Elsa Turakainen

**Elsa Mercedes Turakainen** () oli suomalainen näyttelijä. Hän teki huomattavan uran Helsingin Kansanteatterissa, joka alkoi vuonna 1965 toimia nimellä Helsingin kaupunginteatteri. Niin teattereissa kuin valkokankaillakin Turakainen saavutti taiteellisia voittoja tiheä­tunnelmaisissa, dramaattisissa rooleissa kuten myös tulkinnoissaan koomisista ”kansan­nais­tyypeistä”. Eräitä rooleja hän näytteli sekä puhe­teatterissa että elo­kuvissa. Niitä on muun muassa professorskan osa teoksessa *Ruma Elsa*.

Elo­kuva­taiteessa Turakainen – ystävien kesken ”Turri” – tunnettiin varsinkin lukuisista äiti-rooleistaan. Aikakirjoihin ovat jääneet eritoten Aino Suominen eli *[[Suomisen perhe]]* -elo­kuva­sarjan äiti ja jyhkeän matriarkaalinen Loviisa Edvin Laineen ohjaamissa *[[Niskavuori]]*-elo­kuvissa. Näyttämö­taiteessa Turakainen painotti inhimillisen yhteyden mahtia, ja hänen näyttelijän­työtään luonnehdittiin groteskin parodiseksi. Elo­kuvissa hänen roolinsa vaihtelivat äiti­hahmoista iloisiin kaupunkilais­rouviin ja akka­tyyppeihin. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1955.

## Ura
### Alkuvaiheet

Elsa Turakainen syntyi ensimmäisen sorto­kauden aikana Suomen suuri­ruhtinas­kunnan pää­kaupungissa kauppias Oskar Viljam Turakaisen ja Anna Matilda Rosen­bergin perheeseen. Turakainen opiskeli ensin laulun­opettajaksi, mutta isä-Oskarin kehotuksesta hakeutui Suomen Näyttämöopistoon, jossa hän opiskeli 1926–1928. Hän teki 1930-luvulla useita opinto­matkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan. Turakainen toimi lisäksi plastiikan opettajana Viipurin Näyttämöopistossa 1930–1933.

Turakaisen näyttelijän­ura alkoi oopperasta *[[Kaarle-kuninkaan metsästys]]*, jossa hän näytteli nimiroolin. Hänen ensimmäinen teatteri­kiinnityksensä oli Viipurin Näyttämö 1928–1934, missä hän saavutti niin sanotun first ladyn aseman. Turakainen näytteli muun muassa Leo Tolstoin näytelmässä *Ylös­nousemus*, jossa hänellä oli Katinkan rooli. Viipurista hän siirtyi Tampereen Teatteriin kaudeksi 1934–1937.

### Helsingin Kansanteatterin kausi

Turakainen aloitti 1937 työnsä Helsingin Kansanteatterissa, josta hän jäi eläkkeelle 1974. Sinä aikana teatterin nimi vaihtui ensin Kansanteatteri-Työväenteatteriksi ja myöhemmin Helsingin kaupunginteatteriksi. Pää­kaupunkilais­teatterissa Turakaisella oli pääosat muun muassa Hella Wuoli­joen näytelmissä *Justiina* ja *Vihreä kulta*. Näytelmässä *[[Tulitikkuja lainaamassa]]* hän tulkitsi Ihalaisen emännän osan. Lisäksi Turakaisen taiteellisiin saavutuksiin kuuluivat kuningatar Gertrude näytelmässä *[[Hamlet]]* ja *Markurellien perheen* rouva Markurell, jota on luonnehdittu yhdeksi hänen parhaista suorituksistaan. Komediassa *Ruma Elsa* hän teki onnistuneen tulkinnan lemmen­kipeästä professorin leskestä vasta­näyttelijänään Arvo Lehesmaa.

Tragediennena Turakainen saavutti voiton muun muassa Franz Grillparzerin runo­muotoisessa näytelmässä *Meren ja lemmen aallot*, jossa hän näytteli maallisen ja taivaallisen välissä taisteluaan käyvää papitar Heroa. August Strindbergin *Aave­sonaatissa* Turakainen näytteli muumiota ja Lauri Kokkosen näytelmässä *[[Laahus]]* hän puolestaan tulkitsi verevän kukka­kauppiaan roolin. Niska­vuoren Loviisa-emäntää Turakainen esitti näytelmissä *[[Niskavuori|Niska­vuoren Heta]]* ja *[[Entäs nyt, Niskavuori]]*.

