Ousia

**Ousia** () on antiikin filosofiasta peräisin oleva filosofinen termi, joka tarkoittaa olemusta. Termistä on keskusteltu kristillisessä teologiassa erityisesti kolminaisuusopin tulkintojen yhteydessä.

Kreikan kielen sana on feminiininen preesensin partisiippi sanasta  (*einai*, 'olla'). *Ousia* käännetään teologisesta viitekehyksestä riippuen latinaksi termillä *essentia* tai *substantia*.

## Filosofia

Platon ja Aristoteles käyttivät termiä *ousia* ontologiassaan, ja termin filosofinen ja teologinen merkitys periytyy heiltä. Aristoteles käytti taksonomisessa luokittelussaan termiä *[[hypostaasi (filosofia)|hypostasis]]*  tarkoittamaan yleistä olemassaoloa (todellisuutta), ja termiä *ousia* tarkoittamaan erityistä substanssia, olemusta, olevaa, henkilöä tai oliota.

Myöhemmin Martin Heidegger katsoi, että sanan *ousia* alkuperäinen merkitys oli kadonnut käännettäessä latinaan ja edelleen nykykieliin. Hänelle *ousia* tarkoitti olemista, ei substanssia; toisin sanoen se ei merkinnyt mitään oliota tai olevaa joka ”seisoi” (-stanssi) jonkun ”alla” (sub-). *Ousian* lisäksi Heidegger käytti ontologiassaan myös muita kreikankielisiä termejä, kuten *parousia*-*apousia* (läsnäolo-poissaolo) ja *hypostasis* (olemassaolo).

## Teologia

Origenes käytti termiä *ousia* määritellessään Jumalan yhdeksi *ousiaksi* (suku, *genus*), vaikkakin kolmeksi *hypostaasiksi* (laji, *species*): Isä, Poika ja Pyhä henki. Antiokian kirkolliskokous tuomitsi termin *[[homoousios]]* (”samaa olemusta”) väärän käytön; kirkolliskokouksen mukaan tällaista edusti muun muassa Paavali Samosatalainen. Väärää ei ollut se, että Paavali viittasi termillä hypostaasin ykseyteen kolminaisuudessa, vaan se, että hän tarkoitti sillä yhteistä substanssia, josta sekä Isä että Poika saavat alkunsa tai jonka he jakavat.

Nikean ensimmäinen kirkolliskokous tuomitsi vuonna 325 areiolaisuuden, jonka mukaan Isä, Poika ja Pyhä henki ovat kolme eri olentoa, eivät sama olemus (*ousia*). Kirkolliskokous muotoili areiolaisuutta vastaan Nikean uskontunnustuksen. Sen mukaan Poika on samaa olemusta Isän kanssa (*homoousios tō patri*) ja Isän olemuksesta (*ek tēs ousias tou patros*). Kiista ei kuitenkaan asettunut tällä, ja monet itäisen kirkon edustajat hylkäsivät termin, koska se oli tuomittu aikaisemmin Paavali Samosatalaisen tapauksen yhteydessä. Myöhemmät keisarit Konstantinus II ja Valens tukivat areiolaisuutta, ja teologit kehittivät vaihtoehtoisia muotoiluja Isän ja Pojan väliselle suhteelle, kuten *homoios* (”samankaltainen”; tätä kannattivat ns. homoijit), *homoiousios* (”olemukseltaan samankaltainen”; tätä kannattivat ns. homoiousiaanit) ja *anhomoios* (”ei-samankaltainen”; tätä kannattivat ns. anhomoijit). Termi *homoios* sai monen kirkolliskokouksen ja keisarien tuen, ja muiden näkemysten kannattajat vaiennettiin. Termin *homoiousios* kannattajat liittyivät lopulta pääosin läntistä kirkkoa edustaneisiin termin *homoousios* kannattajiin ja hyväksyivät Nikean uskontunnustuksen.

Itäisessä kristillisyydessä *ousian* katsotaan yleensä olevan jotain, joka on olemassa itsessään ja jolla ei ole alkua jossain muussa ja joka ei tarvitse olemiseensa jotain muuta; *hypostaasi* puolestaan tarkoittaa todellisuutta tai olemassaoloa.

## Katso myös

* Substraatti (filosofia)
* Mikyys ja tämyys
* Olemus
* Substanssi

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Beatrice, P. F.: The Word "Homoousios" from Hellenism to Christianity  
* 
* Long, Christopher P.: Toward a Dynamic Conception of Ousia: Rethinking an Aristotelian Legacy 
* Schaff, Philip:  Excursus on the Word Homousios, *Seven Ecumenical Councils*