Afgaaninvinttikoira

**Afgaaninvinttikoira** (, dariksi سگ تازی, *sag-e tāzī*) on Afganistanista kotoisin oleva koirarotu. Afganistanin, Pakistanin ja Pohjois-Intianpaimentolaiset jalostivat sen tuhansia vuosia sitten metsästyskoira. Rodun tarkkaa ikää ei voida kuitenkaan määritellä. Sen alkuperämaa on Afghanistan, mutta vastuumaa Iso-Britannia. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi afgaaninvinttikoiran pentuja noin viisikymmentä vuosittain.

## Ulkonäkö

Kuten kaikilla vinttikoirilla, afgaanillakin on pitkät, hoikat raajat, sen vatsa on kuroutunut, pää on pitkä ja kapea ja olemus kertoo nopeudesta ja lihaksikkuudesta. Afgaanin erityispiirteitä ovat pitkä, silkinhieno turkki, silmukkaan päättyvä pitkä häntä ja suuret tassut. Ravatessaan afgaani peittää runsaasti maata ja sen pää ja häntä ovat koholla.

Afgaanin ihannesäkäkorkeus on uroksilla 68–74 cm ja nartuilla 63–69 cm. Aikuinen uros painaa koosta riippuen 24–33 kg, narttu 18–25 kg. Kaikki värit ovat sallittuja, ja väriasteikko vaihtelee vitivalkoisesta kerman- ja kullanvärisen eri sävyjen kautta monenlaisiin harmaisiin, eri värien yhdistelmiin ja täysmustaan. Yleisimpiä värejä ovat mustamaskinen kullanvärinen ja musta ruskein merkein.

## Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan afgaani on hyvin älykäs, itsenäinen ja omanarvontuntoinen. Vieraita kohtaan se voi olla pidättyväinen, mutta tuttuja ihmisiä se voi tervehtiä riehakkaastikin. Joidenkin lähteiden mukaan afgaaninvinttikoira on älykkyydeltään tyhmin koirarotu, mutta tämä on selitettävissä sen hyvin vähäisellä miellyttämisen halulla ja omanarvontunnolla. Afgaaninvinttikoira ei välttämättä yksinkertaisesti "viitsi" toimia ohjeiden mukaan, joten se saatetaan tulkita väärin. Monien tutkijoiden mukaan afgaani on oikeastaan varsin älykäs koira.

## Alkuperä

Afgaaninvinttikoira on ikivanha rotu, jonka juuret ovat alkuperäisissä afganistanilaisissa tasanko- ja vuoristovinttikoirissa. Se on läheistä sukua Etu-Aasian muille metsästysvinttikoirille, salukille, taiganille ja tazille. Sitä kuvailtiin vuonna 1908 teoksessa *The Kennel Club Encyclopaedia*, joskin virheellisesti nimen "persianvinttikoira" alla (vaikka kuvaus oli nimenomaan runsaskarvaisesta eli afgaani-tyyppisestä koirasta): Sen sanottiin olleen kotoisin Sistanin alueelta (nykyisessä Iranissa ja Afganistanissa), mutta levittäytyneen myös Chagehiin (Belutšistanin ja Afganistanin rajalla) ja Nosratabadiin (Persian ja Afganistanin rajalla) sekä suurelle alueelle Persian itäisellä raja-alueella.

Rotua oli käytetty Afganistanissa metsästys- ja paimenkoirana tuhansien vuosien ajan ennen kuin länsimaiset koiraharrastajat kiinnostuivat siitä vuonna 1839 brittien saapuessa Afganistaniin. Vuodesta 1839 vuoteen 1922 britit tutustuivat afgaaninvinttikoiriin niinä aikoina, kun maa oli miehitettynä. Paikalliset eivät olleet kuitenkaan valmiita myymään koiria, joten niitä oli vaikea hankkia. Niitä piiloteltiin ulkomaalaisilta, mutta saatettiin lahjoittaa jollekulle erityisen arvostuksen merkiksi. Ensimmäisen läpimurtonsa Englannissa afgaaninvinttikoira teki vuonna 1895, jolloin Shahzada-uros esitettiin ulkomaalaisten koirien luokassa monissa näyttelyissä. Vuonna 1907 tuotiin Englantiin Zardin-uros, jonka mukaan kirjoitettiin ensimmäinen rotumääritelmä vuonna 1912. Pitkäjännitteistä kasvatustyötä ei silloin vielä aloitettu, joten Zardinilla ei ollut vaikutusta jälkipolviin. Merkille pantavaa on, että Zardin ei ollut kotoisin Afganistanista, vaan Persian Mekram-alueelta.

Vuonna 1920 heräsi uudelleen kiinnostus afgaaneja kohtaan, kun brittiläiset sotilaat toivat koiria mukanaan Afganistanista. Nämä afgaanit tulivat eri puolilta Afganistania ja erosivat toisistaan paljon. Majuri Bell-Murrayn tuomat tasankoafgaanit olivat korkeampia, pidempiä ja niukkaturkkisempia kuin Zardin. Ne olivat myös vähemmän kulmautuneita ja niiden kallo oli kapeampi ja kuono pidempi kuin vuoristoafgaaneilla. Majuri ja rouva Mary Amps puolestaan toivat Kabulista vuoristotyyppisiä afgaaneita, joita alettiin heidän kennelnimensä mukaan kutsumaan ghazni-tyyppisiksi. Koirien joukossa oli esimerkiksi syvänpunainen urosafgaani Ch Sirdar of Ghazni. Se oli selkeästi pienempi kuin tasankoafgaanit. Ch Sirdar of Ghazni oli kasvatettu kuningas Amanullahin kuninkaallisessa kennelissä ja siitä tuli merkittävä siitosuros. Ch Sirdar of Ghaznin sanottiin muistuttavan suuresti Zardinia.

Vuoristoafgaanit olivat tasankoafgaaneita pienempiä, niiden lavat ja takaraajat olivat kulmautuneempia ja niillä oli runsaammin turkkia. Tasankoafgaanit olivat yleensä vaaleita tai brindlejä, ja vain vuoristoafgaanit olivat mustia. Aluksi näiden kahden tyypin välillä käytiin rankkaa paremmuuskiistaa. Ghaznit voittivat paremmuuskilvat johtuen siitä, että ne voittivat näyttelyissä useammin. Vähitellen vuoristo- ja tasankoafgaanit kuitenkin sekoittuivat toisiinsa. Nykyiset afgaanit muistuttavat molempia, sillä niillä on tasankoafgaanien tavoin paljon kokoa ja vuoristoafgaanin tapaan paljon turkkia ja kulmauksia.

Suomessa näyttelyissä esiintyi afgaani ensimmäisen kerran vuonna 1912. Tämä afgaani oli Afganistanista tuotu "afganistanilais-turkmenistanilainen paimenkoirauros" nimeltä Erden. Vuoden 1912 jälkeen suomalaisissa näyttelyissä näkyi afgaaneja vasta vuonna 1947.

Yhdysvaltoihin afgaani tuli vuonna 1925 ja manner-Eurooppaan 1927. Pohjoismaista afgaani tuli ensimmäisenä Tanskaan vuonna 1930, josta niitä vietiin Ruotsiin. Suomessa afgaaninvinttikoirien kasvatus alkoi 1940-luvulla, kun ensimmäiset koirat tuotiin sinne Tanskasta, Ruotsista ja Englannista.

### Etymologia
Alkuperäistä afgaaninvinttikoiraa kutsutaan muun muassa nimillä *balkhinvinttikoira*, *baluchi*, *barakzai*, *barukzie*, *kabuli*, *kabulinkoira*, *kabulinvinttikoira* ja *kurramlaaksonvinttikoira*. Nimitys *barukhzy* tulee siitä, että rotua kasvattivat etupäässä kuninkaallisen Barukhzy-suvun metsästäjät. *Balkh* puolestaan viittaa Koillis-Afganistanin Balkhin maakuntaan, josta sen uskotaan olevan kotoisin.

### Paikallismuunnoksia
Termien "tasanko- ja vuoristotyyppi" lisäksi alkuperäisistä afganistanilaisista koirista käytetään myös seuraavanlaisia nimityksiä:
**bakhmul* (tarkoittaa samettia) eli *makhmal*: pitkäkarvainen alkuperäistyyppinen afgaani; tämä muunnos on kotoisin vuoristoalueilta, ja sen karvapeite on kuitenkin länsimaista afgaania lyhyempi; pää on enemmän salukimainen kuin "klassisella" afgaaninvinttikoiralla; valkoinen tai norsunluun värinen, usein tummanruskealla satulalla; noin 71 cm korkea ja noin 20–34 kg painava; käytetty jäniksen, vuohen, villipässin, ketun, suden ja suurten kissapetojen metsästykseen pareittain
**khalag tazi* eli *kalagh*: hapsuinen tai puolipitkäkarvainen alkuperäistyyppinen afgaani, bakhmulin ja luchakin välimuoto; tämä muunnos on kotoisin kylmistä laaksoista ja aroilta, ja sen runko on puolipitkäkarvainen kun taas pitkää karvaa on ainoastaan pään alueella ja raajoissa
**luchak tazi* eli *stepni*: lyhytkarvainen alkuperäistyyppinen afgaani; tämä muunnos on kotoisin lämpimämmiltä alueilta, ja sen karvapeite on joko kokonaan lyhyt tai sillä on vain korvissa ja hännässä samanlaiset hapsut kuin salukilla

Bakhmul-muunnos on suosittu Venäjällä, missä sille on perustettu myös oma rotujärjestönsä ja jalostusohjelmansa. Sen harrastajien mielestä kyseessä on "alkuperäinen aasialainen vinttikoira", joka kehittyi Keski-Aasian vuoristoalueilla aina Intian Punjabiin asti. 1980-luvulta asti tämän muunnoksen jalostuskeskus on ollut Venäjä, mistä se on levinnyt myös entisiin Neuvostotasavaltoihin. 1990-luvulla venäläinen kynologi ja itäisten vinttikoirien asiantuntija Natalia Pavlona Geraseva alkoi kasvattaa bakhmuleja, ja hän hankki jalostuskoiransa Afganistanista Karizamirin kuninkaallisesta kennelistä: nämä yksilöt olivat väritykseltään erittäin vaaleansävyisiä. Venäjän Kennelfederaatio RKF on tunnustanut bakhmulin erilliseksi roduksi, nykyisenä virallisena rotunimenä "aboriginaali afgaaninvinttikoira" (Афганская аборигенная борзая, *Afganskaya aborigennaya borzaya*). Virallisen rotumääritelmän mukaan urosten säkäkorkeus on 68,5–73,5 cm ja paino 28–34 kg; nartuilla vastaavat mitat ovat 65–68 cm ja 20–27 kg. Kaikki värit ja väriyhdistelmät hyväksytään, joskin yleisimmät väritykset ovat valkoinen, fawn ja punainen (kaikissa sävyissään); joko tumman maskin kanssa tai ilman.

## Käyttö
Vaikka länsimaissa afgaaninvinttikoiraa pidetäänkin lähinnä seura- ja näyttelykoirana, kotimaassaan Afganistanissa rotua käytetään myös pienten ja keskikokoisten riistaeläinten metsästykseen, vartiointiin ja paimenena. Koira juoksee saaliin kiinni ja pitää sitä paikoillaan kunnes metsästäjä saapuu paikalle ja tappaa riistaeläimen. Metsästäessään afgaani toimii itsenäisesti ja vain oman taitonsa varassa. Se on piirre, joka näkyy siinä vielä nykyäänkin.

## Terveys
Rodun keskimääräinen elinikä on noin 10 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus ja syöpäsairaudet. Afgaaninvinttikoiran tyypillisimmät terveysongelmat ovat kyynärniveldysplasia, muutamat silmäsairaudet, atopia ja allergiat.

Luuston sairauksista huolestuttavin on kyynärniveldysplasia. Eriasteista kyynärniveldysplasiaa esiintyy jopa 29 %:lla rodun edustajista. Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy ylimääräisiä ripsiä (distichiasis), kaihia ja sarveiskalvon dystrofiaa/degeraatiota.

Rodulla esiintyy jonkun verran atopiaa ja ruoka-aineyliherkkyyttä. Molemmissa elimistön puolustusmekanismi reagoi normaalista poikkeavalla tavalla tavallisiin, useimmiten vaarattomiin asioihin (allergeeni). Atopia ja ruoka-aineyliherkkyys ovat elinikäisiä vaivoja, jotka ovat usein kontrolloitavissa, mutta eivät parannettavissa. Oireina ovat usein ihon kutina ja punoitus ja usein koira nuolee tai raapii kutisevia alueita. Korvatulehdukset ovat yleisiä atopiasta kärsivillä koirilla sekä myös tassujen ihotulehduksia voi esiintyä.

Afgaaninvinttikoirat ovat yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoisen koirarodun sisäsiittoisuusluku oli jonkun verran alle 10 %. Täysin eri sukulinjoista peräisin olevien serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on vastaavasti 0,25, mikä on melkein sama, mitä keskimääräisellä rotukoiralla on havaittu geenitutkimuksissa. Afgaaninvinttikoiran jälkeläisen luku on geenitutkimuksissa ollut 0,29. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

## Katso myös

* Saluki
* Tazi
* Kirgisianvinttikoira

## Lähteet

* KoiraNet-jalostustietojärjestelmä
* Suomen Afgaanit r.y. – Afgaaninvinttikoirien rotujärjestö

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
*Suomen Afgaanit – Finlands Afghaner ry