Pyhä Anna

**Pyhä Anna** oli apokryfisen kristillisen perinteen, muun muassa Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluvan Jaakobin evankeliumin mukaan Neitsyt Marian äiti.  

## Elämä
Neitsyt Marian äidin nimeä ei Uuden testamentin kaanonin kirjoissa mainita lainkaan. On mahdollista, että apokryfinen perimätieto Annasta perustuu todelliseen henkilöön. Toisaalta on arveltu, että Annan hahmon esikuvana on ollut Vanhan testamentin kertomus profeetta Samuelin Hanna-nimisestä äidistä: kummassakin tarinassa hurskas äiti saa lapsen vasta pitkän odotuksen ja hartaiden rukousten jälkeen.  

Annan perheestä ja suvusta on legendoissa ja eri kirkkokuntien perinteessä monenlaisia väitteitä. Apokryfisen perinteen ja legendojen mukaan hän oli ylhäistä sukua, kuningas Daavidin jälkeläinen. 1500-luvulla Pariisissa julkaistun saarnan mukaan Annan vanhemmat olivat nimeltään Stollanus ja Emerentia. Ortodoksisen perinteen mukaan taas Daavidista polveutui Annan puoliso Joakim, Anna itse oli leeviläiseen sukukuntaan kuuluvan pappi Matthanin tytär, ja hänellä oli sisaret Maria ja Zoia, joista jälkimmäisen tytär oli Elisabet, Johannes Kastajan äiti.

Anna ja hänen miehensä Joakim yrittivät vuosia saada lasta, ja Joakim, joka  lapsettomuuden takia joutui pilkan kohteeksi ja karkotetuksi temppelistä, oli jo jättämässä vaimonsa, kun enkeli tuli kertomaan, että he saisivat tyttären, jolla on Jumalan erikoistehtävä. Lännen kirkossa tästä Neitsyt Marian sikiämisestä kiisteltiin satojen vuosien ajan, ja ajatuksen siitä, että Anna olisi tullut raskaaksi neitseellisesti *(Anna concepit per osculum Joachimi* ’Anna tuli raskaaksi Joakimin suudelmasta’) joutui paavi Benedictus XIV virallisesti kumoamaan 1677. Katolisen kirkon dogmin mukaan, joka virallistettiin 1800-luvulla, Neitsyt Maria sai alkunsa Annan ja Joakimin avioliitossa ns. perisynnittömän sikiämisen kautta, ei neitseellisesti mutta alusta alkaen vailla syntiä, Jumalan erityisessä suojeluksessa. Legendan mukaan Anna ja Joakim veivät tyttärensä jo kolmivuotiaana temppeliin opetettavaksi.

Keskiajalla suositun *[[Kultainen legenda|Legenda aurea]]* -teoksen mukaan Annalla oli Joakimin kuoleman jälkeen vielä toinen ja kolmaskin aviomies; miehet olivat nimeltään Kleofas (Kleopas) ja Salomas. Joidenkin legendojen mukaan näistä avioliitoista olisivat syntyneet Uudessa testamentissa Jeesuksen haudalle tulleiden naisten joukossa mainitut Kleopaksen Maria (joka tavallisempien tulkintojen mukaan ei kuitenkaan ollut Kleopaksen tytär vaan tämän vaimo) ja Maria Salome, Sebedeuksen vaimo. Näistä legendoista väiteltiin 1500-luvun uskonoppineiden kesken, useiden puolustaessa sitä ajatusta, että Anna oli naimisissa vain kerran eläessään.

Annan kuolinpäivää muistetaan katolisessa kirkossa 26. heinäkuuta, ortodoksisessa kirkossa 25. heinäkuuta. Ortodoksinen kirkko viettää Annan ja Joakimin muistopäivää 9. syyskuuta. 

## Pyhän Annan kultti
Anna tunnettiin jo varhaiskristillisessä legendaperinteessä, ja häntä kunnioitettiin erityisesti Bysantissa, missä keisari Justinianus vuonna 550 rakennutti Konstantinopoliin hänelle omistetun kirkon. Lännen kirkko aluksi torjui pyhän Annan kultin dekreetillä, jonka kirjoittajina on pidetty paavi Gelasius I:tä, kirkkoisiä Augustinusta ja Hieronymusta. Annan kultti saapui kuitenkin sittemmin lännen kirkon alueelle ristiretkeläisten mukana, ja sitä levittivät etenkin fransiskaanit, joille oppi Neitsyt Marian synnittömästä sikiämisestä oli tärkeä. Vuonna 1481 paavi Sixtus IV otti Annan muistopäivän mukaan roomalaiskatolisen kirkon pyhimyskalenteriin. 

Annan kultin suosio nousi huippuunsa Länsi-Euroopassa vuoden 1500 tienoilla. Siihen on arveltu yhdistyneen myös muistumia esikristillisistä äitijumalatarhahmojen kulteista. Voimakkaana, äidillisenä hahmona kuvattu Anna alettiin myöhäiskeskiajan perheihanteiden mukaan nähdä kodin ja omaisuuden, siten myös kauppiaiden ja käsityöläisten ja heidän kiltojensa suojelijana. Matteuksen evankeliumin 13:nnen luvun vertaus peltoon kaivetusta aarteesta yhdistettiin Annaan, mikä teki hänestä kaivosmiesten suojelijan. Annalle omistettiin 1500-luvulle mennessä lukuisia kappeleita ja kirkkoja, kirkonkelloja nimettiin hänen mukaansa, ja ”pyhän Annan vyön” uskottiin auttavan naisten hedelmättömyyteen. Annan kuolin- ja muistopäivän uskottiin olleen tiistai, ja saksalaisella kielialueella yhdeksän pääsiäistä edeltävää paastonajan tiistaita tunnettiin ”Annantiistaina” (*Annadienstag).*

Annan muistopäivän aikoihin loppukesällä liittyy hellepäiviä ja ukkosia, joten Annaa on pyydetty avuksi ukkosen uhatessa. Martti Luther, kaivosmiehen poika, kertoi nuorena ukkosmyrskyssä rukoilleensa pyhää Annaa, kaivosmiesten suojelijaa turvakseen; tämä kokemus sai hänet lähtemään luostariin ja kirkolliselle uralle. Anna on Bretagnen, Firenzen, Innsbruckin ja Napolin suojeluspyhimys. Hänen uskotaan suojelevan perheenemäntiä ja palvelijoita, imettäjiä, leskiä, köyhiä, työläisnaisia, kaivosmiehiä, kutojia, räätäleitä, pitsinnyplääjiä, mylläreitä, laivureita, köydenpunojia, puuseppiä ja sorvareita sekä kultaseppiä. Annalta on pyydetty apua aviopuolison löytämiseen, raskaaksi tulemiseen ja synnytykseen, rikastumiseen ja kadonneiden esineiden löytymiseen. Hänen on uskottu auttavan kihtiä, kuumetta, pää-, rinta- ja vatsakipua potevia sekä suojelevan ukkoselta.

Saksalaisella kielialueella oli 1800-luvulla satakunta pyhään Annaan liittyvää pyhiinvaelluspaikkaa, esimerkiksi Annaberg-nimiset paikkakunnat Ala-Itävallassa, Saksissa ja Sleesiassa (nyk. Puolan Góra Świętej Anny). Ranskassa Annan kultin keskuspaikkoja oli Bretagne, missä Sainte-Anne-d’Auray on 1600-luvulta lähtien ollut tärkeä pyhiinvaelluskohde.

Suomessa Annan kultista ensimmäinen tieto on vuodelta 1398, jolloin paavi Bonifatius IX lupasi synninpäästön niille, jotka kävivät Hattulan kirkossa Annan päivänä. Tiedossa ei ole, millä päivämäärällä tätä päivää vietettiin, mutta 1400-luvulta lähtien, viimeisen kerran vielä 1700-luvulla, Turun hiippakunnan kalentereissa Annan päivä oli jostakin syystä 15. joulukuuta, ei Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen päivän jälkeen 9. joulukuuta niin kuin muualla kristikunnassa. Tähän joulun alla sijaitsevaan päivään liittyi Suomessa jouluperinteitä, esimerkiksi leipominen (”Leipä-Anna”) tai oluenpano. ”Suomalainen Annan päivä” sijoittui vanhan kalenterin mukaan talvipäivänseisauksen tienoille, joten suomalaisessa perinteessä on sanontoja Annan päivän pitkästä yöstä. Toisaalta suomalaisessa kansanuskossa pyhästä Annasta on tullut myös ”Annikki, metsän emäntä”, jota pyydettiin antamaan metsästäjille saalista tai suojelemaan karjaa pedoilta. Tämä saattaa liittyä siihen, että ortodoksisen kalenterin mukainen Annan ja Joakimin muistopäivä syyskuussa on metsästyskauden alussa.

## Pyhä Anna taiteessa
Keskiajan taiteessa suosittu aihe ”Pyhä Anna kolmantena” (*Pyhä Anna itse kolmantena*) kuvaa kolmea sukupolvea: Annan sylissä tai vieressä on Maria, jonka sylissä on Jeesus-lapsi. *[[Pyhä Anna kolmantena (Leonardo da Vincin maalaus)|Anna kolmantena]]* on myös Leonardo da Vincin kuuluisa maalaus.

Anna itse kolmantena -aiheen lisäksi Annaa kuvataan kirkkotaiteessa  kohtaamassa Joakimia temppelin portilla, kohtaamassa enkeli Gabrielia, joka ilmoittaa Marian syntymästä, tai joko yksin tai Joakimin seurassa viemässä Mariaa temppeliin koulutettavaksi. Hänen väreinään ovat usein punainen ja vihreä, ja hänen attribuutteinaan ovat puhtautta symboloiva lilja, ruusu tai avoin kirja symboloimassa Marian kasvatusta.

## Anna islamin perinteessä
Neitsyt Marian äitiä *(Hannah bint Faqudh)* on kunnioitettu myös islamilaisessa perinteessä. Koraanissa häntä tosin ei mainita nimeltä, mutta hänestä kerrotaan hurskaana ”‘Imranin vaimona”, joka omisti kohdussaan kasvavan lapsen Jumalalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 

*