissä. Jos tarvitaan erikoisen muotoista terää, voi sen onnistua hiomaan pikateräspalasta. Messinkiä tai muita pehmeämpiä materiaaleja työstettäessä voi olla lopullisen pinnanlaadun kannalta parempi, kun pikaterästerän saa terävämmäksi kuin kovametallin tai teräkulmat voi valita tarkoituksenmukaisemmiksi.

## Pikateräksen valmistus ja laadut

Pikateräs valmistetaan seostamalla terästä runsaasti kromilla, volframilla, molybdeenilla ja vanadiinilla. 

 

Volframista on ajoittain ollut pulaa ja se on kallis seosaine. Kun se korvataan molybdeenilla, säästetään hinnassa (T -> M). Kobolttia seostamalla voidaan lämmönkestoa entisestään parantaa, mutta tämä seostus nostaa hintaa. Arkikielessä puhutaan kobolttiteristä, mutta seosainetta voi olla vain 5%, joten kobolttiseosteinen pikateräs olisi täsmällisempi.
 
Pikateräksien käyttöiän pidentämiseksi työkaluja voidaan pinnoittaa. Titaaninitridin kaltaisilla pinnoitteilla parannetaan pinnan kovuutta ja pienennetään kitkaa, jolloin leikkauslämpö pienenee ja materiaalin tarttuminen terään vähenee.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Terävalmistus  EDU.fi Opettajan verkkopalvelu
Tauko I

**Tauko I**  on Juice Leskinen Slam -yhtyeen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1978. Albumi on osa kolmeosaista ”Tauko-trilogiaa”. CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1992. LP-versiossa kappaleet ”Rakastellaan” ja ”Rakas” ovat toisin päin. 

## Kappaleet

**A-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 

**B-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano

* Juice Leskinen &ndash; laulu, kitara
* Eero ”Safka” Pekkonen &ndash; urut, piano, sähköpiano, haitari (A3, A5), taustalaulu
* Petteri Salminen &ndash; kitarat, piano, jouset, urut, taustalaulu
* Matti A. Takala &ndash; rummut, lyömäsoittmet
* Hannu Tervaharju &ndash; basso

* Pekka Pöyry &ndash; alttosaksofoni (B1, B3), huilu (B5)

## Lähteet
Tauko II

**Tauko II** on Juice Leskinen Slam -yhtyeen toinen albumi ja samalla ”Tauko-trilogian” toinen osa. Se julkaistiin vuonna 1979. Albumin kaikki kappaleet on äänitetty keikoilla lukuun ottamatta kappaleita ”Pidä vakan alla kynttilää” sekä ”Tanssimaa”, joista ensin mainittu on nauhoitettu hotellihuoneessa ja jälkimmäinen studiossa. Tauko II oli ensimmäinen Juice Leskisen albumi, jota ei julkaissut Love Records. Levyä julkaistiin LP:nä kahdella eri kannella, joista toisessa on juna ja toisessa lukee vihreällä pohjalla ”Juice Leskinen Slam”. Alkuperäisessä LP:ssä oli myös sisäpussissa sanat kaikkiin kappaleisiin. Ensimmäinen CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1991 ja seuraava vuonna 2000. Tämän levyn kappaleessa ”Slam Slam Slam” on pitkä instrumentaalivälike, jossa soittajat esittelevät taitojaan järjestyksessä: rummut (Matti A. Takala) / basso (Hannu Tervaharju) / urut (Eero ”Safka” Pekkonen) / kitara (Pekka ”Petteri” Salminen).

## Kappaleet

**A-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 

**B-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano

* Juice Leskinen &ndash; laulu, kitara
* Eero ”Safka” Pekkonen &ndash; urut
* Petteri Salminen &ndash; kitara
* Matti A. Takala &ndash; rummut
* Hannu Tervaharju &ndash; basso

## Lähteet
XV yö (Tauko III)

**XV yö (Tauko III)** on Juice Leskinen Slam -yhtyeen kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1980. Albumi on yhtyeen ”Tauko-trilogian” kolmas ja viimeinen osa. Levyn kaksiosainen nimi johtuu sille päätyneen kappaleen Viidestoista yö suuresta suosiosta. Hi-Hat-levy-yhtiö halusi saada sen myös levyn nimeksi. Leskinen taas halusi tiukasti pitää kiinni kolmen *Tauko*-nimeä kantavan levyn teemasta, joten nimen suhteen tehtiin kompromissi. Albumin muita tunnetuimpia kappaleita ovat ”Rock’n Roll’n Blues’n Jazz”, sekä ”Ei elämästä selviä hengissä”. Singleinä julkaistiin myös kappaleet ”Mies joka rakastaa itseään” ja ”Mene kotiin”.

Ensimmäinen CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1991 ja toinen vuonna 2000. Vuoden 2000 julkaisussa albumin nimi on **Viidestoista yö (Tauko III)**.

## Kappaleet
**A-puoli**
# 
# 
# 
## Kuollut mies
## Ex-vainajan muistelmat
## Ruumishuone goodbye
# 
# 

**B-puoli**

# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Muusikot
* Juice Leskinen &ndash; laulu, kitara, lyömäsoittimet
* Eero ”Safka” Pekkonen &ndash; urut, piano, huilu (B1, B2, B6), haitari ("Haetarirock"), taustalaulu, laulu kappaleessa ”Haetarirock”, tamburiini
* Petteri Salminen &ndash; kitarat, piano, taustalaulu
* Matti A. Takala &ndash; rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
* Hannu Tervaharju &ndash; basso, taustalaulu
* Jari Yliaho &ndash; kitarat, taustalaulu, saksofoni, laulu kappaleessa ”Outoon valoon”

;Lisäksi levyllä mukana

* Ila Loueranta &ndash; taustalaulu
* Auli Suoniemi &ndash; taustalaulu kappaleessa ”Lauloin miehen maisemaan”
* Timo Ulkuniemi &ndash; akustinen kitara, huuliharppu

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*