Vidkun Quisling

**Vidkun Abraham Lauritz Jonssøn Quisling** (18. heinäkuuta 1887 Fyresdal, Ruotsi-Norja – 24. lokakuuta 1945 Akershusin linna, Oslo, Norja) oli norjalainen upseeri ja äärioikeistolainen poliitikko. Hän perusti kansallismielisen Nasjonal Samling -puolueen ja toimi vuosina 1942–1945 kansallissosialistisen Saksan miehittämän Norjan nukkehallituksen johtajana miehityshallinnon alaisuudessa. Miehityksen jälkeen Quisling teloitettiin maanpetturuudesta, murhasta ja varkaudesta tuomittuna.

*Quisling*-sanalla tarkoitetaan norjan kielessä yhä maanpetturia, ja sana on vakiintunut monissa muissakin kielissä miehittäjän kanssa yhteistyötä tekevän luopion synonyymiksi.

## Vaiheet
Quisling suoritti Norjan historian parhaimmilla arvosanoilla upseerintutkinnon vuonna 1911, toimi 1912 Norjan apulaissotilasasiamiehenä Pietarissa sekä toimi humanitaarisessa avussa Kansainliiton pakolaisasiain päävaltuutetun, Fridtjof Nansenin, avustusjoukoissa Neuvostoliitossa 1925–1929.

Quisling meni vuonna 1923 naimisiin Ukrainasta kotoisin olevan Marija Pasetšnikovan kanssa ja muutti hänen kanssaan Norjaan. Quisling alkoi pitää Neuvostoliittoa Euroopan suurimpana uhkana.

### Puolustusministerinä

Quisling loi aluksi uraa Norjan asevoimissa ja kohosi majuriksi, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1931 puolustusministeriksi Norjan talonpoikaispuolueen johtamaan hallitukseen. Vuonna 1931 hän komensi Peder Kolstadin talonpoikaishallituksen puolustusministerinä sotilaita valvomaan Norsk Hydron lakkoa ja mielenosoituksia, kun poliisi oli joutunut vetäytymään alueelta. Tätä paheksuttiin Norjassa yleisesti. Pääministeri Kolstadin tultua sairauden vuoksi työkyvyttömäksi 1. tammikuuta 1932 jatkoi pääministerinä Birger Braadland. Kolstadin kuoltua 5. maaliskuuta 1932 muodostettiin 14. maaliskuuta 1932 uusi Jens Hundseidin hallitus, jossa Quisling oli puolustusministerinä niin kuin edellisessäkin hallituksessa. Hundseidin hallituksen kaaduttua 3. maaliskuuta 1933 Quisling ei ollut enää ministeri sitä seuranneessa liberaalien Johan Mowinckelin hallituksessa.

### Uusi puolue
Toukokuussa 1933 Quisling perusti Johan Bernhard Hjortin kanssa Nasjonal Samling -puolueen. Aluksi puolue oli kristilliskonservatiivisen politiikan puolestapuhuja, mutta siirtyi vuoden 1935 jälkeen yhä lähemmäksi kansallissosialismia. Norjan puolustuspolitiikka oli 1930-luvulla eurooppalaisittain heikkoa. 1930-luvun alun porvarihallitusten jälkeen Norjan Johan Nygaardsvoldin sosialidemokraattinen hallitus hallitsi 30. maaliskuuta 1935 sosialidemokraattisena hallituksena ja 22. huhtikuuta 1940 – 25. kesäkuuta 1945 sota-ajan yhteishallituksena ja pakolaishallituksena Lontoossa. Tähän hallitukseen kuuluivat työväenpuolueen lisäksi kokoomuslainen Höyre, keskustalainen talonpoikaispuolue, liberaalipuolue ja kotirintamaliike, käytännössä Norjan vastarintaliike.

Nasjonal Samlingilla oli syyskuun 1933 suurkäräjävaaleihin kolmenkymmenen kohdan ohjelma, joka poikkesi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen tavoitteista siten, että se ei ollut juutalaisvastainen, kansallisssosialistinen eikä kristinuskon tai Norjan evankelis-luterilaisen kirkon vastainen. Ensimmäisissä suurkäräjävaaleissaan Nasjonal Samling sai vain 2,21&nbsp;% äänistä eli hieman enemmän kuin Norjan kommunistinen puolue, minkä vuoksi sekään ei saanut ainuttakaan suurkäräjäpaikkaa. Suurkäräjävaalien 1936 tulos oli Nasjonal Samlingille vielä heikompi.

## Suunnitelmat saksalaisten kanssa
Kesäkuussa 1939, muutamaa kuukautta ennen toisen maailmansodan alkamista, Quisling vieraili Berliinissä Nordische Gesellschaftin eli Pohjoisen liiton kokouksessa ja korosti Alfred Rosenbergille Norjan geostrategista arvoa Isoa-Britanniaa vastaan. Joulukuussa 1939 Quisling palasi Berliiniin ja ehdotti, että hän voisi kaapata vallan Norjassa ja muodostaa saksalaismielisen hallituksen, joka kutsuisi saksalaisjoukot maahan. Saksalaisten näkökulmasta suunnitelmassa oli riskejä, ja turvallisinta oli pyrkiä pitämään Norja puolueettomana. Saksan laivaston suuramiraali Erich Raeder, joka oli jo aiemmin yrittänyt vakuuttaa Adolf Hitlerin kiinnittämään huomiota Norjaan, kuitenkin vaikuttui Quislingin ajatuksista. Raeder pelkäsi Ison-Britannian hankkivan tukikohtia Norjan rannikolta ja myös Ruotsin siirtyvän Britannian valtapiiriin. Lisäksi merisodan pelättiin siirtyvän Itämerelle. Raeder perusteli, että Norjan miehittäminen puolustaisi niin Itämerta kuin rautamalmikuljetuksia Ruotsista sekä tarjoaisi Saksalle uusia laivastotukikohtia. Miehitys estäisi myös tavarakuljetukset Pohjoismaista Britanniaan.

Aluksi Hitler kieltäytyi tapaamasta Quislingia, osittain siksi, että Molotov–Ribbentrop-sopimuksen nojalla Saksan tuli pitää yllä hyviä suhteita Neuvostoliittoon, eikä Saksa siksi tohtinut tukea Neuvostoliittoa avoimesti vastustavaa Quislingia. Raeder sai Hitlerin kuitenkin vakuuttumaan Norjan tärkeydestä. Huomio keskittyi yhä enemmän Norjaan myös siksi, ettei Neuvostoliitto onnistunut valtaamaan Suomea talvisodassa, ja Saksa alkoi pelätä länsiliittoutuneiden lähettävän joukkoja Pohjois-Eurooppaan. Hitler lupasi Nasjonal Samling -puolueelle rahoitusta ja antoi pääesikunnalle ohjeet aloittaa Norjan valtauksen suunnittelu. Quisling matkusti Kööpenhaminaan 3. huhtikuuta 1940 neuvottelemaan Saksan pääesikunnan sotilaallisen tiedustelupalvelun, Abwehrin apulaisjohtajan kanssa Norjan valtaamisesta. 

## Saksa miehittää Norjan 1940
Saksan hyökkäys Tanskaan ja Norjaan alkoi 9. huhtikuuta 1940, ja Quisling julistautui pääministeriksi. Saksa tunnusti hänen asemansa mutta Norjan kuningas Haakon ei. Sosialidemokraattisen Johan Nygaardsvoldin hallitus sai Narvikin taisteluun tuekseen Norjan puolustusvoimien lisäksi Isosta-Britanniasta brittiläisiä ja puolalaisia sotajoukkoja sekä Ranskasta ranskalaisia. Saksa huomasi, ettei Quisling kyennyt saamaan norjalaisia lopettamaan saksalaisten vastaista taistelua ja syrjäytti Quislingin nimittämällä Norjan johtajaksi Josef Terbovenin. Saksalaiset saivat norjalaisten vastarinnan loppumaan vasta kesäkuussa 1940.

### Norjalaiset SS-joukot

Elokuussa 1940 Norjan suurkäräjät hajotettiin valtiopäivälaitoksena ja 1941 nimitettiin muodolliseksi kansalliseksi hallinnoksi ministerineuvosto. Quisling yritti tehdä puolueestaan Nasjonal Samlingista edustavan ja saada sille hankituksi 100&nbsp;000 jäsentä. Jäseniksi tuli 20&nbsp;000 norjalaista. Vuonna 1941 Heinrich Himmler tuli Norjaan Nordland-rykmentin valatilaisuuteen, josta tuli osa Wiking-divisioonaa. Quisling ryhtyi suunnittelemaan norjalaista sotajoukkoa, joka taistelisi saksalaisten puolella; Josef Terboven ehti ensiksi kesäkuussa 1941, kun Saksa oli hyökännyt Neuvostoliittoon. Norjalaisille luvattiin, että he saisivat taistella neuvostoliittolaisia vastaan Suomen rintamalla, mutta se ei toteutunut, sillä sekä Suomi että Saksa pelkäsivät tämän kasvattavan Quislingin Norjan vaatimuksia Petsamoon, Inariin ja Kuolan niemimaahan. Heidät vietiin etelämmäs pohjoiseen armeijaryhmään saartamaan Leningradia. Norjalaisia vapaaehtoisia ilmoittautui Waffen-SS:n norjalaiseen legioonaan 1 200. Heidän taistelutahdon puutteestaan valitettiin.
 
### Sabotaasi-iskut
Norjassa oli 300&nbsp;000 saksalaissotilasta. Vähitellen Norjan Hemmefront ja Britannian Special Operations Executive (SOE) alkoivat järjestää sotilasoperaatioita Norjaan. Norjalaisia palveli 118 aluksella Britanniassa, 1&nbsp;500 maavoimissa, lisäksi myös kuninkaallisissa ilmavoimissa. Yksi vuoden 1941 merkittävistä hyökkäyksistä tehtiin Lofooteille, jossa räjähdetuotantoon kelvollista kalanmaksaöljyä tuhottiin tynnyreittäin. Lofooteilta 300 vapaaehtoista norjalaista siirtyi hyökkääjien mukana Britanniaan Saksan vastaiseen taisteluun.

12. helmikuuta 1942 Quisling nimitettiin ministeripresidentiksi. Lokakuussa 1942 Quisling järjestytti 750 norjanjuutalaisen pidätyksen ja kuljetuksen Auschwitzin keskitysleirille surmattavaksi. Norjalainen Henry Rinnan työskenteli Sicherheitsdienstille (SD) apunaan 40 muuta.

Kostotoimia järjestettiin brittejä vastaan. F. Bonner, J. N. Blackburn, R. P. Evans, W. Jackson, J. Walsh ja T. W. White vangittiin univormuissa tuhotöistä ja saksalaiset teloittivat heidät Geneven maasotasopimuksen vastaisesti.

Maaliskuussa 1943 britit järjestivät norjalaisten hyökkäyksen Norsk Hydron raskasvesituotantolaitoksia vastaan Telemarkiin. Quisling tarjosi saksalaisille yleistä norjalaisten asevelvollisuutta, 75&nbsp;000 norjalaista sotilaaksi Saksan puolelle alppijääkäreiksi Suomen Lappiin saksalaisjoukkoihin. Suuri osa meni työpalveluun Saksaan.

Oslolainen poliisipäällikkö Gunnar Eilifsen kieltäytyi teloittamasta kahta norjalaista tyttöä kieltäytymisestä työpalvelusta, minkä vuoksi Quisling antoi teloittaa poliisipäällikön.

## Viimeiset suunnitelmat
Tammikuussa 1945 Quisling tapasi Adolf Hitlerin kolme kertaa sekä myös Joseph Goebbelsin ja Joachim von Ribbentropin haluten saksalaisten palauttavan Norjan itsenäisyyden. Vastineeksi hän lupasi, että Norjasta voisi tulla kansallissosialismin puolustuslinnake, *Festung Norge*. Hitler kieltäytyi keskustelemasta asiasta. Quisling aikoi tarjota Saksan miehittäjäsotilaille Norjan kansalaisuutta.

## Maanpetostuomio
Toisen maailmansodan jälkeen Quisling tuomittiin maanpetturuudesta ja teloitettiin ampumalla Akershusin linnoituksessa. Oikeudenkäynnin aikana Quislingia kidutettiin suorittamalla hänelle erittäin tuskallinen aivotutkimus. Teloituksen toimeenpanijana oli vastarintaliike Milorgin oman sotilaspoliisin keskuudestaan arvalla valitsema osasto.

Tuomio herätti osin ristiriitaisia tunteita, koska Norja oli poistanut kuolemanrangaistuksen jo vuonna 1901. Quislingin saama tuomio perustui maanpakolaishallituksen antamaan asetukseen, jonka lainmukaisuus oli monien mielestä kyseenalainen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla