open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Merihaarikko

**Merihaarikko** (*Sagina maritima*) on Euroopan ja Pohjois-Afrikan merenrantojen hento kohokkikasvi. Suomessa se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi.

## Ulkonäkö ja koko
Rentohaarikko on yksivuotinen, tummanvihreä tai punertava ja kasvaa 2–10&nbsp;cm korkeaksi. Varret ovat kaljuja ja pystyjä tai kohenevia. Pareittain yhdistyviset lehdet ovat lyhyitä, rihmamaisia, möyheitä, nipukkakärkisiä ja usein harvaan lyhytkarvaisia. Ruusukelehtiä ei ole. Valkoisia kukkia on 1–6 kappaletta, ja niiden kukkaperät ovat suoria. Nuput ovat pallomaisia. Sekä verhiö että teriö ovat nelilehtisiä, mutta kukat ovat huomaamattomat, sillä terälehdet ovat hyvin pieniä tai jopa puuttuvat kokonaan. Suomessa merihaarikko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kota, joka on verhiön pituinen.

Merihaarikon voi sekoittaa merenrannoillakin esiintyvään rentohaarikkoon (*S. procumbens*), joka on kuitenkin väriltään puhtaan vihreä, kukkavarsiltaan nuokkuva, lehdet otakärkisiä ja kukan verholehdet siirottavat suoraan eteenpäin.

## Levinneisyys
Merihaarikkoa kasvaa Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikoilla Atlantilla, Itämerellä ja Välimerellä. Keski-Norjasta ja eteläiseltä Itämereltä Pohjois-Espanjaan saakka levinneisyysalue on suhteellisen yhtenäinen. Euroopan puoleisella Välimeren rannikolla lajia tavataan satunnaisemmin, Pohjois-Afrikassa levinneisyysalue on yhtenäinen Marokosta Libyaan. Suomessa merihaarikkoa on tavattu Ahvenanmaalta ja Saaristomeren alueelta kaikkiaan noin 50 paikasta. Näistä kolmisenkymmentä paikkaa on arvioitu hävinneeksi, ja kymmenkunnan tila on epävarma. Säilyneitä esiintymiä on runsas kymmenen, joista useimmat Korppoon Jurmossa ja sen lähisaarilla.

## Elinympäristö
Merihaarikko on hiekkaisten merenrantaniittyjen laji. Se kasvaa usein säännöllisesti veden peittämillä vyöhykkeillä. Itämeren alueella laji on suuresti harvinaistunut varsinkin lammaslaidunnuksen ja Itämeren rehevöitymisen vuoksi, jotka ovat johtaneet rantojen umpeenkasvuun.

## Lähteet
* Laine, Unto: *Merihaarikko*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 232.
* Lindgren, Leif: *Merihaarikko*. Teoksessa *Suomen uhanalaiset kasvit*. Toim. Ryttäri, Terhi & Kalliovirta, Mika & Lampinen, Taina. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2012, s. 289–291. .
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Merihaarikon (''Sagina maritima'') levinneisyys Suomessa.
Martin Atkinson

**Martin Atkinson** (s. 31. maaliskuuta 1971 Yorkshire) on englantilainen jalkapalloerotuomari, joka työskentelee Englannin Valioliigalle ja FIFA:lle.

Atkinson aloitti avustavana erotuomarina vuonna 1998 The Football Leaguessa. Vuosien 2000 ja 2003 välillä hän toimi avustavana erotuomarina Valioliigassa. Vuodesta 2005 Atkinson on toiminut erotuomarina Valioliigassa. Ennen valioliigauraansa hän tuomaroi konferenssi-sarjassa ja Football Leaguessa.

Ensimmäisen valioliigaottelunsa Atkinson tuomitsi 20. huhtikuuta 2005, kun Manchester City kohtasi Birmingham Cityn.

Atkinson toimi FA Community Shieldin tuomarina 13. elokuuta 2006. Liverpool voitti Chelsean 2–1.

## Kausitilastot
Karbidilamppu

**Karbidilamppu** eli **asetyleenilamppu** on valaisin, jolla saadaan aikaan öljylamppua huomattavasti kirkkaampi ja tasaisempi valo. Karbidilamput olivat yleisiä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Niitä käytettiin lyhtyinä myös 1900-luvun alun ajoneuvoissa ja polkupyörissä ennen dynamoista virtaansa saavien sähkövalojen yleistymistä. Ensimmäiset elokuvaprojektorit käyttivät karbidilamppua kirkkaan ja tasaisen valon saamiseksi. Kalsiumkarbidi valmistetaan kuumentamalla sammuttamatonta kalkkia ja hiiltä noin 3000 °C lämpötilaan.

Lamppu koostuu polttoaine- ja vesisäiliöistä, säätöruuvista ja polttimosta, kaasu- ja vesiputkista ja tarvittavista tiivisteistä. Polttimo on kaksihaarainen ja siinä palaa käytön aikana pieni liekki. Polttimon takana on heijastin, jolla valo voidaan kohdistaa tiettyyn suuntaan.

Lampun käyttöä varten polttoainesäiliöön laitetaan karbidia. Säätöruuvi avataan, jolloin vesisäiliöstä tuleva vesi muodostaa kiinteässä olomuodossa olevasta kalsiumkarbidista (CaC2) erittäin helposti syttyvää asetyleenikaasua C2H2. Liekki sytytetään ja säädetään sopivaksi. Lampun käyttöaika on normaalisti useita tunteja.

Karbidilampusta on käytetty myös nimiä *karbiinilamppu* ja *karbiittilamppu*.
## Lähteet
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Pieni tietosanakirja: Karbidilamppu
* Karbidilamppu (polkupyörän) Keuruu/Asunta 12122013 Karbidilampun käytön esittelyä Youtubessa.
Lehtolitukka

**Lehtolitukka** (*Cardamine impatiens*) on Euroopassa ja Aasiassa laajalle levinnyt valkokukkainen ristikukkaiskasvi. Lehtolitukka on Suomessa uhanalainen ja rauhoitettu laji.

## Ulkonäkö ja koko
Lehtolitukka on yksi- tai kaksivuotinen kasvi ja kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen varsi on kalju ja särmikäs. Maata vasten olevan tyviruusukkeen lehdet kuihtuvat nopeasti. Lehtolitukan parilehdykkäiset varsilehdet ovat korvakkeelliset ja lehdykät kapeita ja hampaisia tai liuskaisia. Varsilehtiä on 4–20. Kasvi kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa pienin valkoisin kukin ja on itsepölytteinen. Terälehdet ovat 2–4 mm pitkiä, 0,6–1,2 mm leveitä, soikeat, hieman verholehtiä pitempiä, valkoisia. Heteitä on 6. Kukkien kuihduttua kasvavat pötkömäiset hedelmät eli lidut. Lidut ovat 20–30 mm pitkiä, litteitä, tasapaksuja, melkein peränsä suuntaisia. Lituperät ovat n. ¼ lidusta, yläviistoja. Kypsät lidut avautuvat räjähdysmäisesti kosketuksesta. Siemenet ruskeita, pitkänomaisia, 1,1–1,5 x 0,8-1 mm.

## Levinneisyys
Lehtolitukkaa kasvaa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta Keski-Euroopan kautta Keski-Venäjälle. Lajia tavataan laajasti myös Aasiassa Japaniin saakka sekä Siperiassa. Pohjois-Amerikassa se on harvinainen tulokaslaji. Pohjoismaissa lehtolitukka kasvaa levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla. Suomessa lehtolitukkaa on tavattu vain Varsinais-Suomesta Houtskarista ja Karjalohjalta. Laji löydettiin Suomesta vasta vuonna 1987.

## Elinympäristö
Lehtolitukka kasvaa rehevissä, tuoreissa metsissä, lehdoissa ja rantapensaikoissa jotka ovat pienilmastoltaan kosteana säilyviä paikkoja. Suomen esiintymät sijaitsevat kaikki saarissa tai luodoilla.

## Lähteet
* Pykälä, Juha: *Lehtolitukka*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 92.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*Laji.fi: Lehtolitukka (''Cardamine impatiens'')
*ITIS: (''Cardamine impatiens'')
*Flora of North America: (''Cardamine impatiens'') 


Tiedosto:Cardamine impatiens 2 IP.jpg
Tiedosto:Brassicaceae weed 002.JPG
Tiedosto:Brassicaceae weed 001.JPG
Tiedosto:Cardamine impatiens1.JPG
Tiedosto:Cardamine impatiens 1 IP.jpg
Tiedosto:Cardamine impatiens 004.JPG
Tiedosto:Cardamine impatiens 01.jpg
Tiedosto:Cardamine impatiens 03.jpg
Tiedosto:Cardamine impatiens 02.jpg
Tiedosto:Cardamine impatiens2.JPG
Tiedosto:Cardamine.impatiens.pods.jpg
M/S Dorrat Jeddah

**M/S Dorrat Jeddah** () on saudiarabialaisessa omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Laiva on rakennettu vuonna 1972 Rauma-Repolan Rauman telakalla. Kuollutta painoa *Dorrat Jeddahilla* on 4&nbsp;665 tonnia. Alus on rekisteröity Saudi-Arabian lipun alle.

Dorrat Jeddahin sisaraluksia ovat yhä liikenteessä olevat M/S Notos, M/S Puerto Eden, M/S Kaduna sekä jo romutetut M/S Iberus ja M/S Caribe.

## Käyttöhistoria

26. tammikuuta 1972 alus laskettiin vesille. 17. toukokuuta 1972 laiva luovutettiin Höyrylaiva Oy Bore/Ångfartygs Ab Boren haltuun, joka rekisteröi aluksen *Bore X* -nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Turku. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Suomen Turun ja Britannian Harwichin välillä. 7. tammikuuta 1975 alus törmäsi yhteen neuvostoliittolaisen *Lenino* -tankkerin kanssa Göteborgin edustalla. Bore X:n vauriot korjattiin Göteborgissa. Liikenteeseen alus palasi 21. helmikuuta.

24. toukokuuta 1978 itäsaksalainen Schiffscommerz VEB Außenhandelsbetrieb ilmoitti ostavansa aluksen. Luovutus tapahtui 26. toukokuuta, jolloin alus rekisteröitiin VEB-Deutfracht/Seereederein omistukseen nimellä *Beerberg*. Kotisatamaksi tuli Rostock. Vuosina 1979–1989 Beerberg oli neljä kertaa aikarahdattuna Bore Linen liikenteeseen. Saksojen yhdistyttyä alus rekisteröitiin 18. kesäkuuta 1990 Deutsche Seereederein haltuun ja Saksan lipun alle. Kotisatama säilyi Rostockina. Vuonna 1994 Beerberg rekisteröitiin Euroseabridge Schiffahgesellschaft m.b.H:n omistukseen. Kesäkuussa 1995 Beerberg aikarahdattiin saksalaisen E.H. Harmsin liikenteeseen 18 kuukaudeksi. Kesäkuussa 1996 E.H. Harms osti aluksen. Kotisatamaksi tuli Maltan pääkaupunki Valletta. Alus sai samalla myös nimen: *Feederman*. Kesäkuun lopulta elokuuhun 1998 alus oli aikarahdattuna Color Linen Kristiansundin ja Hirtshalsin väliseen liikenteeseen. Myöhemmin Feederman siirtyi Madeiran lipun alle.

Vuonna 2003 alus siirtyi saudiarabialaiseen omistukseen ja Saudi-Arabian lipun alle nimellä *Dorrat Jeddah*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Fakta om Fartyg – M/S Bore X
Carl Heinrich Graun

**Carl Heinrich Graun** (7. toukokuuta 1704 Wahrenbrück, Brandenburg – 8. elokuuta 1759 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja tenorilaulaja. Graunia pidetään yhdessä Johann Adolf Hassen kanssa aikansa saksalaisten italialaisoopperoiden säveltäjien kärkinimenä. 

Graun opiskeli veljensä Johann Gottlieb Graunin tavoin Dresdenin Kreuzschulessa, jossa hän aloitti vuonna 1714. Tieteiden lisäksi hän opiskeli laulua Johann Zacharias Grundigin ja Christian Petzoldin johdolla ja säveltämistä saksilaisen hovikapellimestarin Johann Christop Schmidtin johdolla. Vuonna 1724 Graun siirtyi hovilaulajaksi Braunschweigiin, jossa hän myös sävelsi oopperoita ja toimi varakapellimestarina. Vuonna 1735 hän siirtyi Berliiniin varakapellimestariksi silloiselle Preussin kruununprinssille Fredrikille, josta myöhemmin tuli kuningas Fredrik II Suuri. 

Vuonna 1740 Fredrikin kruunajaisseremonioiden jälkeen Graun nimitettiin kapellimestariksi. Hänen italialaisoopperansa *Cesare e Cleopatra* avasi uuden Staatsoper Unter den Lindenin 7. joulukuuta vuonna 1742. Oopperoiden ohella Graunin tuotantoon kuuluu konserttoja ja triosonaatteja.
Rhynchocyon udzungwensis

***Rhynchocyon udzungwensis*** on Tansanian keskiosissa Ndulundulun metsäylängöllä elävä hyppypäästäinen, joka kuvattiin tieteelle uutena lajina vuonna 2008. Se on hyppypäästäisten heimon lajeista suurikokoisin.

## Ulkonäkö
*R. udzungwensis* on noin 700 gramman painoinen ja häntä mukaan luettuna noin 21&nbsp;cm pitkä. Se on edestä harmaa ja takaa musta, keskiosa on punaruskea.

## Löytyminen
Vuonna 2005 Galen Rathbunin ja Francesco Rovero saivat kamera-ansojen avulla valokuvia tuntemattomasta ja suurikokoisesta hyppypäästäisestä. Seuraavana vuonna he löysivät polkujen varsilta neljä *R. udzungwensiksen* raatoa, ja tekivät havaintoja metsään pystytettyjen kameroiden avulla. Rathbun ja Rovero nimesivät lajin elinympäristöön kuuluvan Udzungwa-vuoriston mukaan. Laji on ensimmäinen uusi hyppypäästäislaji, joka on kuvattu 102 vuoteen. Hyppypäästäisiä tunnettiin tämän löydön jälkeen kaikkiaan 16 lajia sekä lukuisia alalajeja.

## Levinneisyys
Lajista löydettiin kaksi populaatiota Tansanian Udzungwavuoriston Ndulundulun metsäylängöltälä. Itäisten Kaarivuorien alue, johon Udzungwa kuuluu, on biodiversiteetiltään erityisen monimuotoinen ja siellä elää useita uhanalaisia eliöitä.

## Lähteet
* Shrew's who: New mammal enters the book of life (AFP 31.1.2008)

### Viitteet
Teuvo Ihanus

**Teuvo Kalevi Ensio Ihanus** (22. kesäkuuta 1932 Tohmajärvi – 6. joulukuuta 2023 Espoo) oli suomalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä.

## Ammattimuusikko
Tohmajärvellä syntynyt Ihanus muutti Helsinkiin 1955. Hän tuli pian tunnetuksi johtamansa ja laajalti Suomea kiertäneen tanssiorkesterin myötä, jonka muita jäseniä olivat sittemmin Kullervo Linnan orkesteriin siirtynyt Reijo Viita (tenorisaksofoni, klarinetti, laulu), Göran Lindblad (rummut) ja Pentti Lausi (kitara). Ihanus vieraili yhdessä Viidan kanssa myös Unto Monosen sekä Matti Louhivuoren orkestereissa 1960-luvun alkupuolella, kunnes hän jatkoi oman orkesterinsa kanssa. Reijo Viidan mukaan heidän yhteistyöhönsä mahtui myös seitsemän kuukautta kestänyt yhtäjaksoinen päivittäinen esiintymisputki Ravintola Klaavassa, Helsingissä.

## Sävellyksiä ja levytyksiä
Ihanuksen levytetyin sävellys on harmonikkajenkka "Illan hämärtyessä", jonka ovat hänen lisäkseen levyttäneet muun muassa Erkki Ihalainen, Kari Lindqvist ja Maria Kalaniemi. Kappale on ollut myös Kultainen Harmonikka -kilpailijoiden vakio-ohjelmistoa, ja sen on levyttänyt neljä kyseisessä kilpailussa menestynyttä soittajaa. Muutoinkin Ihanuksen sävellystuotanto on keskittynyt lähinnä instrumentaaliseen viihdeharmonikkamusiikkiin.

Ihanus on levyttänyt sooloharmonikkalevyjä Aaro Kurkelan ja Taito Vainion kanssa. Hänen levytyksiään on sittemmin julkaistu uudelleen useilla harmonikkamusiikkiin keskittyneillä kokoelmalevyillä.

## Diskografia
* Teuvo Ihanus ja Aaro Kurkela: *Illan hämärtyessä*. (Jp-musiikki, 1981.)
* Teuvo Ihanus ja Taito Vainio: *Pelimannituulella*. (Teuvo Ihanus TIV001; single, omakustanne, levytysvuosi  n. 1993.)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Reisjärven Pilke

**Reisjärven Pilke**, (virallisemmin **Voimistelu- ja Urheiluseura Reisjärven Pilke)** on reisjärveläinen urheilun yleisseura.

## Historia
Seura perustettiin Reisjärven Osuuskaupan kahvilassa 14. tammikuuta 1945 noin kolmenkymmenen henkilön voimin. Rekisteröitävän yhdistyksen nimeksi valittiin Voimistelu- ja Urheiluseura Reisjärven Pilke. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Jalmari Vehkalahti, joka johti puhetta kokouksessakin. Seuran urheilukettä valmistui 1953, mutta se myytiin varojen puutteessa kunnalle 1958. Seura avasi myös kunnan ensimmäinen valaistun hiihtoladun 1975 Leppälahteen.

Alkuvuosina näkyvimpiä urheilulajeja olivat pesäpallo ja hiihto, mutta myös yleisurheilussa tuli piiritason menestystä eritoten juoksulajeissa. Vuosina 1952–1961 Pilke on menestyksekäs hiihtoseura. Kahdeksankymmentäluvulla seura oli naisten hiihdossa Suomen kärkiseuroja Aila ja Anne Piispasen johdolla. Seuran naisten viestijoukkue sijoittui tuolloin monta kertaa SM-hiihdoissa kuuden parhaan joukkoon. Henkilökohtaisilla matkoilla parhaiten ovat menestyneet Aila ja Anne Piispanen, jotka kuuluivat naishiihtomme parhaimmistoon, sijoittuen monta kertaa SM-hiihdoissa kuuden parhaan joukkoon. SM-mitaleja eniten seuralle on tuonut Anni Alakoski 14 kappaletta. Lisäksi Nuorten SM-hiidoissa mitaleille ovat yltäneet Aila Piispanen, Aija Hylkilä, Tuure Pesola, Johanna Niskakoski, Anette Veerpalu, Peppi Leppälä. Kaksi Suomen mestaruutta ovat seuralle tuoneet N18 ja N20 3x3 km viestissä joukkue Anette Veerpalu, Johanna Niskakoski ja Anni Alakoski. Yleisurheilussa nimekkäin edustaja on ollut keihäänheittäjä Aimo Aho, suomenmestari ja olympiaedustaja.

Pesäpallossa naisjoukkue karsi jopa SM-sarjaan pääsystä 1966 ja pelasi 1985 ykkössarjassa. Miesten pesäpallojoukkue pelasi 1981 suomensarjassa.

Nyrkkeilyssä Jouko Luikku ylsi SM-kultaan 1973 ja saavutti myös muita mitalisijoja. 

Seuran junioritoiminta on saanut myös tunnustusta, minkä vuoksi Pilke on valittu myös piirinsä parhaaksi seuraksi 1980-luvulla. 1980-luvun alussa Reisjärven Pilke ja Reisjärven Voima koordinoivat pienellä paikkakunnalla keskenään, mitä urheilulajeja eri seuroissa harrastetaan, mikä auttoi keskittämään resursseja. Nykyisin Pilkkeen toiminta keskittyy erityisesti lasten ja nuorten harrastustoimintaan, joskin kilpaurheilua tuetaan pienten resurssien puitteissa.

## Junioritoiminta

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Reisjärven Pilkkeen pesäpallojaoston sivusto 
*Reisjärven Pilkkeen yleisurheilujaoston sivusto
*Reisjärven Pilkkeen hiihtojaoston sivusto
Reisjärven Voima

**Reisjärven Voima** on Reisjärvellä sijaitseva, paikkakunnan vanhin urheilun yleisseura, joka on 1990-luvulta alkaen profiloitunut eritoten nyrkkeilyssä.

## Historia
Vaikka suojeluskuntajärjestön piirissä oli harrastettu myös urheilua, oli Reisjärven ensimmäinen varsinainen urheiluun erikoistunut seura paikallisen työväenyhdistyksen syksyllä 1926 perustama **Reisjärven Voimistelu- ja Urheiluseura Voima**. Se on myös Oulun piirin vanhimpia TUL:n alaisia seuroja.

Seuran ajatuksena alusta alkaen oli pyrkiä elvyttämään leveälti paikkakunnan urheiluelämää, ja sen aktiviteeteissa olivatkin juoksut, hyppylajit, heitot ja moniottelut sekä talvella hiihto. Toiminnan elvyttyä pitkähkön laman jälkeen 1970-luvun puolivälissä on seuran profiloituneimmaksi lajiksi noussut nyrkkeily. 1980-luvun alussa Reisjärven Pilke ja Voima koordinoivat pienellä paikkakunnalla keskenään, mitä urheilulajeja eri seuroissa harrastetaan, mikä auttoi keskittämään resursseja.

## Nyrkkeily ja voimailu
Voiman juniorinyrkkeilijät ovat nousseet Suomen parhaimmistoon sarjoissaan. Tommi Parkkila voitti nyrkkeilyn Pohjoismaiden mestaruuden ja EM-pronssia 18-vuotiaiden sarjassa 1995 sekä Tiina Parkkila naisten SM-kultaa 1997 ja hopeaa 1998. Vuonna 2002 Jaakko Myllylä ja Torsti Parkkila voittivat SM-pronssia yleisessä sarjassa. Vuonna 2006 Myllylä olikin jo kolmatta kertaa Suomen mestari 64 kg:n miesten sarjassa ja kesällä 2007 hän oli yksi kuudesta suomalaisesta nyrkkeilyn ABA-listan 20 parhaasta nyrkkeilijästä Euroopassa omassa sarjassaan.

Seuran menestynein voimailija on painonnostaja Jaana Alakoski, joka oli EM-kisoissa SM-hopeamitalin saavutettuaan yhdestoista 1998.

## Muut lajit
Muina lajeina seuran sivusto mainitsee lentopallon, jalkapallon ja kaukalopallon, joissa sen joukkueet pelaavat alatason sarjoissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Reisjärven Voiman sivusto
Aleksei Smertin

**Aleksei Gennadjevitš Smertin** (, s. 1. toukokuuta 1975) on venäläinen jalkapalloilija. Smertin oli puolustava keskikenttäpelaaja, joka pelasi muun muassa Englannissa Chelsean, Portsmouthin, Charltonin ja Fulhamin joukkueissa. Smertin pelasi 55 maaottelua ja toimi Venäjän maajoukkueen kapteenina. Hän oli hyvin monipuolinen ja pystyi pelaamaan millä paikalla tahansa puolustuksessa ja keskikentällä.

