open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lucas Pinheiro Braathen

**Lucas Pinheiro Braathen** (s. 19. huhtikuuta 2000) on norjalais-brasilialainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa. Hän on pujottelun ja suurpujottelun maailmancupin voittaja sekä suurpujottelun olympiavoittaja vuoden 2026 Milano-Cortinan olympialaisista.

Nuorten MM-kilpailuissa Val di Fassassa 2019 Braathen saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia alppiyhdistetyssä. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli pujottelussa kolmastoista ja suurpujottelussa neljästoista. Milanon ja Cortinan olympialaisissa 2026 hän voitti kultaa suurpujottelussa. Kyseessä oli Brasilian kaikkien aikojen ensimmäinen mitali talviolympialaisissa

Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèren suurpujottelussa joulukuussa 2018 sijoittuen heti pisteille ollen 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 oltuaan kuudes Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti lokakuussa 2020 voitettuaan Söldenin suurpujottelun. Tammikuussa 2022 hän voitti Wengenin pujottelun ja oli toinen Kitzbühelin pujottelussa. Maaliskuussa 2022 hän sijoittui Kranjska Goran ja Méribelin suurpujotteluissa toiseksi. Hän sijoittui kauden 2021–2022 pujottelu- ja suurpujottelucupissa neljänneksi sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi. Hän voitti Val d’Isèren pujottelun ja Alta Badian suurpujottelun joulukuussa 2022 sekä Adelbodenin pujottelun tammikuussa 2023. Wengenin, Kitzbühelin ja Schladmingin pujotteluissa hän sijoittui kolmanneksi. Soldeun maailmancupfinaaleissa hän oli pujottelussa toinen. Hän voitti kauden 2022–2023 pujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi.

Braathen ilmoitti lokakuussa 2023 ennen Söldenin kauden avausosakilpailua lopettavansa uransa vedoten erimielisyyksiin Norjan hiihtoliiton kanssa. Maaliskuussa 2024 hän ilmoitti siirtyvänsä edustamaan äitinsä kotimaata Brasiliaa, ja paluukilpailussaan Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2024 hän sijoittui neljänneksi. Hän oli samalla kaudella toinen Beaver Creekin suurpujottelussa ja Adelbodenin pujottelussa, kolmas Kitzbühelin pujottelussa, toinen Kranjska Goran suurpujottelussa ja kolmas Hafjellin pujottelussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes ja suurpujottelucupissa viides. Kaudella 2025–2026 hän voitti marraskuussa Levin pujottelun. Hän sijoittui joulu-tammikuun aikana toiseksi Alta Badian suurpujottelussa, Adelbodenin suurpujottelussa, Wengenin pujottelussa ja Schladmingin suurpujottelussa. Hän voitti Kranjska Goran suurpujottelun ja sijoittui pujottelussa kolmanneksi. Hän voitti Lillehammerin suurpujottelun. Hän voitti suurpujottelucupin, oli kolmas pujottelucupissa ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi.

Braathen voitti suurpujottelun Eurooppa-cupin kokonaiskilpailun kaudella 2018−2019. Hän voitti kauden aikana kolme osakilpailua.

## Maailmancupin osakilpailuvoitot

## Lähteet
Muroto

**Muroto** () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla noin 80 kilometriä prefektuurin pääkaupungista Kōchista itään. Kaupungin alue työntyy Tyyneenmereen V-kirjaimen muotoisena Murotonniemenä. Suurin osa siitä on metsän peitossa ja nousee Shikokuvuorille. Murotossa on 13&nbsp;062 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 248,22 neliökilometriä.

Muroton alue on vanhastaan elänyt kalastuksesta, joka on nykyäänkin merkittävä elinkeino. Edo-kaudella alueella harjoitettiin valaanpyyntiä Tosan daimiokunnan suojeluksessa. Muroton ja Muroto-misakin satamat tunnetaan Tyynenmeren tonnikalan kalastussatamina. Muita elinkeinoja ovat muun muassa *[[katsuobushi]]n* valmistus sekä vihannesten ja hedelmien viljely. Muroton kaupunki perustettiin vuonna 1959 liittämällä yhteen neljä maaseutukaupunkia ja yksi kyläkunta.

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Murotonniemi, jolle on sijoitettu Murotonniemen majakka ja taifuunien havaintolaitteita. Niemi kuuluu Muroton–Anan-kaiganin puolikansallispuistoon. Kaupungissa on myös kolme Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Hotsumisaki-ji (temppeli nro. 24), Shinshō-ji (temppeli nro. 25) ja Kongōchō-ji (temppeli nro. 26). Tarinan mukaan munkki Kūkai saavutti Murotossa valaistumisen ja otti ”taivasta ja merta” tarkoittavan nimensä vaikututtuaan Mikurodon luolasta näkyvästä merimaisemasta. Kolmea pyhiinvaellusreitin temppeliä pidetään hänen perustaminaan.

## Kuvia

Tiedosto:室戸岬 - panoramio (1).jpg|Murotonniemi
Tiedosto:Gyodomisaki Fudoiwa 06.jpg|Näkymä Fudō-iwan temppeliltä
Tiedosto:Kongochoji 04.JPG|Kongōchō-jin temppeli
Tiedosto:Shinshoji 06.JPG|Näkymä Shinshō-jin temppeliltä


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Kutsajoki

**Kutsajoki** () on joki Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä.

## Vesistösuhteet
Joki on Koutajoen vesistöön kuuluvan Tuntsajoen sivujoki ja yhtyy Tuntsajokeen 50 kilometriä sen suun yläpuolella. Joen pituus latvahaaroinen on 80 kilometriä. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1350 km².

## Sivu- ja latvahaarat
Kutsajoki saa alkunsa sen laajentumana kapeassa rotkomaisessa kurussa olevan pitkän ja kapean Nivajärven pohjoispuolelta. Nivajärven eteläpuolella Kutsajokeen laskee etelästä Vuosnajoen järvireitti. Nivajärven alapuolella lännessä Kutsajokeen laskee etelästä Sieminkijokea pitkin Iso-Sieminki ja pohjoisesta Vuorijärvi.

## Historia
Joki sijaitsee Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella ja oli aiemmin osa Sallan kuntaa. Joen suu Tuntsajoen varressa oli Toista maailmansotaa edeltäneellä Suomen ja Neuvostoliiton rajalla.

## Suojelu
Jo alueen kuuluessa Suomeen joen ympäristöön perustettiin Kutsan luonnonpuisto. Alueen kuuluessa Venäjään Kutsan luonnonpuisto on osa Kantalahden luonnonpuistoa.

## Lähteet
Huolipuhe

**Huolipuhe** on huolenaiheista puhumista. Lari Kotilaisen mukaan sana on melko uusi, ja se on peräisin akateemisesta maailmasta, jossa se on ollut käytössä ainakin jo 2000-luvun alussa. Englanninkielistä termiä *problem talk* on käytetty jo 1990-luvulla. Käytettäessä sanaa julkisessa keskustelussa siihen liittyy usein vähättelyä ja mitätöintiä, millä viitataan siihen, että huolipuhujat puhuvat asioista, joista he eivät tiedä mitään ja että huoli on turha tai liioiteltu.

Sanna Güler toteaa sosiaalityötä käsittelevässä pro gradu -työssään, että huolipuhe on erityisesti lastensuojelyössä käytetty diskurssin muoto.

Nuorisotutkimusseura ry:n vastaava tutkija Mikko Salasuo sanoo, että huolipuhe näkyy nykyään etenkin median kautta. Huolipuheella Salasuo tarkoittaa riskiyhteiskunta-ajattelua. Salasuon mukaan nuoret ovat helppo kohde huolipuheelle, vaikka nuoret eivät tosiasiassa oireile mitenkään uudella tavalla.

Huolipuhetta voidaan katsoa sosiaalityössä myönteisestä näkökulmasta, kuten Minna Mäkelä huomauttaa: kun siirrytään ongelmaa määrittelevästä puheesta huolipuheeseen, pyrkimyksenä on huolien huojentaminen esimerkiksi lastensuojelutyön palaverissa.

Kansalaisopistojen liiton hallituksen jäsen ja Etelä-Helsingin kansalaisopisto Toimelan rehtori Minna Prunnila toteaa, että "huolipuheen asemesta, samalla energialla, voisi miettiä, mitä pitäisi tehdä". Prunnilan mukaan jokainen voi omalla kohdallaan muuttaa huolipuheen huolehtimispuheeksi. "Huolehtiminen lähtee liikkeelle omista toimista", Prunnila korostaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Marjatta Vilkamaa-Viitala, Puhetta puheesta, Kotus.fi 19.4.2010
* Harriet Öster, Pelko ja huolipuhe sairastuttavat oikeasti, Tiedetoimittajat.fi
* Paul Z. Jackson, Problem talk versus solutions talk
* Tomi Laapotti, Leena Mikkola, Problem Talk in Management Group Meetings, Jyväskylän yliopisto 2019
* Amanda J. Rose ym. Girls’ and Boys’ Problem Talk: Implications for Emotional Closeness in Friendships APAPsycNet, American Psychological Association
* Tuula Sani, Huolipuhe pikkulapsiperheterapiassa. Diskurssianalyyttinen tutkimus lapseen liittyvästä huolipuheesta vanhempien ja terapeuttien alkukeskustelussa Tampereen yliopisto 2008 (osoitukseksi siitä että huolipuhe = problem talk)
*Peltola, M. (2016). Huolipuhe ja osallisuus. Huolipuhe oppilashuollon ammattilaisten ohjauskeskusteluissa. Esitys Oulun kaupungin ja Oulun yliopiston yhteisessä symposiumissa 25.1.2016.
*Peltola, M. (2015). Osallisuus ja ammatillinen toimijuus: Huolipuhe oppilashuollon ammattilaisten ohjauskeskusteluissa. Abstrakti ja esitys kasvatustieteen päivillä Vaasassa 2015.
Pia Männikkö

**Pia Männikkö** (s. 1971 Kuusamo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on tehnyt veistoksia ja installaatioita.

Männikkö valmistui taiteen kandidaatiksi Glasgow School of Artista vuonna 2010 ja maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2014. Hänen materiaalejaan ovat arkipäiväiset esineet, tekstiili, savi, välineinä myös valokuva ja video. Männikön teoksia on ollut esillä Mäntän kuvataideviikoilla, Rovaniemen taidemuseossa, Lahden taidemuseossa, OpenART-biennaalissa Örebrossa ja Sydneyn Armory Galleryssa. Männikkö oli vuonna 2015  Suomen kulttuuri-instituutin residenssissä New Yorkissa.

## Julkisia teoksia

* *Rönsy* sijaitsee Seinäjoen perhekeskuksen aulassa rautatieaseman korttelissa 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Piia Männikön verkkosivut
Angelique Widjaja

**Angelique Widjaja** (s. 12. joulukuuta 1984 Bandung) on indonesialainen tennispelaaja. Hän voitti kolme Grand Slam -turnausta junioriurallaan ja oli maailmanlistan toisena. WTA-listalla Widjaja oli parhaimmillaan kaksinpelissä sijalla 55 maaliskuussa 2003 ja nelinpelissä sijalla 15 helmikuussa 2004. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2008.

## Tennisura

### Juniori-ura
Junioriurallaan Widjaja voitti Wimbledonin tyttöjen kaksinpeliturnauksen, päihittäen loppuottelussa Dinara Safinan. Vuonna 2002 hän voitti Gisela Dulkon kanssa Australian avointen tyttöjen nelinpeliturnauksen sekä Ranskan avointen tyttöjen kaksinpeliturnauksen, jossa hän voitti loppuottelussa Ashley Harkleroadin. Hän oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan toisella sijalla.

### Ammattilaisura
Widjaja pelasi ensimmäisen ottelunsa ammattilaistasolla Jakartassa, Indonesiassa huhtikuussa 1999, ollessaan 14-vuotias. Ensimmäisessä WTA-turnauksessaan hän pelasi syyskuussa 2001 Balilla, ollessaan maailmanlistan sijalla 579. Hän voitti turnauksen päihittämällä muun muassa maailmanlistan sijalla 62 olleen Alicia Molikin ja sijalla 29 olleen Tamarine Tanasugarnin. Loppuottelussa hän päihitti sijalla 56 olleen Joannette Krugerin. Turnauksen jälkeen Widjaja nousi yli 400 sijaa maailmanlistalla. Hän pääsi turnaukseen villillä kortilla ja on nuorin indonesialainen WTA-turnausvoittaja.

Vuonna 2002 hän osallistui Australian avointen karsintoihin, missä hävisi ensimmäisellä kierroksella. Ranskan avoimissa hän hävisi pääsarjan toisella kierroksella Evie Dominikovicille. Myös Wimbledonissa hän eteni toiselle kierrokselle voitettuaan maailmanlistan sijalla 17 olleen Anna Smašnovan. Toisella kierroksella hän hävisi Meilen Tulle. Yhdysvaltain avoimissa hän voitti Anna Kurnikovan ensimmäisellä kierroksella, mutta hävisi toisella kierroksella Stéphanie Foretzille. Syyskuussa hän eteni välieriin Shanghain WTA-turnauksessa ja marraskuussa hän voitti Pattayan WTA-turnauksen. Aasian kisoissa 2002 Widjaja voitti kultaa naisten joukkuekilpailussa ja hopeaa nelinpelissä.

Australian avoimissa 2003 Widjaja hävisi ensimmäisellä kierroksella Ai Sugiyamalle. Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Marie-Gayanay Mikaelianille. Wimbledonissa hän pääsi toiselle kierrokselle, jossa hävisi Nadja Petrovalle. Yhdysvaltain avoimissa Amélie Mauresmo oli vahvempi avauskierroksella.

Vuonna 2004 Widjaja edusti Indonesiaa Ateenan olympialaisissa. Hän eteni kaksinpelissä toiselle kierrokselle voitettuaan Tamarine Tanasugarnin. Toisella kierroksella hän hävisi Karolina Špremille. Nelinpelissä Widjaja pelasi Wynne Prakusyan kanssa häviten ensimmäisellä kierroksella Kroatian parille.

Vuonna 2008 Widjaja ilmoitti lopettavansa tennisuransa. Syynä oli loppuunpalaminen jatkuvasta matkustamisesta ja toistuvista vammoista johtuen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Vuosnajoki

**Vuosnajoki** () on joki Louhen piirissä Karjalan tasavallassa ja Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Joen pituus on 66 km ja valuma-alueen pinta-ala 661 km².

## Vesistösuhteet
Joki kuuluu Koutajoen vesistöön ja on Koutajoen sivujoen  Tuntsajoen sivujoen Kutsajoen suurin sivujoki. Joki laskee Kutsajokeen etelästä Nivajärven eteläpäässä. 

Joki muodostuu pääosin joen laajentumina olevien järvien ketjusta, jonka lähdejärvenä Vuosnajärvi. Muita reitin järviä ovat muiden muassa Hosijärvi, Käsijärvi, Auhtijärvi, Niluttijärvi ja Jyrhämäjärvi. Sivujoista Noukajoen ylimmät latvapurot ulottuvat Suomen puolelle.

## Historia
Koko Vuosnajoen järvireitti kuului ennen toista maailmansotaa Sallan kuntaan Suomessa. 

Toisen maailmansodan jälkeen järvireitti osana Sallan ja Kuusamon itäosia eli niin sanottua Sallan–Kuusamon aluetta luovutettiin Neuvostoliitolle ja tuli sittemmin osaksi Venäjää.

## Asutus
Jokireitin vareella varsilla sijaitsivat ennen toista maailmansotaa Sallan Vuosnajärven ja Tuutijärven kylät.

## Lähteet
Krzysztof Urbaniak

**Krzysztof Urbaniak** (s. 1984) on puolalainen urkuri.

Urbaniak opiskeli Varsovassa ja Stuttgartissa opettajinaan Józef Serafin, Ludger Lohmann, Leszek Kędracki ja Jörg Halubek. Hän sai vuonna 2012 tohtorinarvon Krakovassa. Hän on saanut useita palkintoja, kuten ensipalkinnot Pistoian Willem Hermans -urkukilpailussa (2009) ja Bremenin Arp Schnitger -urkukilpailussa (2010). Hän on konsertoinut monissa maissa ja tehnyt lukuisia levytyksiä. 

Vuonna 2016 Urbaniak aloitti toiminnan Łódźin musiikkiakatemian urkujen ja hengellisen musiikin jaoksen johdossa. Hän on tehnyt opetustyötä myös Krakovan musiikkiakatemiassa ja mestarikursseilla. Hän on kuulunut urkukilpailujen, kuten Schnitger-kilpailun tuomaristoihin, ja toiminut urkufestivaalien taiteellisena johtajana Puolassa. Vuosina 2013–2016 hän toimi Puolan kulttuuri- ja kansallisperintöministeriön urkuasiantuntijana, ja vuonna 2017 hänestä tuli Łódźin Artur Rubinstein -filharmoniasalin molempien urkujen kuraattori.

## Lähteet
Super League Vrouwenvoetbal

**Super League Vrouwenvoetbal** () on Belgian korkein naisten sarjataso jalkapallossa. Sarja perustettiin 2015, kun Alankomaiden ja Belgian yhteinen BeNe League lakkautettiin.

Sarjassa pelaa nykyään kuusi joukkuetta.

## Joukkueet kaudella 2024–2025
Belgian naisten pääsarjan joukkueet kaudella 2024–2025:

## Mestarit
* 2016 – Standard Liège
* 2017 – Standard Liège
* 2018 – RSC Anderlecht
* 2019 – RSC Anderlecht
* 2020 – RSC Anderlecht
* 2021 – RSC Anderlecht
* 2022 – RSC Anderlecht
* 2023 – RSC Anderlecht

## Lähteet
Sesshū Tōyō

**Sesshū Tōyō** (; 1420 – 1506) oli japanilainen  Sumi-e -tussimaalaustekniikkaa käyttänyt taiteilija. Hän maalasi maisemia, zen-buddhalaisia kuvia ja kukilla ja linnuilla koristeltuja sermejä. Hän otti vaikutteita kiinalaisesta maisemamaalauksesta, jota hän kehitti edelleen omaan tyyliinsä.

## Elämä
Sesshū Tōyō syntyi vuonna 1420 samuraisukuun. Perheen alkuperäinen sukunimi oli Oda. Alkuperäistä etunimeä ei tiedetä, mutta kun hän meni kymmenvuotiaana temppeliin, hän sai nimen Tōyō. Tuohon aikaan buddhalaiset temppelit olivat uskonnollisen merkityksensä ohella taiteen ja kulttuurin keskuksia. Uskonnollisen ohjauksen lisäksi hän sai opetusta taiteessa ja kalligrafiassa.

Noin vuonna 1440 Sesshū muutti maansa silloiseen pääkaupunkiin Kiotoon. Hän asui kuuluisasa Shōkokun temppelissä lähellä Ashikaga-shogunien palatsia. Tuon ajan kuuluisin taidemaalari Shūbun asui samassa temppelissä ja opasti Sesshūa. Zenmestari Shurin Suto puolestaan perehdytti häntä buddhalaisuuteen. Sesshūn varhaisia maalauksia ei ole säilynyt, mutta hänen arvellaan työskennelleen Shūbunin tyyliin. Shūbun oli saanut Song-dynastian ajan (960–1279) kiinalaisilta vaikutteita sekä tyyliinsä että aihevalintoihin. Kahdenkymmenen Kioton-vuoden jälkeen Sesshū muutti Yamaguchiin, Honshūn saaren länsiosaan. Siellä hänestä tuli Unkokun temppelin johtaja.

Vuonna 1468 Sesshū pääsi kauppavaltuuskunnan mukana pitkään toivomalleen matkalle Kiinaan. Hänen tehtävänään oli ostaa maalauksia ja tutustua paikallisiin luostareihin. Hän oli pettynyt sen ajan kiinalaisiin taiteilijoihin, jotka Ming-dynastian aikana olivat loitontuneet Song-dynastian aikana vallinneesta hengellisyydestä ja estetiikasta. Sesshū sai kuitenkin inspiraatiota Kiinan mahtavista maisemista ja yhteyksistä zeniläisiin luostareihin. Hän palasi Japaniin seuraavana vuonna, ja asettui myöhemmin Ōitan lähelle uuteen ateljeehensa, jossa hän maalasi kuuluisimmat teoksensa ja otti vastaan monia vierailijoita, jotka halusivat ihailla taidetta tai kuulla Kiinan-matkasta.

Tehtyään useita matkoja Kyūshūn pohjoisosiin Sesshū palasi Yamaguchiin. Hän kuoli vuonna 1506. Useita temppeleitä väitetään hänen hautapaikakseen.

## Teoksia

Sesshū Tōyōn tunnetuin teos on 15 metriä pitkä rullamaalaus *Sansui Chokan*, joka kuvaa maisemia neljänä vuodenaikana.

Monissa maalauksissa on hänen nimensä tai sinettileimansa, mutta osa lienee oppilaiden töitä.

Sesshū tunnetaan etenkin tussimaalauksistaan, mutta hän oli myös kuuluisa puutarhasuunnittelija. Hänen Iko-jin temppeliin suunnittelemansa puutarha Masudassa on säilynyt jälkipolville. Kiotossa olevaa Funda-inin eli Sesshujin puutarhaa pidetään myös mahdollisesti hänen suunnittelemanaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Stan Cullis

**Stanley Cullis** (25. lokakuuta 1916 – 28. helmikuuta 2001) oli englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hän pelasi koko uransa Wolverhampton Wanderersissa ja oli yksi aikansa parhaista puolustajista. Pelaajauran jälkeen Cullis valmensi Wolverhamptonin kolmesti mestariksi.

## Ura

Juniorina Cullis pelasi Ellesmere Portin paikallisessa seurassa. Usea isompi seura oli kiinnostunut hänestä, mutta 1934 hän siirtyi Wolverhampton Wanderersiin 17-vuotiaana. Cullis valittiin heti juniorijoukkueen kapteeniksi ja kaksi vuotta myöhemmin hän nousi edustusjoukkueen kapteeniksi. Wolverhampton sijoittui 1. divisioonassa Cullisin pelatessa toiseksi 1938 ja 1939. Wolverhampton pääsi myös FA Cupin loppuotteluun 1939, mutta hävisi sen Portsmouthille.

Cullis valittiin Englannin maajoukkueeseen ensimmäisen kerran 1937. Toukokuussa 1939 hänestä tuli maajoukkueen nuorin kapteeni 22-vuotiaana. Cullis edusti maajoukkuetta 12 maaottelussa ennen toisen maailmansodan syttymistä. Sodan aikana hän pelasi myös lukuisia epävirallisia maaotteluita.

Sota katkaisi Cullisin pelaajauran. Hän palveli armeijassa ja sodan loputtua hänellä oli aluksi vaikeuksia palata jalkapalloon. Cullisin peliotteet kuitenkin paranivat ja Wolverhampton oli jälleen lähellä mestaruutta, mutta jäi toiseksi hävittyään kauden viimeisen ottelun. Cullis päätti lopettaa pelaamisen ja ryhtyi Wolverhamptonin apuvalmentajaksi.

Vuonna 1948 Cullisista tuli Wolverhamptonin päävalmentaja. Cullis oli erittäin vaativa valmentaja, mutta hänen johdollaan Wolverhampton menestyi loistavasti. Wolverhampton voitti FA Cupin 1949 ja 1960, ja Englannin mestaruuden 1954, 1958 ja 1959. Lisäksi Wolverhampton oli 1950-luvulla kolmesti toinen ja kolmesti kolmas. Wolverhampton saavutti Cullisin valmennuksessa myös menestystä Euroopassa ennen Euroopan cupin perustamista. Wolverhampton muun muassa voitti vuonna 1954 maailman parhaana pidetyn Honvédin 3–2. 1960-luvulla Wolverhampton taantui ja lopulta 1964 Cullis sai potkut.

Vuonna 1965 Cullis ryhtyi Birmingham Cityn valmentajaksi vaikka hän oli päättänyt jättää jalkapallon kokonaan. Cullis ei saavuttanut Birminghamissa samaa menestystä kuin Wolverhamptonissa. Hän erosi seurasta 1970.

Cullis oli loistava puolustaja ja taitava pallollisena pelaajana. Häntä pidetäänkin yhtenä aikansa parhaista puolustajista. Cullis on valittu muun muassa Englannin jalkapallon ja Wolverhamptonin kunniagalleriaan.

## Yksityiselämä

Cullis oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Pelaajauran jälkeen hän työskenteli valokuvausalalla. Cullis kuoli helmikuussa 2001 84-vuotiaana.

## Saavutukset
* Englannin 1. divisioonan mestaruus: 1954, 1958, 1959
* FA Cupin voitto: 1949, 1960

## Lähteet
Jisaburō Ozawa

**Jisaburō Ozawa** (2. lokakuuta 1886 Miyazakin prefektuuri, Japani – 9. marraskuuta 1966) oli japanilainen vara-amiraali, joka toimi eri komentajantehtävissä toisen maailmansodan aikana. Häntä on pidetty taitavana ja rohkeana komentajana, joka teki parhaansa vihollisen ylivoimaa vastaan.

Ozawa valmistui Japanin keisarillisesta laivastoakatemiasta vuonna 1909 ja laivaston esikuntakoulusta vuonna 1921, jolloin hän sai komentajakapteenin arvon. Hän oli vuosina 1921–1922 hävittäjä *[[Take (1919)|Taken]]* ja 1923–1925 hävittäjä *[[Shimakaze (1920)|Shimakazen]]* päällikkönä. Ozawa oli opettajana torpedokoulussa 1927–1929, 1931–1934 ja 1938–1939, hävittäjädivisioonan komentajana 1930–1931, päällikkönä risteilijä *[[Maya (1930)|Mayalla]]* 1934–1935 ja taistelulaiva *[[Haruna (1913)|Harunalla]]* 1935–1936, yhdistetyn laivaston esikuntapäällikkönä vuonna 1937 ja divisioonankomentajana vuodesta 1939. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi vuonna 1936 ja vara-amiraaliksi 1940. Ollessaan vuosina 1939–1940 lentotukialusdivisioonan komentajana hän pyrki edistämään lentotukialusten käyttöä hyökkäyssodankäyntiin ja ehdotti niiden kokoamista yhdeksi laivastoksi.

Tyynenmeren sodan puhjetessa vuonna 1941 Ozawa oli eteläisen laivaston komentajana. Hän tuki Malaijan ja Hollannin Itä-Intian valtauksia mereltä katkaisemalla liittoutuneiden huoltoyhteydet. Marraskuussa 1942 Ozawa nimitettiin 3. laivaston komentajaksi ja hän sai samalla komentoonsa Japanin lentotukialukset. Maaliskuusta 1944 alkaen hän komensi kahdesta laivastosta muodostettua yhtymää, johon kaikki jäljellä olleet lentotukialukset kuuluivat. Ozawa kärsi kesäkuussa 1944 tappion Raymond A. Spruancen komentamalle Yhdysvaltain 5. laivastolle Filippiinienmeren taistelussa, jossa hän menetti kolme lentotukialusta ja suurimman osan lentokoneistaan aiheuttamatta suurempaa vahinkoa viholliselle. Lokakuussa 1944 Ozawa osallistui Japanin Shō-Gō-vastahyökkäykseen Filippiinien luona. Hänen laivastonsa toimi Leytenlahden taistelussa syöttinä, joka houkutteli William F. Halseyn 3. laivaston erilleen muista amerikkalaisista joukoista Takeo Kuritan johtaessa päähyökkäystä. Juoni periaatteessa onnistui, mutta Ozawa menetti Cape Engañon luona kaikki neljä lentotukialustaan ja yhden hävittäjän.

Ozawa nimitettiin marraskuussa 1944 laivaston pääesikunnan apulaispäälliköksi. Toukokuun lopussa 1945 hänestä tuli yhdistetyn laivaston viimeinen ylipäällikkö, missä tehtävässä hän oli sodan loppuun asti. Ozawa tiettävästi kieltäytyi ylennyksestä amiraaliksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nurmijoki (Kemijoen vesistö)

**Nurmijoki** on Kemijoen sivujoen Tenniöjoen sivujoki Kemijoen vesistön latvoilla Murmanskin alueella Venäjällä. Se laskee Tenniönjoen Venäjän puoleiseen osaan kaakosta. Joen valuma-alueen pinta-ala on noin 231 km².

Joki sijaitsee Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella sen pohjoisosassa, joka ennen toista maailmansotaa oli osa Sallan kuntaa Suomessa. 

## Lähteet
Sallajoki

**Sallajoki** (), yläjuoksulla nimenä myös **Sallanlatva** (), on joki pääosin Murmanskin alueella Venäjällä. Joki kuuluu Kemijoen vesistöön, jonka valuma-alueesta pääosa Suomessa, ja joka laskee Perämereen Suomessa, mutta pieni osa latvavesistä Venäjän puolella. 

Sallajoki on Kemijoen sivujoen Tenniöjoen sivujoen Kuolajoen suurin Venäjän puolella oleva sivujoki. Suomen puolella Kuolajoen suurin sivujoki on Naruskajoki Sallassa.

Joki laskee Kuolajokeen kaakosta vajaan kymmenen kilometrin päässä Suomen ja Venäjän rajasta. Joen valuma-alueen pinta-ala on noin 280 km².

Joki sijaitsee kokonaan Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella. Joen suulla sijaitsi alueluovutuksiin asti Sallan kirkonkylänä ollut Sallansuu.

Kemijoen vesistö on myös Venäjällä Vienan Karjalassa. Vienan Kemijoki laskee Vienamereen Venäjällä, ja sen vesistöalueesta pääosa on Venäjän puolella. Etelämäpnä Suomen ja Venäjän rajalla Kuusamossa on joitakin Vienan Kemijoen latvavesiä. 

## Lähteet
Lise Lindstrom

**Lise Lindstrom** on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan dramaattinen sopraano. 

Lindstrom syntyi ja varttui Kaliforniassa. Hänet johdatti musiikkimaailmaan hänen laulajana ja musiikinopettajana toiminut äitinsä. Hän sai taiteiden kandidaatin arvon San Franciscon osavaltionyliopistosta ja musiikin maisterin arvon San Franciscon musiikkikonservatoriosta. Hän on esiintynyt esimerkiksi Metropolitan-oopperassa, San Franciscon oopperassa, Deutsche Oper Berlinissä, Wienin valtionoopperassa, Covent Gardenissa ja La Scalassa. Kapellimestareita, joiden johdolla hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Esa-Pekka Salonen, Kent Nagano, Yannick Nézet-Séguin, Pietari Inkinen, Myung-whun Chung, Daniel Harding, Michael Tilson Thomas ja Gustavo Dudamel.

Lindstromin rooleihin ovat lukeutuneet Turandot, Senta, Elektra, Brünnhilde, Salome, Tosca, Suor Angelica, Elisabeth, Venus, Amelia, Ariadne ja Giulietta. Turandotin roolissa Lindstrom teki Covent Gardenin - ja Metropolitan-oopperan-debyyttinsä. Hän on kuvaillut löytäneensä oman äänensä juuri Turandotin roolissa. Vuonna 2016 Opera Australiassa Lindstrom esitti ensimmäistä kertaa *[[Nibelungin sormus|Nibelungin sormuksen]]* kokonaisuudessaan. Konserttilaulajana hän on tulkinnut muiden muassa Giuseppe Verdin *[[Requiem (Verdi)|Requiemin]]*, Richard Straussin teoksen *[[Vier letzte Lieder]]* ja Gustav Mahlerin toisen sinfonian.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Rhondda Gillespie

**Rhondda Marie Gillespie** (4. elokuuta 1941 Sydney – 30. joulukuuta 2010 Barbados) oli australialaissyntyinen pianisti.

Gillespie debytoi radiossa 8-vuotiaana ja piti ensimmäisen julkisen resitaalinsa 12-vuotiaana. Hän opiskeli Sydneyn musiikkikonservatoriossa ja muutti 14-vuotiaana Englantiin opiskelemaan Louis Kentnerin johdolla. Hän palasi Australiaan 15 kuukautta myöhemmin ja sai siellä opetusta Alexander Sverjenskylta. Vuonna 1959 hän sai Harriet Cohenin Commonwealth-mitalin, ja 20-vuotiaana hän palasi Englantiin suorittamaan opintoja Denis Matthewsin johdolla. Gillespie oli pianistina suuntautunut vähemmän tunnettuun musiikkiin erityisesti Franz Lisztiltä. Hän levytti maltalaissäveltäjä Charles Camillerin pianotuotannon, Usko Meriläisen ensimmäisen pianokonserton sekä ensimmäisenä Constant Lambertin ja Arthur Blissin sonaatit pianolle. Vuonna 1976 Gillespie soitti Queen Elizabeth Hallissa Joseph Horovitzin *Jazz Concerton* säveltäjän 50-vuotispäivänä.

Gillespie meni vuonna 1973 naimisiin managerinsa, musiikkikriitikko Denby Richardsin kanssa, mutta pari erosi vuonna 1977.

Gillespie aloitti vuonna 1984 työskentelyn australialaispianisti Robert Weatherburnin kanssa. Duo esitti nelikätistä pianomusiikkia ja musiikkia kahdelle pianolle. Pianistit kiersivät yhdessä Maltalla ja Englannissa. 1990-luvulla Gillespie lopetti julkisen esiintymisen sormien artriitin takia. Hän vietti myöhemmin Englannin talvet Barbadoksella, jossa kuoli.

## Lähteet
Idhna

**Idhna**  on kaupunki Palestiinan Länsirannalla. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 25&nbsp;107.

## Maantiede
Idhna sijaitsee Palestiinan Länsirannan eteläosassa Hebronin kuvernoraatissa noin 15 kilometriä Hebronin kaupungista lounaaseen. Idhnan muita naapuripaikkakuntia ovat Tarqumiya pohjoisessa, Taffuh idässä ja Al Kum etelässä. Lännessä kaupunki rajautuu Israelin vastaiseen niin sanottuun vihreään linjaan. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 400–480 metriä. 

Idhnan vuotuinen sadanta on 410–440 mm ja vuoden keskilämpötila 19&nbsp;°C.

## Historia
Idhnan nimi on johdettu kanaanilaisesta sanasta *Ishna*, joka tarkoittaa lujaa tai vahvaa. Nykyisen nimensä se sai Rooman valtakunnan kaudella. Idhnaa on myöspidetty raamatullisena paikkana nimeltä Danna, joka mainitaan Joosuan kirjassa. Eusebios mainitsee paikan nimellä Onom.

## Talous
Idhnan työsäkäyvästä väestöstä 35&nbsp;% työllistyi hallinnossa tai yksityisellä sektorilla. Israelin työmarkkinoilla työllistyi 20&nbsp;%, kaupanalalla 20&nbsp;%, maataloudessa 10&nbsp;%, palveluissa 10&nbsp;% ja teollisuudessa 5&nbsp;%. Vuonna 2007 työikäisistä 11,5&nbsp;% oli työttömiä.

## Väestö
Idhnan asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2016 arvion mukaan 25&nbsp;107. Vuonna 2007 vastaava luku oli 18&nbsp;727.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Naisten Korisliiga-kausi 2019–2020

**Korisliiga-kausi 2019–2020** oli 77. kausi, jolloin pelattiin Naisten koripallon Suomen mestaruudesta. Kausi keskeytettiin 12. maaliskuuta 2020 koronaviruspandemian vuoksi. Suomen mestaruutta tai muita mitaleita ei jaettu. Sarjasta putosi Hyvinkään Ponteva, koska sillä ei ollut sarjan keskeytyshetkellä enää mahdollisuutta säilyä sarjassa.

Edelliskaudella sarjasta pudonnut Torpan Pojat sai täydennysmenettelyssä sarjapaikkansa takaisin, koska I-divisioonan voittaja Tapiolan Hongan kakkosjoukkue kieltäytyi ottamasta vastaan sarjapaikkaa.

Samaisella kaudella Naisten Suomen Cup palasi kuvioihin kuuden vuoden tauon jälkeen. Keskiviikkona 23.11. 2019 pelattujen otteluiden jälkeen Suomen Cupiin selvisi kahdeksan parasta joukkuetta voittosuhteen perusteella. Suomen Cup huipentui 25.–26.1. 2020 pelattuihin Suomen Cupin finaaleihin. Cupin mestaruuden voitti Peli-Karhut.

## Sarjataulukko

Sarjataulukko sarjan keskeytyshetkellä.

## Kuukauden pelaajat

## Lähteet
Helga West

**Helga West,** koko nimeltään **Helga Sofia West,** pohjoissaameksi **Biennaš-Jon Jovnna Piera Helga** tai **Doavtter-Piera Helga** **(**s. 1986 Utsjoki), on suomensaamelainen teologian väitöskirjatutkija, toimittaja, runoilija ja esseisti. 

## Tuotannosta

West pitää kirjoittamisensa lähtökohtana tarinankerrontaa omalle saamelaisyhteisölleen. Hän on kiinnostunut kirjallisuuden mahdollisuuksista sanallistaa kipeitä kolonialistisia kokemuksia. Esseissään West on muun muassa yhdistänyt elementtejä saamelaisuudesta ja länsimaisesta popkulttuurista. Otava julkaisee hänen esikoisesseeteoksensa *Puhu nukke* maaliskuussa 2025.

West debytoi runoilijana vuonna 2018 pohjoissaamenkielisellä runokokoelmalla. Runokokoelman teemoihin lukeutuu avioliitto, jota kuvataan häistä avioeroon. Kirjan julkaisi saamelainen kustantaja ČálliidLágádus ("Kirjailijoiden kustantaja") Norjassa. Kirja oli osa Frankfurtin kirjamessujen vuoden vieraan Norjan saamelaisohjelmaa vuonna 2019.

West kirjoittaa sekä pohjoissaameksi että suomeksi. Hän määrittelee itsensä yhtä paljon suomalaiseksi kuin saamelaiseksi. West sanoo eri kulttuurien välisen risteämän olevan se tila, josta hän tarkastelee maailmaa ja synnyttää kertomuksia. West tavoittelee esseillään saamelaisia ja suomalaisia tyttöjä ja naisia ja sanoo haluavansa "olla tuottamassa tyttöyttä, joka sanoutuu irti tukahduttavasta hiljaisuudesta." West on kuvaillut saamelaisten historiaa pakkosulauttamisen ja kulttuurin tuhoamisen historiaksi. Hänen mukaansa suomalaisessa yhteiskunnassa ei ymmärretä, että taakkasiirtymät ovat saamelaisissa yhteisöissä yleisiä ja että ne jättävät jälkensä myös kehoihin. Saamelaisilta on Westin mukaan puuttunut tilaa ja aikaa vaikeista asioista puhumiseen, ja ymmärrys saamelaisuudesta on jäänyt kapeaksi ja vinoutuneeksi. West on kuvaillut tuntevansa asiat voimakkaasti ja herkästi ja kirjoittamisen olevan hänelle niin fyysinen prosessi, että hän ei voi hyvin, ellei pääse kirjoittamaan.

## Elämä
Helga West syntyi Outakosken kylässä Utsjoen Suomen puoleisessa osassa Saamenmaata. Hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2017. Westin gradun aiheena oli norjansaamelaisen Tore Johnsenin saamelainen teologia, jossa pyritään sovittamaan yhteen kristillistä uskoa ja saamelaista uskomusmaailmaa. Hänen tekeillä olevan väitöskirjansa tarkastelee sovinnon teemaa, saamelaisten kristillistämisen historian tutkimista, sen tunnustamista ja siitä oppimista. Akateemisen uransa lisäksi hän työskentelee freelance-toimittajana muun muassa YLE:lle. Lisäksi West on toiminut aktiivina Sukukansojen ystävät -yhdistyksessä.

## Bibliografia

### Teologina
*

### Runoilijana
* 
*

### Esseistinä

* *Puhu nukke*. Helsinki: Otava, 2025. .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Helga Westin blogi(englanniksi, suomeksi ja pohjoissaameksi) 
*  Hanna Antila, STeologi Helga West yllättyi tutkiessaan kirkon ja saamelaisuuden suhdetta Kirkko ja kaupunki 31.7.2019 (artikkeli Helga Westistä tutkijana
Kreutzersonaatti

**Kreutzersonaatti** voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:

* *[[Viulusonaatti nro 9 (Beethoven)|Viulusonaatti nro 9]]* eli *Kreutzer-sonaatti* op. 47 Ludwig van Beethovenin sävellys
* *[[Kreutzersonaatti (Leo Tolstoin romaani)|Kreutzersonaatti]]*, Leo Tolstoin romaani vuodelta 1890
* *[[The Kreutzer Sonata]]*, Herbert Brenonin ohjaama kadonnut mykkäelokuva vuodelta 1915
* *[[Kreutzersonaatti (Margriet de Moorin romaani)|Kreutzersonaatti]]*, Margriet de Moorin romaani vuodelta 2001
Virun alavesistöalue

**Virun alavesistöalue** () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Sen muodostaa Viron Suomenlahden valuma-alueen itäosan Venäjän rajalle asti, missä virtaa rajajoki Narvanjoki. Valuma-alueen länsiosa kuuluu Harjun alavesistöalueeseen, joka on osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Vesistöalueen eteläpuolelle jää vielä Peipsijärven alavesistöalue, mutta näiden välinen raja päättyy Peipsijärven rantaan. Siksi osa Peipsijärven valuma-alueesta kuuluu myös Virun alueeseen. Alueen lounaisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Peipsin ja Harjun alueiden suuntiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005
Peipsijärven alavesistöalue

**Peipsijärven alavesistöalue** () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Sen muodostaa Peipsijärven valuma-alueen länsiosan Peipsijärven keskellä kulkevalle Venäjän rajalle asti. Valuma-alueesta on jätetty lännessä pois Võrtsjärven valuma-alue, josta on muodostettu oma Võrtsjärven alavesistöalue. Tämä valuma-alue on kuitenkin pieni ja sen pohjoispuolella kulkee hallinnollinen länsiraja Länsi-Viron vesistöalueeseen, jossa sijaitsee Pärnun alavesistöalue. Etelässä kulkee vielä lyhyt Koivan vesistöalueen raja.  Alueen luoteisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Virun ja Harjun alueiden suuntiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005
Võrtsjärven alavesistöalue

**Võrtsjärven alavesistöalue** () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Se käsittää idässä sijaitsevasta Peipsijärven valuma-alueesta vain sen osan, joka kuuluu Võrtsjärven valuma-alueeseen ja valuma-alue loppuu Emajoen luusuaan. Hallinnolliset aluerajat ovat idässä Peipsijärven alavesistöalue, etelässä Koivan vesistöalue ja lännessä Länsi-Viron vesistöalueeseen kuuluva Pärnun alavesistöalue.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005
Läänesaarten alavesistöalue

**Läänesaarten alavesistöalue** () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Siihen kuuluu Saarenmaa, Hiidenmaa, Muhu sekä näiden ympäröimät pikkusaaristot. Matsalun alavesistöalueen raja kulkee Väinämeren keskellä niin, että Vormsi ja sen saaristo jäävät rajan taakse. Etelämpänä raja halkoo Riianlahtea, minkä itäpuolella sijaitsee Pärnun alavesistöalue.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005
Matsalun alavesistöalue

**Matsalun alavesistöalue** () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Länsi-Viron vesistöalueella sen pohjoispuolella sijaitsee Harjun alavesistöalue ja etelä- ja itäpuolella Pärnun alavesistöalue. Merellä sijaitsee vielä Läänesaarten alavesistöalue, joka käsittää kolmen pääsaaren Saarenmaan, Hiidenmaan ja Muhun saaren lisäksi osan Väinämeren alueella pääsaaria ympäröimät saaristot, mutta Vormsi ja sen lähisaaristo jää Matsalun alueelle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005
Kreutzersonaatti (Leo Tolstoin romaani)

**Kreutzersonaatti** (*Крейцерова соната*, *Kreitserova sonata*) on Leo Tolstoin pienoisromaani vuodelta 1889. Teoksesta on ilmestynyt kolme suomennosta. Vilho Elomaan suomennos *Kreuzer-sonaatti* ilmestyi 1919, Valto Kallaman suomennos *Kreutzersonaatti* ilmestyi 1946 ja Eero Balkin suomennos nimellä *Kreutzer-sonaatti* 2011.

Teos herätti ilmestyessään runsaasti keskustelua. Kirjailija ja kirjallisuudentutkija Romain Rolland on sanonut: "Kuten usein tapahtuu suurille kyvyille, teos on lumonnut tekijän itsensä, taiteilija on voittanut ajattelijan. Tehon valtavuudessa, intohimoisuuden keskittymisessä, näkyjen raa'assa korostamisessa, muodon täydellisyydessä ja yksinkertaisen tyylin kypsyneisyydessä ei mikään muu Tolstoin teos vedä vertoja Kreuzer-sonaatille." Teoksen kertoja on Pollyanna Durbin, joka kuvailee kuinka tapahtumat johtivat hänen ystävättärensä Francesca murhaan. 

Teos on saanut nimensä Beethovenin sävellyksestä Kreutzer-sonaatti.

## Lähteet
Rivitäpläkäärmeenpää

**Rivitäpläkäärmeenpää** (*Channa panaw*) on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Prachya Musikasinthorn kuvaili lajin tieteelle vuonna 1998.

## Ulkonäkö ja koko
Sen väritys on ruskea. Rintaevä on punainen. Lajin pisin tavattu yksilö oli 17,1 senttimetrin mittainen.

## Elinympäristö ja levinneisyys
Laji elää trooppisissa olosuhteissa. Sitä tavataan Aasian Myanmarissa.

## Lähteet
Araki

**Araki** on japaninkielinen sukunimi. Joitain Araki-nimisiä ovat:

*Gregg Araki (s. 1959), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
*Hirohiko Araki (s. 1960), japanilainen mangataiteilija
*Kae Araki (s. 1966), japanilainen ääninäyttelijä
*Araki Katsumochi (1578–1650), tunnetaan paremmin nimellä Iwasa Matabei, japanilainen taidemaalari
*Araki Murashige (k. 1586), japanilainen linnanherra ja daimio
*Nobuyoshi Araki (s. 1940), japanilainen valokuvaaja
*Sadao Araki (1877–1966), japanilainen kenraali ja valtiomies.

Muita merkityksiä:
*Araki-ryū, *koryū* kamppailulajikoulukunta
Pärnun alavesistöalue

**Pärnun alavesistöalue** () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Länsi-Viron vesistöalueella sen pohjoispuolella sijaitsevat Harjun alavesistöalue ja Matsalun alavesistöalue. Riianlahdella kulkee raja Läänesaarten alavesistöalueen suuntaan. Itäpuolella kulkee Itä-Viron vesistöalueen raja, jonka takana ovat pohjoisessa Peipsijärven alavesistöalue ja etelässä Võrtsjärven alavesistöalue. Alueen koillisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Peipsijärven alavesistöalueen ja Harjun alavesistöalueen suuntaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005
Tiina Ojutkangas

**Tiina Ojutkangas** (s. 1962 Savonlinna)  on suomalainen toimittaja. Hän on toiminut Keskipohjanmaan vastaavana päätoimittajana 2019–2023. Vuonna 2023 hän siirtyi päätoimittajan tehtävistä kehittämään Keskipohjanmaan ja Kainuun Sanomien viikonvaihdetuotantoa.

Ojutkangas siirtyi päätoimittajaksi KPK Yhtiöiden lehtien toimitusten kehittämispäällikön tehtävästä. Ojutkangas on toiminut myös Itä-Savon ja Länsi-Savon päätoimittajana sekä työskennellyt Keskipohjanmaan uutistoimittajana ja toimituspäällikkönä ja Yleisradion Kokkolan toimituksessa.

Ojutkangas opiskeli toimittajaksi Tampereen yliopistossa.

## Lähteet
Koreansembra

**Koreansembra** (*Pinus koraiensis*) on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Koreassa, Japanissa, Kiinassa ja Venäjällä.

## Ulkonäkö

Koreansembra on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 50 metriä korkeaksi. Sen kaarna on harmaanruskeaa, harmaata tai harmaanmustaa. Viiden kimpuissa kasvavat neulaset ovat noin 6–12 senttimetriä pitkiä. Kävyt kasvavat yksittäin tai viidenkin kävyn ryppäissä. Ne ovat munanmuotoisia ja noin 9–14 senttimetriä pitkiä. Siemenet ovat siivettömiä.

## Levinneisyys
Koreansembra kasvaa luonnonvaraisena Korean, Japanin, Kiinan pohjoisosien ja Venäjän Kaukoidän vuoristoissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Koreansembra (''Pinus koraiensis'')
* Arboretum Mustila: Koreansembra (''Pinus koraiensis'') 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Pinus koraiensis''
Bassano del Grappa

**Bassano del Grappa** on kaupunki Vicenzan maakunnassa Veneton alueella koillisessa Italiassa. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Venetsiasta luoteeseen ja 30 kilometriä Vicenzasta koilliseen.

## Maantiede
Bassano del Grappa sijaitsee Asiagon ylängöllä Brentan jokilaaksossa. Keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 129 metriä; korkeuserot ovat suuret: alimmat kohdat ovat 84 metriä mpy, ylimmät puolestaan 1&nbsp;276 metriä mpy. Vuotuinen keskilämpötila on 12,7 °C. Kylmin kuukausi on tammikuu (2,3 °C) ja lämpimin puolestaan heinäkuu (22,6 °C).

## Historia
Roomalaiset asuttivat nykyisen Bassano del Grappan alueen todennäköisesti toisella vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Langobardien valtakaudesta 580-luvulta 770-luvulle ja sitä seuranneesta yli sadan vuoden frankkivallasta on jäänyt vain vähän jälkiä. Varhaisin maininta kaupunkimaisesta asutuksesta alueella on vuodelta 998. Keskiajalla Bassanoa hallitsi Ezzelinin suku. Bassanosta tuli osa Venetsian tasavaltaa kesäkuussa 1404. Tasavallan eli Serenissiman aikakausi oli rauhallista ja vaurasta. 1500-luvulla myös taide-elämä kukoisti, paikkakunnalla vaikutti muun muassa Jacopo Bassano. Napoleonin kausi vuodesta 1797 vuoteen 1813 oli sitä vastoin levotonta. Huhtikuussa 1815 alkoi lombardialais-venetsialainen valtakausi ja Bassano liitettiin Vicenzan maakuntaan. Vuonna 1866 Bassanosta tuli osa Italiaa. 1900-luvun alkupuoliskolla käydyt maailmansodat olivat tuhoisia Bassanolle; vuosisadan jälkipuolisko oli puolestaan myönteisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen aikaa. Bassano del Grappa laajeni historiallisen keskustansa ulkopuolelle, vaurastui ja väkiluku lisääntyi.

Bassano del Grappan historiallisesti merkittäviä rakennuksia ovat muun muassa renessanssiarkkitehti Andrea Palladio suunnittelema Villa Angarano 1500-luvun puolestavälistä ja uusklassinen Villa Rezzonico.

## Talous ja liikenne
Bassano del Grappa on tunnettu käsityöläisestä keramiikka- ja posliininvalmistuksestaan. Elintarvikealan yritys Nardini tuottaa kaupungissa grappa-nimistä alkoholijuomaa; juoman nimi ei kuitenkaan liity Bassano del Grappan nimeen. Toinen tunnettu Bassano del Grappaan liittyvä tuotemerkki on Diesel-farmarihousut.

Bassano del Grappan rautatieasema, Stazione di Bassano del Grappa, avattiin 1877. Se sijaitsee rataosuudella Trento–Venetsia. Maantieliikenteen keskeinen yhteys on Strada statale 47, joka kulkee Padovasta Trentoon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Bassano del Grappa, Veneto, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength
Asayama Ichiden-ryū

**Asayama Ichiden-ryū** on vanha japanilainen bujutsu taistelulajikoulukunta. Se perustettiin joko Tensho-kauden (1573–1593) tai Keicho-kauden (1596–1615) aikana. Perustaja oli samurai Asayama Ichidensai Shigetatsu. Koulukunta harjoittelee kenjutsua, iaijutsua, bōjutsua, *kamajutsua* (sirpin käyttö aseena) ja jujutsua (jota kutsutaan tässä tyylisuunnassa nimellä *taijutsu*). 

Asayama Ichiden-ryūn bōjutsussa käytetään aseena *tansaibōta*, joka on noin 24&nbsp;cm pitkä kovasta puusta valmistettu keppi. Tällä aseella harjoittelua Asayama Ichiden-ryū kutsuu *bōgyakudorijutsu*ksi. Toinen tällaisella lyhyellä *bōlla* harjoitteleva koulukunta on Shindō Tenshin-ryū.

Suuri osa koulukunnan asetekniikoista on unohtunut, ja nykyisin harjoitellaan lähinnä *taijutsu*-osioa. Nykyaikana Asayama Ichiden-ryū on sangen vähän tunnettu ja harjoiteltu koryū koulukunta.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Ichiden, Guide, Koryu.com
Ojutkangas

**Ojutkangas** on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

*Enni Ojutkangas, näyttelijä
*Hannu Ojutkangas (1946–2009), jääkiekkoilija
*Henry Ojutkangas (s. 1952), laulaja, kitaristi ja huuliharpisti
*Kalervo Ojutkangas (s. 1943), valokuvaaja
*Krista Ojutkangas, kielitieteilijä ja dosentti
*Tiina Ojutkangas (s. 1962), toimittaja.
Nankoku

**Nankoku** () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Tosanlahden rannikolla aivan prefektuurin pääkaupungin Kōchin itäpuolella. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Shikokuvuorille, joista merkittävin on 1&nbsp;132 metriä korkea Sasagamine. Eteläosat sijaitsevat Kōchin tasangolla. Kaupungin itärajalla mereen virtaa Monobejoki. Nankokussa on 47&nbsp;243 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 125,35 neliökilometriä. Asukasluvultaan se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki.

Nankokun keskusta sijaitsee Gomenin kaupunginosassa, joka alkoi kehittyä Edo-kaudella Tosan daimiokunnan Nonaka Kenzanin perustettua sinne verovapaan alueen maatalouden kehittämistä varten. Tästä on peräisin myös paikkakunnan nimi, joka merkitsee ’lupaa’ tai ’erivapautta’. Nykyinen Nankokun kaupunki perustettiin vuonna 1959 liittämällä yhteen silloinen Gomenin maaseutukaupunki ja neljä ympäristön kyläkuntaa. Kaupungissa on esimerkiksi ampuma-aseiden ja maatalouskoneiden valmistusta, maaseutualueilla harjoitetaan riisin ja vihannesten viljelyä. Suurin osa väestöstä on töissä kuitenkin palvelusektorilla. Nankoku tunnetaan myös *[[onagadori]]*-kanojen kasvatusalueena.

Nankokussa on kaksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Tosa Kokubun-ji (temppeli nro. 29) ja Zenjibu-ji (temppeli nro. 32). Muita nähtävyyksiä ovat erilaiset historialliset rauniot ja muistomerkit, kuten Okōn linna. Nantokua palvelevat JR Shikokun Dosan-linja, Tosa Kuroshio -rautateiden Asa-linja ja Tosadenin Gomen-raitiotielinja. Kaupungin eteläosassa sijaitsee Kōchin lentoasema.

## Kuvia

Tiedosto:Tosa Kokubunji 05.JPG|Tosa Kokubun-ji
Tiedosto:Okocho Yahata, Nankoku, Kochi Prefecture 783-0044, Japan - panoramio.jpg|Kirsikankukkia Okōvuorella
Tiedosto:Tosa Electric Railway-616.jpg|Tosadenin raitiovaunu Gomenmachin asemalla
Tiedosto:高知龍馬空港ターミナル - panoramio.jpg|Kōchin lentoasema


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Dohrniphora nitida

**Dohrniphora nitida** on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja ryhäkärpästen (Phoridae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran John Russell Malloch vuonna 1912. Sillä ei ole alalajeja.

## Lähteet