open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bullitt

**Bullitt** on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Peter Yatesin ohjaama toiminnallinen rikoselokuva, jonka pääosassa on Steve McQueen. Frank P. Keller sai elokuvan leikkauksesta Oscar-palkinnon.

## Tarina
Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista Frank Bullittista, jonka tapoihin kuuluu tehdä kaikki päinvastoin kuin esimies sanoo. Frank saa kollegoineen tehtäväksi suojella erästä avaintodistajaa, vain yhden viikonlopun ajan. Todistajaa pidetään eräässä hotellihuoneessa, joka on koko ajan poliisien tarkkailussa. Mutta poliisit kuitenkin onnistutaan yllättämään ja todistaja loukkaantuu ja myöhemmin menehtyy sekä yksi poliiseista loukkaantuu, mutta jää henkiin. Tästä vaivaantuneena alkaa Frank tutkia asiaa tarkasti kollegansa Delgettin kanssa, saadakseen iskun tekijät kiinni.

## Rooleissa

## Vastaanotto ja jälkimaine
*Bullitt* valittiin vuonna 2007 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. *[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat *Bullittin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Elokuvakirjoittaja Kati Sinisalo on todennut: ”Säveltäjä Lalo Schifrin saa kaahausjaksot San Franciscon kaduilla kuulostamaan ja näyttämään rytmikkäältä tanssilta.”

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
*
Parhaat palat

**Parhaat palat** on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden kokoelmalevy, ja kaikkiaan 7. albumi. Se julkaistiin yhtyeen 15-vuotisjuhlan kunniaksi marraskuussa vuonna 2002. Levy sisältää lauluja yhtyeen levyiltä ja videoilta, videoilla julkaistuja bonus-kappaleita ja uusia sovituksia sekä kaksi ennen julkaisematonta laulua.

## Kappaleet
# Haivaara (Ennen julkaisematon)
# Pumppulaulu (*[[Fröbelin Palikat (albumi)|Fröbelin Palikat]]*)
# Aistit (*[[Parhaat leikkilaulut 1]]*)
# Huugi-Guugi (*[[Fröbelin Palikat (albumi)|Fröbelin Palikat]]*)
# Jumppalaulu (*[[Parhaat leikkilaulut 1]]*)
# Oli synkkä yö (*[[Parhaat leikkilaulut 2]]*)
# Leijonan metsästys (*[[Parhaat leikkilaulut 1]]*)
# Robotti-Rock (*[[Fröbelin Palikat (albumi)|Fröbelin Palikat]]*)
# Autot vanhanaikaiset (*[[Sutsisatsi]]*)
# Täilaulu (*[[Sutsisatsi]]*)
# Sutsisatsi (*[[Sutsisatsi]]*)
# Huimapäät (*[[Parhaat leikkilaulut 1]]*)
# Honky Tonk (*[[Sutsisatsi]]*)
# Sätkyukko (*[[Sätkyukot]]*)
# Maja (*[[Sätkyukot]]*)
# Hänkki-Pänkki (*[[Parhaat leikkilaulut 2]]*)
# Lahjapaketti (*[[Parhaat leikkilaulut 1]]*)
# Yxi (*[[Parhaat leikkilaulut 1]]*)
# Rumpali Rumba-Ali (*[[Parhaat leikkilaulut 2]]*)
# Hippulat vinkumaan (*[[Hippulat vinkumaan]]*)
# Kapteeni käskee (*[[Hippulat vinkumaan]]*)
# Viisi ilmapalloa (*[[Hippulat vinkumaan]]*)
# Peukku tahtoo tanssia (*[[Lisää leikkilauluja]]*)
# Autopesula (*[[Hippulat vinkumaan]]*)
# Leikimme ja loikimme (*[[Zupadibum]]*)
# Me merirosvot (*[[Zupadibum]]*)
# Kurki (*[[Zupadibum]]*)
# Kas metsämökin ikkuna (*[[Zupadibum]]*)
# Tonttu ja pikku-peikko (*[[Saa tonttuilla!]]*)
#Tuiki, tuiki Tähtönen (*[[Saa tonttuilla!]]*)
#Peilin edessä (*[[Lisää leikkilauluja]]*)
#Svengi-jengi (Ennen julkaisematon)

## Kokoonpano
* Mats Lillrank – laulu, kitarat, saksofoni, bouzouki
* Ari Bergström – kosketinsoittimet, taustalaulu
* Timo Nuutinen – basso, taustalaulu, harput, kazoo, äänet
* Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot
Arpad Elo

**Arpad Emrick Elo** (; 25. elokuuta 1903 – 5. marraskuuta 1992) oli Unkarissa syntynyt, vuonna 1913 Yhdysvaltoihin muuttanut tieteilijä. Hän toimi fysiikan professorina Marquetten yliopistossa Milwaukeessa, Wisconsinissa.

Elo harrasti shakkia ja voitti kahdeksan kertaa Wisconsinin-mestaruuden. Hän kehitti itsensä mukaan nimetyn Elo-lukujärjestelmän, josta hänet muistetaan parhaiten. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Gerardo Barbero

**Gerardo Barbero** (21. elokuuta 1961 – 4. maaliskuuta 2001) oli argentiinalainen shakin suurmestari. Hän oli argentiinanmestari vuonna 1984 ja pelasi kuusissa shakkiolympialaisissa vuosina 1978–1994. Hän asui vuodesta 1986 Budapestissa, Unkarissa, jossa hän menehtyi silmäsyöpään 39-vuotiaana.

## Lähteet
Cherie Currie

**Cherie Currie** (s. 30. marraskuuta 1959, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän nousi 1970-luvulla maineeseen The Runaways -tyttöbändin laulajana. The Runawaysin hittejä oli mm. 'Cherry Bomb' .Rockmusiikkilehti *Bomb!* kuvaili The Runawaysin nuorta laulajaa Currieta  rajun rocklaulajan ja esiintyjän "Iggy Popin ja Brigitte Bardotin kadonneeksi lapseksi".

Currie toimi The Runawaysissa vuosina 1975–1977.

## The Runawaysin jälkeen

Julkaistuaan The Runawaysin kanssa kolme albumia häneltä ilmestyi kaksi muuta albumia: *Beauty's Only Skin Deep* (Polygram) ja *Messin' With The Boys* (Capitol, kaksossisar Marien kanssa). Heidän levyttämänsä kappale "Since You Been Gone" oli jonkintasoinen menestys ja mukana USA:n 100 parhaimman listalla.

Elokuvia joissa Currie on esiintynyt, ovat muun muassa *Tyttölaakso* (1979) ja *Kahlittu kauhu* (1983). Hän oli 1990-luvulla naimisissa Robert Haysin kanssa.  Nykyään Currie työskentelee moottorisahataiteilijana.

Vuonna 2010 ilmestyneessä elokuvassa The Runaways Cherietä näyttelee Dakota Fanning. Elokuva perustuu Currien omaelämäkerralliseen kirjaan *Neon Angel: A Memoir of a Runaway* (tarkoittaa suomeksi: "Neonenkeli: Runawayn muistelmat"), jossa hän kertoo esim. huume-ongelmastaan ja raskaasta kiertue-elämästä.

## Diskografia
### The Runawaysin kanssa
* The Runaways (1976)
* Queens of Noise (1977)
* Live in Japan (1977, live)

### Soolo
* Beauty's Only Skin Deep (1978)
* Messin' with the Boys (Marie Currien kanssa) (1980)
* Young and Wild (Marie Currien kanssa) (1998)
* 80's Collection (Marie Currien kanssa) (1999)
* Cherry Bomb (2007, EP)
* Reverie (2015)
* Midnight Music in London (2016, live)
* Blvds of Splendor (2019)
* The Motivator (2019)

## Aiheesta muualla

* Virallinen kotisivu
* 
* Runawaysin virallinen sivusto
* All Music-sivusto
Michael Sapieha

**Michael Julian Claude Sapieha**, myös *Mikush Sapieha* (6. lokakuuta 1966 Teheran, Iran) on brittiläinen iranilaissyntyinen näyttelijä.

Sapieha on esiintynyt kanadalaisissa televisiosarjoissa sekä englannin että ranskan kielillä. Suomessa hänen tähdittämistään sarjoista on nähty 11-osainen minisarja Kartanon tytär vuonna 1998 *(Marguerite Volant, Kanada 1996)*. Kapteeni James Chasen rooli toi hänelle seuraavana vuonna tunnustuksen Kanadan historiallisten draamasarjojen parhaasta miespääroolista. 

## Roolisuorituksia
* 1996 : Marguerite Volant, suom. Kartanon tytär (tv-sarja): *James Chase*
* 1998 : L'Ombre de l'épervier (tv-sarja): *French*
* 1999 : Opération Tango 
* 2001 : Cauchemar d'amour (tv-sarja): *Vlad Mazursky*
* 2002 : Random Passage: *Frank Norris*
* 2003 : Jean Moulin, une affaire française (tv): *John Forster*
* 2005 : Footballers Wives: Extra Time (tv): *tarjoilija*
** jakso 1.4 (2005)
* 2007 : American Princess:  *Secret Prince* (2 jaksoa, 2007)
** jakso: The Coronation Ball (2007): *Prince Michael Sapieha of Poland*
** jakso: Art and Aristocracy (2007): *Prince Mikush Sapieha*

## Lähteet
* http://www.nationaltheatre.org.uk http://www.nationaltheatre.org.uk
* http://www.imdb.com/name/nm0764566/ http://www.imdb.com/name/nm0764566/
Johannes Mario Simmel

**Johannes Mario Simmel** (7. huhtikuuta 1924 Wien Itävalta – 1. tammikuuta 2009 Zug, Sveitsi) oli itävaltalainen kirjailija ja  elokuvakäsikirjoittaja. Hän oli tuottelias kirjailija vuosikymmenten ajan, ja hänen tunnetuimpia teoksiaan on *[[Ei aina kaviaaria]]* (*Es muss nicht immer Kaviar sein*) (1960).

Simmelin isä oli kemisti, äiti oli työssä filmiyhtiössä. Molemmat olivat kotoisin Hampurista. Simmel vietti lapsuutensa Wienissä ja Lontoossa. Hän kouluttautui 1943 kemistiksi ja toimi sota-aikana tutkijana. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi amerikkalaisten sotilasviranomaisten tulkkina ja toimittajana, vuodesta 1950 saksalaisen *[[Quick]]*-lehden palveluksessa Euroopassa ja Amerikassa. Hän kirjoitti runsaat 30 romaania ja muutamia näytelmiä. Esikoisteos *Begegnung im Nebel* ilmestyi 1947. Vakoiluromaani *Ei aina kaviaaria* oli hänen läpimurtoteoksensa. Häntä on pidetty moralistina. Teoksissaan hän käsitteli ajankohtaisaiheita, kuten asekauppaa, geenitekniikkaa ja ympäristöongelmia.

Pitkään Simmeliä pidettiin pelkästään viihdekirjailijana, mikä saksalaisella kielialueella merkitsi kriitikkojen hyljeksintää, vaikka hän olikin yleisön suosikki. *[[Die Zeit]]* -lehti nosti kuitenkin 1980-luvulla hänet pois puhtaan viihteen lokerosta. Joidenkin romaanien sanotaan pohjautuvan todellisuuteen, olevan ehkä jopa omaelämäkerrallisia. 

Simmelin teosten pohjalta on tehty elokuvia, muun muassa *Villit viisikymppiset* (*Die Wilden Fünfziger*,  1983), *Vakoilijoitten vakoilija iskee* (*Diesmal muß es Kaviar sein*, 1961), *Vakoilijoitten vakoilija* (*Es muß nicht immer Kaviar sein*, 1961), *Miestä väkevämpää* (*Mit Himbeergeist geht alles besser*, 1960).

Simmelille myönnettiin vuonna 1993 Hermann Kesten -mitali ja vuonna 2005 Itävallan liittovaltion ansiomitali Bundesverdienstkreuz.

## Suomennetut teokset
* *Ei aina kaviaaria, Kertomus Thomas Lievenistä, mestarivakoilijasta vastoin tahtoaan, hänen uhkarohkeista seikkailuistaan ja valituista ruokaresepteistään*, suom. Aarno Peromies, 1967
* *Kuuma kylmä muuri*, suom. Oili Suominen, 1968
* *Jumala suojelee rakastavaisia, romaani*, suom. Ilmari Lehmusvaara, 1969
* *Tapaus Nina B, romaani*, suom. Ilmari Lehmusvaara, 1974
* *Vain tuulelta vastauksen saat*, suom. Aarne Valpola, 1974
* *Tunnustan kaiken*, suom. Maj Kolkka, 1976
* *Miks' oon niin iloinen*, suom. Marja Ingman, 1979, ISBN 951
* *Koodi on Caesar*, suom. Margit Salmenoja, 1978-23-1407-X
* *Maailma on kuin linja-auto*, suom. Pertti Hiltunen, 1979
* *Äidille en kyllä kerro, jännittävä seikkailu, joka alkoi huonosta todistuksesta...*, suom. Pertti Hiltunen, 1979
* *Itkeä ei saa*, suom. Taru-Irmeli Leipäjoki, 1980
* *Älä toivoa heitä*, suom. Auli Hurme, 1982
* *Vallan maku, romaani*, suom. Hannu Väisänen, 1983
* *Eilistä ei ole, romaani*, suom. Auli Hurme, 1985
* *Syvissä vesissä suuret kalat*, lyhentäen suom. Hannu Väisänen, 1986
* *Ihminen ei ole saari, romaani*, suom. Hannu Väisänen, 1987
* *Kuolema sirkuksessa, romaani*, suom. Hannu Väisänen, 1988
* *Kun kiurun laulu lakkaa*, suom. Auli Hurme-Keränen, 1991

## Lähteet
Oscar-gaala 2005

**Oscar-gaala 2005** oli 77. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2004 parhaille elokuville. Gaala pidettiin 27. helmikuuta 2005 Kodak-teatterissa Hollywoodissa. Palkintotilaisuuden juontajana toimi koomikko-näyttelijä Chris Rock.

Palkintojen ehdokkaat julkaistiin 25. tammikuuta 2005. Eniten ehdokkuuksia keräsi Martin Scorsesen elokuva *[[Lentäjä (elokuva)|Lentäjä]]*, joka oli ehdolla yhdessätoissa eri kategoriassa. Sekä Marc Forsterin elokuvalla *[[Finding Neverland – tarinan lähteillä]]* että Clint Eastwoodin *[[Million Dollar Baby]]llä* oli seitsemän ehdokkuutta.

## Voittajat ja ehdokkaat

## Useamman ehdokkuuden saaneet elokuvat

;Yksitoista
**[[Lentäjä (elokuva)|Lentäjä]]*
;Seitsemän
**[[Million Dollar Baby]]*
**[[Finding Neverland – tarinan lähteillä]]*

;Kuusi
**[[Ray (elokuva)|Ray]]*

;Viisi
**[[Sideways]]*

;Neljä
**[[Ihmeperhe]]*
**[[Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja]]*

;Kolme
**[[Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2]]*

;Kaksi
**[[Meri sisälläni]]*
**[[Tahraton mieli]]*
**[[Moottoripyöräpäiväkirja (elokuva)|Moottoripyöräpäiväkirja]]*
**[[Collateral – väärä aika, väärä paikka]]*
**[[Harry Potter ja Azkabanin vanki (elokuva)|Harry Potter ja Azkabanin vanki]]*

## Erikoispalkinnot
### [[Oscar-kunniapalkinto]]
*Sidney Lumet
### [[Jean Hersholtin humanitaarinen palkinto]]
*Roger Mayer
Acetabulum

**Acetabulum** (lat.) voi viitata seuraaviin:

* acetabulum, roomalainen viinietikka-astia
* acetabulum, roomalainen tilavuusmitta
* lonkkamalja (lat. *acetabulum*), nivelrakenne

## Lähteet
Julius Shulman

**Julius Shulman** (10. lokakuuta 1910 – 15. heinäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. 

Shulman syntyi New Yorkissa venäjänjuutalaisten maahanmuuttajavanhempien neljästä lapsesta kolmanneksi. Hän muutti vuonna 1912 maatilalle Connecticutiin ja vuonna 1920 Los Angelesiin.

Shulman valmistui Roosevelt High Schoolista vuonna 1928 ja jatkoi opintoja Kalifornian yliopistossa. Hän sai ensimmäisen puolisonsa Emman (k. 1973) kanssa tyttären. Kolme vuotta Emman kuoleman jälkeen Shulman avioitui uudelleen. Hänen toinen puolisonsa Olga kuoli vuonna 1999 .

Shulman lukeutuu sukupolvensa merkittävimpiin arkkitehtuurivalokuvaajiin. Hänen työstään on julkaistu varsinkin 1990–2000-luvun vaihteessa lukuisia kirjoja, kuten omaelämäkerrallinen *Architecture and its Photography* (1998). 

## Lähteet
Abraham Sutzkever

**Abraham Sutzkever** (; 15. heinäkuuta 1913 Smorgon, Puola – 19. tammikuuta 2010 Tel Aviv, Israel) oli juutalainen runoilija.

Sutzkever syntyi Vilnan lähellä Smorgonissa eli Smarhonissa, silloisessa Puolan kaupungissa, joka nykyisin kuuluu Valko-Venäjään. Hän joutui toisessa maailmansodassa Vilnan gettoon, josta selviydyttyään hän toimi vastarintaliikkeessä.

Sutzkever muutti vuonna 1947 Israeliin Tel Aviviin, jossa hän asui siitä lähtien. Hän perusti jiddišinkielisen aikakauskirjan Die goldene Kejt, Hän oli tunnetuimpia jiddišiksi kirjoittaneita runoilijoita.

Näyttelijä Hadas Kalderon on Sutzkeverin tytär.

## Lähteet
Godfrey Rampling

**Godfrey Lionel Rampling** (14. toukokuuta 1909 – 20. kesäkuuta 2009) oli brittiläinen yleisurheilija. Hän menestyi parhaiten 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestijuoksussa.

Rampling voitti 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestissä hopeaa vuoden 1932 olympialaisissa Los Angelesissa ja kultaa vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä. Hän voitti kaksi kultaa Brittiläisen imperiumin kisoissa 1934. Hänen tyttärensä Charlotte Rampling on kuuluisa elokuvanäyttelijä.

## Lähteet
Leikkurihai

**Leikkurihai** eli **brasilianvalohai** (*Isistius brasiliensis*) on pieni, noin puolimetrinen ruskeaihoinen ja suurisilmäinen leijahaiden heimon kala, jolla on vatsapuolellaan runsaasti valo-elimiä. Niistä oletetaan olevan hyötyä saaliseläinten houkuttelussa. Lajia tavataan maailmanlaajuisesti trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla.

## Ravinto

Muiden haiden tavoin leikkurihai on lihansyöjä. Leikkurihait syövät mustekaloja , minkä lisäksi ne loisivat isompia eläimiä. Sillä on vahvat leuat ja kokoonsa nähden isot hampaat, joilla se pureutuu kiinni esimerkiksi hylkeeseen tai valaaseen. Se muodostaa huulillaan imukupin ja pyörähtää irrottaakseen palan lihaa. Tällä tavoin sen tiedetään purreen irti jopa sukellusveneen kumiosia. Puremajälki on pyöreä ja rosoreunainen, mistä juontuu lajin englanninkielinen nimi *cookiecutter shark*. Leikkurihai ei ole ihmiselle vaarallinen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Ingeborg Bachmann

**Ingeborg Bachmann** (25. kesäkuuta 1926 Klagenfurt, Itävalta – 17. lokakuuta 1973 Rooma, Italia) oli itävaltalainen runoilija ja prosaisti. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Wienin yliopistosta 1949. Hän muutti vuonna 1953 Roomaan, jossa hän kuoli 47-vuotiaana kotinsa tulipalossa saamiinsa vammoihin. 

## Elämä ja ura
Bachmannin väitöskirjan (1949) aiheena oli Martin Heidegger. Hän jäi 1953 vapaaksi kirjailijaksi. Hän suunnitteli romaanisarjaa, josta kuitenkin ehti valmistua vain *Malina*.

Bachmannin ja Paul Celanin 2009 julkaistu kirjeenvaihto *Herzzeit* herätti huomiota, sillä siitä heidän suhteensa paljastui paljon tiiviimmäksi kuin aiemmin oli tiedetty. Molemmat kriitikkojen silmätikkuina olleet kirjailijat ovat vasta kuolemansa jälkeen saaneet arvostusta, ja heitä pidetään kirjallisen modernismin tienviitoittajina.

Bachmann eli eräässä vaiheessa yhdessä sveitsiläisen kirjailijan ja arkkitehdin Max Frischin kanssa. Suhde oli hankala, sillä Frsch rajoitti Bachmannin mahdollisuuksia työskennellä. Lisäksi Frisch oli mustasukkainen ja uskoton.

Bachmann sai Georg Büchnerin palkinnon (1964) ja Itävallan suuren kirjallisuuspalkinnon (1968). Hänet on haudattu Klagenfurtiin Zentralfriedhof Annabichlin hautausmaalle.

## Ingeborg Bachmann -palkinto
Bachmannin mukaan on nimetty kirjallisuuden Ingeborg Bachmann -palkinto. Vuonna 1977 perustettu palkinto myönnetään vuosittain Bachmannin synnyinkaupungissa Klagenfurtissa.

## Elokuva
Margarethe von Trotta on ohjannut Bachmannista elämäkertaelokuvan *[[Ingeborg Bachmann – matka aavikolle]] (Ingeborg Bachmann – Reise in die Wüste)* vuonna 2023, nimiosassa Vicky Krieps.

## Suomennetut teokset
 sisältää myös runoja.
* *Kolmaskymmenes vuosi* (*Das dreissigste Jahr*). Suomentanut Kyllikki Villa. (Novellikokoelma.) WSOY, 1964.
* *Malina: Romaani* (*Malina*). Suomentanut ja jälkisanat kirjoittanut Kyllikki Villa. Weilin + Göös, 1983. 
* *Manhattanin hyvä jumala* (*Der gute Gott von Manhattan*). Suomentanut Kyllikki Villa. Jälkisanat Otto F. Best. Dramaturgi Outi Valle. (Kuunnelma.) Yleisradio, 1990 
* *Simultaani: Kertomuksia.* Suomentanut Kyllikki Villa. (Valikoima teoksista: *Das dreissigste Jahr* ja *Simultan*.) Weilin + Göös, 1988. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Leena Eilittä: Ingeborg Bachmann: kirjallisuus todellisuuden ja utopian välissä. Julkaisussa *Muistijälkiä: esseitä saksankielisestä nykykirjallisuudesta*, toim. Lotta Kähkönen ja Hanna Meretoja S. 228-239 Avain 2010
Vsevolod II

**Vsevolod II Olhovitš** (, , kastettuna *Kirill)* (k. 1. elokuuta 1146 Vyšhorodissa Kiovan pohjoispuolella) oli Tšernihivin ruhtinaskunnan hallitsija sekä Kiovan Rusin suuriruhtinas vuosina 1139–1146.

## Suku
Hänen vanhempansa olivat Tšernigovin ruhtinas Oleg I Svjatoslavitš (1052–1115) ja jompikumpi tämän kahdesta puolisosta, todennäköisesti bysanttilainen aatelisnainen Theofano Mouzalonissa. Hänen isoisänsä oli Kiovan suuriruhtinas Svjatoslav II ja isoisänsä isä oli suuriruhtinas Jaroslav I Viisas. Hänen nuorempia veljiään olivat Kiovan ruhtinas Igor II, Novgorod-Severskin ruhtinas Svjatoslav Olgovitš ja Kurskin ruhtinas Gleb. 

## Ruhtinas
Hän nousi valtaan Vjatšeslav I:n kuoltua vuonna 1139. Vsevolod II hallitsi Kiovan Rusia kuolinvuoteensa 1146 saakka. Hän nimesi seuraajakseen veljensä Igor Olgovitšin, toivoen että valtaistuin olisi tämän jälkeen suvun hallussa.

Vaikka hänellä oli kaksi poikaa, Vsevolodin valitsi seuraajakseen veljensä Igorin, ja sai alamaisiltaan lupauksen hyväksyä Igorin perillisekseen. Erään kertomuksen mukaan Vsevolod jopa käski kiovalaisten suudella Pyhää Ristiä ja vannoa uskollisuutta Igorille, mistä nämä suuttuivat. Vähän ennen kuolemaansa Vsevolod ryhtyi munkiksi nimellä Gavriil.

## Avioliitto ja jälkeläiset
Hänen puolisonsa oli Kiovan suuriruhtinas Mstislav I Suuren ja Ruotsin prinsessa Kristina Ingesdotterin tytär, Maria Agafia Mstislavna (1110/1113–1179/1181).

Heille syntyivät lapset:

* Svjatoslav III, Kiovan suuriruhtinas
* Jaroslav II Vsevolodovitš (1139–1198), Ropeskin, Starodubin ja Tšernigovin ruhtinas
* Anna, avioitui Halytšin ruhtinaan, joidenkin kronikoiden mukaan Vasilko Rostislavtšin pojan kanssa
* Zvenislava-Anastasia (k. 1155-1160), avioitui 1141 Wroclawin herttua Boleslaw I Pitkän kanssa

## Viitteet
Igor II

**Igor II Olgovitš** (ven. Игорь II Олегович, kastettuna *Georgi*); (k. 19. syyskuuta 1147) oli Kiovan Rusin suuriruhtinas lyhyen aikaa vuonna 1146. 

## Suku
Hänen vanhempansa olivat Tšernigovin ruhtinas Oleg I Svjatoslavitš (1052–1115) ja jompikumpi tämän kahdesta puolisosta. Hänen isoisänsä oli Kiovan suuriruhtinas Svjatoslav II ja isoisänsä isä oli suuriruhtinas Jaroslav I Viisas. Hänen veljiään olivat Kiovan suuriruhtinas Vsevolod II, Novgorod-Severskin ruhtinas Svjatoslav Olgovitš ja Kurskin ruhtinas Gleb.

## Ruhtinas
Hän nousi valtaan veli Vsevolod II:n kuoltua vuonna 1146. Igor II hallitsi Kiovaa lyhyen aikaa, kunnes menetti vallan Izjaslav II:lle. Igor II jäi vangiksi, mutta sai luvan asua luostarissa Kiovassa tehtyään munkkilupauksen. Kun vuonna 1147 levisi huhu, että Izjaslav aikoo lähteä sotaan Tšernihivin ruhtinaita vastaan, väkijoukko hakkasi Tšernihiviä aiemmin tukeneen Igorin hengiltä Jaroslavin hovin pihalla ja häpäisi hänen ruumiinsa. Hänet julistettiin myöhemmin marttyyriksi.

## Pyhimys
Hänet haudattiin Simjonovskin luostarin katedraaliin Kiovaan. Vuonna 1150 veli Svjatoslav Olgovitš siirrätti jäännökset Tšernigovin Kirkastumisen katedraaliin. Venäjän ortodoksinen kirkko kanonisoi hänet pyhäksi uskolliseksi ruhtinaaksi.

## Viitteet
Izjaslav II

**Izjaslav II Mstislavitš**, kastettuna *Panteleimon* (ven. Изяслав II Мстиславич) ; (1097– 13. marraskuuta 1154) oli Kiovan Rusin suuriruhtinas vuosina 1146–1154.

## Suku
Hänen vanhempansa olivat Kiovan suuriruhtinas Mstistlav I Suuri ja Ruotsin prinsessa Kristina Ingesdotter, hän oli toiseksi vanhin poika. Hänellä oli yhdeksän sisarusta ja kolme sisaruspuolta, hänen veljistään Rostislav I seurasi häntä Kiovan suuriruhtinaana ja velipuoli Vladimir III Mstislavitš seurasi Kiovan suuriruhtinaana Rostislavia.

## Ruhtinas
Hän oli myös Perejaslavlin ruhtinas vuosina 1132 ja 1143–1145; Turovin ruhtinas vuosina 1132–1134, Rostovin ruhtinas 1134–  ja Volynian ruhtinas vuosina 1134–1142. Hän oli Rurikin suvun ruhtinaiden Izjaslavitšin sukuhaaran perustaja Volyniassa.

Hän nousi valtaan syrjäytettyään Igor II:n vuonna 1146 ja hallitsi Kiovaa kuolemaansa vuoteen 1154 saakka. Izjaslav oli suosittu ja energinen hallitsija. Hän halusi irrottaa Ukrainan ortodoksisen kirkon Konstantinopolin patriarkan alaisuudesta.

## Avioliitot ja jälkeläiset
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Saksan kuningas Konrad III:n ja tämän ensimmäisen puolison Gertrude von Comburgin tytär, mahdollisesti "Agnes" von Hohenstaufen (k. 1151). 

Heille syntyivät lapset:

* Mstislav II, Kiovan ruhtinas
* Jaroslav II Izjaslavitš (k. 1180), Turovin ruhtinas 1146, Novgorodin ruhtinas 1148–1154, Lutskin ruhtinas 1154–1180 ja Kiovan suuriruhtinas 1174–1175; 1180
* Jaropolk, Šumskin ruhtinas
* Evdokia; Eudoxia (n. 1131 – n. 1187), avioitui 1154 Puolan suurherttua Mieszko III Vanhan kanssa
* nimeltä tuntematon tytär, avioitui vuonna 1143 Drutskin ruhtinas Rogvold Rogvoldovitšin kanssa

Izjaslavin toinen puoliso oli Georgian kuningas Demetrius I:n ja tämän nimeltä tuntemattoman puolison tytär Bagrationi, mutta he olivat naimisissa vain muutaman kuukauden vuonna 1154 ennen hänen kuolemaansa. Aviomiehensä kuoleman jälkeen leski palasi Georgiaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Supaplex

**Supaplex** on Michael Stoppin ja Philip Jespersenin ohjelmoima ja Dream Factoryn vuonna 1991 julkaisema *[[Boulder Dash]]* -klooni. Se julkaistiin alun perin Atari ST:lle, Amigalle ja MS-DOS:lle. Pelissä on 111 tasoa.

Pelin idea on, että pelaaja on *Murphy*, tietokoneen sisälle joutunut hahmo. Sen tehtävänä on poistaa bugeja koneelta keräämällä *infotroneja*. Tasot koostuvat 60x24 ruudusta. Ne sisältävät pelihahmon ja infotronien lisäksi muun muassa kiviä ja vihollisia.

## Lähteet
Dorothy Cheney

**Dorothy ”Dodo” Bundy Cheney** (1. syyskuuta 1916 Los Angeles, Kalifornia – 23. marraskuuta 2014 Escondido, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti Australian mestaruusturnauksen kaksinpelin vuonna 1938.

Hän oli May Suttonin tytär ja pääsi itse International Tennis Hall of Fameen vuonna 2004. Hän jatkoi pelaamista yhdeksänkymppiseksi saakka, pelaten muun muassa vuonna 2011 yli 90-vuotiaiden naisten sarjassa Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa.

## Lähteet
Klimppisoppa

**Klimppisoppa** on 1800-luvun lopulta peräisin oleva eteläpohjalainen ja satakuntalainen perinneruoka. Lihana käytetään naudan luita, lapaa tai potkaa, jota keitetään juuresten ja sipulin kanssa noin kaksi tuntia, minkä jälkeen liemi siivilöidään. Lopuksi keittoon lusikoidaan palleroita eli "klimppejä" taikinasta, jossa on vehnäjauhoja ja kananmunaa sekä ehkä myös perunaa tai voita. Klimppejä keitetään kunnes ne nousevat keiton pintaan.

Samantapainen ruoka on *klimppivelli*. Siinä ei välttämättä ole lihaa, vaan se voi olla makeutettu esimerkiksi rusinoilla.

Klimppisoppa tai -velli tunnetaan ympäri Suomen monella eri nimellä ja reseptillä. 1980-luvulla toteutetussa pitäjäruokaprojektissa se tai sen muunnelma nimettiin Anjalankosken, Askolan, Haapaveden, Honkajoen, Humppilan, Ilmajoen, Karijoen, Korppoon, Kortesjärven, Köyliön, Lapinjärven, Lapväärtin, Lavian, Liljendalin, Maalahden, Maksamaan, Myrskylän, Nokian, Oripään, Pattijoen, Perttelin, Pukkilan, Pyhtään, Pirttikylän, Rantasalmen, Ruotsinpyhtään, Ruukin, Teiskon, Teuvan, Tuuloksen, Urjalan, Vehkalahden, Vihannin, Vöyrin ja Ylivieskan pitäjäruoaksi.

## Katso myös
* mykyrokka
* tappaiskeitto

## Lähteet
Sianlihakastike

**Sianlihakastike**, arkikielessä rasvaisesta sianlihasta valmistettuna **läskisoosi**,  on suomalainen perinneruoka, joka on valmistettu sianlihasta.

Läskisoosi oli 1960-luvulla niin suosittua, että sitä saatettiin syödä joka päivä. 

Rasvaisen sianlihan, joka on tyypillisesti siankylkeä, lisäksi läskisoosi sisältää ruskeaa kastiketta. Perinteisesti ruskean kastikkeen vehnäjauhot on suurustettu rasvaisten siankylkipalojen paistamisessa sulaneessa rasvassa. Kastike maustetaan suolalla. Rapeaksi kypsennetyt sianlihanpalat ja kastike haudutetaan tämän jälkeen hiljalleen - tunnin verran - suussasulavan meheväksi. Läskisoosin kanssa tarjoillaan tyypillisesti keitettyjä perunoita tai perunamuusia ja suolakurkkua sekä haluttaessa etikkapunajuuria. 

## Lähteet
Pascale Bussières

**Pascale Bussières** (s. 27. heinäkuuta 1968 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalainen näyttelijä.

Suomessa Bussièresin roolisuorituksia on nähty muun muassa televisiosarjoissa *[[Kartanon tytär]]* (*Marguerite Volant*, Kanada 1996) ja Emilie (*Blanche*, Kanada 1993) sekä elokuvassa *[[Roolipeli (elokuva)|Roolipeli]]* (*La Répétition*, 2001).

## Aiheesta muualla

* 
* Kotisivu 
* Epävirallinen kotisivu
Gardnar Mulloy

**Gardnar Putnam Mulloy** (22. marraskuuta 1913 – 14. marraskuuta 2016 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja, joka tuli tunnetuksi varsinkin Bill Talbertin pelitoverina. Hänet kelpuutettiin vuonna 1972 Rhode Islandissa sijaitsevaan International Tennis Hall of Fameen. Mulloyn tiedetään pelanneen melko aktiivisesti lajiaan vielä yhdeksänkymppisenä.

Mulloy voitti Yhdysvaltain avoimen mestaruuden nelinpelissä vuosina 1942, 1945, 1946 ja 1948. Kaksinpelissä hän selviytyi finaaliin vuonna 1952, mutta hävisi Frank Sedgmanille.

## Lähteet
Henri Sigfridsson

**Henri Sigfridsson** (s. 1974) on suomalainen pianisti, joka on voittanut monia kilpailuita ja toiminut professorina useissa alan oppilaitoksissa Keski-Euroopassa.

Sigfridsson aloitti pianonsoiton 10-vuotiaana Turun konservatoriossa. Sieltä hän jatkoi Sibelius-Akatemian nuorisokoulutukseen ja siirtyi myöhemmin solistiselle osastolle professori Erik T. Tawaststjernan oppilaaksi. Lisäksi Sigfridsson on opiskellut 1995–1997 Weimarin musiikkikorkeakoulussa professori Lazar Bermanin ja 1995– Kölnin musiikkikorkeakouluissa Pavel Gililovin johdolla.

Sigfridsson on menestynyt hyvin useissa pianokilpailuissa. Vuonna 1992 hän tuli jaetulle toiselle sijalle Maj Lind -pianokilpailussa ja samana vuonna hän sai toisen palkinnon Nyborgin pohjoismaisessa pianokilpailussa. Weimarissa pidetyn Franz Liszt -kilpailun hän voitti 1994, vuonna 1995 hän voitti pohjoismaisen solistibiennalen Reykjavíkissa ja vuonna 2000 toisen palkinnon Géza Anda -kilpailussa Zürichissä. Maaliskuussa 2004 hän sai toisen palkinnon Maria Callas Grand Prix -kilpailussa Ateenassa. Bonnin Beethoven-kilpailun Sigfridsson voitti vuonna 2005.

Sigfridsson on asunut ja musisoinut pitkään Saksassa. Hän on esiintynyt Ruhrin pianofestivaalilla sekä Luzernin festivaalilla ja Ravinia-festivaalilla. Sigfridsson on soittanut useiden sinfoniaorkestereiden solistina. Orkestereiden joukossa ovat Zürichin Tonhalle-orkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, MDR sinfoniaorkesteri, Camerata Academica Salzburg ja Stuttgartin kamariorkesteri. Suomalaisten orkesterien solistina Sigfridsson esiintyy säännöllisesti ja Kuhmon Kamarimusiikissa hän vieraili 2006, 2007 ja 2013.

Sigfridsson on ollut professorina useissa alan oppilaitoksissa:  Grazin musiikkiyliopistossa 2008–2009, 2010-2012 hän oli vierailevana professorina Hanns Eislerin musiikkiyliopistossa Berliinissä ja vuodesta 2011 lähtien Essenissä Folkwangin taideyliopistossa, mitä pidetään yhtenä Saksan tärkeimmistä pianonsoiton opetusviroista.

Sigfridsson oli Korholman musiikkijuhlien taiteellinen johtaja 2012–2017.

## Lähteet
Porilainen

**Porilainen** on suomalainen grilliruoka, joka yleensä koostuu kahdesta paahtoleivästä ja niiden välissä olevasta noin senttimetrin paksuisesta palasta Jahtimakkaraa. Metsästäjänmakkaran ja leivän lisäksi porilaisessa on raakaa sipulia hakkeena ja sinappia. Aidon Porilaisen tunnistaa oikeasta leivästä sekä oikeasta makkarasta. Aitoon Porilaiseen ei kuulu esimerkiksi kananmunaa, juustoa tai majoneesia.

## Historia
Porilaisen keksivät Helsingin yliopiston Satakuntalaisen Osakunnan opiskelijat 1950-luvulla. Sitä varten Porissa toimineessa Satakunnan osuusteurastamossa lihamestari Joel Färd kehitti oman sipulimakkaran, joka sai myöhemmin nimekseen Metsästäjä, kun Liha-Pekka jatkoi makkaran valmistusta samalla reseptiikalla. Satakuntalainen Osakunta aloitti myöhemmin Porilaisten myymisen Kolmen sepän patsaan läheisyydessä sijainneella grillillään.

## Resepti
Aidon Porilaisen ohje Pori-seuran ja Satakunnan maakuntamuseon mukaan:
* kaksi paahtoleipää
* noin yhden senttimetrin siivu Jahtimakkaraa
* raakaa sipulia hakkeena
* sinappia

Muita porilaisissa käytettyjä täytteitä:

*ketsuppi 
* kurkkusalaatti
* raaka sipuli renkaina
* paahdettu sipuli
* paistettu kananmuna
* juusto
* majoneesi

Huomioitavaa on, että aiemmasta aidon porilaisen reseptiikasta poiketen 2005 kirjoitetun lähteen mukaan myös alkuperäiseen kuuluisivat aiemmin mainittujen lisäksi ketsuppi, kurkkusalaatti ja hakkeen sijaan sipuli voisi olla myös renkaina.

## Lähteet
Tilliliha

**Tilliliha** on Suomalainen perinneruoka, joka on tehty lampaan luullisista osista keittämällä tilliliemessä. Sittemmin tillilihaa sitä on alettu valmistaa naudasta, usein vasikasta. Perinteisiä häränliharuokia ei Suomalaisessa ruokaperinteessä ole, koska Suomessa ei juuri käytetty härkiä mastaloudessa vaan hevosia.

Jotkut kutsuvat tillihaa vasikanviillokiksi, mutta se on myöhempi muunnos. 

Tillilihan kastike tehdään keitinliemestä, joka, maustetaan etikalla tai sitruunalla ja sokerilla. 

1970- ja 1980-luvulla tilliliha oli usein tarjolla kouluruokailussa, mutta se valmistettiin valmiskuutioista ja suurustettiin maissijauholla, mikä teki kastikkeesta limamaista. Oppilaat olivat tyytymättömiä ruoan makuun, se on jäänyt koulujen ruokalistalla harvinaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tillilihan resepti Marttaliiton sivuilla.
Robert Adler

**Robert Adler** (4. joulukuuta 1913 – 15. helmikuuta 2007) oli itävaltalaissyntyinen keksijä. 

Adler syntyi Wienissä ja sai filosofian tohtorin arvon fysiikasta Wienin yliopistossa vuonna 1937. Hän muutti Yhdysvaltoihin ja aloitti vuonna 1941 työskentelyn Zenith Electronicsin tutkimusosastolla. 

Adlerilla oli hallussaan sankka joukko yhdysvaltalaisia patentteja, mutta hänen tunnetuimpana keksintönään pysyi kuitenkin nykyaikainen langaton kaukosäädin. 

Adler jäi eläkkeelle Zenithistä vuonna 1982, mutta toimi sen teknisenä neuvonantajana aina vuoteen 1999. Hänet palkittiin vuonna 1980 Edison-mitalilla, ja hänelle myönnettiin vuonna 1997 televisioalan Emmy-palkinto. Hän menehtyi korkean iän mukanaan tuomiin sydänvaivoihin hoivakodissa Boisessa Idahossa 93-vuotiaana.
Mérida (osavaltio)

**Mérida** () on yksi Venezuelan osavaltioista. Osavaltion pääkaupunki on Mérida. Se sijaitsee maan länsiosissa lähellä Kolumbian rajaa.

Osavaltiossa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 828&nbsp;592 asukasta ja sen pinta-ala on 11&nbsp;300 neliökilometriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Osavaltion internetsivut
Mérida (Venezuela)

**Santiago de los Caballeros de Mérida**, lyhyemmin **Mérida**, on Méridan osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Kaupungin pinta-ala on 25 neliökilometriä ja sen väkiluku oli vuonna 2011 noin 214 000 asukasta. Kaupunki tunnetaan lempinimellä "herrasmiesten kaupunki" ja se on suosittu turistikohde.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset verkkosivut
Klassisenkiinankielinen Wikipedia

**Klassisenkiinankielinen Wikipedia** (文言維基大典) on Wikipedian klassisenkiinankielinen versio. Se aloitettiin 31. heinäkuuta 2006 ja se rikkoi 2&nbsp;620 artikkelin rajan helmikuussa 2012.
Assarakos

**Assarakos** () oli kreikkalaisessa mytologiassa Dardanian kuninkaan Trosin ja Kallirrhoen toiseksi vanhin poika. Hänen veljiään olivat Ilos ja Ganymedes, ja näiden lisäksi hänellä oli sisar Kleopatra.

Assarakos peri valtaistuimen isältään sen jälkeen kun hän hänen vanhempi veljensä Ilos päätti mieluummin hallita Iliosta, perustamaansa kaupunkia, joka myöhemmin tunnettiin Troijana. Vaimonsa Hieromnemen kanssa Assarakos sai pojan, joka sai nimen Kapys.

## Lähteet
Brentanon koulukunta

**Brentano koulukunta** viittaa filosofeihin, jotka opiskelivat Franz Brentanon (1838–1917) oppilaana ja saivat tältä vaikutteita. Brentanon filosofinen ajattelu on levinnyt hyvin laajalle hänen oppilaidensa töiden ansiosta, ja sillä on ollut paljon vaikutusta nykyajan filosofiaan, mielenfilosofiaan, psykologiaan ja kognitiotieteeseen. Vaikka koulu ei koskaan ollut koulukunta perinteisessä merkityksessä, Brentano pyrki pitämään sen jotakuinkin yhtenäisenä. Brentanon kaksi tunnetuinta oppilasta, Alexius Meinong ja Edmund Husserl, kuitenkin siirtyivät lopulta yhä kauemmaksi Brentanon teorioista.

Filosofi Seppo Sajama kuvailee koulukuntaa seuraavasti: ”Kun lukee Brentanon teosten toimittajien esipuheita, tulee mieleen pikemminkin uskonnollinen lahko kuin filosofinen koulukunta.”

## Koulukunnan jäseniä

Koulukuntaan voidaan lukea kuuluneeksi muun muassa seuraavat henkilöt (suluissa paikka ja aika, jolloin he olivat Brentanon oppilaana):

* Christian von Ehrenfels
* Sigmund Freud
* Edmund Husserl (Wien, 1884–1886)
* Alois Höfler
* Benno Kerry
* Anton Marty (Würzburg, 1866–1870)
* Tomáš Masaryk
* Alexius Meinong (Wien, 1875–1878)
* Rudolf Steiner
* Carl Stumpf (Würzburg, 1866–1870)
* Kazimierz Twardowski (Wien, 1885–1889).

## Laajempi vaikutus

Brentanon oppilaat perustivat edelleen uusia koulukuntia tai liikkeitä, ja opettivat merkittäviä oppilaita:
* Stumpf opetti Aron Gurwitschiä, ja hänestä tuli Berliinin koulukunnan (Max Wertheimer, Kurt Koffka, Wolfgang Köhler) johtaja.
* Husserl perusti fenomenologisen liikkeen ja vaikutti seuraaviin suuntauksiin:
** Münchenin fenomenologia (Johannes Daubert, Adolf Reinach)
** eksistentialistinen fenomenologia (Jean-Paul Sartre, Maurice Merleau-Ponty ja Martin Heidegger)
* Meinong johti Grazin koulukuntaa ja vaikutti muun muassa Stephan Witasekiin, Alois Höfleriin, Vittorio Benussiin ja Bertrand Russelliin.
* Von Ehrenfelsin nimiin on laitettu käsite *[[Gestalt]]*, mikä johti hahmopsykologian eli Gestalt-psykologian perustamiseen.
* Twardowski opetti Tadeusz Kotarbińskiä ja hänestä tuli ”puolalaisen logiikan isä” Lwowin-Varsovan logiikan koulukunnan (Jan Lukasiewicz, Stanisław Leśniewski, Kazimierz Ajdukiewicz ja Alfred Tarski) keulahahmona.
* Marty ja hänen oppilaansa Karl Bühler kehittivät yksityiskohtaisen kielen teorian, joka vaikutti Reinachiin, ja he kehittivät kehittivät puhetoimitusten teoriaa ennen J. L. Austinia.
* Freud perusti psykoanalyysin.

Sellaiset ajattelijat kuin Bertrand Russell, Roderick Chisholm, G. E. Moore, Gilbert Ryle, John Searle, Barry Smith, Kevin Mulligan, Peter Simons ja Jan Woleński ovat puolestaan levittäneet Brentanon vaikutusta analyyttiseen filosofiaan omalla tutkimuksellaan ja julkaisutoiminnallaan.

## Kirjallisuutta

* 
* 
* 
* 

## Lähteet
Aito Records

**Aito Records** on helsinkiläinen vuonna 2000 perustettu levy-yhtiö. Aito Recordsin perustaja ja toimitusjohtaja on Pekka Lehti. Lehti on basistin urallaan esiintynyt muun muassa J. Karjalaisen, Värttinän, Dalindèon, sekä oman yhtyeensä Oudon Voiman riveissä. 

Vuonna 2007 Aito Records aloitti toimintansa myös agentuurina nimellä Aito Records & Agency. 

## Aito Recordsin julkaisut 2000–2008

* Pekka Lehti: Outo Voima (16.3.2000, AICD001)
* ZetaBoo: MeDiZine (18.9.2000, AICD002)
* Markku Lepistö: Silta (11.1.2002, AICD003)
* Pekka Lehti & Outo Voima: Sohjo (18.3.2003, AICD004)
* Sväng: Sväng (12.1.2005, AICD005)
* Maria Kalaniemi: Bellow Poetry (2.11.2005, AICD006)
* Jouko Kyhälä: Saalas (25.11.2005, AICD007)
* Markku Lepistö: Polku (18.5.2006, AICD008)
* ZetaBoo: OuterRail (6.10.2006, AICD009)
* Tsuumi Sound System: Hotas (18.5.2007, AICD010)
* Riikka Timonen: Käenkukuntayöt (2.3.2008, AICD011)
* Lepistö & Lehti: Helsinki (12.4.2008, AICD012)
* Sväng: Jarruta (2.3.2008, AICD013)
* Milla Viljamaa: Paras aika päivästä (4.5.2008 AICD014)

## Aiheesta muualla
* Aito Records
Ranya Paasonen

**Ranya Paasonen** (o.s. *ElRamly*, s. 9. tammikuuta 1974 Madras, Intia) on suomalainen kirjailija. Hän vietti lapsuutensa isänsä kotimaassa Egyptissä sekä Intiassa, Tšadissa, Saudi-Arabiassa ja Libyassa. Vuodesta 1987 lähtien hän on asunut Helsingissä.

Paasonen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1995 pääaineenaan seemiläiset kielet. Hän on opiskellut myös poliittista historiaa. Paasonen on myös opettanut luovaa kirjoittamista Helsingin yliopiston täydennyskoulutuskeskus Palmeniassa ja Kriittisessä Korkeakoulussa.

Vuonna 2002 ilmestyi Paasosen esikoisteos, tyttönimellä ElRamly julkaistu romaani *Auringon asema*. Teos kertoo egyptiläisen Ismaelin ja suomalaisen Anun suhteesta ja yhteisestä elämästä. Kertoja on toinen heidän kahdesta tyttärestään: kahden kulttuurin välissä kasvanut tytär kertoo isänsä ja äitinsä rakkaustarinan ja kuvailee perheen elämää Egyptissä, Libyassa ja Suomessa sekä omaa itsenäistymistään. Nimellä puhutaan kirjassa vain kahdesta henkilöstä, Ismaelista ja Anusta. Tyttöjen ja intialaisen naapurin nimet jäävät mainitsematta. Kertomus liikkuu saumattomasti maasta sekä ajasta toiseen. Siinä ei tapahdu paljoa, ainoastaan tunteista kerrotaan. Paasoselle myönnettiin teoksesta Kalevi Jäntin palkinto, Runeberg-palkinto ja Kiitos kirjasta -mitali. Kirja on ilmestynyt saksaksi, latviaksi, puolaksi, ruotsiksi, tanskaksi ja unkariksi. Romaanin oikeudet on myyty myös Norjaan.

## Palkinnot ja tunnustukset
* Kiitos kirjasta -mitali 
* Runeberg-palkinto 
* Kalevi Jäntin palkinto

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ranya Paasonen Kirjasampo.fi:ssä
* Auringon aseman esittely Kirjastokaista.fi-sivustolla
Rannikkolaulumesikko

**Rannikkolaulumesikko** (*Gavicalis fasciogularis*) eli aiemmalta nimeltään **australianmangrovemesikko** on kukkien mettä imevä australialainen varpuslintu.

## Koko ja ulkonäkö
Rannikkolaulumesikko on rastaan kokoinen ja sen höyhenpuku on pääosin harmaa, vatsapuolelta vaaleampi. Siipisulat ja pyrstö ovat vihreät, silmillä on tumma naamari ja poskella keltainen kuvio.

## Esiintyminen
Rannikkolaulumesikko on kotoperäinen australialainen laji. Se elää mantereen itärannikolla yleisenä Queenslandissa ja harvalukuisena Uudessa Etelä-Walesissa. Lajin elinalueen koko on 20&nbsp;000–50&nbsp;000 neliökilometriä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Lajin kantaa vaarantavat metsien hakkuut ja lisäksi sitä uhkaavat torjunta-aineet sekä maaperään joutuvat myrkyt.

## Elinympäristö
Rannikkolaulumesikon elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset mangrovesademetsät, harvemmin muun tyyppiset metsät ja puustoiset suot. Se vierailee joskus taajamien puutarhoissa.

## Ravinto
Linnun ravintoa ovat kukkien mesi ja pienet selkärangattomat.

## Lähteet
Laatikkoleija

**Laatikkoleija** on eräs leijamalli, jonka kantavuus ja nousukyky ovat parempia kuin normaalileijan.

Laatikkoleija muodostuu neljästä laatikon muotoon asetetusta rimasta; rakenne pysyy ryhdissään kahden sisäpuolelle asennetun kahdesta tietyn mallisesta rimasta tehdyn tukirakenteen avulla.

Kummastakin päästä ulottuu noin kolmannesmatkaan tuulenpitävästä ohuesta kankaasta tehty verhoilu, joka muodostaa rungon ympärille kaksi päädyistään avointa laatikkoa. Tästä tulee leijan nimikin. Verhoilu pysyy ryhdissään siten, että rimojen ympärille on rakennusvaiheessa ommeltu niitä ympäröivä kangastuppi.

Keskelle jää vastaavan kokoinen avoin tila; jotkut rakentajat liittävät tukirakenteeseen parinkymmenen sentin yläpuoliset pidennykset, joiden varaan asennetaan erilliset kapeat tukisiivet, jotka parantavat leijan ohjattavuutta ja nousukykyä. Joissakin malleissa on myös alakulmissa vastaavat joskin kapeammat siivet - näin eritoten silloin, jos leijan on tarkoitus nostaa ilmaan siihen liitettyjä mittauskojeita. Kojeet asennetaan tavallisimmin alempaan aukkoon tai sitten tukirakenteiden välille pingotettujen ohuiden vaijerien varaan keskelle leijaa.

Leijan alapuolisiin kulmiin kiinnitetään neljä silmukkaruuvia, joista vedetään noin puoli metriä pitkät erilliset metallilangat yhdeksi pisteeksi, joka on säädettävä niin että se on tarkasti leijan alapinnan keskipisteen kohdalla. Tähän pisteeseen kiinnitetään ohjauslanka; useimmiten suositaan ohutta teräsvaijeria, koska laatikkoleijan veto varsinkin kovalla tuulella on hyvin voimakas. Laatikkoleija ei myöskään tarvitse erillistä pyrstöä.

Laatikkoleija nousee hyvin jyrkästi, noin 80 asteen kulmassa. Sen kantokyky on suuri verrattuna konventionaaliseen leijaan.

Laatikkoleijaa on käytetty runsaasti ilmatieteellisten mittausten apuvälineenä; muun muassa Benjamin Franklin teki huomattavan osan ukkosta koskevista tutkimuksistaan juuri laatikkoleijan avulla.

Varsinaista keksijää on mahdoton nimetä; Kiinassa ja Japanissa leijoja on kuitenkin lennätetty jo parintuhannen vuoden ajan. Kirjallisuudessa esiintyy runsaasti väitteitä, että suurimmat näistä leijoista olisivat pystyneet jopa nostamaan ihmisen; varmaa todistetta tästä ei kuitenkaan ole olemassa, vaikka teoriassa se on mahdollista.

## Lähteet
* *Kolumbus - tietokirja nuorille*
* Ilmari Jäämaa: *Nuorten kokeilijain ja keksijäin kirja*

## Laatikkoleija populaarikulttuurissa

* Clive Cussler: *[[Lohikäärme (Clive Cusslerin romaani)|Lohikäärme]]*
Paul D. Boyer

**Paul Delos Boyer** (31. heinäkuuta 1918 – 2. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen tieteilijä, jolle myönnettiin vuonna 1997 Nobelin kemianpalkinto adenosiinitrifosfaatin synteesin takana olevan entsymaattisen mekanismin tutkimuksesta. Hän jakoi palkintonsa John E. Walkerin ja Jens Christian Skoun kanssa.

Boyer syntyi Provossa, Utahin osavaltiossa, ja opiskeli Provo High Schoolissa. Hän jatkoi opintojaan Brigham Youngin yliopistossa, josta hän suoritti vuonna 1939 *Bachelor of Sciencen* tutkinnon kemiasta. Hän sai stipendin Wisconsiniin.

Juuri ennen Wisconsiniin lähtöään Boyer meni naimisiin Lyda Whickerin kanssa. Parille syntyivät lapset Gail, Alexandra ja Douglas.

Boyer sai vuonna 1943 Wisconsin-Madisonin yliopistolta filosofian tohtorin arvon biokemiasta. Hänestä tuli vuonna 1963 Kalifornian yliopiston Los Angelesin kampuksen kemian ja biokemian osaston professori. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsenenä vuodesta 1970 lähtien.

## Lähteet
Berliinin koulukunta

**Berliinin koulukunta** oli Berliinin yliopistossa toiminut kokeellisen psykologian koulukunta, jota johti Carl Stumpf. Stumpf oli ollut Franz Brentanon ja Rudolf Hermann Lotzen oppilas. Stumpfista tuli yliopiston professori, ja hän perusti yliopiston kokeellisen psykologian laboratorion vuonna 1893.

Stumpfin oppilaisiin ja Berliinin koulukunnan jäseniin kuuluivat muun muassa Max Wertheimer, Kurt Koffka, Wolfgang Köhler ja Kurt Lewin. Köhlerin otettua psykologian instituutin johdon vuonna 1922 Berliinin koulukunnasta tuli hahmopsykologian (Gestalt-psykologia) koulukunta.

## Katso myös

* Brentanon koulukunta, Franz Brentanon perustama
* Grazin koulukunta, Alexius Meinongin perustama
Jens Christian Skou

**Jens Christian Skou** (8. lokakuuta 1918 – 28. toukokuuta 2018) oli tanskalainen kemisti ja yksi vuoden 1997 Nobelin kemianpalkinnon saajista. Hänen merkittävyytensä perustuu Na<sup>+</sup>/K<sup>+</sup>-ATPaasin löytämiseen (1957).

Skou opiskeli lääketiedettä Kööpenhaminan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1944. Hän sai tohtorinarvon vuonna 1954. Hän aloitti työskentelyn Aarhusin yliopistossa vuonna 1947 ja oli siellä biofysiikan professorina vuodesta 1977. 

Skou jäi eläkkeelle Aarhusin yliopistosta vuonna 1988. Hän jakoi Nobelinsa kahden muun nykyajan merkittävimpiin kuuluvan kemistin, Paul D. Boyerin ja John E. Walkerin kanssa.

## Lähteet
Rest in Sleaze

__NOTOC__
**Rest in Sleaze** on Crashdïetin esikoisalbumi, joka julkaistiin 20. elokuuta 2005. Albumi ylsi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 12. Albumi jäi yhtyeen perustajajäsenen ja laulajan Dave Lepardin viimeiseksi tämän kuollessa seuraavana vuonna.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Dave Lepard – laulu
* Martin Sweet – kitara, taustalaulu
* Peter London – basso, taustalaulu
* Eric Young – rummut, taustalaulu

## Arvostelut
* Imperiumi: 8/10
* Sputnikmusic: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Rest in Sleaze'' discogs.com -sivustolla
Frances Bay

**Frances Bay** (o.s. **Goffman**, 23. tammikuuta 1918 – 15. syyskuuta 2011) oli kanadalainen näyttelijä. Hän esiintyi sivurooleissa muun muassa elokuvissa *[[Tyttö joka tiesi liikaa]]* (1978), *[[Karate Kid]]* (1984), *Big Top Pee-Wee* (1988) ja *[[Identtiset kaksoset (elokuva)|Identtiset kaksoset]]* (1988). Eräs tunnetuimmista osista oli isoäidin rooli komediassa *[[Happy Gilmore – ammattilainen]]* (1996).

Bayn oikea jalka amputoitiin polven alapuolelta hänen jäätyään auton alle Glendalessa vuonna 2002. Hän oli silti  aktiivinen viimeisiin vuosiinsa asti ja esiintyi säännöllisesti täti Ginnynä ABC:n tilannekomediassa "The Middle".

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Daniela Ceccarelli

**Daniela Ceccarelli** (s. 25. syyskuuta 1975 Rocca Priora) on italialainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.

Ceccarelli voitti yllätyksellisesti supersuurpujottelun olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002. Hän on voittanut kaksi maansa mestaruutta mutta ei ole olympiavoittoaan lukuun ottamatta sijoittunut arvokisoissa kymmenen parhaan joukkoon eikä voittanut yhtään maailmancupin osakilpailua.

Ceccarelli voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa supersuurpujottelussa kultaa 0,05 sekunnin erolla Kroatian Janica Kostelićiin. Alppiyhdistetyssä hän sijoittui 15:nneksi ja syöksylaskussa 20:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli supersuurpujottelussa 31:s. Ceccarelli osallistui maailmanmestaruuskipailuihin neljä kertaa. Vailissa 1999 hän sijoittui supersuurpujottelussa 18:nneksi. St. Antonissa 2001 hän sijoittui supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä 15:nneksi sekä syöksylaskussa 16:nneksi. St. Moritzissa 2003 hän sijoittui syöksylaskussa 13:nneksi ja keskeytti supersuurpujottelussa. Santa Caterinassa 2005 hän oli syöksylaskussa 14:s ja alppiyhdistetty päättyi hylkäämiseen.

Ceccarelli sijoittui maailmancupissa kolme kertaa kolmen parhaan joukkoon. Hän oli joulukuussa 2001 Sankt Moritzin supersuurpujottelussa toinen, tammikuussa 2002 Cortina d’Ampezzon syöksylaskussa kolmas ja joulukuussa 2002 Val d’Isèren supersuurpujottelussa toinen. Hän sijoittui maailmancupin supersuurpujottelupisteissä parhaimmillaan kuudenneksi kaudella 2002–2003 ja seitsemänneksi kaudella 2001–2002. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli 16:s kaudella 2002–2003.

Ceccarellin tytär Lara Colturi edustaa alppihiihdossa Albaniaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu
Pia Raanoja

**Pia Raanoja** (s. 22. elokuuta 1960) on Anjalankoskelta kotoisin oleva oopperalaulaja, diplomilaulaja, musiikin maisteri ja laulupedagogi. Hänen äänialansa on sopraano.

Raanoja tuli kolmanneksi 1984 Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa. Hän on valmistunut Sibelius-Akatemiasta vuonna 1987. Hän on esiintynyt muun muassa Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Der Vlaamse Operassa Antwerpenissa ja suomalaisissa maakuntaoopperoissa, sekä eri orkestereiden solistina Suomessa ja ulkomailla. 

Raanoja opettaa laulua ja musiikinteoriaa. Vuodesta 2011 hän on opettanut musiikkia erityistä tukea tarvitsevien taide- ja toimintakeskuksessa Kaarisillassa. Vuosina 2007–2010 hän oli Riihimäen Naislaulajien taiteellisena johtajana.

## Lähteet
Georgi Danelija

**Georgi Nikolaevitš Danelija** (; 25. elokuuta 1930 Tbilisi – 4. huhtikuuta 2019 Moskova) oli georgialaissyntyinen elokuvaohjaaja, joka tuli kuuluisaksi kaikkialla Neuvostoliitossa "surullisilla komedioillaan". 

Danelija opiskeli arkkitehdiksi Moskovassa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat *Romanssi Moskovassa* (1964), *Haukka* (1977), *[[Syysmaraton]]* (1979) ja *Kin-dza-dza!* (1986). 

Danelija on tehnyt monien elokuviensa käsikirjoitukset itse, mutta kirjoittanut myös muille ohjaajille. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1990.

## Lähteet