Turakaisen näyttämö­tehtäviä olivat edellä mainittujen ohella muun muassa:

* Katon rajassa (rooli: Germaine)
* Kaunis Veera (Tolka)
* Kissat (Magda)
* Kulta vai kunnia (neiti Nobel­mann)
* Kun lesket lempivät (Suso)
* Kuolleet sielut (leskirouva Korobotska)
* Laita­puolella (Anna)
* Laulu valkoiselle miehelle (Mamma Henry)
* Pygmalion (Eliza)
* Regina von Emmeritz (Regina)
* Sade (Sadie)
* Sisään­pääsy­tutkinto (Lude)
* Vanhan naisen vierailu (Claire)
* Vihreä papu­kaija (Irene Blake Holt)

### Elokuvaura

Turakaisen elo­kuva­ura alkoi sisällis­sotaan sijoittuvasta mykkäelokuvasta *[[Miekan terällä]]* (1928). Hän näytteli ensimmäisen elo­kuva­roolinsa maalais­tyttönä *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* mukaan ”elävästi, uskottavasti ja koruttoman luontevalla tavalla”. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Turakainen esiintyi noin 60&nbsp;elo­kuvassa suomalaisen elo­kuvan kulta­kaudelta lähtien aina vuoteen 1979.

Turakainen näytteli Aino Suomista kaikissa kuudessa Suomisen perhe -elo­kuvassa. 1940-luvulla yleisö samaisti hänet voimakkaasti Ainon osaan, kuten myös Lasse Pöysti ja Maire Suvanto samaistettiin Suomisen perheen lapsi­hahmoihinsa. Edvin Laineen elo­kuvissa *[[Niskavuoren Aarne]]* ja *[[Niskavuori taistelee]]* Turakainen näyttelee vahvoin vedoin suurtilan vanhaa emäntää Loviisa Niska­vuorta. Elo­kuvassa *[[Opri]]* hän tulkitsi liikunta­kyvytöntä Akvi­liina-kunnia­mummoa, joka on kolmesta kohtalo­toverista kaikkein äkäisin. Suoritus palkittiin Jussi-patsaalla. 

Eräs Turakaisen kepeistä filmi­rooleista oli elo­kuvassa *[[Pekka ja Pätkä miljonääreinä]]*, jossa hän näytteli leski­rouvaa, kauppa­neuvoksetar Gunilla Lillukkaa, joka viettelee Pätkää. Vahvasti karrikoidut hienosto­rouvat saivat Turakaisesta väkevän tulkitsijansa myös esimerkiksi komedioissa *[[Ruma Elsa]]* (1949) ja *[[Älä nuolase...]]* (1962). Yksi hänen kiitetyimpiä rooli­suorituksiaan oli ärhäkkä naapuri Saariska elo­kuvassa *[[Musta rakkaus]]* (1957). Jack Witikan ohjaamassa Aapeli-filmatisoinnissa *[[Pikku Pietarin piha (vuoden 1961 elokuva)|Pikku Pietarin piha]]* (1961) Turakainen näytteli Jormalaisten talouden­hoitaja Karoliinaa.

Turakaisen viimeiset elo­kuva­roolit olivat maa­seudun naisia. Laineen Väinö Linna -filmatisoinneissa *[[Täällä Pohjantähden alla (vuoden 1968 elokuva)|Täällä Pohjan­tähden alla]]* sekä *[[Akseli ja Elina]]* hänellä oli sivu­osa Leppäsen Hennana. Leppäskän rooli poikkesi merkittävästi Turakaiselle ominaisista hienosto­rouvan rooleista, kuten myös vahvaa murretta puhuva kursailematon Sammal­suon Maija vuoden 1979 elo­kuvassa *[[Ruskan jälkeen]]*. Turakainen itse koki niin suuret kuin pienetkin tyyppi­roolit omikseen, mutta totesi haastattelussa olleensa Suomisen perheen äitinä ”eniten itseään”. Hän painotti myös, että sanomaltaan vakuuttavan käsi­kirjoituksen avulla pienestäkin roolista saa luotua hyvän. Esi­merkkinä hän mainitsi osansa ruhtinattarena elo­kuvasta *[[Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta|Kaunis Veera]]* (1950).

### Kuunnelmat

Radiossa Turakaisen iki­muistoinen rooli on Hanna Harva­hammas *[[Noita Nokinenä]]* -kuunnelmissa.

## Yksityiselämä

Turakaisen avio­puoliso oli näyttelijä Artturi Laakso vuodesta 1935 aina tämän kuolemaan vuonna 1976. Paris­kunnalla oli yksi tytär, vuonna 1936 syntynyt Varpu. Turakainen kävi mielellään teatterissa myös vapaa-aikanaan. Hän viihtyi koti­oloissa ja suorastaan rakasti saunomista. Hänen luonnettaan on kuvailtu valoisaksi.

Elsa Turakainen kuoli 87-vuotiaana Helsingissä 7.&nbsp;helmi­kuuta 1992. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.

## Filmografia

## Lähteet

* 
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
* Kaksi viipurilaista näyttelijää, joista ensi syksynä tulee tamperelaisia. Elsa Turakainen. Artturi Laakso, Aamulehti, 10.06.1934, nro 153, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot