open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vince Guaraldi

**Vincent Anthony ”Vince” Guaraldi** (17. heinäkuuta 1928 San Francisco, Kalifornia – 6. helmikuuta 1976 Menlo Park, Kalifornia) oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hänet muistetaan varsinkin *[[Tenavat]]*-animaatioiden musiikista.

Guaraldi tuli San Franciscon alueella tunnetuksi pianistina jo high school -aikoinaan. 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa hän alkoi soittaa Cal Tjaderin kanssa ja teki tämän kanssa ensimmäisen levytyksen 1953. Vuonna 1955 Guaraldi kokosi oman trionsa, josta tuli suosittu kaupungin beatnik-piireissä. Vuonna 1956 Guaraldi oli mukana Woody Hermanin Third Herd -nimisen big bandin kiertueella. 1960-luvulla hän oli usein nähty soittaja länsirannikon jazzklubeilla.

Vuonna 1953 Guaraldi voitti Grammy-palkinnon sävelmästään ”Cast Your Fate to the Wind”. Vuonna 2011 albumi *A Charlie Brown Christmas* (1965) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Guaraldi kuoli sydänkohtaukseen ollessaan vasta 47-vuotias.

## Lähteet
Levytukku

**Levytukku Oy** on vuonna 1932 perustettu perheyritysmuotoinen musiikkialan maahantuontiliike. Sen pääkonttori sijaitsee Viikin kaupunginosassa Helsingissä ja myymälä Vuorikadulla. 

Yritys keskittyi aiemmin äänilevytuotantoon, mistä sen nimikin juontuu, ja oli suurimpia alallaan. Yhtiölle levytyksiä tehneitä taiteilijoita olivat mm. Olavi Virta, Veikko Tuomi, Kalevi Korpi, Tapio Rautavaara ja Henry Theel sekä harmonikkataiteilija Jorma Juselius. Olavi Virta toimi 1950-luvulla myös Levytukun tuotantopäällikkönä. Äänilevytuotantonsa yritys myi Musiikki-Fazerille 1960-luvun lopulla. Nykyisin sen pääala on soittimien ja tarvikkeiden maahantuonti. 

## Lähteet
*Levytukun sivusto

## Aiheesta muualla
* Levytukun kokosivun ilmoitus vuodelta 1938, Helsingin Sanomat, 11.12.1938, nro 334, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Horatio Alger

**Horatio Alger, Jr.** (13. tammikuuta 1832 – 18. heinäkuuta 1899) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän nousi lukuisilla romaaneillaan laajaan maineeseen jo elinaikanaan.

Alger syntyi ja kuoli Massachusettsissa. Hänen teoksensa kuvaavat menestyksen saavuttamista kovan työn tuloksena. Näin hän vahvisti amerikkalaisten käsitystä, että jokainen on oman onnensa seppä.

Alger opiskeli Harvardin yliopistossa. Työskennellessään 1860-luvulla pappina hän jäi kiinni poikien seksuaalisista hyväksikäytöistä. Asiaa ei viety eteenpäin; Alger kuitenkin erosi virastaan ja muutti New Yorkiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Max Morlock

**Maximilian (”Maxl” tai ”Max”) Morlock** (11. toukokuuta 1925 Nürnberg – 10. syyskuuta 1994 Nürnberg) oli saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 

Seuratasolla Morlock pelasi koko 24 vuotta kestäneen ammattilaisuransa 1. FC Nürnbergin riveissä. Maajoukkueessa hän pelasi 26 ottelua, joissa hän teki 21 maalia. Morlock pelasi yksissä arvokisoissa, vuoden 1954 MM-kisoissa, jotka Saksa voitti. Hän oli turnauksessa Saksan paras maalintekijä tehtyään kuusi maalia, joista yhden välierässä Itävaltaa vastaan ja yhden loppuottelussa Unkaria vastaan.

## Lähteet
Shakin maailmanmestaruusottelu 1984

**Shakin [[Shakin maailmanmestaruus|maailmanmestaruusottelussa]] 1984–85** Moskovassa pelasivat hallitseva maailmanmestari Anatoli Karpov ja haastaja Garri Kasparov.

Ottelun voittaisi pelaaja, joka ensimmäisenä saavuttaisi kuusi voittoa. Tasapelejä ei huomioitu. Karpov voitti pelit 3, 6, 7 ja 9 ja siirtyi siten nopeasti 4–0-johtoon. Kasparov muutti strategiansa riskejä kaihtavaan puolustuspelaamiseen. Seurasi uskomaton sarja tasapelejä, mutta 27. pelissä Karpov saavutti viidennen pisteensä. Karpovin voitto vaikutti selvältä, mutta Kasparov jatkoi sitkeää puolustusta, mikä johti Karpovin väsymiseen ja turhautumiseen, kun ottelu jatkui kolmatta kuukautta. Kasparov onnistui 32. pelissä saavuttamaan ensimmäisen voittonsa. Seurasi jälleen useita tasapelejä, kunnes Kasparov voitti 47. ja 48. pelin ja kavensi tilanteeseen 5–3. Tällöin FIDE:n presidentti Campomanes teki kiistellyn päätöksen – hän keskeytti ottelun, vaikka molemmat pelaajat ilmoittivat haluavansa jatkaa. Campomanes vetosi pelaajien terveyteen. Karpov, joka on 12 vuotta Kasparovia vanhempi, oli menettänyt 10 kiloa painostaan. Ottelu kesti 10. syyskuuta 1984 – 8. helmikuuta 1985 ja keskeytettiin 48. pelin jälkeen. Uusi MM-ottelu suunniteltiin pelattavaksi samana vuonna, ja sen jälkeen Karpovilla olisi oikeus uusintaotteluun. Campomanes sai Kasparovista vihamiehen vuosiksi eteenpäin.

## Pelit

## Lähteet
### Kirjallisuuslähteet
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Pelit chessgames.com -sivustolla
Lída Baarová

**Ludmila ”Lída” Baarová** (7. syyskuuta 1914 – 27. lokakuuta 2000) oli tšekkiläinen näyttelijä. 

Baarová aloitti uransa kotimaassaan, jossa hän esiintyi esimerkiksi Otakar Vávran elokuvissa. Hän sai tarjouksen myös Hollywoodista.

Ura vei Baarován vuonna 1935 Saksaan, jossa hän loi maineen eksoottisena viettelijättärenä. Hän esiintyi useissa saksalaisissa elokuvissa kuten *Barcarole* (1935), *Einer zuviel an Bord* (1935), *Verräter* (1936), *Isänmaan ystävät* (*Patrioten*, 1937) ja *Lepakon lumoissa* (*Die Fledermaus*, 1937). Hänestä tuli natsipropagandan julistaja ja Joseph Goebbelsin rakastajatar. Paettuaan Saksasta vuonna 1941 Baarová jatkoi työtään kotimaassaan ja Italiassa. Toisen maailmansodan jälkeen hän sai Tšekkoslovakiassa tuomion yhteistyöstään saksalaisten kanssa. 

Baarová esiintyi julkisuudessa vielä 1990-luvulla. Hän kuoli Salzburgissa 86-vuotiaana. Hänen sisarensa oli 24-vuotiaana itsemurhan tehnyt näyttelijä Zorka Janů.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Tom Paxal

**Tom Roger Paxal** (s. 23. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän sai kunniapalkinnon televisioelokuvasta *Vårt Fagerby* Kettupäivillä 1995. "Violinisten" sai toisen palkinnon valtakunnallisessa novellikilpailussa 1996.

## Teoksia
### Romaaneja
* Svart spegel: En rapsodi om Tom Sjöberg (2009)
* Farlig hamn: en rapsodi (2007)
* Gyllenkulan (1998)
* Rödbergen (1981)

### Satukirjoja
* Goggel Moggel och hans vänner på äventyr i öknen (2002)
* Norrskensbarnen (1999)

### Näytelmiä
* Lösensumman (2000)
* En gåva från himlen (1998)
* Break	(1981)
* Livstycken (1979)
* Ekollon (1977-78)

### Televisiodraamoja
* Den brinnande båten 1996
* Vårt Fagerby (1993)
* Lyckosmederna	(1992)

### Novelleja
* Rubinen från Komonjeck (1989)
* Violinisten (1982)
* Hus, som kind mot kind (1991)

### Kuunnelmia
* Mauno Moukarinen (1980)
* Låt oss lustiga vara (1986)

### Nuortenkirjoja
* Vännerna (1977)

## Lähteet
* *Vem och vad 1996*, s. 432. Helsingfors 1996. 

## Aiheesta muualla
* Tom Paxal i Ord i Tiden.
* Helsingin kaupunginkirjaston kirjailijaesittely: Tom Paxal.
* 
* Tom Paxal. Boksampo.
Little Brother Montgomery

**Eurreal Wilford ”Little Brother” Montgomery** (18. huhtikuuta 1906 Kentwood, Louisiana – 6. syyskuuta 1985 Champaign, Illinois) oli yhdysvaltalainen jazz- ja bluesmuusikko, pianisti ja laulaja. 

## Elämä

### Varhainen elämä
Montgomery syntyi Kentwoodin sahakaupungissa, joka sijaitsee lähellä Mississippin rajaa ja New Orleansia, jossa hän vietti suuren osan lapsuuttaan. Lapsena hän muistutti isäänsä Harper Montgomerya ja niinpä häntä kutsuttiin Little Brother Harperiksi. Myöhemmin se muuntui loppuelämän säilyneeksi lempinimeksi Little Brother Montgomery. Montgomery alkoi soittaa pianoa neljävuotiaana ja 11-vuotiaana soitteli baareissa ympäri Louisianan. Hän sai musiikillisia vaikutteita Jelly Roll Mortonilta, joka kyläili Montgomereilla. 

### Uran alku
Montgomery saapui Chicagoon vuonna 1926 ja levytti vuonna 1930 ensimmäiset levytyksensä Paramountille. Hän äänitti neljä kappaletta, joista ”Vicksburg Blues” ja ”No Special Rider” muodostuivat hänen tunnuskappaleikseen. Bluebirdille hän levytti vuosina 1935–1936 New Orleansissa. Vuosina 1931–1938 hän johti yhtyettä Jacksonissa.

### Myöhempi ura Chigacossa
Vuonna 1942 Little Brother Montgomery asettui Chicagoon ja soitti klubeilla bluesia ja perinteistä jazzia, silloin tällöin myös neworleansilaisten jazzyhtyeiden kuten Kid Oryn ja Franz Jacksonin kanssa. Vuonna 1956 hän kiersi jonkin aikaa myös Otis Rushin kanssa. Montgomeryn suosio kasvoi 1960-luvulla, jolloin hän levytti useita albumeja, osan omalle vuonna 1969 perustetulle levymerkilleen FM Recordsille. Nimi tuli hänen toisen vaimonsa Janet Flobergin tyttönimestä ja Montgomerysta. 

Little Brother Montgomery kuoli syyskuussa 1985 ja hänet on haudattu Oak Woodsin hautausmaalle Chicagoon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Kuvitettu diskografia
Long Play

**Long Play** on suomalaisen Vox-yhtyeen debyyttialbumi. Sen julkaisi Love Records vuonna 1977.

## Kappaleet
### A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Pete Viteli – fender basso
* Juke Aronen – rummut
* Timo Huovinen – kitarat, laulu, huuliharppu
* Markku Lampi – kitara, laulu, kansikuva, rummut ("Drunken Dude Blow")

### Vierailevat muusikot
* Jim Pembroke – taustalaulu ("Just Another Boogie")
* Hillel Tokazier – grand piano ("Little Queenie")
* Tapio Korjus – tuottaja, rummut ("Drunken Dude Blow")

### Muut tekijät
* Måns Groundstroem – äänittäjä, miksaaja
* Richard Stanley – äänittäjä, miksaaja (kappaleet 3, 6 ja 9)

## Single
* 

## Lähteet
Kanopos (mytologia)

**Kanopos** (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Spartan kuninkaan Menelaoksen aluksen ruorimies Troijan sodan aikana.  Paluumatkalla sodasta hän kuitenkin menehtyi käärmeen puremaan Egyptissä, jonne alus oli poikennut kotimatkallaan. Menelaos hautasi Kanopoksen paikalle, johon perustettiin hänen nimeään kantanut Kanopoksen kaupunki. Plutarkhos vertasi Osirista Kanopokseen.

Kanopos on mahdollisesti antanut nimensä Canopukselle, kirkkaalle Kölin tähdistön tähdelle.

## Lähteet
Noel Blanc

**Noel B. Blanc** (s. 19. lokakuuta 1938 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Warner-Blanc yhtiön toimitusjohtaja ja entinen ääninäyttelijä, joka tunnetaan useiden Looney Tunes -hahmojen äänistä. Hänen isänsä oli Mel Blanc, joka loi samaisille hahmoille alkuperäiset äänet.

## Elämäkerta
Blancin lähes koko elämä keskittyi Looney Tunesin ympärille isänsä Mel Blancin ollessa tuolloin hahmojen ääninä. Nuoresta iästä lähtien hän yhdessä isänsä kanssa puhuivat toisilleen Looney Tunes hahmojen äänillä ja viihdyttivät samalla naapureiden lapsia. Blanc kokeili nuorena myös vastaamalla puhelimeen tietyn hahmon äänellä nähdäkseen osaisiko soittaja erottaa hänen ääntään isästään. Blanc kertoi myös isänsä Mel Blancin sanoneen useissa haastatteluissa tunteneensa poikansa Noelin olevan ainoa, joka kykeni imitoimaan hänen hahmojen ääniä tarkasti.

Noel Blancin tykästyminen animaatioon ammattimielessä alkoi kuitenkin vasta isänsä auto-onnettomuuden myötä 1960-luvun alussa. Hän ryhtyi isänsä toivuttua ohjaamaan isänsä äänityksiä kotistudiossaan. Myöhemmin armeijan jälkeen Blanc perusti isänsä kanssa Blanc Communications yhtiön, joka tuotti satoja mainoksia ja televisio-ohjelmia. Isänsä kuoleman jälkeen Noel Blanc ryhtyi pian itse tekemään hahmojen ääniä animaatioihin.

Blanc työskenteli Warner Bros.:lle muun muassa ääninauhojen parissa ääninäyttelyn ohella. Sittemmin Blanc Communications yhtiön yhdistyessä Warner Brosin kanssa hän on työkennellyt Warner-Blanc yhtiöksi muodostuneen yhtiön toimitusjohtaja. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* TV.com 
* Voice Chasers
Tietoviikko

**Tietoviikko** (myöhemmin Tivi**)** oli suomalainen tieto- ja viestintätekniikan uutislehti. Lehti ilmestyi joka toinen perjantai, yhteensä noin 22 kertaa vuodessa. Lehti uudistui marraskuussa 2009, jolloin viikoittaisesta ilmestymisestä siirryttiin harvempaan ilmestymiseen. Vuonna 2014 lehti fuusioitiin Sanomalta ostetun Tietokone-lehden kanssa. Lopputuloksena syntyi uusi Tivi, joka kantaa Tietoviikolta periytyvää nimeä, mutta on muuten Tietokone-lehden kaltainen, kerran kuussa ilmestyvä makasiinilehti tietotekniikan ammattilaisille.

Ensimmäinen Tietoviikko ilmestyi vuonna 1982. Lehti käsitteli tieto- ja viestintätekniikan kehitystä, ICT-alan yrityksiä sekä tieto- ja viestintäteknologian roolia liiketoiminnassa.

Tietoviikkoa kustantamaan perustettiin 25.11.1982 Tietoviikko Ky, jossa vastuullisina yhtiömiehinä olivat Suomen Atk-kustannus Oy ja Insinöörilehdet Oy sekä äänettöminä yhtiömiehinä Tietojenkäsittelyliitto ry ja Insinöörijärjestöjen koulutuskeskus ry. 20.11.1986 Suomen Atk-kustannus Oy ja Tietojenkäsittelyliitto myivät osuutensa Tietoviikko Ky:öön Insinöörilehdille, joka vuoden 1990 alusta fuusioitiin mediakonserni Talentumiin kuuluvaan Talentum Media Oy:öön.

Lehden päätoimittaja oli maaliskuusta 2012 lähtien  Mikko Torikka, joka seuraa aikaisemmin päätoimittajana toiminutta Antti Oksasta. Lehden toimituspäällikkö on Jonna Vuokola. Mediakortin mukainen painos vuonna 2009 on 36&nbsp;700 kpl.

Osa Tietoviikkoa oli tietojohtajille suunnattu CIO-julkaisu (Chief Information Officer -tittelin mukaan), joka ilmestyi muutaman kerran vuodessa Tietoviikon välissä ja lisäksi verkkosivuina.

## Päätoimittajia
*Heikki Vuonamo 1986–1991
*Timo Tolsa –2002
*Antti Oksanen –2012
*Mikko Torikka 2012–2014

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Tietoviikon verkkopalvelu
*CIO.fi-julkaisun verkkosivut
Zorka Janů

**Zorka Janů** (9. heinäkuuta 1921 – 24. maaliskuuta 1946) oli tšekkiläinen näyttelijä. Hän esiintyi useissa tšekkiläisissä elokuvissa lapsuudestaan saakka aivan viime vuosiinsa.

Janů teki itsemurhan Prahassa toisen maailmansodan jälkeen. Hänen sisarensa oli näyttelijä Lída Baarová.

## Aiheesta muualla
*
Tenkasen tyttökalenteri

__NOTOC__
**Tenkasen tyttökalenteri** on Aarne Tenkasen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Kappaleiden tekijöiksi ilmoitetaan henkilöt Erkki Salpola ja Pentti Jormanainen, mutta nämä kumpikin olivat Gösta Sundqvistin salanimiä.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalla 30, ja pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Tenkasen tyttökalenteri'' discogs.com -sivustolla
Australia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Australia]]** on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 45 mitalia, joista 15 on kultaa. Vain Tokion kisoissa 1991 se on jäänyt kokonaan ilman mitaleja.

Australian ensimmäinen MM-mitalisti ja samalla maailmanmestari oli maratonjuoksun Helsingissä 1983 voittanut Robert de Castella. Seuraavan kerran australialainen palkittiin MM-kultamitalilla Ateenassa 1997, kun aboriginaali Cathy Freeman voitti 400 metrin juoksun. Toisen kultamitalinsa hän voitti Sevillassa 1999. Edmontonissa 2001 Australian ainoa maailmanmestari oli Valko-Venäjää aiemmin edustanut seiväshyppääjä Dmitri Markov. Pariisissa 2003 kultaa voitti 400 metrin aitajuoksussa Jana Pittman, joka otti Rawlinson-nimisenä toisen kultamitalinsa neljä vuotta myöhemmin Osakassa. Toinen Osakan australialainen maailmanmestari oli 50 kilometrin kävelyn voittanut Nathan Deakes. Berliinissä 2009 maailmanmestaruuden voittivat seiväshyppääjä Steven Hooker ja kiekonheittäjä Dani Samuels. Daegussa 2011 ja Lontoossa 2017 kultaa voitti aitajuoksija Sally Pearson. Dohassa 2019 kultaa voitti keihäänheittäjä Kelsey-Lee Barber. Eugenessa 2022 kultaa voittivat keihäänheittäjä Kelsey-Lee Barber ja korkeushyppääjä Eleanor Patterson. Budapestissä 2023 kultaa voitti seiväshyppääjä Nina Kennedy. Ainoat kolmissa eri kisoissa henkilökohtaisen mitalin saavuttaneet australialaiset ovat 50 kilometrin kävelyssä mitalin vuosina 2011, 2013 ja 2015 ottanut Jared Tallent ja 100 metrin aitajuoksussa mitalin vuosina 2011, 2013 ja 2017 ottanut Sally Pearson.

## Australian MM-mitalit kisoittain

## Australian MM-mitaliurheilijat

## Lähteet
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla
* Australia at the Games – World Championships Australian Athletics
Bulgaria talviolympialaisissa 2002

**[[Bulgaria]]** osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002. Maata edusti kisoissa 24 urheilijaa seitsemässä eri lajissa. Bulgaria saavutti yhteensä kolme mitalia, joista yksi oli hopeinen ja kaksi pronssista. Mitalitilastossa Bulgaria sijoittui 20:nneksi.

## Mitalistit
### Hopeaa
* **[[Kaukalopikaluistelu talviolympialaisissa 2002|Kaukalopikaluistelu]]**
** Naisten 500 m: Jevgenija Radanova

### Pronssia
* **Kaukalopikaluistelu**
** Naisten 1&nbsp;500 m: Jevgenija Radanova
* **[[Ampumahiihto talviolympialaisissa 2002|Ampumahiihto]]**
** Naisten 12,5 km takaa-ajo: Irina Nikultšina

## Lähteet

* Bulgaria at the 2002 Salt Lake City Winter Games  Olympics at Sports-Reference.com
Erik Tysse

**Erik Tysse** (s. 4. joulukuuta 1980) on norjalainen kilpakävelijä. Hän on kotoisin Søftelandista Bergenin läheltä.

Tysse sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa 2002 20 kilometrillä seitsemänneksitoista ajalla 1.25.06. Seuraavan vuoden Pariisin MM-kilpailuissa hän oli yhdeksästoista käveltyään ajan 1.22.43. Vuoden 2005 Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui 20 kilometrillä kolmanneksitoista. Göteborgin EM-kisoissa vuoden kuluttua hän oli seitsemäs ja kävelyn maailmancupissa yhdeksäs ajalla 1.20.34. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Tysse oli yksi harvoista, jotka osallistuivat 20 kilometrille sekä 50 kilometrille. Kahdellakympillä hän oli ajalla 1.24.10 kahdeksas ja viidelläkympillä viides käveltyään ajan 3.51.52. 

Tysse sijoittui ajalla 1.19.11 kuudenneksi kävelyn maailmancupissa 2008 Tšeboksaryssa. Pekingin olympialaisissa hän oli 20 kilometrillä 21:s ja 50 kilometrillä viides ajalla 3.45.08. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän käveli 20 kilometrillä seitsemänneksi ajalla 1.20.38. Maailmancupissa 2010 hän oli samalla matkalla neljäs. 

Kansainvälinen yleisurheiluliitto ilmoitti 20. heinäkuuta 2010 Tyssen antaneen saman vuoden toukokuussa positiivisen dopingnäytteen. Kielletty aine oli kolmannen sukupolven epo-hormoniksi kutsuttu Cera. Hän joutui dopingin käytön takia kahden vuoden kilpailukieltoon.

## Ennätykset
* 3 000 metrin kävely: 11.06,11 (2009)
* 5 000 metrin kävely: 18.37,17 (2009)
* 10 000 metrin kävely: 38.32,0 (2008)
* 20 000 metrin kävely: 1.20.56,5 (2006)
* 10 kilometrin kävely: 37.33 (2006)
* 20 kilometrin kävely: 1.19.11 (2008)
* 50 kilometrin kävely: 3.45.08 (2008)

## Lähteet
* 

### Viitteet
Georgian kuningaskunta

**Georgian kuningaskunta** () oli kuningaskunta nykyisen Georgian alueella vuosina 1008–1490. Kuningaskunta syntyi, kun bagrationien hallitsijasuku onnistui yhdistämään paikalliset pikkuvaltiot.

Bysantin heikentyminen neljännen ristiretken seurauksena vuonna 1204 mahdollisti Georgian nousun paikalliseksi suurvallaksi. Tätä kutsutaan Georgian kulta-ajaksi, joka päättyi jo 1220-luvulla mongolien hyökätessä Georgiaan. Georgiasta tuli Il-kaanien vasalli 1300-luvulle saakka, ja pian Georgia vallattiin uudelleen Timur Lenkin hyökätessä. Georgia itsenäistyi jälleen 1400-luvulla, mutta kuningaskunta hajosi kolmeen osaan perimysriitojen vuoksi vuosisadan lopulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Viro talviolympialaisissa 2002

**[[Viro]]** osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002 saavuttaen kolme mitalia, yhden jokaista väriä. Mitalitilastossa Viro oli seitsemästoista. Avajaisissa lippua kantoi Allar Levandi.

## Mitalistit
### Kultaa
* **[[Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2002|Maastohiihto]]**
** Miesten 15 km (p): Andrus Veerpalu

### Hopeaa
* **Maastohiihto**
** Miesten 50 km (p): Andrus Veerpalu

### Pronssia
* **Maastohiihto**
** Miesten 15 km (p): Jaak Mae
Russell Mark

**Russell Mark** (s. 25. helmikuuta 1964) on australialainen haulikkoampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.

Russell Mark on saavuttanut olympialaisissa kaksoistrapissa kultaa Atlantassa 1996 ja hopeaa Sydneyssä 2000. Lisäksi hän saavuttanut useita MM-mitaleita trapissa ja kaksoistrapissa, joista kirkkaimpia ovat kaksoistrapin maailmanmestaruudet Fagnanosta 1994 ja Limasta 1997.
## Lähteet
*Profiili ISSF Newssissä
*ISSF:n tietokanta
Shakin maailmanmestaruusottelu 1990

**Shakin [[Shakin maailmanmestaruus|maailmanmestaruusottelussa]] 1990** pelasivat hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Anatoli Karpov. Kyseessä oli viides MM-ottelu Karpovin ja Kasparovin välillä. Ottelun kesti 24 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 12½–11½. Kaksitoista ensimmäistä peliä pelattiin New Yorkissa, ja loput pelit pelattiin Lyonissa.

Ottelun aikana Kasparov oli 27-vuotias ja rankattu 2&nbsp;800:lla ELO-pisteellä. Karpov oli 39-vuotias ja rankattu pistein 2&nbsp;730. Palkintosumma oli kolme miljoonaa dollaria. Tammikuussa Kasparov oli joutunut lähtemään synnyinkaupungistaan Bakusta, jossa hän oli valmistautunut edellisiin MM-otteluihin. Hän tunnusti myöhemmin, että hänen valmistautumisensa oli heikompi kuin aikaisemmin, ja toisaalta Karpov oli paremmin valmistautunut kuin koskaan. Kasparov laittoi pöydälleen Neuvostoliiton lipun sijasta Venäjän uuden trikolorin ilmaistakseen tukensa Jeltsinille. Karpov protestoi tätä vedoten FIDE:n sääntöihin. Tuomaristo päätti, että he pelaisivat ilman lippuja. 

Karpov avasi kaikki pelinsä siirolla 1.d4, mihin Kasparov vastasi ottelun alussa kuningasintialaisella puolustuksella. Kasparov puolestaan avasi 1.e4 ja Karpov valitsi espanjalaisen pelin puolustuksekseen. Kasparov voitti toisen pelin, mutta Karpov tasoitti tilanteen seitsemännessä pelissä. Molemmat pelaajat alkoivat vaikuttaa äärimmäisen väsyneiltä. Muut pelit New Yorkissa päättyivät tasan, ja ottelu siirtyi Lyoniin. 14:nnessä pelissä Kasparov valitsi skotlantilaisen avauksen, jota ei ollut pelattu maailmanmestaruusottelussa sitten vuoden 1892 ottelun Steinitzin ja Tšigorinin välillä. Peli päättyi tasan, mutta Kasparov toisti avauksen seuraavassa pelissään valkeilla. Tällä kertaa Kasparov saavutti etua, kunnes peli keskeytettiin. Hänen joukkueensä löysi voittoisan jatkon jo ennen kuin peliä jatkettiin kahden päivän päästä. Karpov tasoitti tilanteen heti seuraavassa pelissä, jossa pelattiin Grünfeldin puolustusta.  

18:nnessa pelissä Kasparov palasi espanjalaiseen peliin. Hän onnistui avausvalmistelussaan, minkä vuoksi Karpov mietti tunnin 21. siirtoa. Peli keskeytettiin, kun Karpov oli sotilaan tappiolla ja hän luovutti jatkopelissä. Myös 20. pelissä Kasparov voitti espanjalaisessa pelissä näyttävällä hyökkäyksellä. Kasparov johti 11–9 ja tarvitsi vain pisteen viimeisistä neljästä pelistä säilyttääkseen tittelinsä, minkä hän saavutti kahdella tasapelillä seuraavissa peleissä. Karpov voitti vielä yhden pelin, mutta Kasparov voitti koko ottelun pistein 12½–11½. 

## Pelit

## Ehdokasottelut
Yhdeksän pelaajaa Interzonal-turnauksista ja edellisen maailmanmestaruussyklin neljännesfinalistia vuodelta 1987 (Andrei Sokolov, Jan Timman, Rafael Vaganian ja Artur Jusupov) otettiin ehdokasturnaukseen. Järjestö, joka oli organisoinut karsintaottelut, nimitti yhden pelaajan (Spragett). Karpov, edellisen syklin haastaja sijoitettiin suoraan neljännesfinaaliin.

## Lähteet
Shakin maailmanmestaruusottelu 1995

**Shakin [[Shakin maailmanmestaruus|maailmanmestaruusottelussa]] 1995** pelasivat hallitseva klassinen maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Viswanathan Anand. Ottelun kesti 18 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 10½–7½. Ottelu pelattiin New Yorkissa World Trade Centerin 107. kerroksessa.

## Pelit

## Lähteet
Balto (elokuva)

**Balto** () on Steven Spielbergin omistaman Amblin Entertainmentin vuonna 1995 tuottama animaatioelokuva, jonka levityksestä  vastasi Universal Pictures. Amblin Entertainment suljettiin pian Balton julkaisun jälkeen, ja yhdistettiin myöhemmin Dreamworksiin.
Balto perustuu tositapahtumiin Balto-nimisestä valjakkokoirasta, joka veti vuonna 1925 kurkkumätälääkettä Gunnar Kaasenin valjakossa. Ajajien ja rekikoirien ansiosta Nomen kaupungin lapset pelastuivat kurkkumätäepidemialta.

Täytetty Balto on näytillä Clevelandin luonnontieteellisessä museossa ja Balton muistoksi on myös pystytetty patsas New Yorkin Central Parkiin.

*Balto* sai myöhemmin kaksi jatko-osaa, Balto - pako yli suuren veden vuonna 2002 sekä Balto - Muutoksen tuulet vuonna 2004.

## Juoni

Balto on Alaskassa, Nomen kylässä elävä koirasusi. Baltolla ei ole perhettä. Balto elelee Boris-hanhen kanssa. Baltoa ei kukaan huoli lemmikikseen susimaisen ulkonäkönsä takia. Ilkeä Kiilu-koira on aina tekemässä ilkeyksiä Baltolle ja yrittää saada Balton näyttämään epäluotettavalta ihmisten silmissä.

Vetokoirat lähtevät hakemaan kylän sairaille lapsille kurkkumätälääkkeitä, mutta lumimyrkyssä Kiilu johtaa koirat väärään suuntaan. Balto lähtee Boriksen, Mucin ja Lucin kanssa etsimään eksyneitä tovereitaan. Jotta Balto ei sekoittaisi reittiä, hän raapii puihin kynnenjälkiä aikeenaan seurata niitä ystäviensä ja vetokoirien kanssa takaisin kylään. Metsässä koiria vastaan tulee suuri vihainen karhu ja valtataistelun aikana osa koirista jää valtavan puunoksan alle. Balto ja Jenna taistelevat karhua vastaan ja Balto onnistuu upottamaan pedon jäihin. Balto tippuu karhun mukana jäihin myös mutta selviää urheasti. Jenna antaa Baltolle lämmikkeeksi huivinsa. Sen jälkeen Balto jatkaa etsimistään yksin. Kun Balto vihoin löytää valjakon, Kiilu hyökkää sen kimppuun. Lopulta muut vetokoirat ymmärtävät kummalla on paremmat aikeet, Kiilulla vai Baltolla. Balto pudottaa Kiilun alas vuorelta.

Kotimatkalla Kiilu on raapinut puita ja yrittää eksyttää koirat, mutta Balto ystävineen löytää tie takaisin kotikylään, Kiilu paljastuu petolliseksi ja hänet hylätään petollisuutensa vuoksi. Koirat vievät asukkaille lääkkeet ja lapset saadaan vihdoin paranemaan.

## Rooleissa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* The Finnish Balto Site
Uusi-Seelanti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Uusi-Seelanti]]** on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kahdeksan mitalia, joista kuusi on kultaa. Kaikki mitalit on saavutettu heittolajeista.

Uuden-Seelannin ensimmäinen MM-mitalisti ja samalla maailmanmestari oli kiekonheiton Ateenassa 1997 voittanut Beatrice Faumuina. Seuraavissa kisoissa Sevillassa 1999 hän sijoittui viidenneksi mutta oli edelleen maansa paras urheilija. Pariisissa 2003 sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi Valerie Adams, joka Helsingissä 2005 Valerie Vili -nimisenä saavutti hopeaa sekä Osakassa 2007 ja Berliinissä 2009 kultaa. Kolmannen kultamitalinsa hän voitti Daegussa 2011 jälleen Adams-nimellä ja neljännen kultamitalinsa Moskovassa 2013. Faumuina sijoittui Helsingissä neljänneksi ja Kimberley Smith 10&nbsp;000 metrin juoksussa Osakassa 2007 neljänneksi ja Berliinissä 2009 kahdeksanneksi. Edellä mainittujen lisäksi Uuden-Seelannin naisista MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon on yltänyt 800 metrin juoksussa kuudenneksi vuonna 1997 sijoittunut Toni Hodgkinson ja kuulantyönnössä seitsemänneksi sekä Eugenessa 2022 että Budapestissä 2023 sijoittunut Maddison-Lee Wesche.

Uuden-Seelannin miesten parhaat saavutukset MM-kilpailuissa ovat kuulantyöntäjä Tomas Walshin kulta Lontoossa 2017 ja pronssi Dohassa 2019. Lisäksi pistesijalle ovat yltäneet keihäänheittäjä Gavin Lovegrove (neljäs Tokiossa 1991), Tomas Walsh (neljäs Pekingissä 2015, Eugenessa 2022 ja Budapestissä 2023), estejuoksija George Beamish (viides Budapestissä 2023), kymmenottelija Simon Poelman (kuudes Roomassa 1987 ja Tokiossa 1991), 1&nbsp;500 metrin juoksija Nicholas Willis (kuudes Pekingissä 2015 ja seitsemäs Lontoossa 2017), kuulantyöntäjä Jacko Gill (kahdeksas Pekingissä 2015, seitsemäs Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022 ja kuudes Budapestissä 2023) ja kävelijä Craig Barrett (seitsemäs 50 kilometrin kävelyssä Sevillassa 1999).

## Uuden-Seelannin MM-mitalit kisoittain

## Uuden-Seelannin MM-mitaliurheilijat

## Huomautukset

## Lähteet

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Viitteet
N. T. Wright

**Nicholas Thomas Wright**, myös **Tom Wright** (s. 1. joulukuuta 1948), on brittiläinen teologi, raamatuntutkija ja pappi.

Wright opiskeli klassisia aineita ja myöhemmin anglikaanisen pappeuden teologiaa Oxfordin yliopistossa. Hänet vihittiin Englannin kirkon papiksi vuonna 1975. Hän toimi Downing Collegen stipendiaattina ja kappalaisena vuosina 1978–1981. Sen jälkeen hän opetti McGillin yliopistossa Kanadassa ja Worcester Collegessa Oxfordin yliopistossa. Hän toimi myös Lichfieldin katedraalin dekaanina ja vuonna 2000 Westminsterin abbeyn teologina.

Hänet vihittiin vuonna 1975 Englannin kirkon papiksi, ja vuosina 2003–2010 hän toimi Durhamin piispana. Häntä seurasi Justin Welby. Wright on toiminut akateemisissa tehtävissä muun muassa Oxfordin, Cambridgen, McGillin ja St Andrewsin yliopistoissa.

Wright on tuottelias kirjoittaja kristinuskon ja erityisesti Uuden testamentin aiheista. Hänen tutkimuskohteitaan ovat esimerkiksi olleet Jeesus ja evankeliumit, kristologia sekä Paavalin kirjeiden teologia ja eksegetiikka. Häntä arvostetaan laajasti eri teologisissa piireissä historiallisesta tutkimuksestaan, joka näkyy hänen laajassa julkaisutoiminnassaan. Teokset käsittelevät muun muassa Paavalin opetuksia ja vaikutusta sekä ylösnousemuksen merkitystä. Lisäksi hän on kirjoittanut ”For Everyone” -sarjan, joka tarjoaa selkeitä ja helposti ymmärrettäviä Uuden testamentin evankeliumien kommentaareja tavallisille lukijoille.

## Bibliografia
### Suomennetut teokset
*

## Lähteet
Benito Martinez

**Benito Martinez** (s. 28. kesäkuuta 1971 Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt sarjassa *[[Shield – lain varjolla]]* David Acevedaa. ja näytellyt monissa muissakin sarjoissa, kuten muun muassa sarjoissa *[[Monk (televisiosarja)|Monk]]*, *[[Num3rot]]*, *[[Bones]]*, *[[NYPD Blue]]* ja *[[Shark (televisiosarja)|Shark]]*. Hän on näytellyt myös Clint Eastwoodin ohjaamassa elokuvassa *[[Million Dollar Baby]]*. Martinez on saanut ALMA-palkinnon sivuosastaan sarjasta *Shield – lain varjolla*. Martinez on valmistunut Hollywood High School Performing Artsista.

## Aiheesta muualla
*
Peter Akinola

**Peter Jasper Akinola** (s. 27. tammikuuta 1944) oli vuosina 2000-2010 Nigerian anglikaanisen kirkon johtaja, priimas. Hän syntyi jorubaperheeseen Abeokutassa.

Akinolasta tehtiin vuonna 1989 Abujan piispa ja vuonna 1997 Provinssi III:n arkkipiispa. 

Akinola on konservatiivinen kristitty, joka tunnetaan jyrkän kielteisestä suhtautumisesta seksuaalivähemmistöjä kohtaan.

## Lapsuus ja ura ennen kirkon johtajuutta
Akinola syntyi Abeokutassa Lounais-Nigeriassa. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan neljävuotias, jolloin Akinola lähetettiin asumaan setänsä luokse. Hän kävi koulua kymmenvuotiaasta 16-vuotiaaksi, minkä jälkeen hänen setänsä halusi tämän lopettavan koulun ja opettelevan kaupankäyntiä. Oltuaan oppipoikana Lagosissa hänestä tuli menestyksekäs huonekalujen tekijä ja patenttilääkkeitten myyjä, mutta hän luopui liiketominnastaan voidakseen opiskella papiksi. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1978 ja papiksi vuonna 1979. Hän matkusti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1981 maisteriksi Virginian teologisesta seminaarista. Palattuaan Nigeriaan hän työskenteli Abujan hiippakunnassa, jonka piispaksi hänet vihittiin vuonna 1989. Vuonna 1998 hänestä tuli enemmistöltään islamilaisen Pohjois-Nigerian arkkipiispa.

## Nigerian anglikaanikirkon johtajana
Vuonna 2000 Akinola valittiin koko Nigerian anglikaanikirkon johtajaksi, priimakseksi. Vuonna 2003 hän sai kansainvälistä huomiota, kun Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko vihki Gene Robinsonin New Hampshiren piispaksi. Robinson oli ensimmäinen avoimesti homoseksuaali anglikaanipiispa. Akinola sanoi, että kyseinen kirkko oli "valinnut historiallisesta uskosta poikkeavan tien" ja kutsui homoseksuaalisuutta "jopa eläinten parissa tuntemattomaksi poikkeamaksi". Akinolan johdolla Nigerian kirkko perusti Pohjois-Amerikan Anglikaanien kokoonkutsun (Convocation of Anglicans in North America (CANA))vaihtoehdoksi niille seurakunnille, jotka vastustivat episkopaalikirkon toimia mutta halusivat yhä pysyä osana anglkaanista kirkkoyhteisöä (Anglican Communion). Vuonna 2007 vihittiin CANAn ensimmäinen lähetyspiispa Martyn Minns Virginiasta vastoin Canterburyn arkkipiispan Rowan Williamsin toiveita.

Akinola oli julkisuudessa myös vuonna 2006, jolloin hän Nigerian kristittyjen yhdistyksen presidentin ominaisuudessa antoi lausunnon koskien muslimien mellakointia, jotka johtuivat tanskalaisten sanomalehtien julkaisemista Muhammed-pilakuvista. "Pitäisikö meidän tässä vaiheessa muistuttaa muslimiveljiämme, että heillä ei ole väkivallan monopolia tässä maassa", Akinola sanoi. Rowan Williamsin mukaan Akinola tarkoitti sanansa varoitukseksi, ei uhkaukseksi. Toisaalta vuonna 2004 Akinola oli kieltäytynyt tuomitsemasta 700 muslimin kuolemaa, jotka olivat seuranneet kostona 75 kristityn tappamisesta.

## Lähteet
Collin Benjamin

**Collin Benjamin** (s. 3. elokuuta 1978 Windhoek) on namibialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja puolustaja. Hän edusti kymmenen vuotta saksalaisseura Hamburger SV:tä. Hän on toiminut Namibian maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2022.

Benjamin edusti kotimaassaan Civicsiä ja siirtyi vuonna 1999 Saksaan. Siellä hän pelasi ensin Raspo Elmshornissa ja Germania Schnelsenissä. Hän siirtyi vuonna 2001 Hamburger SV:hen ja edusti joukkuetta kymmenen kauden ajan. Hän pelasi Bundesliigassa 146 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Tuloksellisin kausi oli 2004–2005, jolloin hän pelasi 26 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän päätti pelaajauransa kaudella 2011–2012 TSV 1860 Münchenin joukkueessa 2. Bundesliigassa.

Benjamin pelasi Namibian maajoukkueessa 41 maaottelua vuosina 1998-2011 ja teki niissä kuusi maalia. Hän edusti Namibiaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008.

Benjamin on toiminut vuonna 2012 päättyneen pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän oli vuosina 2018-2022 Namibian maajoukkueessa apuvalmentajana ja aloitti heinäkuussa 2022 maajoukkueen päävalmentajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sarjakuvaneuvos

**Sarjakuvaneuvos** on Suomen sarjakuvaseuran myöntämä tunnustuspalkinto. Se myönnetään henkilölle, joka on toiminnallaan merkittävästi edistänyt sarjakuvailmaisun asemaa Suomessa.

Sarjakuvaneuvoksen nimitys otettiin käyttöön vuonna 1981, ja sen jälkeen sitä jaettiin viiden vuoden välein vuoteen 2006 saakka. Sarjakuvaneuvokseksi on nimitetty sarjakuvakeräilijöitä, -kirjailijoita ja -toimittajia sekä tärkeitä suomalaisia sarjakuva-alan vaikuttajia.

## Sarjakuvaneuvokset

Lähde

## Lähteet
* 

### Viitteet
Kuuba yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Kuuba]]** on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 63 mitalia, joista 22 on kultaa. Se jäi ensimmäisen kerran mitaleitta vuoden 2022 kisoissa. Vuodesta 1993 vuoteen 2009 se sai joka kerta vähintään yhden kultamitalin. Daegussa 2011 Dayron Robles tuli 110 metrin aitajuoksussa ensimmäisenä maaliin mutta hänet hylättiin toisen juoksijan estämisestä. Vuoden 1997 MM-kilpailuissa Kuuba sijoittui maitten mitalitilastossa kolmanneksi.

Kuuban ensimmäinen MM-mitalisti oli Helsingissä 1983 kiekonheitossa hopeaa saavuttanut Luis Delís. Stuttgartissa 1993 maa sai ensimmäiset maailmanmestarinsa, korkeushyppääjät Javier Sotomayorin ja Ioamnet Quinteron. Maan menestynein MM-kisaurheilija on Iván Pedroso, joka voitti pituushypyssä kultaa neljissä peräkkäisissä kisoissa vuosina 1995–2001. Moukarinheittäjä Yipsi Morenolla on kolme maailmanmestaruutta. Sotomayorin lisäksi kaksinkertaisia maailmanmestareita ovat 800 metrin juoksija Ana Quirot, keihäänheittäjä Osleidys Menéndez ja kolmiloikkaaja Yargelis Savigne.

## Kuuban MM-mitalit kisoittain

## Kuuban MM-mitalit lajeittain

### Miehet

### Naiset

## Kuuban MM-mitaliurheilijat

## Lähteet

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Georges Akieremy

**Georges Akieremy Owondo** (s. 15. syyskuuta 1983) on gabonilainen jalkapalloilija, joka pelaa keskushyökkääjänä. Hän pelaa FC Dinamo Tbilisin kokoonpanossa.

Ammattilaisuransa Akieremy aloitti kun hän pelasi vuonna 2004 GD Interclubessa. Ennen siirtymistään nykyiseen seuraansa hän pelasi vielä pari vuotta Sogéa FC:ssä, ennen kuin teki muutaman vuoden sopimuksen vuonna 2007 georgialaisen FC Dinamo Tbilisiin kanssa. Hän ei ole kuitenkaan seurajoukkueissaan tehnyt yhtään maalia eikä pelannut yhtään ottelua. Hän on ollut tyrkyllä myös maajoukkueeseen, mutta sielläkään hän ei ole ollut avauskokoonpanossa.
Sam Jaffe

**Shalom ”Sam” Jaffe** (10. maaliskuuta 1891 – 24. maaliskuuta 1984) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa *[[Asfalttiviidakko (vuoden 1950 elokuva)|Asfalttiviidakko]]* (1950).

Muita elokuvia, joissa Jaffe esiintyi, olivat muiden muassa *[[Sininen kuu (elokuva)|Sininen kuu]]* (1937), *[[Gunga Din]]* (1939), *[[Uhkavaatimus Maalle]]* (1951) ja *[[Ben-Hur]]* (1959). Hänet nähtiin myös televisiosarjassa *[[Tohtori Ben Casey]]* (1961–1965). Jaffe kuului jonkin aikaa Hollywoodin mustalle listalle. 

Jaffe syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa ja opiskeli insinööritaitoa Columbian yliopistossa. Hän oli naimisissa näyttelijä Bettye Ackermanin kanssa vuodesta 1956 kuolemaansa Beverly Hillsissä 93-vuotiaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Sebastian Boenisch

**Sebastian Boenisch** (s. 1. helmikuuta 1987 Gliwice) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Saksan sarjoissa koko uransa lukuun ottamatta Itävallassa viettämäänsä viimeistä pelikauttaan 2019–2020.

Boenisch pelasi Bundesliigassa 124 ottelua Schalken, Werder Bremenin ja Bayer Leverkusenin joukkueissa ja teki niissä neljä maalia. Kaudella 2016–2017 hän pelasi 2. Bundesliigassa 14 ottelua TSV 1860 Münchenin joukkueessa. Hän voitti Saksan cupin Werder Bremenin joukkueessa vuonna 2009.

Boenisch pelasi Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2009 ja pelasi lopputurnauksessa kolme ottelua jouduttuaan loukkaantumisen takia olemaan poissa kahdesta alkulohko-ottelusta.

Aikuisten maajoukkuetasolla Boenisch edusti syntymämaataan Puolaa ja pelasi 14 maaottelua vuosina 2010–2013. Puolassa pelatuissa vuoden 2012 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.

## Lähteet
Sam Jaffe (tuottaja)

**Sam Jaffe** (21. toukokuuta 1901 – 10. tammikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen elokuvavaikuttaja, joka toimi uransa eri vaiheissa muun muassa tuottajana ja kykyjenetsijänä.

Jaffe oli kotoisin New Yorkin Harlemista. Hän aloitti elokuvauransa juoksupoikana Paramountilla jätettyään high schoolin kesken. Jo 22-vuotiaana hän toimi tuotantopäällikkönä Ernst Lubitschin, Josef von Sternbergin ja Rouben Mamoulianin elokuvissa. 1930-luvulla hän työskenteli jonkin aikaa Columbia Picturesin alaisuudessa kunnes perusti oman Jaffe Agency -toimistonsa, joka edusti useita kuuluisia näyttelijöitä ja ohjaajia. 1940-luvulla hän tuotti 20th Century Foxille sotaelokuvan *[[The Fighting Sullivans]]* (1944). Vuonna 1959 Jaffe luopui toimistostaan ja muutti Lontooseen, missä hän tuotti muun muassa elokuvat *[[Elsa – vapaana syntynyt]]* (1966) ja *[[Kauhujen teatteri]]* (1973). Myöhemmällä iällään Jaffe tunnettiin myös impressionistisen kuvataiteen keräilijänä.

Jaffe kuoli 98 vuoden ikäisenä Los Angelesissa, Kaliforniassa tammikuussa 2000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Andy Ram

**Andy Ram** (; s. 10. huhtikuuta 1980) on Uruguayssa syntynyt israelilainen tennispelaaja. Hän on kilpaillut kolmissa olympialaisissa vuosina 2004–2012.

Ram on tehnyt tuloksekasta yhteistyötä varsinkin maanmiehensä Jonathan Erlichin kanssa.

## Grand Slam -voitot
Ram on saavuttanut voittoja seuraavissa Grand Slam -turnauksissa:

* Wimbledon, 2006
** Sekanelinpeli. Parina Vera Zvonarjova, vastustajina Bob Bryan & Venus Williams.
* Ranskan avoin, 2007
** Sekanelinpeli. Parina Nathalie Dechy, vastustajina Nenad Zimonjić & Katarina Srebotnik.
* Australian avoin, 2008
** Miesten nelinpeli. Parina Jonathan Erlich, vastustajina Arnaud Clément & Michaël Llodra.
Jonathan Erlich

**Jonathan Dario Erlich** (; s. 5. huhtikuuta 1977 Buenos Aires) on Argentiinassa syntynyt israelilainen tennispelaaja. Hänet tunnetaan varsinkin nelinpeleistä Andy Ramin parina.

Erlich kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa.

Vuonna 2008 Erlich voitti Ramin kanssa miesten nelinpelin mestaruuden Australian avoimessa tennisturnauksessa. Heitä vastassa olivat ranskalaiset Arnaud Clément ja Michaël Llodra.
Sa’ud Kariri

**Sa’ud Al Kariri** (s. 3. heinäkuuta 1980) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edusti pitkään Al-Ittihadia. 

Maajoukkueessa Kariri on pelannut 37 ottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia. Hän pelasi MM-kisoissa 2006 kaikki Saudi-Arabian kolme ottelua alusta loppuun.

## Lähteet
Noah Taylor

**Noah George Taylor** (s. 4. syyskuuta 1969) on Lontoossa syntynyt, varhaislapsuudessaan vanhempiensa maahan Australiaan muuttanut näyttelijä. Hänen ensimmäinen iso roolinsa oli elokuvassa *[[Kesä joka muutti kaiken]]* (*The Year My Voice Broke*, 1987); hänet nähtiin myös sen jatko-osassa (*Flirting*, 1991). 

Myöhemmin Taylor on noussut laajempaan kansainväliseen huomioon rooleillaan muiden muassa elokuvissa *[[Loisto (elokuva)|Loisto]]* (1996), *[[Melkein julkkis]]* (2000), *[[Lara Croft: Tomb Raider]]* (2001), *[[Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde]]* (2003), *[[Steve Zissoun vedenalainen maailma]]* (2004) sekä *[[Jali ja suklaatehdas (vuoden 2005 elokuva)|Jali ja suklaatehdas]]* (2005). Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa *[[Game of Thrones]]* (2013–2014) Locken roolissa. 

Elokuvatähteyden ohella Taylor on myös lahjakas muusikko.

## Filmografiaa
### Elokuvat

### Televisio
Papendrecht

**Papendrecht** on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Vuonna 2008 kaupungissa oli 31&nbsp;616 asukasta ja väestötiheys on 3&nbsp;339/km². Kunnan pinta-ala on 10,77 neliökilometriä, josta vettä on 1,3 km².

Pysyvät asukkaat saapuivat alueelle vuoden 1000 tienoilla. Ensimmäinen dokumentoitu maininta Papendrecht -nimestä on vuodelta 1105. Kaupunki perustettiin vuonna 1277, kun vesi oli saatu hallintaan ensimmäisten patojen ja tuulimyllyjen rakentamisen myötä. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä pääasiassa muun muassa kalastuksella ja maanviljelyllä.

Papendrecht on tehnyt yhteistyötä saksalaisen Blombergin kaupungin kanssa vuodesta 1975 lähtien.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen kotisivu 
* Uutisia Papendrechtistä
Visramiani

***Visramiani*** () on keskiaikainen georgialainen versio vanhasta persialaisesta rakkaustarinasta *[[Vis o Ramin|Vīs ja Rāmīn]]*. Perinteisesti on sanottu, että sen kirjoitti proosaksi 1100- ja 1200-lukujen valtiomies ja kirjailija Sargis Tmogvi, joka työskenteli Georgian kuningatar Tamarin hallituskaudella (1184–1213). 

Tarinan georgialainen versio on vapaa käännös, joka säilyttää täysin alkuperäisen persiankielisen tekstin hengen, mutta eroaa siitä pienissä yksityiskohdissa. Käännöksellä on elävä paikallinen georgialainen väri. *Visramianilla* oli huomattava vaikutus koko Georgian kirjallisuuden myöhempään kehitykseen. Kertomus mainitaan ja sitä ihaillaan lähes kaikissa georgiankielisen kirjallisuuden keskiaikaisissa ja varhaismoderneissa klassikoissa, myös Šota Rustavelin eepoksessa, joka on keskiaikaisen georgialaisen runouden kruunu. Vis ja Ramin otettiin mukaan 12 kuuluisimman parin luetteloon, joka laadittiin kuningatar Tamarin viralliseen kronikkaan *Hallitsijoiden historiat ja ylistykset*, kun hän meni naimisiin alanialaisen prinssin Davit Soslanin kanssa.

*Visramianin* tärkeys Persian kirjallisuuden historialle juontuu siitä, että se on teoksen vanhin tunnettu käsikirjoitus ja paremmin säilynyt kuin alkuperäinen persiankielinen teksti. Sen avulla on restauroitu hävinneitä rivejä ja tunnistettu luotettavia versioita persialaisten käsikirjoitusten joukosta, josta suurin osa on peräisin myöhemmältä aikakaudelta (1600–1700-luvuilta).

*Visramianin* julkaisi ensimmäisen kerran kirjailija Ilia Tšavtšavadze vuonna 1884. Englanninkieliselle maailmalle sen teki tutuksi Sir Oliver Wardropin käännös *Visramiani: the story of the loves of Vis and Ramin, a romance of ancient Persia* vuonna 1914. Myöhemmin 1960-luvulla georgialaiset iranologit Aleksandre Gvakharia ja Magali Todua tutkivat sitä perusteellisesti ja vertailivat sitä persiankieliseen tekstiin.

## Katso myös
**[[Amirandaredžaniani]]*, georgialainen ritariromanssi 1100-luvulta
**[[Pantterintaljainen]]*, georgialainen eeppinen runo 1100-luvulta

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Virginia McKenna

**Virginia McKenna** OBE (s. 7. kesäkuuta 1931) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Central School of Speech and Dramassa.

McKenna esiintyi teatterissa jo ennen vuonna 1952 tapahtunutta elokuvadebyyttiään. Hän voitti uransa aikana niin Baftan kuin Laurence Olivier -palkinnonkin; hän oli ehdolla myös Golden Globen saajaksi. 

Elokuvia, joissa McKenna on esiintynyt, ovat muiden muassa *A Town Like Alice* (1956), *Naisvakooja* (1958) ja *Elsa – vapaana syntynyt* (1966). Tunnettu näyttelijä on myös eläinten oikeuksien puolestapuhuja. 

## Aiheesta muualla
*
Kannaksen lukio

**Kannaksen lukio** oli Lahden kaupungin ylläpitämä lukio. Lukio sijaitsi Paavolan kaupunginosassa Kannaksenkatu 20:ssä. Lukiossa oli noin 750 opiskelijaa ja 50 opettajaa. Yleislinjan lisäksi Kannaksen lukiossa oli kansainväliseen IB-tutkintoon johtava erityistehtävä sekä kuvataiteen erityistehtävä. Kannaksen lukiossa tarjottiin omana painotuksena myös teatteritaiteen kursseja.

Lukion rehtorina toimi Jyrki Rosti. Kannaksen lukion peruskorjaus valmistui kevät-talvella 2009.  Peruskorjauksen yhteydessä lukioon rakennettiin noin 500 neliömetriä kuvataiteen ja muotoilun tiloja. Myös näyttämötekniikka uusittiin vastaamaan pienen teatterin tarpeita.

Kannaksen lukio katsotaan avatuksi 2. syyskuuta 1907 Terijoen suomalaisena yhteiskouluna, joka sai oman Yrjö Sadeniemen suunnitteleman koulurakennuksen 1910. Lahdessa oli talvisodan aikana ennestään lukio-opetukseksi Lahden yhteiskoulun oppikoululuokat ja kaksi yksityistä oppikoulua. Neljänneksi tuli Terijoen suomalainen yhteiskoulu, jolle Lahden kaupunki anoi luvan valtioneuvostolta ja jolle tuli nimeksi Kannaksen yhteislyseo tarkoittaen Karjalankannasta, jolla Terijoen kunta, entinen Kivennavan kylä, oli sijainnut vuodesta 1910 alkaen.

Kannaksen yhteislyseo aloitti Lahden lyseon tiloissa, jonne tuli myöhemmin myös 1944 Lahdenpohjan Yhteislyseo, joka nimettiin sittemmin Lahden keskikouluksi ja lopulta Salinkallion lukioksi. Kannaksen lukion Annikki Virtasen suunnittelema koulurakennus valmistui 1952. Rakennuksen peruskivi oli tuotu Terijoelta. 

Kannaksen lukio yhdistyi Tiirismaan lukion kanssa vuonna 2022. Yhdistymisen jälkeen lukio tunnetaan nimellä Lahden lukio Gaudia.

## Rehtorit
* Jyrki Rosti 2012-
* Kimmo Sainio 2003-2012 (lukion rehtori, 2003-2004 myös peruskoulun rehtori)
* Seija Helin 1987-2003 (lukion rehtori, 2002-2003 myös peruskoulun rehtori)
* Tuula Virtanen 2001-2002 (peruskoulun rehtori)
* Tuula Vilkeniemi 1980-1987 (lukion rehtori)
* Rauno Kestilä 1980-2001 (peruskoulun rehtori)
* Ilkka Suomi 1979-1980 (lukion rehtori)
* Risto Peltovuori 1975-1979 (lukion rehtori)
* Olavi Orava 1975-1980 (peruskoulun rehtori)
*Vilho Nieminen 1962-1975
*Impi Kormu 1952-1962
*Martti Salokas 1917-1953 (Terijoen kunnassa ja Lahden kaupungissa 1942-)
*Matti Rossi 1907-1917 (Kivennavan kunnan Terijoen kylässä ja 1910 Terijoen kunnassa)

## Lähteet
* Kannaksen lukio 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
*Terijoen yhteiskoulu: kuvia, kuvailuja ja mietteitä Terijoen yhteiskoulusta ja sivistysoloista, Mikko Uotinen, 1910
Samuel Jones

**Samuel Symington  Jones** (16. tammikuuta 1880 Fairfield, Connecticut – 13. huhtikuuta 1954 Knoxville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Jones voitti olympiakultaa korkeushypyssä vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa tuloksella 180,3 cm.

## Lähteet
Alassane N’Dour

**Alassane N’Dour** (s. 12. joulukuuta 1981, Dakar) on senegalilainen jalkapalloilija.

Seuratasolla N’Dour on pelannut muun muassa AS Saint-Étiennessä. Hän on edustanut Senegalia yksissä MM-kisoissa, vuonna 2002 ja saavutti sitä ennen vuoden 2002 Afrikan-mestaruuskisoissa hopeaa.