## Lähteet
Nan Goldin

**Nan Goldin** (s. 12. syyskuuta 1953 Washington (DC)) on merkittävä yhdysvaltalainen valokuvataiteilija ja dokumenttivalokuvaaja.

## Elämäkerta
Goldin syntyi Washington DC:ssä ja kasvoi sen esikaupungissa Marylandissa, mutta karkasi kotoa ja oli eri kasvattiperheissä. Myöhemmin hän opiskeli Satya Community Schoolissa Bostonissa, missä opettaja esitteli hänelle kameran vuonna 1968, kun hän oli 15-vuotias. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä oli Bostonissa vuonna 1973, perustuen hänen valokuvaamiselleen kaupungin homo- ja transvestiittiyhteisöjen keskellä, joille hänet esitteli hänen ystävänsä David Armstrong. Goldin valmistui 1977 Tuftsin yliopiston Bostonin School of the Museum of Fine Artsista, jossa hän työskenteli pääasiassa Cibachrome-vedosten kanssa.

Valmistumisensa jälkeen hän muutti New Yorkiin ja aloitti post-punk- ja new wave -musiikkipiirien dokumenttivalokuvauksen. Hän kuvasi myös kaupungin energistä homoalakulttuuria 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa, mennen vähitellen Boweryn kovien huumeiden alakulttuuriin. Nämä vuosina 1979–1986 otetut kuvat muodostavat hänen maineikkaan työnsä *The Ballad of Sexual Dependency*. Kuvien valokuvaestetiikka ilmentää huumeiden käyttöä, väkivaltaa, aggressiivisia pariskuntia ja omaelämäkerrallisia hetkiä. Suurin osa hänen *Ballad*-kohteistaan kuoli 1990-luvulla  joko huumeiden yliannostukseen tai AIDSiin; mukaan lukien hänen läheiset ystävänsä ja usein kuvauksen kohteena olleet Greer Lankton ja Cookie Mueller. *Balladin* jatkoksi hän yhdisti kuviaan kahteen muuhun sarjaan: *I'll Be Your Mirror* ja *All By Myself*.

Vuonna 2007 Goldinille myönnettiin Hasselblad-palkinto.

## Teoksia
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
*
Rantasalmen kappeliseurakunta

**Rantasalmen kappeliseurakunta** on Rantasalmen alueella toimiva Savonlinnan seurakuntaan kuuluva kappeliseurakunta. Kappeliseurakunta perustettiin vuoden 2016 alussa, kun **Rantasalmen seurakunta** liitettiin Savonlinnan seurakuntaan. Seurakuntaliitoksen syyt olivat taloudelliset. Seurakuntaliitokseen ei liittynyt kuntaliitosta, vaan Rantasalmen kunta jatkoi itsenäisenä. Rantasalmen seurakunta ehti toimia vuodesta 1578, ja siitä on erotettu muun muassa Varkauden ja Heinäveden seurakunnat.

Kappeliseurakunnan tiloihin kuuluu Rantasalmen kirkko, seurakuntatalo ja leirikeskus. Leirikeskus on  vuokrattu ulkopuoliselle. Kappeliseurakunnan kappalaisena toimi aluksi Rantasalmen viimeiseksi jäänyt kirkkoherra Jussi Leppäniemi. Kappeliseurakunnalla on muun muassa kirkkokuoro. Vuonna 2024 kappalaisena toimii Emiliana Skoog. 

## Historia
Rantasalmen seurakunta perustettiin Säämingin kappeliksi 1554, ja se itsenäistyi 1578. Heinävedestä tehtiin Rantasalmen kappeliseurakunta 1744 ja se itsenäistyi 1852. Kirkkohallitus vahvisti vuonna 2015 Rantasalmen seurakuntaliitoksen 1. tammikuuta 2016 alkaen Savonlinnan seurakunnan uutena kappeliseurakuntana.

## Lähteet
Stanisław Nagy

**Stanisław Kazimierz Nagy** (30. syyskuuta 1921 Bieruń Stary – 5. kesäkuuta 2013) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hän kuului dehoniaaneihin.

Nagyn vihki papiksi Stanisław Rospond 8. heinäkuuta 1945. Hänet nimitettiin Hólarin titulaariarkkipiispaksi 7. lokakuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Franciszek Macharski, jota avustivat Marian Jaworski ja Józef Kowalczyk. 21. lokakuuta 2003 Nagy ylennettiin kardinaaliksi ja nimitettiin Santa Maria della Scalan kardinaalidiakoniksi. Ikänsä takia hänellä ei ollut äänioikeutta vuoden 2005 eikä vuoden 2013 konklaavissa.

Nagyn isä oli unkarilainen ja äiti puolalainen. Ennen piispanvirkaa hän toimi esimerkiksi pappisseminaarin rehtorina 
Tarnowissa ja vuodesta 1979 fundamentaaliteologian ja ekumeniikan professorina Lublinin katolisessa yliopistossa. Hän oli 1986-1996 Kansainvälisen teologisen komission jäsen. Nagy oli myös useita vuosia kansainvälisen katolis-luterilaisen dialogikomission jäsen.
  
## Lähteet
Roberto Tucci

**Roberto Tucci** (19. huhtikuuta 1921 Napoli – 14. huhtikuuta 2015) oli italialainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 21. helmikuuta 2001. Hän kuitenkin menetti äänioikeutensa konklaavissa parin kuukauden kuluttua täytettyään 80 vuotta.

Jesuiittojen sääntökuntaan kuuluva Tucci syntyi Napolissa ja sai pappisvihkimyksensä 24. elokuuta 1950.

## Lähteet
* 
### Viitteet
Lorenzo Antonetti

**Lorenzo Antonetti** (31. heinäkuuta 1922 – 10. huhtikuuta 2013) oli italialainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 21. helmikuuta 1998. Hän ei ikänsä johdosta voinut osallistua uuden paavin vuonna 2005 valinneeseen konklaaviin. 

Antonetti syntyi Romagnano Sesiassa ja sai pappisvihkimyksensä Novarassa 26. toukokuuta 1945. Huomattavimman työpanoksensa hän loi kirkon diplomaattisissa tehtävissä, joissa hän toimi Hondurasissa, Nicaraguassa, Kongo-Kinshasassa ja Ranskassa. 

Antonetti nimitettiin vuonna 1995 Apostolisen istuimen omaisuuden hallintoviraston puheenjohtajaksi. Häntä seurasi vuonna 1998 Agostino Cacciavillan.

## Lähteet
Luis Aponte Martínez

**Luis Aponte Martínez** (4. elokuuta 1922 Lajas – 10. huhtikuuta 2012 San Juan) oli puertoricolainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 5. maaliskuuta 1973. Hän osallistui paavin valinneisiin konklaaveihin 1978, mutta vuonna 2005 korkean ikänsä johdosta enää ei. 

Martínez syntyi Lajasissa, sai pappisvihkimyksensä 10. huhtikuuta 1950 ja toimi vuosina 1965–1999 San Juanin arkkipiispana.

## Lähteet
Pamilon vesivoimalaitos

**Pamilon vesivoimalaitos** on Joensuussa Palovaarassa entisen Enon kunnan alueella Pohjois-Karjalassa sijaitseva vesivoimalaitos, joka toimintansa luonteen mukaisesti on säännöstely­voima­laitos ja rakenteensa puolesta tunneli­voima­laitos. Voimalaitoksen omistaa ruotsalainen Vattenfall Oy. Pamilo on tehokapasiteetiltaan Pohjois-Karjalan suurin ja Suomen 13. suurin vesivoimalaitos. 

## Vesistöjärjestelyt
Pamilon voimala ei ole siinä mielessä perinteinen jokeen sijoitettu vesivoimalaitos, vaan varastoaltaan vettä hyödynnetään Palojärvestä johdetulla tunnelilla Jäsykseen laskevaan Luhtaanpohjanjokeen. Järjestelyllä on tavoiteltu 49 metrin putouskorkeutta. Voimala hyödyntää Koitajoen vesistössä olevia järviä niin, että niistä purkautuvaa vettä johdetaan Koitajoen sijasta Palojärveen, jonka kautta tapahtuu vesistön suurin virtaus. Koitajoen alaosan eli Ala-Koitajoen virtaama oli ennen voimalaa keskimäärin 70 m³/s, mutta vuodesta 2013 alkaen on sen virtaama oltava kesäisin 6 m³/s ja muulloin 4 m³/s.

Koitajoen valuma-alueen keskusjärvi Koitere sekä sen alapuoliset Tekojärvi (Heinäselkä) ja Palojärvi ovat säännösteltyjä. Koitereen, jonka pinta-ala on 164 neliökilometriä (km²), Tekojärven (5,7 km²) ja Palojärven (8,2 km²) vedenpintaa nostetaan, kun halutaan varastoida vettä tulevaa tuotantoa varten. Säännöstely hoidetaan Hiiskosken säännöstelypadolla, joka ohjataan Pamilosta käsin. Vedenpinnan korkeus on vaihdellut vuodesta 1980 keskimäärin 1,85 metriä, mikä tekee järvien tilavuusvaihteluna noin 0,33 kuutiokilometriä (km³) .

## Voimalaitos
Vesi otetaan Palojärven rannassa olevasta vedenottoaukosta ja vesi laskeutuu 50 metriä alemmaksi tuotantohalliin, joka sijaitsee kallioon louhitussa onkalossa. Vesi putoaa aluksi pystytunnelia alas, ja jatkaa sitten vaakatunnelissa Luhtaanpohjanjokeen.

Voimalaitoksessa on kolme vesiturbiinia. Kun ne käyvät yhtä aikaa, tuottaa voimala sähköä 84 megawatin teholla (MW). Silloin voimala ottaa vettä lähes 190 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), joka on sen rakennevirtaama. Vuosittainen keskivirtaama on vain 73 m³/s, joten parhaan tuloksen aikaan saamiseksi voimalaa käytetään ajoittain suurella virtaamalla ja kun vesi loppuu, se seisautetaan joksikin aikaa. Voimalan vuosituotanto on 256–274 gigawattituntia (GWh).

## Historiaa
Voimayhtiö Pamilo Oy perustettiin vuonna 1943 ja sen pääomistajat olivat Enso-Gutzeit ja Outokumpu. Voimalaitosta alettiin rakentamaan vuonna 1952 ja se valmistui vuonna 1955. Voimalan tehokkuutta kasvatettiin vuonna 1980, kun Koitereen säännöstely alkoi . Voimala käynnistyi kahdella vesiturbiinilla, mutta voimalaan asennettiin vuonna 1997 kolmas vesiturbiini. Kaksi ensimmäistä turbiinia ja generaattoria on korjattu vuosina 2006 ja 2013 . Voimalaitosrakennukset ovat Alvar Aallon suunnittelemia.

## Huomioita

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Pamilo Vattenfall's power plants. Voimalayhtiön sivut 
* https://www.karjalainen.fi/uutiset/uutis-alueet/maakunta/item/181656
Stephen Carriere

**Stephen Carriere** (s. 15. kesäkuuta 1989) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän syntyi Melrosessa, Massachusettsissa, ja valmistui Wakefield High Schoolista vuonna 2007.

Carriere on vuoden 2007 poikien yksinluistelun juniorimaailmanmestari ja vuoden 2008 taitoluistelun Yhdysvaltain-mestaruuskilpailujen pronssimitalisti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Icenetwork.com: Stephen Carriere
Brian McBride

**Brian McBride** (s. 19. kesäkuuta 1972 Arlington Heights, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka tuli tunnetuksi ennen kaikkea maajoukkueessa sekä Englannin Valioliigan Fulhamissa ollessaan seuransa paras maalintekijä kaudella 2006–2007 ja toimiessaan seuransa kapteenina kaudella 2007–2008. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. 

## Maajoukkue
McBride oli yksi tärkeimmistä pelaajista Yhdysvaltain miesten maajoukkueessa tehden 30 maalia 95 maajoukkueottelussaan. Kansainvälisen debyyttinsä hän teki vuonna 1993. Maajoukkueuransa aikana hän on osallistunut vuosien 1998, 2002 ja 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin, ollen ainoa amerikkalainen, joka on tehnyt maaleja useammassa kuin yhdessä MM-kilpailussa. Vuoden 2002 CONCACAF Gold Cupissa McBride oli voittamassa Yhdysvalloille Pohjois- ja Keski-Amerikan mestaruutta ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. McBride ilmoitti vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden jälkeen lopettavansa maajoukkueuransa.

Heinäkuussa 2008 McBride nimettiin yhdeksi kolmesta yli-ikäisestä pelaajasta Yhdysvaltain miesten jalkapallon olympiajoukkueeseen. Hän toimi Pekingin olympialaisissa joukkueensa kapteenina.

## Lähteet
Carlo Furno

**Carlo Furno** (2. joulukuuta 1921 Bairo – 9. joulukuuta 2015) oli italialainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 26. marraskuuta 1994. Hän oli kuitenkin vuonna 2005 liian iäkäs (ylittänyt 80) voidakseen vaikuttaa uuden paavin valintaan.

Furno syntyi Torinon pohjoispuolella Bairon kunnassa ja sai pappisvihkimyksensä 25. kesäkuuta 1944. Hänet nimitettiin vuonna 1973 paavin suurlähettilääksi Peruun, vuonna 1978 Libanoniin, vuonna 1982 Brasiliaan ja vuonna 1992 Italiaan.

Furno toimi Jerusalemin pyhän haudan ritarikunnan suurmestarina vuodesta 1995 vetäytymiseensä 2007.

## Lähteet
Caroline Zhang

**Caroline Zhang** (s. 20. toukokuuta 1993) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän syntyi Bostonissa amerikankiinalaiseen perheeseen ja muutti varhain Kaliforniaan.

Luistelun viisivuotiaana aloittanut Zhang on vuoden 2007 juniorimaailmanmestaruuskilpailujen tyttöjen yksinluistelun kultamitalisti, vuoden 2008 ja 2009 hopeamitalisti. Hän on myös vuoden 2010 ja 2012 neljän maanosan pronssimitalisti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Icenetwork.com: Caroline Zhang
Kristina Oblasova

**Kristina Aleksandrovna Oblasova** (; s. 11. syyskuuta 1984) on venäläinen taitoluistelija. Hän syntyi Moskovassa, aloitti lajinsa kolmivuotiaana ja voitti vuonna 2001 tyttöjen yksinluistelun juniorimaailmanmestaruuden Sofiassa, Bulgariassa. 

Vuonna 2004 Oblasova ylsi Venäjän-mestaruuskilpailuissa aikuiskilpailijana pronssisijalle. Samana vuonna hän osallistui ensimmäistä kertaa uransa aikana taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailuihin, mutta jäi 16. sijalle. 

Oblasovalla on veli Stanislav. Hänen harrastuksiaan ovat laulaminen, musiikki, rullalautailu, tanssi, disko ja internet.

## Lähteet
Jesper Kruus

**Jesper Kruus af Edeby** () (1577 – syksy 1622) oli suomalais-ruotsalainen Ruotsin sotamarsalkka ja hallintomies. 

Vuonna 1605 Kruus nimitettiin Pärnun käskynhaltijaksi. Hän osallistui Puolan sotaan ja nimitettiin vuonna 1608 Suomen ja Liivinmaan joukkojen ylipäälliköksi. Kalmarin sodan sytyttyä vuonna 1611 hänestä tehtiin Länsi-Götanmaan joukkojen komentaja ja helmikuussa 1612 hän löi tanskalaiset Köllerydin taistelussa. Samana vuonna hänestä tuli valtaneuvos. 

Vuonna 1615 Kruus sai sotamarsalkan arvon ja hänet nimitettiin valtiovarainhoitajaksi, tehtävänään toisten Älvsborgin lunnaiden kerääminen. 1618 hän järjesti Suomen aatelin tilojen ja läänitysten tarkastamisen. Kruus oli Riian ensimmäinen ruotsalainen kuvernööri 1621–1622.

Kruus oli vuodesta 1614 naimisissa Pontus De la Gardien tyttären Brita De la Gardien kanssa. Hän kuoli Lempisaaren kartanossa. Hänen isänsä oli Matts Larsson Kruus.

## Lähteet
*

### Viitteet
Piece of Me

"**Piece Of Me**" on yhdysvaltalaisen poplaulaja Britney Spearsin toinen single hänen albumiltaan *[[Blackout (Britney Spearsin albumi)|Blackout]]*, ja se julkaistiin 12. tammikuuta 2008.

Kappaleen musiikkivideo voitti vuoden 2008 MTV Video Music Awards -palkintogaalassa parhaan musiikkivideon (”Video of the Year”) ja kaksi muuta palkintoa.

## Listasijoitukset

## Lähteet
Break the Ice

"**Break the Ice**" on yhdysvaltalaisen poplaulaja Britney Spearsin kolmas single hänen albumiltaan *[[Blackout (Britney Spearsin albumi)|Blackout]]*. Single julkaistiin maaliskuussa 2008.

## Musiikkivideo
Singlen musiikkivideo on animoitu, ja sen ohjasi Robert Hales. Videossa esiintyy supersankari, joka taistelee vihollisia vastaan. Video julkaistiin 13. maaliskuuta 2008 BlackoutBall.com-sivustolla.

## Listasijoitukset

## Lähteet
Ykspihlajan rata

**Ykspihlajan rata** on Suomen rataverkkoon kuuluva sivurataosuus Kokkolan kaupungin alueella. Noin viiden kilometrin mittainen rataosa yhdistää Ykspihlajan ratapihat Kokkolan rautatieasemaan ja edelleen muuhun rataverkkoon. Rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä, ja suurin sallittu nopeus on 35&nbsp;km/h. Liikenne tapahtuu Kokkolasta käsin vaihtotyönä.

Rata palvelee pääasiassa Kokkolan sataman kuljetustarpeita. Kokkolan kaupungin omistamaa satamaraiteistoa lukuun ottamatta radan omistaja on Suomen valtio. Valtion omistaman osuuden kunnossapitäjä on Väylävirasto. Radan sähköistys valmistui vuonna 2010.

## Liikenne
Sataman junaliikenne on lähinnä Siilinjärven Yaran sekä Terrafamen kuljetuksia. Vuoteen 2022 saakka satamaan kuljetettiin myös rautapellettiä Venäjältä Kostamuksesta, mutta liikenne loppui Venäjän aloitettua hyökkäyssodan Ukrainaan. Ykspihlajassa on myös lastausraide raakapuujunille, mutta niitä harvemmin kulkee.

## Historiaa
Kokkolan vanha satama oli mataloitunut maankohoamisen vuoksi, ja Ykspihlajaan rakennettu uusi satama sijaitsi niin kaukana kaupungin keskustasta, että tehokas kulkuyhteys katsottiin tarpeelliseksi. Vuonna 1877 anottiin rakennuslupaa hevosvetoiselle raitiotielle, jolla olisi kuljetettu matkustajia ja tavarakuormia sataman ja kaupungin välillä. Muutamaa vuotta myöhemmin Oulun radan rakennussuunnitelmat ratkesivat Kokkolan hyväksi, ja hevosraitiotien sijasta alettiin suunnitella haararataa Kokkolan asemalta Ykspihlajaan.

Ykspihlajan ensimmäinen rautatieasema toimi satamakonttorissa vuodesta 1886, ja vuonna 1903 valmistui Bruno Granholmin suunnittelema asemarakennus, jota laajennettiin viisi vuotta myöhemmin. Ykspihlajaan ajettiin toisinaan myös henkilöjunaliikennettä, jota tiedetään olleen vuosina 1909, 1921, 1928–1930 ja 1945–1948. Ykspihlaja muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1973 ja asemarakennus purettiin vuonna 1984.

## Lähteet
Hot Press

***Hot Press*** on musiikkiin ja politiikkaan erikoistunut lehti, joka aloitti vuonna 1977. Lehti ilmestyy joka toisena viikkona, ja se tehdään Dublinissa, Irlannissa. Sitä on tehnyt alusta saakka Niall Stokes. 

*Hot Pressillä* on nykyään 51 000 lukijaa jokaisella numerolla, ja yksin Irlannissa yli 90 000 lukijaa kuukausittain.

Lehden nimi viittaa termiin "hot press", tavalliseen irlantilaiseen termiin joka viittaa kuivauskaappiin.

## Lähteet
Imaginaalilevy

**Imaginaalilevyt** ovat täydellisen muodonvaihdoksen läpikäyvän hyönteisen toukan rakenteita. Ne muodostavat kehittyessään suurimman osan aikuisen hyönteisen rakenteista, kuten pään, jalat, siivet ja sukupuolielimet. Niiden solut erkanevat muista solulinjoista jo alkionkehityksen aikana ja niiden jakautuminen jatkuu myös toukkavaiheiden aikana, toisin kuin useimpien muiden toukan solukkojen. 

Kotelovaiheen aikana imaginaalilevyjen kudokset läpikäyvät monia voimakkaita muutoksia, jotta ne voivat muodostaa aikuisen kärpäsen rakenteita. Imaginaalilevyjen sisäpuoli kääntyy ulospäin ja niiden muoto pitenee. Levyn keskiosasta muodostuvat kääntymisen myötä syntyvän ruumiinosan distaaliset, kauimpana keskiosasta sijaitsevat rakenteet. Koska imaginaalilevyjen kehityksen suunta on tässä vaiheessa yksilönkehitystä jo määräytynyt, muodostuu esimerkiksi jalan imaginaalilevystä jalka, vaikka se siirrettäisiin minne tahansa muuhun kudokseen. Banaanikärpäsen imaginaalilevyillä tehdyillä tutkimuksilla onkin pystytty selvittämään yksilönkehitykseen voimakkaasti vaikuttavien homeoottisten geenien toimintaa monisoluisissa organismeissa.

## Lähteet
*
*
Jokapaikan Viljo

**Jokapaikan Viljo** on vuonna 1985 julkaistu albumi, jossa esiintyivät Heikki Kinnunen, Leo Lastumäki ja muut Älywapaat palokuntalaiset, kuten muun muassa Titta Jokinen. Albumi julkaistiin C-kasettina. Levyn kappaleet "Jokapaikan Viljo" ja "Ahaa-Tango" julkaistiin erikseen vinyylisinglenä.

Albumilla olevat kappaleet ovat lauluja, jotka on esitetty viihdesarjassa *ÄWPK – Älywapaa palokunta*. Kappaleiden välissä on Heikki Kinnusen ja Leo Lastumäen esittämiä speakeja, jotka liittyvät sarjan Viljo-hahmoon.

Kappaleet on säveltänyt Aarno Raninen ja sanoittanut Pertti Reponen.

## Kappaleet
# Jokapaikan Viljo 
# Onks Viljoo näkynyt 
# Vanhanpa kansanpa konstejapa muistelen 
# Pieni tulitikkutyttö 
# Tulennielijä 
# Lycka Till 
# Ahaa-Tango 
# Tulivuori-calypso
# Kamina-Kaisa 
# Ei savua ilman tulta 
# Tuhkavalssi 
# Älywapaa palokuntalaulu

## Lähteet
Aleksanteri Aava

**Aleksanteri (Santeri) Kuparinen**, kirjailijanimeltä **Aleksanteri Aava** (19. huhtikuuta 1883 Riiska, Sakkola – 11. maaliskuuta 1956 Saari) oli Karjalan kannaksella elänyt suomalainen pienviljelijä ja runoilija.

Aavan vanhemmat olivat talollinen, nahkuri ja lautamies Matti Juhonpoika Kuparinen ja Emilia Martintytär Karvanen (Karvonen).  Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1901 Uudenkirkon kansanopiston. Aava toimi sen jälkeen pienviljelijänä Sakkolassa aina vuoteen 1939 saakka ja hän oli myös Sakkolan kunnanvaltuuston jäsen. Talvisodan jälkeen Aavan perhe muutti evakkoon Saaren kuntaan Mikkolanniemen kylään, jossa Aava sitten vietti viimeiset elinvuotensa.

Aava sai valtionpalkinnon vuonna 1917 ilmestyneestä runokokoelmastaan *Musta lintu*. Unto Kupiainen lausui Aavan runoudesta seuraavaa:

Aava oli naimisissa vuodesta 1911 Helena Riikosen kanssa, ja heillä oli seitsemän lasta.

Onni Pursiaisen veistämä Aleksanteri Aavan rintakuva pystytettiin 1961 Lempäälään.

## Teokset

* *Vanha maininki*, runokokoelma. WSOY 1916
* *Musta lintu*, runokokoelma. WSOY 1917
* *Huuhkan poika, kertoelma lahjoitusmaa-ajalta*.  WSOY 1924
* *Vuoksen varsilta*, runokokoelma, koonnut Esteri Pitkänen. Suvanto Säätiö 1967
* *Kootut teokset*.  Toivo Kuparinen, Imatra 2004
* *Laulu Vuokselle*, Kuparisten suvun tunnuslaulu, säveltänyt Toivo Tenkanen, sovittanut Uuno Kuparinen

## Lähteet
* Lappeenrannan maakuntakirjaston Carelica-kirjailijat sivulla 
* Sakkolan kotisivut: Aleksanteri Aava
* Aleksanteri Aava "Missä runous loppuu - siinä elämä autioituu" 

### Viitteet
Riku Kiri

**Riku Kiri** (s. 5. huhtikuuta 1963 Kotka) on suomalainen voimamies.

Kiri sijoittui toiseksi Maailman vahvin mies -kilpailussa 1996, lisäksi hän sijoittui samaisessa kilpailussa kolmanneksi vuosina 1993 ja 1994. Hän voitti Euroopan vahvin mies -kilpailun kolme kertaa peräkkäin vuosina 1995, 1996 ja 1997. Suomen vahvin mies -kilpailun Kiri voitti vuosina 1988, 1993 ja 1994.

Kiri saavutti yli 125 kg:n sarjassa voimanoston EM-pronssia vuonna 1986.

## Lähteet
* 
### Viitteet
Milo O’Shea

**Milo O’Shea** (2. kesäkuuta 1926 Dublin – 2. huhtikuuta 2013 New York) oli irlantilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterissa, mutta siirtyi sittemmin elokuviin ja tuli tunnetuksi varsinkin televisiosarjasta *Me Mammy* (1968–1971).

O’Shealla oli lukuisia huomattavia elokuvarooleja, joiden joukossa päärooli Joseph Strickin James Joycen romaaniin pohjautuvassa *[[Odysseus (vuoden 1967 elokuva)|Odysseuksessa]]* (1967). Vuonna 1968 hän esiintyi Oscar-palkitussa *[[Romeo ja Julia (vuoden 1968 elokuva)|Romeossa ja Juliassa]]*. 

O’Shea oli vuonna 1968 ehdolla Bafta-palkinnon sekä vuosina 1968 ja 1982 Tony-palkinnon saajaksi. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kipuajat

**Kipuajat** (Dendrocolaptidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niiden levinneisyysalue on Keski- ja Etelä-Amerikassa. Kipuavat ovat ruskeahkoja lintuja, joita näkee yleensä pystysuorassa asennossa puunrungoilla. Kipuajat syövät hyönteisiä, joita ne poimivat rungosta. Kipuajat elävät pääosin puissa, ja munivat 2–3 valkoista munaa puunkoloon. Kipuajalajeja on vaikea tunnistaa luonnossa, koska kaikki kipuajat muistuttavat toisiaan ja ovat ruskeita. Lajien erot näkyvät parhaiten nokan muodosta, levinneisyydestä, pilkuista ja viivoista höyhenpeitteessä ja ääntelystä. Ulkonäöltään kipuajat muistuttavat selvästi puukiipijöitä, jotka puolestaan esiintyvät pääosin Euroopassa ja Aasiassa. Eri lajien koko vaihtelee 14 ja 35 senttimetrin välillä.

Kipuajiin kuuluu 16 sukua ja 51 lajia. Suurin suku on tikkaskipuajien suku, johon kuuluu 12 lajia. 

## Suvut ja lajit

### [[Isonokkakipuajat]] ''Xiphocolaptes''
* Isokipuaja *Xiphocolaptes major*
* Isonokkakipuaja *Xiphocolaptes promeropirhynchus*
* Valkokurkkukipuaja *Xiphocolaptes albicollis*
* Viiksikipuaja *Xiphocolaptes falcirostris*

### [[Kaitanokkakipuajat]] ''Lepidocolaptes''

### [[Punanokkakipuajat]] ''Hylexetastes''
* Punanokkakipuaja *Hylexetastes perrotii*
* Raitavatsakipuaja *Hylexetastes stresemanni*

### [[Sirppikipuajat]] ''Campylorhamphus''
* Etelänsirppikipuaja *Campylorhamphus falcularius*
* Isosirppikipuaja *Campylorhamphus pusillus*
* Käyräsirppikipuaja *Campylorhamphus procurvoides*
* Sirppikipuaja *Campylorhamphus trochilirostris*

### [[Suomukipuajat]] ''Dendrocolaptes''
* Etelänsuomukipuaja *Dendrocolaptes platyrostris*
* Matogrossonkipuaja *Dendrocolaptes hoffmannsi*
* Panamansuomukipuaja *Dendrocolaptes sanctithomae*
* Suomukipuaja *Dendrocolaptes certhia*
* Suomuvatsakipuaja *Dendrocolaptes picumnus*

### [[Tikkakipuajat]] ''Dendroplex''
* Amazoniankipuaja *Dendroplex kienerii*
* Tikkakipuaja *Dendroplex picus*

### [[Tikkaskipuajat]] ''Xiphorhynchus''

### [[Tyrannikipuajat]] ''Dendrocincla''

### Lajeja, joilla on oma sukunsa
* Kanelikurkkukipuaja *Dendrexetastes rufigula*
* Oliivikipuaja *Sittasomus griseicapillus*
* Pikkukipuaja *Glyphorynchus spirurus*
* Pitkänokkakipuaja *Nasica longirostris*
* Pitkäpyrstökipuaja *Deconychura longicauda*
* Täpläkurkkukipuaja *Certhiasomus stictolaemus*
* Viikatekipuaja *Drymornis bridgesii*
* Viiksisirppikipuaja *Drymotoxeres pucheranii*

## Lähteet
Abu Dis

**Abu Dis** on pikkukaupunki Jerusalemin itäpuolella Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 12&nbsp;415.

## Maantiede

Abu Dis sijaitsee Jerusalemin kuvernoraatissa noin 3,8 kilometriä Jerusalemin kaupungista kaakkoon. Sen naapuripaikkakuntia ovat As Sawahira ash Sharqiya idässä ja etelässä, Al-Eizariya pohjoisessa ja Jabal al Mukabbir lännessä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 628 metriä. Abu Disin itäpuolella sijaitsevat Israelin siirtokunnat Ma’ale Adumim ja Kedar. Lähellä sijaitsevat myös Jerusalemin puolella olevat Öljymäki ja Kalliomoskeija. Israelin rakennuttama Länsirannan turva-aita erottaa kuitenkin nykyisin Abu Disin Jerusalemin kaupungista.

Keskimääräinen vuotuinen sadanta Abu Disin seudulla on noin 306,1 mm ja vuoden keskimääräinen lämpötila 18°C.

## Historia
Rooman valtakunnan kaudella nykyisen Abu Disin paikalla sijaitsi Beta Budison-niminen kylä. Kylän nykyisen nimen alkuperästä on useampia eri teorioita. Yhden version mukaan nimi on johdettu kreikan kymmentä tarkoittavasta sanasta *deka*. Toisen mukaan se on käännös tiheää metsää tarkoittavasta ilmauksesta *ad dissa* tai latinan ujoa tai säädyllistä tarkoittavasta sanasta *boddens*. Nykyinen Abu Dis on perustettu vähintään ennen vuotta 1187.

Israel miehitti Palestiinan Länsirannan ja Abu Disin kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. PLO ja Israel solmivat Oslon sopimuksen vuonna 1993, jonka jälkeen perustettu Palestiinalaishallinto harkitsi Abu Disin kehittämistä hallinnolliseksi keskuksekseen. Paikalla aloitettiin suuren parlamenttitalon rakennustyöt, jotka jätettiin kuitenkinlopulta kesken. Abu Disin sijaan Palestiinalaishallinnon keskukseksi tuli lopulta Ramallah.

Israel alkoi rakentaa Länsirannan turva-aitaa vuoden 2000 toisen intifadan seurauksena. Abu Disin asema nousi jälleen esiin Donald Trumpin Lähi-idän rauhansuunnitelman myötä vuonna 2020. Suunnitelman mukaan Palestiina saisi pääkaupungin Itä-Jerusalemiin, mutta suunnitelmassa Abu Dis on määritelty osaksi Itä-Jerusalemia, jonne pääkaupunki asetettaisiin. Suunnitelma ei käsittänyt yleisemmin Itä-Jerusalemiksi miellettyä aluetta. Suunnitelma hylättiin laajalti palestiinalaisten keskuudessa.

## Talous
Vuonna 2011 Abu Disin työssäkäyvistä 80&nbsp;% oli työllistynyt hallinnossa ja yksityisillä aloilla. 19&nbsp;% työllistyi palvelualalla ja 1&nbsp;% Israelin työmarkkinoilla. Kylässä on muun muassa tupakka-, sementti- ja tiilitehtaat. Työttömyysaste oli vuonna 2011 60&nbsp;%

## Väestö
Abu Disin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2018 12&nbsp;415.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nerkoon kanava

**Nerkoon kanava** sijaitsee Pohjois-Savossa Lapinlahdella Onkiveden ja Nerkoonjärven välillä Kuopio–Iisalmi-laivaväylän varrella. Kanava rakennettiin alun perin hätäaputöinä suurten nälkävuosien aikana vuosina 1866–1869. Kanavan rakennustyöt jouduttiin keskeyttämään keväällä 1867 määrärahojen loputtua. Myöhemmin töiden jatkuttua syksyllä 1867 suunnitelmia jouduttiin karsimaan niin, että kanavan sulku rakennettiin kiven sijaan puusta. Rakennustöitä haittaisi se, että kanavatyöläiset olivat nälänhädän jäljiltä heikossa kunnossa. Myös sairaudet levisivät kanavatyömaalla niin, että vuonna 1868 niihin menehtyi yli sata kanavatyöläistä. Lapinlahden vanhalla hautausmaalla on *Nälkään kuolleiden muistomerkki* (1986) Nerkoon kanavan rakennustöissä menehtyneiden muistoksi.

Keväällä 1869 valmistui kanavan ylittävä rullasilta sekä kanavan sulku mutta kanavan lopullinen käyttöönotto siirtyi saman vuoden syksyyn, koska ensin kanavan rakenteita vahingoitti kovien sateiden aiheuttama tulva ja myöhemmin kesällä kuivuuden takia laskenut vedenpinta pakotti syventämään kanavaa. 1&nbsp;350 metriä pitkä kanava avattiin lopulta liikenteelle syyskuussa 1869. 

Nerkoon kanava uusittiin kokonaan vuosina 1981–1983 puutavaran uittoa varten. Uusi leveämpi kanava rakennettiin vanhan kanavan paikalle.  Nykyisen kanavan pituus on 1&nbsp;770 metriä, siinä on yksi sulku ja kanavan ylittää avattava maantiesilta jonka alikulkukorkeus suljettuna on 2,3 metriä. Kanavaa voivat käyttää alukset joiden maksimipituus on 160 metriä, maksimileveys 11,8 metriä, maston korkeus enintään 12 metriä ja maksimisyväys 2,4 metriä.

Kanava toimii itsepalvelulla, jossa veneilijällä on mahdollisuus valita sulutus joko maantiesillan avauksen kanssa tai ilman. Nerkoon ja Ahkiolahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.

## Lähteet
* Suomen kanavat: Nerkoon kanava

## Viitteet
Jussi Olkinuora

**Johannes (Jussi) Olkinuora** (27. joulukuuta 1894 Antrea – 18. syyskuuta 1983 Mikkelin maalaiskunta) oli antrealainen maanviljelijä, pakinoitsija ja kirjailija. Olkinuora kirjoitti pakinoita pääasiassa Karjala-lehteen ja niitä julkaistiin myös kirjoina.

Olkinuora oli myös hevoskasvattaja ja raviurheilun harrastaja.

## Teokset
**Jussi Olkinuoran tarinoita*.  Karjalan kirja, Jyväskylä 1950
**Naura vähä*, pakinoita.  Karisto 1962
**Vellokset*, pakinoita.  Karisto 1963
**Lunkkupöksyt*, pakinoita.  Karisto 1964
**Aikamiespoika*, pakinoita.  Karisto 1965
**Raudusta Valamoon 1918*, elämäkerta.  Karisto 1966
**Manta ja häne Kustaase*, näytelmä.  1969
**Lepää rauhassa*, näytelmä.  1970
**Resu-Santeri*, romaani.  Tekijä, Lappeenranta 1971
**Santeri Mäenpään isännäksi*.  Tekijä, Lappeenranta 1973
**Santeri jatkosodan kaukopartiossa*, romaani.  Karjala, Lappeenranta 1975
**Olkinuoran Jussi karjalaisten kohtalontiellä*, toimittanut Antti Henttonen. Vuoksen säätiö, Hämeenlinna 1983

## Lähteet
* Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Jussi Olkinuora
Guildford

**Guildford** on noin  asukkaan kaupunki ja  asukkaan kaupunkipiiri (*borough*) Surreyn kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa, 50 kilometriä Lontoosta lounaaseen. Se luetaan osaksi Lontoon metropolialuetta. Hallinnollisesti Guildfordin kaupunki toimii kaupunkipiirin keskuspaikkana eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa (*unparished area*). Kaupunkipiiriin kuuluu lisäksi 24 kuntaa (*civil parish*). 

Kaupungin perustivat 400-luvulla saksit roomalaisten poistuttua Englannista. Guildfordin nykyisen linnan rakensivat 1000-luvun loppupuolella normannit. Kaupungin keskustan halki virtaa Thamesin sivujoki Wey.

Guildfordissa sijaitsevat Surreyn yliopisto ja Guildfordin tuomiokirkko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla