Burkina Faso

**Burkina Faso** tai **Burkina** (entinen **[[Ylä-Volta]]**) on sisämaavaltio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat Norsunluurannikko, Mali, Niger, Benin, Togo ja Ghana. Maa tunnettiin vuoteen 1984 nimellä Ylä-Volta. Valtion pinta-ala on 274&nbsp;200&nbsp;km2. Volta sivujokineen halkoo melko tasaista maata. Pohjoisosa on savannia, Sahel ulottuu pohjoisimpaan osaan. Eteläosissa kasvaa metsää.

Burkina Faso on maan perustuslain mukaan semipresidentiaalinen tasavalta, mutta vuonna 2022 tehtyjen vallankaappausten seurauksena maata johtaa MPSR-sotilasjuntta. Burkina Faso on Ranskan entinen siirtomaa, ja itsenäistymisen jälkeen maassa on tehty useita vallankaappauksia ja niiden yrityksiä. 2000-luvulla maan turvallisuustilanne on heikentynyt islamistien ja muiden aseellisten joukkojen takia.

Burkina Fasossa asuu yli 21 miljoonaa ihmistä, ja heistä yli puolet kuuluu moseihin. Burkina Faso on maailman köyhimpiä maita, ja noin 86 prosenttia väestöstä tukeutuu omavaraisviljelyyn. Maan talous pohjautuukin maatalouteen, jonka tärkein vientituote on puuvilla. Suurimmat vientitulonsa Burkina Faso saa silti kullasta, ja se on Afrikan viidenneksi suurin kullantuottaja.

Burkina Faso kuuluu vuonna 2024 virallistettuun Sahelin liittoon.

## Nimi
Maan nimi tarkoittaa paikallisilla mooren ja dioulan kielillä ”vapaiden ihmisten maata”. Nykyisen nimensä Burkina Faso sai 4. elokuuta 1984, aiemmin sitä kutsuttiin nimellä Ylä-Volta. Burkina Fason kansalaista kutsutaan Kotimaisten kielten keskuksen mukaan nimellä burkinalainen tai burkinafasolainen.

## Maantiede

Burkina Faso sijaitsee Länsi-Afrikan keskiosissa, ja sillä on kuusi rajanaapuria. Mali on siitä pohjoiseen ja länteen, Niger koilliseen, Benin kaakkoon sekä Norsunluurannikko, Ghana ja Togo etelään.

Burkina Faso on tasainen sisämaavaltio, jonka suurin osa on 200–400 metrin korkeudella merenpinnasta. Lännessä on hiukan vuoristoisempaa, maan korkein kohta on Tenakourou (749 metriä). Suurin osa maasta kuuluu Voltajoen ja sen kolmen haaran valuma-alueeseen: Mouhoun (Musta Volta) 1&nbsp;160&nbsp;km, Nakambe (Valkoinen Volta), Nazinon (Punainen Volta). Burkina Fason jokien virtauksissa on runsaasti kausittaista vaihtelua, ja kuivana kautena monet joista saattaa kuivua.

Burkina Fason pohjoisosa kuuluu kuivaan Sahelin vyöhykkeeseen, ja siellä sataa 150–600 mm vuodessa. Kasvillisuus kuolee kuivalla kaudella lähes kokonaan, ja luontaisesti syttyneet ja ihmisen sytyttämät ruohikkopalot viimeistelevät tuhon. Sadekaudella maisema muuttuu dramaattisesti, kun savanniruohot rehahtavat kymmeniä senttejä pitkiksi muutamassa kuukaudessa. Eteläosissa sataa tyypillisesti 900–1300 mm vuodessa; sateet vaihtelevat vuodesta toiseen suuresti. Kasvillisuus on metsää ja tiheää pensaikkoa.

Sää on lämmintä koko vuoden, ja touko-lokakuussa kosteus tekee hiostavuudesta epämukavinta. Marraskuusta maaliskuuhun harmattan tuo kuivempaa ilmaa, mutta myös pölymyrskyjä esiintyy harmattanin vallitessa.

## Historia

### Varhaiset vaiheet ja ensimmäiset kuningaskunnat

Burkina Fason varhaista historiaa tunnetaan vain paloittain, ja varhaiset todisteet ovat lähinnä kivikirveitä. Lobien ja bobojen esivanhemmat olivat varhaisimpia maanviljelijöitä. He asettuivat noin vuoden 1100 tienoilla Musta-Voltan länsipuolelle. He eivät vielä perustaneet keskusvaltaisia valtioita, mutta 1400-luvulla uudet tulokkaat, gurmat ja mosit järjestäytyivät valtakunniksi. Mosi-kuningaskunnista oli Burkina Fason keskiosissa sijainnut Ouagadougou, jota johti hallitsija, *morho naba*. Ouagadougou perustettiin 1400-luvun lopulla, ja monet muut yhteisöt sulautuivat hiljalleen mosi-kuningaskuntiin.

Mosit laajensivat 1500-luvulla alueitaan Saheliin, mutta pohjoisessa heitä oli vastassa Sonni Ali Berin hallitsema Songhai. Ouagadougou pystyi vastustamaan Songhain pyrkimystä käännyttää moseja islamiin, minkä seurauksena Voltajoen alue on muuta Sahelia vähemmän islamisoitunut. He pystyivät näin puolustamaan perinteistä animistista uskoaan.

### Siirtomaana
Britannia ja Ranska kilpailivat 1800-luvun lopulla Länsi-Afrikan sisämaiden hallinnasta. Ranskalainen tutkimusmatkailija Louis-Gustave Binger vieraili 1887 Ouagadougoussa. Hän ei ollut vakuuttunut mosien vauraudesta, mutta piti aluetta mahdollisena työvoimareservinä ranskalaisten muille pyrkimyksille. Työvoimaa tarvittiin erityisesti puuvillan viljelyyn viljavan Nigerjoen laaksossa, jossa asutus oli harvaa. Binger teki sopimuksen Kong-valtakunnan hallitsijan kanssa, ja seuraavien vuosien aikana ranskalaiset valtasivat monia osia Burkian Fasosta. Ouagadougoun ranskalaiset polttivat 1896. Ranska ja Britannia tekivät 1898 sopimuksen, joka takasi Ranskalle Voltajoen yläjuoksun alueen. Se asetettiin ensin sotilasalueeksi, mutta vuonna 1904 se liitettiin osana Ylä-Senegalin ja Nigerin siirtomaata, jota hallinnoitiin Bamakosta.

Ranska jakoi Burkina Fason piireihin, mutta antoi paikallisten päälliköiden pitää asemansa. Ranska tarvitsi päälliköitä verojen ja työvoiman keräämistä varten. Ranskan Ylä-Vollasta tuli vuonna 1919 oma siirtomaansa. Sen uutta pääkaupunkia Ouagadougouta kehitettiin hallintokeskukseksi, mutta muuten Ranskaa ei kiinnostanut alueen modernisointi. Ylä-Volta nähtiin edelleen lähinnä työvoimareservinä. Ylä-Volta kärsi 1920-luvun lopulla kuivuudesta, ja lopulta siirtomaa ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, minkä takia se hajotettiin syyskuussa 1932 ja liitettiin naapurisiirtomaihin.  Oma siirtomaansa siitä tuli uudestaan vuonna 1947.

### Itsenäisyys
Itsenäisyysvaatimukset alkoivat 1950-luvulla Ranskan siirtomaissa voimistumaan, mutta vuonna 1959 Ylä-Voltan ministerivaltuuston johtajaksi valittu Maurice Yaméogo olisi halunnut ajaa maltillisempaa linjaa. Hän ei uskonut, että Ylä-Volta olisi vielä tuolloin ollut valmis täyteen itsenäisyyteensä. Ranska kuitenkin halusi vetäytyä Länsi-Afrikasta, ja Ylä-Volta itsenäistyi 5. elokuuta 1960. Yaméogo nousi maan ensimmäiseksi presidentiksi.

Yaméogo otti Ylä-Voltan itsevaltiaasti hallintaansa ja ajoi alas monipuoluejärjestelmän. Yaméogon hallinta kaatui kuitenkin vuonna 1966, kun everstiluutnantti Sangoulé Lamizanan johtama ryhmä teki sotilasvallankaappauksen lakkoaaltojen seurauksena. Seuraavatkaan hallinnot eivät pystyneet kehittämään Ylä-Voltaa, ja sotilasvallankaappauksista on tullut arkea. Lamizanan presidenttiyttä jatkettiin avoimissa vaaleissa 1978, mutta 1980 eversti Saye Zerbon johtama sotilaskaappaus syrjäytti Lamizanan. Uudet vallankaappaukset toivat 1982 valtaan ensin Jean-Baptiste Ouédraogon ja sitten seuraavana vuonna kapteeni Thomas Sankaran.

Sankara oli aiempia johtajia vallankumouksellisempi. Hän muutti maan nimen Burkina Fasoksi, leikkasi kaikkien ylempien virkamiesten palkkoja, lahjoitti pois hallinnon luksusautot ja edesti naisten asemaa. Hän muun muassa valitsi viisi naista hallitukseen ja aloitti naisten sukuelinten silpomisen vastaisen kampanja. Sankara panosti myös kouluihin, terveysasemiin ja maanviljelyyn, mikä nosti maan elinoloja. Hän pyrki samalla estämään uuskolonialismin ja imperialismin leviämistä maahan, ja lopulta ajoi käytännössä monet merkittävimmät burkinafasolaiset yrittäjät pois maasta ja suututti monet mosipäälliköt, jotka eivät halunneet päästä eroon maaseudun feodalismista eivätkä patriarkaatista. Jännitteet rajanaapuri Malin kanssa puolestaan purkautuivat joulupäivänä 1985 alkaneeseen viiden päivän rajasotaan (”Joulusota”), joka vaati noin 100 kuolonuhria. Sankara hallinto alkoi menettää suosiotaan, kun valta alkoi keskittyä turhan pienelle ydinjoukolle. Hän kuoli sotilasvallankaappauksessa 15. lokakuuta 1987. Blaise Compaoré nousi Burkina Fason johtoon.

Compaoré lupasi korjata Sankaran tekemät vallankumoukselliset muutokset ja pyrkikin sopimaan mosien, asevoimien, yritysjohtajien ja lahjoittajamaiden kanssa. Vuoden 1990 perustuslaki salli jälleen monipuoluejärjestelmän, mutta Compaoré jatkoi toisinajattelijoiden vainoa. Oppositiopuolueet boikotoivatkin siksi joulukuun 1991 presidentinvaaleja, jotka Compaoré voitti helposti. Hallinnosta tuli kuitenkin epäsuosittu, mihin vaikutti muun muassa journalisti Norbert Zongon murha. Burkina Faso ajautui 2000-luvun alussa poliittiseen epävakauteen, ja taloutta vaikeutti 2002 syttynyt Norsunluurannikon sisällissota.

Burkina Fasossa syntyi jälleen 2010-luvulla massiivisia protesteja. Ne lähtivät liikkeelle, kun nuori mies kuoli 2011 santarmien hallussa. Kaksi vuotta myöhemmin kymmenettuhannet ihmiset protestoivat kaduilla, kun Compaorén epäiltiin muuttavan perustuslakia salliakseen itselleen jälleen uuden valtakauden. Mielenosoittajat valtasivat parlamenttirakennuksen 30. lokakuuta 2014, ja seuraavana päivänä armeija pakotti Compaorén eroamaan. Sotilasjuntan jälkeen väliaikaiseksi siviilipresidentiksi nimitettiin entinen ulkoministeri Michel Kafando. Hän torjui uuden kaappausyrityksen syksyllä 2015 ja luovutti vuoden lopussa vallan seuraajalleen, marraskuun presidentinvaaleilla valitulle Roch Marc Christian Kaborélle.

Tammikuussa 2022 Burkina Fason armeija ilmoitti syrjäyttäneensä presidentti Kaborén, hajottaneensa hallituksen ja kansalliskokouksen, lakkauttanut perustuslain ja ottanut maan hallintaansa. Länsi-Afrikan talousyhteisö erotti Burkina Fason jäsenyydestään. Upseeri Paul-Henri Sandaogo Damiban hallinto oli kuitenkin epäsuosittu ja hänet syrjäytettiin vallasta jo syyskuussa. Uuden sotilasjuntan johtajaksi tuli Ibrahim Traoré.

Ranskan vastainen ilmapiiri alkoi syksystä 2022 kasvaa Burkina Fasossa. Sotilasjuntta vaati tammikuussa 2023 Ranskan sotajoukkojen vetäytymistä kuukauden kuluessa. Ranskalla oli maassa noin 400 erikoisjoukkojen sotilasta, jotka taistelevat al-Qaidaa ja Isisia vastaan. Yhteistyö jihadismin torjunnassa Ranskan sotilasjoukkojen kanssa sanottiin irti helmikuussa 2023. Maa on Ranskan sijaan alkanut lähestyä Venäjää.

### Sotilasjuntta

Burkina Fason sotilasjuntta on tammikuussa 2022 Burkina Fasossa vallan ottanut sotilasryhmä, joka koostuu Mouvement patriotique pour la sauvegarde et la restauration (MPSR, Isänmaallinen suojelu- ja ennallistamisliike) -liikkeen jäsenistä. Kaappaajat nimittivät maan johtoon ensin Paul-Henri Sandaogo Damiban, mutta he syrjäyttivät hänet syyskuussa, jonka jälkeen juntta nimitti johtajakseen Ibrahim Traorén. Vallankaappauksen jälkeen Burkina Fason perustuslaki lakkautettiin ja hallitus sekä kansalliskokous hajotettiin.

Juntta on jäädyttänyt välejään Ranskaan ja lähentynyt erityisesti Venäjään. Burkina Fason ja Ranskan välinen yhteistyö loppui vuonna 2023 muun muassa jihadismin vastaisessa toiminnassa. Lisäksi juntta on esimerkiksi iskenyt lehdistön vapautta vastaan, karkottanut ranskalaisia toimittajia ja estänyt ''Jeune Afriquen'', France24:n ja *[[Le Monde|Le Monden]]* levityksen maassa.

Venäjä avasi uudelleen suurlähetystön Ouagadougoussa joulukuussa 2023. Entinen lähetystö suljettiin vuonna 1992. Tammikuun 25. 2024 uutisoitiin, että Ouagadougoun lentokentälle oli laskeutunut kuljetuskone, jossa oli venäjän Africa Corps -sotilaita. Tieto vahvisti, että myös Burkina Faso on tullut Venäläisen sotilasyhteistyön piiriin. Tammikuun 2024 lopulla uutisoitiin, että Burkina Faso oli saanut Venäjältä ilmaiseksi 25 000 tonnia vehnää.

Toukokuussa 2024 sotilasjuntta ilmoitti jatkavansa vallassaoloaikaansa viidellä vuodella alkaen 2. heinäkuuta 2024. Samalla ilmoitettiin, että tämän kauden lopussa vallan kaapannut johtaja ja virkaatekevä presidentti Ibrahim Traore voi asettua ehdolle missä tahansa vaaleissa.

Tammikuun alussa 2026 Burkina Fason sotilashallituksen uutisoitiin pysäyttäneen juntan johtajan kapteeni Ibrahim Traorén salamurhayrityksen vain tunteja sen jälkeen, kun sotilaiden väitetään suunnitelleen hänen ja muiden korkeiden virkamiesten syrjäyttämistä. Burkina Faso syytti kaappausyrityksestä Norsunluurannikkoa.

## Politiikka ja yhteiskunta

### Poliittinen järjestelmä
Ennen sotilasvallankaappauksia Burkina Faso oli semipresidentiaalinen tasavalta, jossa presidentti valittiin perustuslain mukaan joka viides vuosi. Ennen valtakausi oli seitsemän vuotta, mutta vuonna 2000 tehdyn perustuslakiuudistuksen myötä sitä lyhennettiin kahdella vuodella. Perustuslaki hyllytettiin tammikuun 2022 vallankaappauksessa, jolloin myös parlamentti ja hallitus hajotettiin.

Vaaleissa Burkina Fason presidentiksi oli vuonna 2020 valittu Roch Marc Christian Kaboré. Yksikamariseen parlamenttiin valittiin 127 edustajaa viiden vuoden välein. Ennen sotilasjunttaa arvioitiin, että parlamentin asema on suhteellisen heikko vahvan presidentin seurauksena, eikä se ole myöskään tehokas organisaatio. Maan edellisiä vaaleja pidettiin suhteellisen vapaina, vaikka niissä oli joitain pieniä epäselvyyksiä. Vuoden 2020 vaaleissa MPP sai 56 paikkaa ja CDP 20 paikkaa. Vaaleissa oli mukana 61 puoluetta, mutta MPP:llä ja CDP:llä oli selvästi suurimmat resurssit ja mahdollisuudet päästä mediaan sekä laaja tukiverkosto, mikä vaikeutti muiden puolueiden mahdollisuuksia.

Syyskuusta 2022 Furkina Fasoa on hallinnut kapteeni Ibrahim Traorén johtama sotilasjuntta. Lokakuun 2025 lopulla juntta hajotti toukokuussa 1998 perustetun riippumattoman vaalilautakunnan, joka vastasi vaalien järjestämisestä maassa. Aluehallintoministeri ilmoitti, että hänen ministeriönsä ottaa tehtävän hoitaakseen. Vuonna 2022 tapahtuneen vallankaappauksen jälkeen Burkina Fasossa oli määrä järjestää vaalit heinäkuussa 2024. Traorén johtama juntta kuitenkin jatkoi maan johdossa, jota on vaivannut jihadistiväkivalta, joka on vaatinut tuhansia ihmishenkiä lähes vuosikymmenen ajan. Siirtymäkauden peruskirjan mukaan juntta lupaa itselleen, että kapteeni Traoré voi asettua ehdolle "presidentin-, lainsäädäntö- ja kunnallisvaaleissa", jotka on tarkoitus järjestää viiden vuoden kuluttua.

Tammikussa 2026 Burkina Fason sotilasjuntta ilmoitti, että se kieltää kaikki poliittiset puolueet maassa. Poliittisten puolueiden toiminta on ollut keskeytettynä vuodesta 2022. Sisäministeri Émile Zerbon mukaan kielto on osa suunnitelmaa valtion jälleenrakentamiseksi. Maan monipuoluejärjestelmässä on hänen mukaansa tapahtunut lukuisia väärinkäytöksiä ja järjestelmä on edistänyt kansalaisten välistä eripuraa ja heikentänyt yhteiskunnan rakennetta. Lakkautettujen puolueiden kaikki varat siirretään valtiolle. Reutersin mukaan maassa oli ennen vallankaappausta yli 100 rekisteröityä poliittista puoluetta, joista 15 oli edustettuna parlamentissa vuoden 2020 vaalien jälkeen. Otettuaan vallan maan johtaja Ibrahim Traoré lupasi palauttaa siviilihallituksen maahan heinäkuuhun 2024 mennessä, mutta kaksi kuukautta ennen määräaikaa juntta ilmoitti jatkavansa valtaansa viidellä vuodella.

### Turvallisuus

Syyskuussa 2025 Sahelin alueen asiantuntija Paul Melly arvioi, että noin 70 prosenttia Burkina Fasosta on jihadististen aseellisten ryhmien hallinnassa, tai ainakin hallituksen tehokkaan hallinnan ulkopuolella. Tämä on erityisen ongelmallista, koska Ibrahim Traorén hallinto perusteli vallankaappausta vastauksena juuri tähän turvallisuuskriisiin. Hallituksen nykyinen strategia on minimoida iskuista ja uhreista raportointi.

Burkina Fason ihmisoikeus- ja turvallisuustilannetta vaikeuttavat islamistit ja terrorismia vastaan taistelevat turvallisuusjoukot ja muut aseelliset joukot. Vaikein tilanne on maan pohjoisosassa, mutta myös maan itäosien turvallisuus on heikentynyt 2010-luvun lopulla. Suur-Saharan islamilainen valtio -nimellä tunnettu islamistiryhmittymä tappoi vuoden 2021 aikana satoja ihmisiä. Kodeistaan joutui pakenemaan yli 230 000 ihmistä, minkä seurauksena vuosien 2016–2021 aikana yli 1,4 miljoonaa ihmistä on ajautunut maansisäiseen pakolaisuuteen. Aseellisten ryhmien hyökkäykset ovat kohdistuneet valtion symboleihin, instituutioihin ja edustajiin, kuten myös puolustus- ja turvallisuusjoukkoihin, paikallisiin johtajiin ja poliittisiin henkilöihin.

Vuodesta 2014 lähtien Burkina Faso on siirtynyt useiden vallankaappausten historian myötä yhä useampien terrori-iskujen kierteeseen. Erityisesti vaarana on konfliktien leviäminen maan pohjoisosissa sekä Malin ja Nigerin rajaseuduilla. Joulukuussa 2018 useilla alueilla julistettiin hätätila, joka myönsi turvallisuusjoukoille poikkeukselliset valtuudet ja rajoitti liikkumis- ja kokoontumisvapautta maassa. Poikkeustila uusittiin kahdesti tammikuussa 2020 ja kesäkuussa 2021. Islamististen aseellisten ryhmien tappavat hyökkäykset siviilejä vastaan lisääntyivät vuonna 2022. Poliittinen epävakaus syveni kahden sotilasvallankaappauksen seurauksena. Islamistien kerrottiin vuonna 2023 hallitsevan jo 40 prosenttia maasta.

Ecowasin komission johtaja raportoi YK:n turvallisuusneuvostolle, että tammikuun ja kesäkuun 30. päivän välisenä aikana vuonna 2023 Burkina Fasossa kuoli 2 725 henkilöä terroristihyökkäyksissä. Kuolleita Burkina Fasossa oli eniten, kun Malissa, Nigerissä ja Nigeriassa tuona aikana hyökkäyksissä kuoli yhteensä 4 593 henkilöä.

## Vapaudet ja ihmisoikeudet
Freedom House piti ennen vuoden 2022 vallankaappausta Burkina Fasoa osittain vapaana maana, jonka kehittymistä vapaammaksi vuosien 2015 ja 2020 vaalit auttoivat. Sotilashallitus alkoi rajoittaa vapauksia. Se vaati joulukuun 2022 alussa Radio France Internationalen (RFI) keskeyttämään lähetyksensä. Hallitus syytti sitä väärien uutisten levittämisestä ja äänen antamisesta islamistisille militanteille.

Lokakuussa 2023 ainakin 6 549 koulua oli pakotettu sulkemaan ovensa konfliktien takia maan opetusministeriön mukaan. Sama lähde kertoi, että samana vuonna avattiin 539 koulua. Unicefin mukaan koulujen sulkemiset vaikuttivat yli 31 000 opettajaan ja yli miljoonaan koululaiseen.

Huhtikuussa 2024 Burkina Fason sotilasjuntta karkotti kolme ranskalaista diplomaattia syyttäen heitä "kumouksellisesta toiminnasta". Ranska sanoi, että "ei ole mitään syytä" karkottaa diplomaatteja.

11. heinäkuuta 2024 Burkina Fason sotilasjuntan oikeusministeri ilmoitti homoseksuaalisten tekojen kieltämisestä. Ministeri Edasso Rodrigue Bayala sanoi, että juntan hallitus on hyväksynyt lain, jolla homoseksuaalisuudesta tehdään rangaistava rikos, mutta hän ei antanut lisätietoja laista.

Marraskuussa 2024 uutisoitiin, että Burkina Fason sotilashallinto haluaa palauttaa kuolemanrangaistuksen. Se poistettiin maan lainsäädännöstä vuonna 2018 ja Amnesty Internationalin mukaan viimeinen teloitus maassa oli vuonna 1988.

Elokuussa 2025 Burkina Faso nimitti persona non grataksi ja karkotti YK:n korkean virkamiehen Carol Flore-Smereczniakin jihadistikonfliktiin joutuneiden lasten raportin takia. Hän julkaisi maaliskuussa raportin, jossa esiteltiin kahden vuoden ajanjaksolta yli 2 000 tapausta lasten värväyksistä, tappamisista, seksuaalisesta väkivallasta ja hyväksikäytöstä. Raportissa syytettiin tekijöiksi islamistisia kapinallisia, hallituksen sotilaita ja siviilipuolustusjoukkoja. Kapteeni Ibrahim Traorén johtama sotilashallitus sanoi, ettei YK ollut kuullut raporttia, ja että se sisälsi perusteettomia väitteitä.

Burkina Fason vaaleilla valitsematon siirtymäkauden parlamentti hyväksyi syyskuun 1. 2025 homoseksuaalisia tekoja kieltävän lain. Laki on osa osa laajempaa perhe- ja kansalaisuuslainsäädännön uudistusta ja se on linjassa homoseksuaalisuuden vastaisen toiminnan laajentamisen kanssa kaikkialla Afrikassa. Laki säätää jopa viiden vuoden vankeusrangaistuksen homoseksuaalisuudesta. Reutersin mukaan lainsäädännön seuraava askel on maan sotilasjohtajan, kapteeni Ibrahim Traorén allekirjoituksen hankkiminen. Kapteeni Traoré kaappasi vallan vuonna 2022 syrjäytettyään toisen sotilasjohtajan, everstiluutnantti Paul-Henri Damiban, virastaan. Burkina Bason naapurimaa ja liittolainen Mali, jota hallitsee myös juntta, hyväksyi homoseksuaalisuuden kriminalioivan lain.

Syyskuussa 2025 Burkina Faso ilmoitti poistaneensa viisumimaksut kaikilta afrikkalaisilta matkailijoilta helpottaakseen ihmisten ja tavaroiden liikkumista maahan. Afrikkalaisten matkailijoiden on kuitenkin jätettävä viisumihakemus netissä, joka tarkastetaan hyväksyntää varten. Myös Ghana, Ruanda ja Kenia ovat helpottaneet afrikkalaisten matkailijoiden matkustusvaatimuksia.

Lokakuun 7. 2025 Burkina Fason sotilashallinto kertoi pidättäneensä kahdeksan International NGO Safety Organisation (INSO) -järjestön työntekijää, joista kolme on eurooppalaisia, syyttäen heitä vakoilusta ja maanpetoksesta. Turvallisuusministerin mukaan pidätettyihin kuuluu ranskalainen mies, ranskalais-senegalilainen nainen, tšekkiläinen mies, malilainen ja neljä Burkina Fason kansalaista, joista osa on järjestön maajohtajia.

### Lehdistönvapaus
Vuonna 2023 Burkina Fason sotilasjuntta alkoi rajoittaa ja estää yhä enemmän viestintävälineiden toimintaa maassa. Maaliskuussa kiellettiin France24-televisiokanavan lähetykset. Ranskalaisten lehtien *[[Libération]]* ja *[[Le Monde]]* toimittajien työ Burkina Fasossa kiellettiin huhtikuussa 2023 ja niiden toimittajat karkotettiin maasta. Syyskuussa kiellettiin afrikkalaisen lehden *[[Jeune Afrique]]* verkko- ja sanomalehden julkaiseminen. Juntta syytti sitä armeijan häpäisemisestä. Joulukuun 2023 alussa sotilasjuntta kielsi *[[Le Monde]]* -lehden jakelun Burkina Fasossa, koska se uutisoi islamistien joukkotapoista maan pohjoisosissa. Viestintäministeri Rimtalba Jean Emmanuel Ouédraogo kuvasi artikkelia hyökkäyksestä puolueelliseksi. *Le Monde* tuomitsi sanktiot lehteä kohtaan, ja totesi niiden kuvastavan maan hallinnon halua estää itsenäisen tiedon jakaminen maan heikentyvästä turvallisuustilanteesta.

Huhtikuun 25. päivänä 2024 Burkina Fason viestintäneuvosto (CSC) päätti keskeyttää väliaikaisesti BBC/African ja VOA:n ohjelmien lähetykset kahdeksi viikoksi maassa, koska ne ovat lähettäneet Human Rights Watch -järjestön raportin mukaisia tietoja, jossa Burkina Fason armeijaa syytetään väärinkäytöksistä siviiliväestöä kohtaan. Tässä ihmisoikeusjärjestön raportissa todetaan, että Burkina Fason armeija teloitti vähintään 223 siviiliä, mukaan lukien vähintään 56 lasta kahdessa kylässä 25. helmikuuta 2024.

Burkina Fason kaksi tunnettua toimittajaa, *L’Observateur Paalgan* toimituspäällikkö Ousséni Ilboudo ja *Le Pays’n* apulaistoimituspäällikkö Michel Wendpouiré Nana. pidätettiin 13. lokakuuta 2025 heidän omissa toimituksissaan kesken aamun toimituskokouksen Ouagadougoussa. Pidätyksistä vastasivat kansallisen tiedusteluviraston (ANR) agentit, mutta viranomaiset eivät ole kertoneet syitä toimiin.

Toimittajat ilman rajoja (RSF) tuomitsi pidätykset jyrkästi ja vaatii toimittajien välitöntä vapauttamista. Järjestön mukaan tapaus osoittaa, että Burkina Fason sotilasjohdon harjoittama median tukahduttaminen jatkuu ja jopa kiihtyy huolimatta aiemmasta toivon herättäneestä kehityksestä, kun kuusi toimittajaa vapautettiin kesällä 2025.

Toimittajat ilman rajoja järjestön mukaan Burkina Fason lehdistönvapaus on heikentynyt huomattavasti sen jälkeen, kun Ibrahim Traoré nousi maan johtoon syyskuussa 2022. Toimittajia on pidätetty, pakotettu armeijaan, medioita on suljettu ja uutisointia valvotaan tiukasti. Esimerkiksi *L’Événement*-lehden päätoimittaja Atiana Serge Oulon on ollut viranomaisten määräyksestä pidätettynä kesästä 2024 lähtien. Vuonna 2025 Burkina Faso on 105. sijalla 180 maasta RSF:n lehdistönvapausindeksissä, mikä heijastaa medianvapauden vakavaa taantumista maassa.

## Hallinnollinen jako
Burkina Faso jakaantuu 13 alueeseen, jotka jakautuvat 45 provinssiin ja provinssit edelleen 301 departementtiin.

## Talous

Burkina Faso on matalan tulotason maa, jonka talous on kuitenkin 2000-luvulla kasvanut nopeasti. Bruttokansantuote asukasta kohti oli vuonna 2007 noin 1&nbsp;260 kansainvälistä dollaria, kun vuonna 2019 se oli jo noin 2&nbsp;270 dollaria. Talouskasvu hidastui vuonna 2020 koronaviruspandemian seurauksena, mutta vuonna 2021 kasvu oli jälleen arviolta 6,9 prosenttia. Kasvusta huolimatta Burkina Fason asukkaista yli 40 prosenttia elää edelleen köyhyysrajan alapuolella, ja YK:n kehitysohjelman mukaan maa sijoittui 2021–2022 inhimillisen kehityksen indeksissä 191 arvioidun maan joukossa sijalle 184. Kuivuus, hedelmätön maaperä, infrastruktuurin puutteet ja heikko lukutaitoisuus sekä talouden riippuvaisuus ulkoisten tekijöiden heilahteluista ovat pitkäaikaisia ongelmia.

Burkina Fason talous perustuu voimakkaasti maatalouteen, ja 26 prosenttia aktiivisesta työvoimasta työskentelee maataloudessa. Koko maan väestöstä peräti 86 prosenttia tukeutuu omavaraisviljelyyn. Maataloutta vaikeuttavat modernien tekniikoiden puute, kuivuuskaudet sekä aavikoituminen ja ilmaston lämpenemisen muut oheisvaikutukset. Puuvilla on tärkein rahakasvi. Muita ovat maapähkinät, voipuu ja seesami. Ravinnoksi kasvatetaan muun muassa hirssiä, durraa, maissi ja riisiä.

### Kulta
Burkina Faso tuotti yli 57 tonnia kultaa vuonna 2023, joka merkitsi sitä, että maa oli Afrikan neljänneksi suurin kullantuottaja. Tuolloin maa tuotti yli 57 tonnia kultaa. Kullan hinta nousi 27 prosenttia vuonna 2025. Naapurimaidensa Malin ja Nigerin tavoin Burkina Faso pyrkii hallitsemaan suurempaa osaa resursseistaan. Se uudisti kaivoslakeja vuonna 2024, joilla pyritään hallitsemaan suurempaa osaa maan resursseista. Kesäkuussa 2025 saatiin päätökseen viiden kultakaivoksen omaisuuden siirto valtion omistamalle kaivosyhtiölle. Maan vientituloista peräti 85 prosenttia tulli vuonna 2022 kullasta, joten maa on hyvin riippuvainen kullan maailmanmarkkinahinnasta.

Maan teollisuutta hallitsevat valtion omistamat yritykset ja niissä teki töitä noin 25 prosenttia työvoimasta vuonna 2022. Palvelualalla on noin 49 prosenttia työntekijöistä, ja näistä lähes kolmannes työskenteli finanssialalla.

### Vienti
Burkina Faso erosi Sahelin liiton maiden tavoin Länsi-Afrikan talous- ja rahaliitosta Ecowasista vuonna 2024. Maan viennistä 76,3 prosenttia suuntautui vuonna 2020 Sveitsiin. Seuraavaksi suurimmat vientimaat olivat Intia, Norsunluurannikko, Singapore ja Ghana. Suurimmat tuontimaat olivat Kiina, Norsunluurannikko, Ranska, Yhdysvallat ja Venäjä.

## Väestö

Burkina Fason väkiluku vuonna 2021 oli maan tilastokeskuksen mukaan 21&nbsp;509&nbsp;443. Burkina Fason väestö on nuorta, ja sen väestönkasvu on yli kaksinkertainen maailman keskiarvoon verrattuna. Väestöstä 45 prosenttia on alle 15-vuotiaita, 20&nbsp;% 15–24-vuotiaita, 31&nbsp;% 25–59-vuotiaita ja 4&nbsp;% 60 vuotta täyttäneitä. YK:n vuoden 2017 ennusteen mukaan väkiluku kasvaa noin 43 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä. YK:n väestörahaston mukaan Burkina Fason vuotuinen väestönkasvu on 2,8 prosenttia kokonaishedelmällisyysluku 4,9.

Burkinan Fason väestö on epätasaisesti jakautunut, ja maan itäiset ja keskiset alueet ovat selvästi muita alueita tiheämmin asuttuja. Vuoden 2019 tilastojen mukaan kaupungeissa asui 26,3 prosenttia burkinalaisista. Ouagadougou on maan pääkaupunki ja talouden keskittymä. Siellä on myös mosien suuren päällikön asuinpaikka. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Bobo-Dioulasso, Koudougou, Banfora, Ouahigouya, Pouytenga ja Kaya.

Burkina Fason etnisesti monimuotinen valtio, ja siellä elää yli 60 etnistä ryhmittymää. Mosit on merkittävin ryhmä, ja vuonna 2010 Burkina Fason asukkaista 52,5 prosenttia kuului heihin. Fulbien osuus oli 8,4 prosenttia, gurmien 6,8 prosenttia ja bobojen 4,8 prosenttia. Kaikkiaan vuoden 1986 tietojen mukaan noin 94&nbsp;% burkinafasolaisista kuuluu nigeriläis-kongolaisia kieliä puhuviin kansoihin. Gurilaisen ryhmän kieliä puhuvat mosit ja heidän sukukansansa dagarit, biriforit, nankanset ja kusasit ovat perinteisesest asuneet maan keskiosassa Valkoisen Voltan alueella. Lobit asuvat maan lounaisosassa ja bobot Malin rajaseudulla Bobo-Dioulasson koillispuolella. Grusit sukukansoineen elävät Ghanan rajaseuduilla, gurmat kaakossa Beninin rajalla, senufot lännessä sekä Kankalaban tasangolla, dogonit Bandiagaran vuoristoseudulla. Mandelaisen ryhmän kieliä puhuvat samot, soninket ja djulat asuvat maan luoteisosassa erillisinä ryhminä gurilaisten kansojen joukossa, bisat Valkoisen Voltan varrella lähellä Ghanan rajaa. Atlanttiseen kieliryhmään kuuluvat maan luoteisosassa asuvat fulbet. Maan pohjoisosan puoliautiomaata asuttavat paimentolaisuutta harjoittavat tuaregit ja heidän länsipuolellaan songhait. Kaupungeissa on hausoja, libanonilaisia ja ranskalaisia.

Äitiyskuolleisuus on Burkina Fasossa korkea, mutta se on laskenut 2000-luvulla. Vuonna 2017 menehtyi 320 äitiä 100&nbsp;000 synnytystä kohden. Vuonna 2000 vastaava luku oli 516. Myös lapsikuolleisuus on laskenut. Vuonna 2020 elävänä syntyneistä lapsista 8,5 prosenttia kuoli ennen viidettä ikävuottaan, kun vuonna 2000 vastaava luku oli 17,9 prosenttia.

Burkina Fasossa on vähemmän HIVin kantajia kuin muualla Afrikassa, mutta toisaalta enemmän kuin koko maailmassa keskimäärin. Maassa on 2000-luvulla onnistuttu vähentämään HIV:n esiintyvyyttä. Vuonna 2020 noin 0,7 prosenttia 15–49-vuotiaista kantoi HIV:ta, kun vuonna 2000 heitä oli samassa ikäluokassa noin 2 prosenttia.

### Koulutus
Burkina Faso on pystynyt 2000-luvulla kehittämään myös koulujärjestelmäänsä, mutta koulunkäynti on edelleen vähäistä. Vuonna 2018 tilastojen mukaan peruskouluun osallistui 96 prosenttia lapsista, kun toisen asteen osallistuminen oli 41 prosenttia. Vuonna 2014 peruskoulun osallistui oli 86,9 prosenttia ja toisen asteen koulutukseen 28,4 prosenttia. Varsinkin maan pohjoisosissa aseistuneet ryhmät ovat estäneet monilta koulunkäynnin, ja vuonna 2019 peräti 2&nbsp;500 koulua oli siksi suljettuna.

Yliopistoista tunnettuja ja suuria ovat Professori Ki-Zerbon yliopisto Ouagadougoussa, Norbert Zongon yliopisto Koudougoussa ja Nazi Bonin yliopisto Bobo-Dioulassossa.

### Lukutaito
Vuonna 2018 maan yli 15-vuotiaista 39,3 prosenttia osasi lukea. Miehistä 49 prosenttia ja naisista 31 prosenttia oli lukutaitoisia.

### Uskonto

Vuoden 2018 arvion mukaan väestöstä muslimeja oli 63,2 prosenttia, katolisia 24,6 prosenttia, protestantteja 6,9 prosenttia, animisteja 4,2 prosenttia ja muita 1,1 prosenttia. Kristinusko on keskittynyt paljolti kaupunkeihin.

## Kulttuuri

### Musiikki ja kirjallisuus

Burkina Fason jokaisella etnisellä ryhmällä on omat musiikkiperinteensä. Maan kansallislaulu on *[[Une Seule Nuit|Le Ditanye]]*, jonka sanoitti maan entinen presidentti Thomas Sankara. Ouagadougoussa sijaitsee kansallinen musiikkimuseo, jossa säilytetään muun muassa useita uniikkeja burkinafasolaiselle musiikkikulttuurille ominaisia soittimia.

Niin suuri osa väestöstä on pitkään ollut lukutaidottomia, että suullinen perinne on ollut keskeisessä osassa tarinoiden siirtämisessä sukupolvelta toiselle. Monilla etnisillä ryhmillä on ollut erityisiä tarinankertojia, toisissa ryhmissä perustarinat opetetaan nuorille aikuistumisen yhteydessä. Varsinaista kirjallista perinnettä edustavat  Augustin Sondé Coulibally, Jean Baptiste Somé ja Monique Ilboudo.

Burkina Fasossa on suullisen perinteen lisäksi monia erilaisia kansanperinteitä ja -taidetta. Mosit ovat esimerkiksi tunnettuja suurista antilooppinaamioistansa, jotka voivat olla jopa kaksi metriä korkeita, ja bobot puolestaan perhosnaamioista. Burkina Fason kansallismuseossa on esillä paljon esineistöä eri etnisiltä ryhmiltä.

### Elokuva
Burkina Fason pääkaupunki, Ouagadougou, on ollut merkittävä afrikkalaisen elokuvateollisuuden kannalta. Siellä myös järjestetään joka toinen vuosi afrikkalaiset elokuvafestivaalit. Tunnetuimpiin burkinafasolaisiin elokuvaohjaajiin kuuluu muiden muassa Idrissa Ouédraogo.

### Urheilu
Burkina Fason ehkä suosituin urheilulaji on jalkapallo, jota harrastaa maassa arviolta 600&nbsp;000 ihmistä. Maan miesten edustusjoukkue ei ole selviytynyt maailmanmestaruuskilpailuihin kertaakaan, mutta oli vuoden 1998 Afrikan-mestaruuskilpailuissa neljäs. Burkina Faso on osallistunut olympialaisiin yhteensä seitsemän kertaa vuoden 1972 kisoista lähtien, mutta ei ole voittanut yhtäkään mitalia.

Jalkapallon lisäksi myös yleisurheilu on saanut suosiota Burkina Fasossa. Maan edustajat eivät ole saaneet suurta menestystä MM- tai olympiakisoissa, mutta se on saanut muutamia mitaleita Afrikan-mestaruuskilpailuista. Kansainvälisellä tasolla menestynyt, nykyisin Belgiaa edustava pikajuoksija Élodie Ouédraogo on syntyperältään burkinalainen.

### Juhlapäivät

## Katso myös
* Sahelin kriisi

## Lähteet
* 
* Edwards, Roanne & Freidberg, Susanne: ”Burkina Faso”. Teoksessa 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*