open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Esko Hjelt

**Esko Uolevi Hjelt** (24. marraskuuta 1914 Lapua – 25. heinäkuuta 1941 Kitee) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän ylsi EM-pronssille vuoden 1935 kisoissa. Loukkaantumisen vuoksi Berliinin olympialaiset 1936 jäivät häneltä käymättä, ja seuraavat kisat peruuntuivat sodan myrskyissä. Kotimaassa hän edusti Lapuan Virkiää ja Hallan Visaa voittaen viisi Suomen mestaruutta.

Hjelt haavoittui jatkosodassa 23. heinäkuuta 1941 ja kuoli kenttäsairaalassa 25. heinäkuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti. Hänet on haudattu Lapualle.

## Saavutuksia
* EM-pronssia 1935 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 56 kg)
* Suomen mestari 1934–1936 (kreikkalais-roomalainen paini, 56 kg), 1938–1939 (kreikkalais-roomalainen paini, 61 kg)
* Etelä-Pohjanmaan vuoden urheilija 1939, palkintona Vaasa-lehden kultamitali

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Profiili FILA:n tietokannassa
Antti Mäki (painija)

**Antti Edvard Mäki** (30. elokuuta 1904 Nurmo – 20. helmikuuta 1947 Ylöjärvi) oli suomalainen painija. Hän ylsi 1930-luvulla kolmasti EM-pronssille ja hallitsi mitalin arvoisesti sekä kreikkalais-roomalaisen että vapaan painityylin. Huippuvuosinaan Mäki edusti kotimaassa Tampereen Kilpa-Veljiä ja Viialan Viriä ja voitti yhteensä kuusi Suomen mestaruutta.

## Saavutuksia
* EM-pronssia 1935 ja 1938 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 72 kg)
* EM-pronssia 1937 (vapaapaini, sarja 72 kg)
* Suomen mestari kreikkalais-roomalaisessa painissa 1931 (sarja 66 kg), 1934–1935, 1937–1938 (sarja 72 kg) 
* Suomen mestari vapaapainissa 1937 

## Lähteet
* Profiili FILA:n tietokannassa 
* 
* 

### Viitteet
Pétur Gunnarsson

**Pétur Gunnarsson** (s. 15. kesäkuuta 1947 Reykjavík) on islantilainen kirjailija.

Pétur Gunnarsson on opiskellut kirjallisuutta Université d'Aix-Marseille -yliopistossa, jossa hän suoritti maisterin tutkinnon filosofiasta. Hän on kirjoittanut muun muassa näytelmiä, lyriikkaa ja laulujen sanoituksia. Pétur teki myös käsikirjoituksen Halldór Laxnessin elämästä kertovaan dokumenttiin.

Pétur Gunnarsson on elokuvaohjaaja Dagur Kárin isä.

## Lähteet
Miliam Maunula

**Miliam August Maunula** (20. elokuuta 1899 Paraisten mlk – 20. syyskuuta 1948) oli suomalainen vapaapainija. Hän ylsi EM-pronssille vuoden 1937 kisoissa Pariisissa. Suomen mestariksi tämä Turun Voimamiehiä ja Loimaan Voimaa edustanut mies paini kolmasti alle 56 kilon sarjassa: vuosina 1929, 1934 ja 1936.

## Saavutuksia
* EM-pronssia 1937 (sarja 56 kg)
* Suomen mestari 1929, 1934, 1936 (sarja 56 kg)

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Pällin vesivoimalaitos

**Pällin vesivoimalaitos** on neljäs vesivoimalaitos Oulujoessa noin kahdeksan kilometriä Muhoksen kunnan keskustaajamasta ylävirtaan. Voimalaitos ja siihen liittyvä pieni asuinalue on arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema. Voimala ja asuinalue on rakennettu vuosina 1949–1954. 

Pällin voimalaitoksen omistaa Fortum Oyj. Voimalassa on kolme Kaplan-turbiinia, joiden yhteinen sähköteho on 51&nbsp;MW. Laitoksen pudotuskorkeus on noin 14 metriä.https://www.fortum.com/fi/konserni/fortum-maailmalla/suomi/pages/default.aspx

## Kuvia Pällin voimalalta

Tiedosto:Pälli 1.JPG|Ohijuoksutus 12.8.2012
Tiedosto:Pälli 2.JPG|Voimalarakennus
Tiedosto:Pälli 3.JPG|Voimalan yläpuolista jokea


## Lähteet

## Aiheesta muualla
TimeSplitters Future Perfect

**TimeSplitters: Future Perfect** on Free Radical Designin kehittämä ja EA Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on *[[TimeSplitters (pelisarja)|TimeSplitters]]*-pelisarjan kolmas osa ja jatkoa ''TimeSplitters 2'':n tapahtumille. Peli julkaistiin vuonna 2005 PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo GameCubelle.

Pelissä pelaaja matkustaa ajassa kersantti Cortezilla, yrittäen pysäyttää TimeSplitters-rodun tuhoamasta ihmiskuntaa menneisyydessä ja tulevaisuudessa.

## Pelaaminen
Kuten pelisarjan toisessa osassa, Cortez ja muut pelattavat henkilöt eivät osaa hypätä minkäälaisten esteiden yli. Kuitenkin pelissä on tullut uudeksi toiminnoksi erilaisten ajoneuvojen, kuten autojen kanssa kulkeminen.

Future Perfect sisältää verkkopelit PlayStation 2:lle ja Xboxille. PlayStation 2:n verkkopelin kautta sitä voi pelata korkeintaan kahdeksan pelaajaa ja Xboxilla voi pelata 16 Xbox Liven kautta. Pelissä voi myös tehdä omia kenttiä *Mapmaker* -pelimuodossa, ja ne voi myös jakaa verkkopelissä.

Peli sisältää pelattavaa 150 hahmoa, joista 83 pitää avata tarina- (*Story Mode*), *Challenge*- tai *Arcade League*-pelimuodoissa.

## Juoni

Tarina alkaa vuodesta 2401 kun Space Marine -sotilas kersantti Cortez lähtee aikakristallit mukanaan avaruusasemalta, jonka hän tuhosi *TimeSplitters 2:*n lopussa. Cortez tekee pakkolaskun Maahan, jossa hän tapaa kaksi muuta sotilasta. He auttavat Cortezia viemään kristallit turvallisesti avaruusasemalle, jossa niitä käytetään heidän oman aikamatkailulaitteen voimanlähteenä. Cortez lähetetään aikamatkalle eri paikkoihin 1900-luvun ja 2400-luvun välillä maailmaa uhkaavan hullun tiedemies Jacob Crowin perään tehtävänään tuhota hänet.

## Ääninäyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Nikolaikirche

**Nikolaikirche** on Berliinin vanhin kirkkorakennus ja ainoa kaupungin varhaisimmilta ajoilta säilynyt rakennus. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, historiallisen Nikolaiviertelin alueella. Nykyisin Nikolaikirchessä toimii Berliinin kaupunginmuseoon kuuluva museo ja siellä järjestetään myös konsertteja.

Nikolaikirche sijaitsee suunnilleen paikalla, johon Berliinin kaupunki perustettiin. Kirkkoa alettiin luultavasti rakentamaan noin vuonna 1230 eli samoihin aikoihin kun Berliini sai kaupunginoikeudet. Luonnonkivistä rakennettu pilaribasilika lienee valmistunut noin kymmenessä vuodessa. Kirkko sai nykyisen kolmilaivaisen ulkoasunsa 1300- ja 1400-luvuilla tehtyjen laajennusten jälkeen. Uusgoottilaiset teräväkärkiset tornit lisättiin kuitenkin vasta 1876–1877. Ne suunnitteli Berliinin kaupunginarkkitehti Hermann Blankenstein. Kirkko oli alun perin katolinen, mutta uskonpuhdistuksen myötä se muutettiin luterilaiseksi kirkoksi.

Kirkko vaurioitui merkittävästi liittoutuneiden pommituksissa aivan toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Tulipalo tuhosi sisätilat ja pääosa runkohuoneen pilareista sortui. Itä-Berliinin alueella sijainnut kirkko restauroitiin lopulta vuosina 1981–1987. Samoihin aikoihin sen ympärille rakennettiin jäljitelmä sodassa tuhoutuneesta Nikolaiviertelin korttelista vuonna 1987 vietettyjen Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlien kunniaksi. Nikolaikirche on vuodesta 1987 alkaen toiminut museona ja konserttisalina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Nikolaikirchen historiaa
Mary Paischeff

**Mary Paischeff** (6. elokuuta 1899 Viipuri – 7. marraskuuta 1975 Helsinki) oli tanssitaiteilija ja Suomen Kansallisbaletin ensimmäinen sopimustanssija, joka esitti vuonna 1922 Kansallisbaletin avajaisnäytännön *[[Joutsenlampi]]*-baletissa Odette-Odilen osan parinaan balettimestari George Gé. Paischeff oli tanssitaiteen kannatusyhdistys Pro Dancen ensimmäinen puheenjohtaja. Paischeff opiskeli balettia Pietarissa ja toimi sittemmin myös tanssinopettajana. Vuonna 1932 hän perusti Helsinkiin oman balettikoulun, ja hän opetti balettia myös Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa.

Paischeffilla tiedetään kuuluneen Mannerheimin tuttavapiiriin.

Mary Paischeffille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1956.

## Katso myös
* Paischeff

## Lähteet
Sverre Anker Ousdal

**Sverre Anker Ousdal** (18. heinäkuuta 1944 Oslo – 3. tammikuuta 2026) oli norjalainen näyttelijä. 

Ousdal on yksi norjalaisen elokuvan kansainvälisesti tunnetuimmista näyttelijöistä. Hän on näytellyt merkittäviä rooleja muun muassa Erik Skjoldbjærgin elokuvassa Insomnia (1997) ja Bent Hamerin elokuvassa *[[Keittiötarinoita]]* (*Salmer fra kjøkkenet*, 2003) sekä Jan Troellin elokuvassa *Hamsun* (1996).

Ousdal työskenteli Norjan kansallisteatterissa vuosina 1970–2014, kunnes hän jäi eläkkeelle. Hän oli suunnitellut palaavansa lavoille keväällä 2026.

## Yksityiselämä

Ousdal oli pitkään naimisissa näyttelijäkollegansa Kjersti Holmenin kanssa, joka menehtyi vuonna 2021 Alzheimerin tautiin.

Ousdal kuoli 81-vuotiaana 3. tammikuuta 2026.

## Lähteet
Willem van de Sande Bakhuyzen

**Willem Hendrik van de Sande Bakhuyzen** (13. marraskuuta 1957 Arnhem, Gelderland – 27. syyskuuta 2005 Amsterdam, Pohjois-Hollanti) oli alankomaalainen elokuvaohjaaja. Hän näytteli myös parissa elokuvassa.

Van de Sande Bakhuyzenin ensimmäinen elokuvarooli tapahtui Oscar-palkitussa elokuvassa Muistojen vanki vuonna 1986. Ensimmäinen ohjaustyö tapahtui neljä vuotta myöhemmin televisiosarjassa *12 steden, 13 ongelukken*. Hän ohjasi urallaan kaikkiaan 16 elokuvaa, joista monet saivat kansainvälisiä palkintoja. Hänen elokuvansa voittivat 21 palkintoa ja olivat ehdolla 11 muuhun.

Willem van de Sande Bakhuyzen kuoli vuonna 2005 syöpään, päivää ennen Leef! -elokuvan ensi-iltaa.

## Filmografia
### Näyttelijänä
*Muistojen vanki (*De Aanslag*, 1986)
**De Orionnevel* (1987)
### Ohjaajana
**Sop* (1999) 
**Zin* (2001) 
**Lost* (2001) 
**Familie* (2001) 
**Kaas en noten* (2002) 
**De Enclave* (2002) 
**Hotel Bellevue* (2003) 
**Cloaca* (2003) 
**Embracing Time* (2004) 
**Lepel* (2005) 
**Leef!* (2005) 
**Ik Omhels Je Met 1000 Armen* (2006) 

## Aiheesta muualla
*
Kjell Sundvall

**Kjell Sundvall** (s. 31. maaliskuuta 1953 Älvsbyn) on ruotsalainen elokuvaohjaaja. 

Sundvall on yksi ruotsalaisten toimintaelokuvien merkittävimmistä ohjaajista. Hänen elokuvansa *Lain nimessä* (1986) oli niin kriittinen elokuva ruotsalaisen kansankodin poliiseista, että sen esittäminen yritettiin aikoinaan jopa estää. 

Sundvallin suurin menestys on elokuva *Metsästäjät* (1996), jonka tapahtumat sijoittuvat Ruotsin Norrbotteniin. Elokuva kertoo salametsästystä harjoittavista metsästäjistä, jotka sattumalta tappavat viattoman tulilinjalle eksyneen ihmisen. Elokuvan pääosaa näytteli Kurt Wallanderina tunnettu Rolf Lassgård. Muissa pääosissa olivat muun muassa suomalaiset Jarmo Mäkinen ja Åke Lindman. 

Sundvall on ohjannut myös Olof Palmen salamurhasta kertovan elokuvan *Viimeinen sopimus* (1998), romanttisen elokuvan *[[Naapurihaudan kaveri]]* (2002) sekä romanttisen komedian *[[Elämä on i-ha-haa]]* (2005).

## Lähteet
Aimo Tepsell

**Aimo Allan Tepsell** (8. toukokuuta 1932 Sodankylä – 30. kesäkuuta 2017 Kokkola) oli suomalainen suunnistaja, joka ylsi mitaleille suunnistuksen ensimmäisissä MM-kisoissa 1966. Kultamitalikantaan hän oli päässyt jo aiemmin viestijoukkueen jäsenenä PM-kisoissa 1963 ja EM-kisoissa 1964.

Viestisuunnistus oli ensimmäistä kertaa PM-kisojen ohjelmassa 1963. Suomalaisista Aimo Tepsell suunnisti avausosuuden ja lähetti matkaan veljensä Osmon. Jälkimmäinen puolisko oli Pohjoismaitten mestaruuteen henkilökohtaisella matkalla yltäneitten Erkki Kohvakan ja Rolf Koskisen varassa, ja he saivatkin pidettyä Ruotsin ja Norjan takanaan ja toivat kultaa Suomeen. 

Vuonna 1964 viesti tuli myös EM-kisojen ohjelmaan, ja Sveitsin Mont Tendren rinteillä Suomi jätti muut maat yli 8 minuutin päähän. Aimo Tepsell suunnisti nyt kolmososuuden, ja Osmo Tepsellin tilalla oli Juhani Salmenkylä. Henkilökohtaisella matkalla Aimo Tepsell nappasi ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisamitalinsa, pronssia. Kaksi vuotta aiemmin hän oli jäänyt 14:nneksi.

Suunnistuksen ensimmäiset MM-kisat järjestettiin Suomen Fiskarsissa lokakuussa 1966. Aimo Tepsell puolusti vahvasti Suomen värejä mutta joutui tyytymään hopeamitaliin, kun Norjan nuori Åge Hadler oli runsaan 14 kilometrin reitillä 2.42 minuuttia nopeampi. Viestissä puolestaan Ruotsi meni menojaan, ja Aimo Tepsellin ankkuroima kahden vuoden takainen EM-nelikko jäi hopealle 7.52 minuutin erolla ykköseen.

Suomen mestaruuteen Aimo Tepsell ylsi kesäsuunnistuksen henkilökohtaisilla matkoilla viidesti ja vanhoilla päivillään hiihtosuunnistuksessakin kahdesti. Gamlakarleby Idrottsföreningia edustaen hän voitti viestin Suomen mestaruuden kahdesti kesällä ja kolmasti talvella, ja Osmo-veli oli niissä aina mukana. Jukolan viestissä 1965 GIF oli paras suomalaisseura, mutta ensimmäistä kertaa voitto meni ulkomaille, kun ruotsalainen IFK Hedemora näytti voimansa.

## Saavutukset

* MM-hopeaa henkilökohtaisella matkalla ja viestissä 1966
* EM-kultaa viestissä 1964
* EM-pronssia henkilökohtaisella matkalla 1964
* PM-kultaa viestissä 1963
* SM-kultaa suunnistuksen normaalimatkalla 1954–56 ja 1962
* SM-kultaa suunnistuksen pitkällä matkalla 1965
* SM-kultaa suunnistuksen viestissä 1958 ja 1965
* SM-kultaa hiihtosuunnistuksen henkilökohtaisella matkalla 1967–68
* SM-kultaa hiihtosuunnistuksen viestissä 1962, 1965 ja 1968

## Lähteet
* 
### Viitteet
Villealfa

**Villealfa Filmproductions Oy** on elokuvatuotantoyhtiö, jonka Aki ja Mika Kaurismäki ystävineen perustivat 1980-luvulla. Yhtiön ensimmäinen pitkä elokuva oli Kaurismäen veljesten yhdessä ohjaama musiikkidokumentti *[[Saimaa-ilmiö]]*. Vuosikymmenen lopulla se oli Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi suurin tuotantoyhtiö.  Yhtiön toiminta hiljeni 1990-luvulla, jolloin Kaurismäet alkoivat julkaista omat elokuvansa omien tuotantoyhtiöidensä kautta; Akin yhtiö on nimeltään Sputnik ja Mikan Marianna Films. 

Kaurismäkien lisäksi yhtiössä olivat mukana muun muassa näyttelijät Matti Pellonpää ja Kari Väänänen sekä kuvaaja Timo Salminen. 

Yhtiö tuotti myös Joe Strummerin äänilevyn *Afro-Cuban Be-Bop/ Burning Lights* (1990). Kappaleet ovat yhtiön tuottamasta elokuvasta I Hired a Contract Killer, jossa Strummer esiintyy.

Yhtiön nimi on viittaus Jean-Luc Godardin elokuvaan *[[Lemmy Caution – piru mieheksi|Alphaville]]*. Mika Kaurismäen ensimmäisessä elokuvassa, nimeltään *[[Valehtelija (elokuva)|Valehtelija]]*, Aki Kaurismäki näyttelee hahmoa, jonka nimi on Ville Alfa. Tämän elokuvan jakelun yhtiö hoiti ennen kuin se oli tuottanut yhtään elokuvaa.

## Yhtiön tuottamia elokuvia

## Lähteet
*Mika Kaurismäen sivusto
*Suomen Äänitearkiston tietokanta
*IMDb.com
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Villealfa Filmproductions Elonetissä
Júlio Redecker

**Júlio Redecker** (12. heinäkuuta 1956 – 17. heinäkuuta 2007, São Paulo) oli brasilialainen poliitikko. Hän oli Brasilian sosiaalidemokraattisen puolueen edustajana edustajainhuoneessa vuodesta 1995. Hän sai surmansa 17. heinäkuuta 2007 São Paulon lentoturmassa. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset internetsivut
Renault Vel Satis

**Renault Vel Satis** on Renault’n vuosina 2002–2009 valmistama edustusluokan automalli, joka korvasi Renault Safranen. Sen seuraajaksi tuli Renault Latitude. Mallin nimi Vel Satis tulee sanoista *velocity* ja *satisfaction*. Auto oli käytössä muun muassa Ranskan presidentillä.

Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä Vel Satis sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Vel Satis esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2001. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Renault Laguna- ja Espace-mallit. Autoa myös valmistettiin niiden kanssa samalla tehtaalla Sandouvillessä.

Vuoden 2005 faceliftissä etusäleikön kromikoristusta vähennettiin. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Live at Massey Hall 1971

__NOTOC__
**Live At Massey Hall** on vuonna 2007 julkaistu Neil Youngin livealbumi. Albumi on äänitetty 19. tammikuuta 1971 Toronton Massey Hallissa *Journey Through the Past* -kiertueen aikana. Young esiintyy konsertissa yksin ja soittaa akustisesti kitaraa ja pianoa. Albumi on toinen julkaisu Youngin "Archives Performance" -sarjasta.

Useat konsertin kappaleista olivat tuntemattomia yleisölle, vaikka kappalevalikoima olikin samanlainen kuin muissa konserteissa kiertueen aikana. 18 kappaleesta, jotka Young esitti tässä konsertissa ainoastaan 8 oli julkaistu aiemmin levyillä. Näihin kuuluvat kappaleet, jotka Young oli levyttänyt Buffalo Springfieldin ja Crosby, Stills, Nash & Youngin kanssa tai julkaissut jollakin kolmesta sooloalbumistaan, jotka olivat ilmestyneet siihen mennessä.

Viisi konsertin kappaleista julkaistiin seuraavana vuonna ilmestyneellä albumilla *[[Harvest]]*, vaikkakin kappaleessa "A Man Needs a Maid" on huomattavia eroja sanoituksessa. "Bad Fog of Loneliness" on julkaistu ensimmäistä kertaa tällä albumilla. Neljä kappaleista julkaistiin myöhemmillä 1970-luvun albumeilla. "Love in Mind" ja "Journey Through the Past" ilmestyivät livealbumilla *[[Time Fades Away]]* vuonna 1973, jota ei ole julkaistu toistaiseksi CD-muodossa. "See the Sky About to Rain" ilmestyi erilaisella sovituksella vuonna 1974 albumilla *[[On the Beach (Neil Youngin albumi)|On the Beach]]*. "Dance Dance Dance" ilmestyi ensimmäisen kerran Crazy Horsen vuonna 1971 ilmestyneellä debyyttialbumilla ja uudella sanoituksella ja nimellä "Love Is a Rose" kokoelma-albumilla *[[Decade]]* vuonna 1977. Kappaleesta teki myöhemmin oman versionsa Linda Ronstadt.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet Neil Youngin.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Neil Young – laulu, kitara, piano

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Pitchfork: 8.0/10.0

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Live at Massey Hall 1971 discogs.com -sivustolla
Jerry Hadley

**Jerry Hadley** (16. kesäkuuta 1952 – 18. heinäkuuta 2007) oli yhdysvaltalainen tenori. Hän sai uransa aikana kolme Grammy-palkintoa vuosina 1992, 1995 ja 2004.

Hadley kaavaili alun perin kapellimestarin uraa, mutta alkoi sitten opiskella laulamista. Hän aloitti uransa pienissä oopperataloissa eri kohteissa Yhdysvalloissa, mutta pääsi New Yorkin oopperan vakituiseksi tähdeksi debytoituaan siellä Arturon roolissa Gaetano Donizettin oopperassa *[[Lucia di Lammermoor]]*. 

Hadley teki Wienin valtionoopperan -debyyttinsä vuonna 1982 tulkiten silloinkin Donizettia. Hän esiintyi uransa aikana useissa maailman tunnetuimmissa oopperataloissa, kuten La Scalassa, Metropolitan-oopperassa sekä Hampurin valtionoopperassa. Hän tuli Donizettin oopperaroolien ohella tunnetuksi mm. Gioacchino Rossinin ja Wolfgang Amadeus Mozartin sekä Broadway-musikaalien, operetin ja populaarimusiikin tulkitsijana. Hän esiintyi usein myös Tom Rakewellin roolissa Igor Stravinskin oopperassa *[[The Rake's Progress]]*.

Hadley tilasi vuonna 1996 Daniel Steven Craftsilta Carl Sandburgin runouteen pohjautuvan musiikkiteoksen *The Song and The Slogan*, joka sai kantaesityksensä vuonna 2000. Hän ampui itseään ilmakiväärillä päähän 10. heinäkuuta 2007 New Yorkin osavaltiossa ja päätyi tajuttomana sairaalaan. Hänellä todettiin vaikeita aivovaurioita, ja hänen hengissäpitonsa lopetettiin tehoamattomana 16. heinäkuuta. Hän menehtyi vammoihinsa kaksi päivää myöhemmin.

Hadleyn viimeiset oopperaesitykset tapahtuivat Australiassa toukokuussa 2007 Pinkertonin roolissa Giacomo Puccinin teoksessa *[[Madama Butterfly]]*. Ennen itsemurhaansa Hadleyn kerrotaan kärsineen taloushuolista ja masennuksesta.

## Lähteet
Barclays Asia Trophy

**Barclays Asia Trophy** on kesäisin harjoituskaudella pelattava jalkapallon seurajoukkueiden harjoitusturnaus. Se pelataan nimensä mukaisesti Aasiassa. Turnaukseen osallistuu joka kerta kolme Valioliigan joukkuetta. Kaksi ensimmäistä turnausta vuosina 2003 ja 2005 pelattiin nimellä FA Premier League Asia Cup, mutta vuoden 2007 turnauksen kilpailun nimi vaihdettiin, koska pääsponsori on Barclays bank.

## Historia
Ensimmäinen turnaus pelattiin jo vuonna 2003. Tuolloin heinäkuussa pidetty turnaus pelattiin Malesiassa. Kaupunki oli Kuala Lumpur. Turnausta iännöi Malesian jalkapallomaajoukkue. Valioliigajoukkueita turnaukseen osallistui jo tuolloin kolme. Nämä olivat Chelsea FC, Newcastle United ja Birmingham City FC. Lopulta turnauksen voittajaksi selvisi tuolloin Chelsea. Tosin senkään urakka ei ollut helppo vaan finaali ratkesi vasta rangaistupotkukilpailun jälkeen. Chelsealle kilpailun voitto oli ensimmäinen sen jälkeen kun seura siirtyi Roman Abramovitšin alaisuuteen.

Kilpailu on järjestetty myös vuonna 2005. Tuolloin se pelattiin Thaimaan Bangkokissa. Näin ollen turnauksen isäntäjoukkue oli Thaimaan jalkapallomaajoukkue. Kolme Valioliigaseuraa olivat Everton FC, Manchester City ja Bolton Wanderers. Bolton voitti tuolloin turnauksen.

## Barclays Asia Trophy 2007
Vuonna 2007 Barclays Asia Trophy järjestetään Hongkongin stadionilla, jolle mahtuu 40 000 katsojaa. Turnaus pelataan heinäkuun lopussa. Turnauksen isäntäjoukkueena toimii Hong Kong FA Cupin voittaja South China. Kolme turnaukseen osallistuvaa Valioliigan joukkuetta ovat Liverpool FC, Fulham FC ja Portsmouth FC. Turnauksen muoto on sellainen, että ensin pelataan välierät, joiden jälkeen pelataan pronssiottelu ja loppuottelu. Välieräparit ovat South China vastaan Liverpool ja Fulham vastaan Portsmouth. Näistä Portsmouth selvisi finaaliin kukistamalla Fulhamin 1-0. Liverpool taas eteni finaaliin 3-1 voitolla South Chinasta. Pronssia voitti Fulham lukemin 4-1. Turnauksessa ei pelattu jatkoaikoja vaan, jos tilanne oli varsinaisen peliajan jälkeen tasan, ratkaistiin ottelu rangaistuspotkukilpailulla. Näin Portsmouth voittikin finaalissa Liverpoolin rangaistuspotkuilla, kun varsinainen peliaika päättyi 0-0. Suomessa turnauksen televisioi Canal+. Suomalaisista turnauksessa olivat mukana Antti Niemi ja Sami Hyypiä.

## Barclays Asia Trophy 2009
Vuonna 2009 pelipaikkana toimi Pekingin Worker Stadium Kiinassa. Mukana olivat Valioliigan seurat West Ham United, Hull City ja Tottenham Hotspur. Neljäntenä joukkueena mukana oli paikallinen Beijing Guoan. Finaalissa Tottenham voitti Hullin 3–0 ja West Ham voitti pronssiottelun.

## Turnauksen voittajat
* 2003 Chelsea FC
* 2005 Bolton Wanderers
* 2007 Portsmouth FC
* 2009 Tottenham Hotspur
* 2011 Chelsea FC
Luna Alcalay

**Lucia ”Luna” Alcalay** (21. lokakuuta 1928 Zagreb – 9. lokakuuta 2012) oli Itävallan johtavia nykysäveltäjiä. Hän opiskeli sävellystä ja pianonsoittoa Wienissä ja sai vuonna 1958 opintostipendin Roomaan. Wieniin-paluunsa jälkeen hän sai mainetta musiikinopettajana. Säveltäjänuransa alulla hän käytti nimimerkkiä **Lucia Günther**, äitinsä tyttönimeä.

Alcalay sai sävellysuransa aikana useita palkintoja eri valtioissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kirjava valikoima kamarimusiikkia vaihteleville kokoonpanoille. Hän jatkoi säveltämistä 2000-luvulle saakka. 

Alcalayn tuotantoon kuuluu kamarimusiikin lisäksi esimerkiksi orkesteriteos *Sphygmogram* (1992).

## Lähteet
Näkymätön mies (Wells)

**Näkymätön mies** (alkuteos *The Invisible Man*) on H. G. Wellsin 1897 kirjoittama jännitys- ja sci-fi-romaani. Kirja ilmestyi ensin sarjana *Pearson's Magazine* -lehdessä samana vuonna. Kirjan päähenkilö on tiedemies Griffin, jonka teorian mukaan ihminen muuttuu näkymättömäksi, jos hänen taitekertoimensa muutetaan samaksi kuin ilman eikä keho ime tai heijasta valoa. Griffin onnistuu tässä, mutta ei saa itseään takaisin näkyväksi. Hänen mielensä järkkyy.

## Juoni

Kirjan tapahtumat alkavat Ipingistä, Länsi-Sussexista, jonka majataloon Griffin saapuu. Jonkin ajan päästä hän paljastuu näkymättömäksi mieheksi. Hän pakenee ja tapaa kulkurin, Thomas Marvelin, jonka pakottaa yhteistyöhön kanssaan. Marvel kuitenkin pakenee ja vie Griffinin muistiinpanokirjat ja rahat mukanaan. Griffin seuraa, hänet havaitaan ja hän haavoittuu ammuskelussa.

Griffin pakenee taloon, jonka omistaja on tohtori Kemp, Griffinin opiskelutoveri. Griffin kertoo tälle tarinansa ja suunnitelmansa näkymättömän miehen hirmuhallituksesta. Hän joutuu kuitenkin pakenemaan, koska Kemp on kirjeitse kutsunut miehiä ottamaan näkymättömän miehen kiinni. Griffin pääsee kuitenkin taas pakenemaan ja Kemp järjestää Griffinin etsinnän. Griffin hyökkää myöhemmin Kempin taloon ja Kemp pakenee kaupunkiin. Siellä Griffin jää kiinni, jossa hänet väkivaltaisesti taltutetaan. Hän kuolee ja muuttuu taas näkyväksi.

## Aiheesta muualla

*The Invisible Man Gutenberg-projektissa
Norsunluurannikon vaakuna

**Norsunluurannikon vaakuna** otettiin käyttöön nykyisessä muodossaan vuonna 2001. Vaakunan keskellä sijaitsevassa kilvessä on kuvattuna norsun pää. Norsu on Norsunluurannikon suurin eläin ja se liittyy keskeisesti myös maan nimeen. Vaakunan yläosassa on nouseva Aurinko, joka kuvaa perinteisesti uutta mahdollisuutta parempaan. Vaakunan kummallakin sivulla on palmupuut. Vaakunan alalaidassa lukee *République de Côte d’Ivoire*, Norsunluurannikon tasavalta ranskaksi.
Weißensteinin linna

**Weißensteinin linna** () on linna Pommersfeldenin kunnassa, Saksan Baijerissa. Se edustaa barokin tyylisuuntaa. Linna rakennettiin vuosina 1711–1718 Bambergin ruhtinaspiispan ja Mainzin vaaliruhtinas Lothar Franz von Schönbornin yksityiseksi kesäresidenssiksi. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Johann Dientzenhofer ja Johann Lukas von Hildebrandt. Nykyisin Weißensteinin linna on Schönbornin suvun hallussa.

## Aiheesta muualla

* Linnan historiaa Schönbornin suvun sivuilla
Lehtikaali

**Lehtikaali** (*Brassica oleracea* var. *sabellica*, joissakin lähteissä myös  var. *acephala*) on tummanvihreä, voimakkaanmakuinen lehtivihannes. Sitä käytetään keittoihin, salaatteihin ja muhennoksiin. Lehtikaalissa on paljon rautaa ja C-vitamiinia sekä karoteenia, kalsiumia ja proteiineja. Lehtikaali tunnetaan myös runsaasta K-vitamiinipitoisuudestaan. Lehtikaalin energiasisällöstä 35 prosenttia tulee proteiineista, kun sama luku keräkaalin kohdalla on vain 17. Lehtikaali onkin kasvissyöjien suosiossa rauta-, kalsium- ja proteiinipitoisuutensa takia.

Lehtikaalia kasvatetaan myös koristeeksi, esimerkiksi kukkien joukossa. Erityisen koristeellinen on punalehtinen lehtikaali. Lehtikaali kestää jonkin verran hallaa.

## Lähteet
Castres

**Castres** [kastr] (oksitania: *Castras*) on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Oksitanian alueella Tarnin departementissa. Castres on erityisesti tunnettu sosialistisen poliitikon Jean Jaurèsin synnyinkaupunkina, ja kaupungin museo on omistettu taidemaalari ja kuvanveistäjä Francisco Goyalle.

## Maantiede
Castres sijaitsee Monts du Sidobren, erikoislaatuisen graniittiesiintymän, läheisyydessä, kuin myös ”Mustan vuoriston", jonka korkeus on 172 metriä merenpinnasta. Castres sijaitsee 24 kilometrin etäisyydellä Albista, joka on departementin hallintokaupunki, ja 72 kilometrin etäisyydellä Toulousesta. Castresin kaupungin halki virtaa pohjoisesta etelään Agoûtjoki, joka laskee Tarnjokeen.

## Historia
Kaupungin nimi tulee latinan sanasta *castrum*, joka merkitsee linnoitettua aluetta. Kaupunki kehittyi Saint Benoît’n benediktiiniluostarin ympärille; luostarin perustamisajankohdaksi ounastellaan vuotta 647, ja se sijaitsi vanhan roomalainen linnoituksen kohdalla. Kaupungista kehittyi keskeinen kauttakulkuetappi pyhiinvaeltajille, jotka matkasivat Santiago de Compostelaan Espanjaan, sillä kaupungin luostarin kirkossa säilytettiin Pyhälle Vincentin jäännöksiä.

Castres oli myös 1100-luvulla merkittävässä asemassa, toiseksi tärkein, kun tehtiin albigenssiristiretki alueen harhaoppisia vastaan.

Kaupungin lähes itsenäinen asema taattiin 1100-luvulla, kun sen hallinto järjestettiin. Castresin valloitti Simon de Montfort albigenssiristireken aikana, ja se liitettiin osaksi Ranskan valtakuntaa vuonna 1271 Pariisin rauhan jälkeen. Koko 1300-luku olikin kaupungille taantumisen ja rappion aikaa, ja vuonna 1375 kaupungissa oli vain noin 4000 asukasta.

Castresin asukkaat kääntyivät protestanteiksi noin vuosina 1530–1560, ja protestantit valloittivat kaupungin viidennen uskonsodan aikana vuonna 1575. Seuranneiden sotien aikana kaupunkilaiset kävivät kaupaa protestanttien kanssa ja vaurastuivat nopeasti ja kaupungistä nuodostui itsenäinen kaupunkitasavalta. Näin Castres oli välimerellisen Ranskan suurin protestanttiyhdyskunta.

Ranskan vallankumous otettiin Castresissa vastaan pääsääntöisesti myönteisenä tapahtumana, eritoten protestanttisten kauppiaiden ja yrittäjien puolelta. Suurin osa kaupunkilaisista pysyi kuitenkin maltillisina koko vallankumouskauden.

## Tunnettuja kaupunkilaisia
* Pierre de Fermat (1601–1665, kuollut Castresissa), ranskalainen juristi ja matemaatikko. 
* Marc David Lasource (1763–1793), protestanttipappi, perustuslakia säätävän kokouksen puheenjohtaja 18. huhtikuuta – 2. toukokuuta 1793.
* Paul de Rapin de Thoyras (1661–1725), ranskalainen historioitsija ja tunnettu anglofiili.
* Jean Jaurès (1859–1914, syntynyt Castresissa), ranskalainen sosialistipoliitikko. 
* Marcel Briguiboul (1837–1892), taidemaalari
* Roger Peyrefitte (1907–2000), kirjailija.
* Pierre Rivemale (1910–1945), taidemaalari
* Frédérick Tristan (1931–), kirjailija.
* Claude Puel (1961-), jalkapallovalmentaja

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Castresin viralliset sivut
* Nuorkauppakamari 
* Kauppakamari 
* Castres Ranskan Institut Géographique Nationalin sivuilla 
* Castres Quid-tietosivuilla 
* Castres Google Localissa
Svealandsbanan

**Svealandsbanan** on Ruotsin rataverkkoon kuuluva 116 kilometrin mittainen osuus, joka johtaa Södertäljestä Eskilstunan kautta Valskogiin. Osuus valmistui vuonna 1997. Se on sähköistetty ja suurimmaksi osaksi yksiraiteinen. Radalla on etupäässä henkilöliikennettä, mutta myös jonkin verran tavaraliikennettä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Järnväg.net – Svealandsbanan
Raharealisaatio

**Raharealisaatio** tarkoittaa siirtymistä kulta- tai hopeakantaan järjestelmästä, jossa rahan arvoa ei ole määritelty jalometalleina, vaan rahan arvo perustuu pelkästään luottamukseen. Koska kulta- ja hopeakannassa olevia valuuttoja ei enää ole, raharealisaatioista puhutaan nykyään vain taloushistorian yhteydessä.

Suomen historiasta puhuttaessa raharealisaatiolla tarkoitetaan yleensä vuoden 1840 realisaatiota, joka toteutettiin Venäjän raharealisaation yhteydessä. Rupla kiinnitettiin tuolloin hopeakantaan, jolloin myös Suomen Pankin ruplamääräisiä seteleitä alettiin pyydettäessä lunastaa hopealla. Samassa yhteydessä myös menestyksekkäästi vedettiin liikenteestä Ruotsin raha, jota oli yhä edelleen runsaasti käytössä, ja jota voitiin käyttää jopa veronmaksuun. Ruotsalaisen rahan käyttäminen oli tavallisinta Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Raharealisaation toteuttamisesta annettiin ”Keisarillisen Majesteetin Armollinen Julistus Rahan Muuttamisesta Kowaksi Myntiksi Suomen Isoruhtinaan Maassa.”

Vuoden 1840 realisaatio korosti Suomen Pankin merkitystä. Vuonna 1811 perustettua pankkia oli syystäkin kutsuttu pelkäksi lainakassaksi, vaikka se laskikin liikkeeseen pieniä seteleitä. Raharealisaation yhteydessä pankille hankittiin runsaasti hopeavarantoja setelinkatteeksi. Hopeaa hankittiin etenkin Tukholmasta kierrosta vedettävällä ruotsalaisella rahalla. Tämä toiminta oli ajoittain niin mittavaa, että se sai Ruotsin keskuspankin hopeavarannot hupenemaan. Suomen Pankki alkoi jo muistuttaa keskuspankkia hopeavarantoineen ja setelinanto-oikeuksineen. Liikkeeseen laskettiin jo 25 ruplan seteleitä. Raharealisaatio yksinkertaisti Suomen rahaoloja merkittävästi. 

## Lähteet
Respect – The Unity Coalition

**Respect – The Unity Coalition** oli tammikuussa 2004 perustettu Englannissa ja Walesissa toiminut vasemmistolainen puolue. Nimi "Respect" () on itse asiassa akronyymi sanoista Respect, Equality, Socialism, Peace, Environmentalism, Community ja Trade Unionism (kunnioitus, tasa-arvo, sosialismi, rauha, ympäristönsuojelu, yhteisö ja ammattiyhdistystoiminta). Puolueen johtajana oli 2005&ndash;2012 Salma Yaqoob.

Puolueen ainoa parlamenttiedustaja on ollut George Galloway, joka erotettiin työväenpuolueesta vuonna 2003 ja osallistui sen jälkeen Respectin perustamiseen. Puolue sai vuoden 2006 kunnallisvaaleissa 16 valtuutettua. 

Galloway ja Yaqoob tukijoineen, joihin kuuluivat lähes kaikki valtuutetut, järjestivät syksyllä 2007 puolueen puoluekokouksen aikaan oman Respect Renewal -kokouksensa. Gallowayn kannattajat osallistuivat omalla listallaan vuoden 2008 Lontoon vaaleihin. Lisäksi osa aktivisteista osallistui vaaleihin  Left List -vaalilistallta, jota tuli myöhemmin Left Alternative -puolue.

Puolueen toiminta hiipui vuoden 2008 jälkeen ja se lakkautettiin 2016.
Guðný Halldórsdóttir

**Guðný Halldórsdóttir** (s. 23. tammikuuta 1954) on islantilainen elokuvaohjaaja. 

Guðnýn kaksi tunnetuinta elokuvaa ovat *Karlakórinn Hekla* (Mieskuoro Hekla, 1992) ja *Ungfrúin góða og húsið* (Kunnian talo, 1999). Edellinen on naispuolisen säveltäjän vetämän islantilaisen mieskuoron Saksan matkasta kertova komedia. Yksi kuoron laulajista kuitenkin kuolee ennen lähtöä ja kuolinvuoteellaan hän toivoo, että hänelle pystytettäisiin muistomerkki Kölniin, johon kuoro on matkalla. TV2 esitti *Mieskuoro Heklan* matineanäytöksenä keväällä 1997. Jälkimmäinen puolestaan on kahdesta sisaruksesta kertova historiallinen perhedraama. 

Näiden kahden elokuvan lisäksi Guðný on ohjannut muun muassa elokuvan *Kristnihald undir Jökli* (Jäätikön alla, 1989). Se on tarina onnettomasta kaupungissa asuvasta miehestä, joka saapuu Islannin maaseudulle ja rakastuu elämänsä naiseen. Tämän lisäksi Guðný on ohjannut useita elokuvia Islannin televisiolle. 

Guðný Halldórsdóttir on Islannin ainoan Nobel-kirjailijan Halldór Laxnessin tytär.

## Lähteet
*http://www.jyvaskyla.fi/tiedotus/lehti/index.php/2002-05/47 
*http://www.yle.fi/tv2/elokuvat/6a02.htm
Kulla Gunnarstorpin linna

**Kulla Gunnarstorpin linna** () on linna Helsingborgin kunnassa, Ruotsin eteläisessä Skånen maakunnassa. Linnan alue käsittää 1500-luvulta ja 1800-luvulta peräisin olevat linnat.

## Historia
Parsbergin-suvun hallinnoiman Kulla Gunnarstorpin nimenä oli 1400-luvun lopulla Gundestrup. 1500-luvun keskivälin paikkeilla se siirtyi valtakunnanraati Jörgen Brahelle. Brahe pystytti Kulla Gunnarstorpin vanhan linnan (*borg*), joka on edelleen olemassa. 1639 linnan alueineen osti Axel Eriksen Rosenkrantz. 

Vuonna 1775 Kulla Gunnarstorp myytiin kreivi Gustav Adolf Sparrelle, jonka lesken kuoltua linna siirtyi kreivi Sparren tyttärenpojalle Gustaf Adolf Fredrik De la Gardielle. Tämän kuoltua Kulla Gunnarstorpin haltijaksi tuli hänen isänsä, Jacob De la Gardie. Hän myi Kulla Gunnarstorpin vuonna 1837 kreivi Carl De Geer av Leufstalle. 

De Geerin kuoltua vuonna 1861 Kulla Gunnarstorpin peri hänen veljenpoikansa Baltzar von Platen, joka rakennutti alueelle uuden linnan vuosina 1865–1868. Uuden linnan suunnittelusta vastasi tanskalainen arkkitehti Christian Zwingmann. Myöhemmin linnan peri von Platenin tytär, Axel Wachtmeisterin puoliso Elisabeth von Platen. Wachtmeisterin suvulla linna pysyi vuoteen 1978, jolloin Gustav Trolle peri linnan ja sen alueet äidiltään Charlotelta (o. s. Wachtmeister).

## Aiheesta muualla
* Tietoa Kulla Gunnarstorpin linnasta  
* Slottsguiden
Nyköpingshus

**Nyköpingshus** eli **Nyköpingin linna** () on keskiaikainen, osittain raunioitunut linna (*borg*) Nyköpingin kaupungissa, Ruotsin Södermanlandissa. Se tunnetaan muun muassa Nyköpingin pitojen tapahtumispaikkana.

## Historia
Linnan rakentamistyöt aloitti mahdollisesti Birger-jaarli. Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella linna oli osa saksalaisen ritarin Raven van Barnekowin läänitystä. Barnekow teki linnassa merkittäviä rakennustöitä. Myöhemmin Nyköpingshusin läänitystä hallinnoi Bo Jonsson Grip. Myöhemmällä keskiajalla linnaan tehtiin lisää uudistustöitä. Kuningas Kustaa Vaasa vahvisti linnaa puolustustarkoituksissa. Vaasan vahvistustöistä on jäljellä nykyisin pyöreä kanuunatorni.

Herttua Karl (myöhemmin Kaarle IX) uudisti 1500-luvun lopulla linnaa ja rakennutti siitä renessanssilinnan. Vuonna 1665 linna paloi muun Nyköpingin ohella. Sitä ei jälleenrakennettu, vaan pikemminkin päinvastoin: osa linnan tiilistä vietiin Tukholman kuninkaallisen linnan tarpeisiin.

Osia linnasta kunnostettiin 1900-luvulla. Nykyisin linnan kuninkaantornissa ja vanhassa kuninkaanresidenssissä on esillä Sörmlannin museon pysyvä näyttely. Linnan juhlasalissa ja kuningattaren kellarissa toimii ravintola.

## Aiheesta muualla

* Slottsguiden
Ingvar Eggert Sigurðsson

**Ingvar Eggert Sigurðsson** (s. 22. joulukuuta 1963 Reykjavík) on islantilainen näyttelijä.

Ingvar on yksi Islannin kansainvälisesti tunnetuimmista näyttelijöistä. Hän on näytellyt pääosaa muun muassa Friðrik Þór Friðrikssonin elokuvissa *[[Pirunsaari (elokuva)|Pirunsaari]]* (1996) ja *[[Kaikkeuden enkelit (elokuva)|Kaikkeuden enkelit]]* (2000) sekä Hilmar Oddssonin elokuvissa *[[Sporlaust]]* (1998) *[[Kaldaljós]]* (2004). Hänellä on ollut myös pääosa Hal Hartleyn elokuvassa *[[No Such Thing]]* (2001) ja sivuosa Kathryn Bigelow’n ohjaamassa elokuvassa *[[K-19 – The Widowmaker]]* (2002). Baltasar Kormákurin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa menestyneessä rikossarjassa *[[Loukussa (televisiosarja)|Loukussa]]* (2015) hän näytteli yhtä päärooleista, poliisi Ásgeiria.

## Aiheesta muualla
*
Heritage Foundation

**The Heritage Foundation** on yhdysvaltalainen konservatiivinen ajatushautomo. Sen tavoite on "kehittää ja edistää konservatiivista politiikkaa, joka perustuu vapaaseen yritteliäisyyteen, valtion roolin vähentämiseen, yksikönvapauteen, perinteisiin amerikkalaisiin arvoihin ja vahvaan kansalliseen puolustukseen."

Säätiön perustivat vuonna 1973 Paul Weyrich ja Ed Feulner, jotka toimivat Yhdysvaltain kongressissa avustajina. He saivat säätiön perustamiseen 250&nbsp;000 dollarin rahoituksen olutpanimomagnaatti Joseph Coorsilta.

Heritage Foundation oli 1980- ja 1990-luvun alun "Reaganin doktriinin" arkkitehti ja ajaja. Sen mukaan Yhdysvaltain piti tukea antikommunistisia vastarintaliikkeitä eri puolilla maailmaa.

Säätiö julkaisee *[[The Wall Street Journal]]* -lehden kanssa vuosittain taloudellisen vapauden indeksiä, joka mittaa omistusoikeuksia ja vapautta valtion sääntelystä.

Greenpeacen mukaan Heritage Foundation on yksi niistä organisaatioista, joita Yhdysvaltain öljyteollisuus rahoittaa vähätelläkseen ilmastonmuutoksen vaikutuksia.

2020-luvulla Heritage Foundation on työskennellyt valtionhallinnon uudistamiseen Project 2025 -suunnitelman parissa. Sen mukaan muun muassa opetusministeriö ja kotimaan turvallisuusvirasto tulisi lakkauttaa ja finanssimaailman säännöstelyä purkaa. Presidentti Donald Trumpin hallintoon kuuluvia henkilöitä on työskennellyt Project 2025:n parissa, mutta Trump on itse kieltänyt yhteytensä suunnitelmaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* http://www.heritage.org/
Cédric Vasseur

**Cédric Vasseur** (s. 18. elokuuta 1970 Hazebrouck) on entinen ranskalainen maantiepyöräilijä, Ranskan ympäriajon kaksinkertainen etappivoittaja. Hän oli ajajatyypiltään hyökkääjä, irtiottoihin pyrkivä pyöräilijä.

Ammattilaisuransa Novemail-tallissa vuonna 1993 aloittanut Vasseur ajoi GAN-joukkueen väreissä saavuttaessaan ensimmäisen voittonsa GP Midi Libren neljännellä etapilla vuonna 1996. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan ympäriajon viidennen osuuden 147 kilometrin irtioton jälkeen ja piti kilpailun johtajan keltaista paitaa seuraavien viiden etapin ajan. 

Seuraavat vuodet Crédit Agricolen ja US Postalin joukkueissa eivät olleet kovin menestyksekkäitä. Siirryttyään Cofidis-talliin Vasseur voitti vuonna 2002 GP Isbergues -kilpailun sekä Dunkerquen neljän päivän ajon viidennen osuuden. Seuraavana vuonna hän oli paras Dauphiné Libérén seitsemännellä osuudella sekä Pariisi–Correze-etappikilpailussa ja Hessenin ympäriajossa. Lombardian ympäriajossa hän oli kuudes.

Vuonna 2004 Vasseur joutui doping-epäilyjen kohteeksi monien muiden Cofidis-tallin ajajien tavoin, mutta hänen nimensä puhdistettiin sittemmin. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi Ranskan ympäriajon 18. etapilla. 

Vasseur edusti vuodesta 2006 lähtien Quick·Step - Innergetic-tallia. Debyyttivuonnaan belgialaistallissa hän voitti toistamiseen GP Isbergues -kilpailun. Seuraavan vuoden Ranskan ympäriajossa, uransa viimeisessä, hän voitti kymmenennen etapin oltuaan loppukirissä paras viiden miehen karkulaisryhmästä . Vasseur lopetti uransa kauden 2007 jälkeen.

Cédric Vasseurin isä Alain Vasseur osallistui Ranskan ympäriajoon 1970-luvun alkupuolella ja saavutti poikansa tavoin etappivoiton sooloajon jälkeen.
 
## Lähteet
Cédric Vasseur Trap–Friis-tietokannassa
Marne (departementti)

**Marne** on Ranskan departementti numero 51. Se on saanut nimensä Marne-joen mukaan. Departementti sijaitsee Pohjois-Ranskassa Champagne-Ardennen  hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 8&nbsp;162 neliökilometriä ja siellä on 565&nbsp;840 asukasta (vuonna 2006). Marnen pääkaupunki on Châlons-en-Champagne, mutta Reims on Marnen suurin kaupunki. Marne on jaettu edelleen viiteen arrondissementtiin, 44 kantoniin ja 619 kuntaan.

Marnen departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Marne muodostettiin osasta Champagnen provinssia.

## Katso myös
* Luettelo Marnen kunnista

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Marnen departementin kotisivut
Mosjøen

**Mosjøen** (eteläsaameksi *Mussere*, pohjoissaameksi *Mussir*) on taajama ja kaupunki Vefsnin kunnassa Nordlandissa, Norjassa. Taajaman pinta-ala on 6,5 neliökilometriä ja asukasluku 9 902 vuonna 2023. 

Mosjøen on Nordlandin toiseksi vanhin kaupunki, se sai kaupunkioikeudet vuonna 1876. Pysyvää asutusta on ollut kuitenkin jo 1700-luvulta lähtien, ja erityisesti vuosisadan loppua kohden Mosjøen alkoi kehittyä vilkkaaksi kaupapapaikaksi. Kaupungissa on satama, lentoasema ja rautatieasema. Kaupungin ehkä tunnettuin matkailukohde on Sjøgata ("Merikatu"), jolla on Pohjois-Norjan pisin yhtenäinen&nbsp;puutalorivi. Tunnettu on myös vuori Øyfjellet, joka on 818 metriä korkea ja sijaitsee aivan kaupungin länsipuolella.

## Media
Paikallislehti *[[Helgelendingen]]in* toimitus on Mosjøenissä.

## Kuvia

Dolstad k3.JPG|Dolstadin kirkko
Mosjoeen A-verk.jpg|Alcoan alumiinitehdas
Mosjoeen torg lekekjoeretoyer 1.jpg|Lasten leikkipaikka Mosjøenin torilla


## Tunnettuja henkilöitä
* Hallvard Holmen (s. 1966), näyttelijä
* Anette Sagen (s. 1985), mäkihyppääjä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
L. Paul Bremer

**Lewis Paul Bremer III** (s. 30. syyskuuta 1941) oli Irakin jälleenrakennus- ja humanitaarisen avun viraston johtaja vuoden 2003 Irakin sodan jälkeen, 6. toukokuuta 2003 alkaen. Toimessaan koalition väliaikaisen hallinnon (Coalition Provisional Authority; CPA) päämiehenä 12. toukokuuta 2003 alkaen hän oli suoraan Yhdysvaltain puolustusministerin alainen, kunnes Irakille palautettiin rajoitettu suvereniteetti 28. kesäkuuta 2004.

Bremer on kotoisin Hartfordista Connecticutista. Hän opiskeli Yalen yliopistossa ja Harvardin yliopistossa, josta sai taloushallinnon ylemmän korkeakoulututkinnon 1966. Samana vuonna hän meni Yhdysvaltain ulkoministeriön palvelukseen ja työskenteli Kabulissa ennen kuin jatkoi opintojaan Institut d'Etudes Politiques de Paris'ssa. Hän työskenteli Blantyressa Malawilla 1968–1971. Englannin lisäksi Bremer osaa arabiaa, ranskaa, hollantia, norjaa, persiaa, saksaa ja espanjaa.

Bremer oli Henry Kissingerin avustajana 1972–1976, lähettiläänä Oslossa, palasi 1979 Yhdysvaltoihin varaulkoministeriksi ja toimi vuodesta 1981 Alexander Haigin erityisavustajana.

Reagan nimitti Bremerin lähettilääksi Alankomaihin 1983 ja terrorismin vastaisen toiminnan lähettilääksi 1986. Bremer jätti ulkoministeriön 1989 ja ryhtyi Henry Kissingerin *Kissinger and Associatesin* johtajaksi. Ennen paluutaan hallitukseen 2003 Bremer toimi Marsh Crisis Consultingin toimitusjohtajana ja hallintoneuvoston puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä yhtiöissä Air Products and Chemicals, Inc. ja Akzo Nobel NV. Marsh & McLennan Companiesin toimistot sijaitsivat New Yorkin World Trade Centerin molemmissa torneissa, jossa Bremerin toimisto oli etelätornissa. Bremer oli kaksi vuosikymmentä ollut vakiovieras Kongressin kuulemisissa ja häntä pidetään terrorismin ja kansallisen turvallisuuden asiantuntijana.

Vuoden 2001 lopulla Bremer oli entisen oikeusministeri Edwin Meesen kanssa Heritage Foundationin Homeland Security Task Forcessa, joka loi suunnitelman Yhdysvaltain kotimaan turvallisuuden ministeriön (Department of Homeland Security) perustamisesta.

Bremer nimitettiin koalition miehittämän Irakin johtoon toukokuussa 2003. Hän hallitsi asetuksilla. Määräyksiin kuului kokoontumisenvapauden rajoitusten pois, väliaikainen kuolemantuomion kielto, Saddamin aikaisten ammattiyhdistystoiminnan rajoitusten pitäminen voimassa, Irakin armeijan hajottaminen ja sen 400&nbsp;000 jäsenen erottaminen ja Baath-puolueen jäsenten erottaminen, ml. koulunopettajat, viroistaan.

Heinäkuussa 2003 Bremer hyväksyi Irakin väliaikaisen hallintoneuvoston (Iraqi Interim Governing Council) kokoamisen eri poliittisten, uskonnollisten ja kansallisten ryhmien edustajista. Hän itse piti kuitenkin veto-oikeuden sen päätöksiin. 1. maaliskuuta 2004 hyväksyttiin maan uusi perustuslaki ja se allekirjoitettiin virallisessa tilaisuudessa 5. huhtikuuta. 28. kesäkuuta 2004 kello 10:26 koalition hallinto (Coalition Provisional Authority) luovutti vallan Irakin väliaikaiselle hallitukselle, jonka jälkeen Bremer lähti maasta.

Bremer sai 14. joulukuuta 2004 Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin Presidential Medal of Freedomin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Årstan linna

**Årstan linna** () on linna Haningen kunnassa, Ruotsin Södermanlandin maakunnassa. Linnan historiasta on tietoja alkaen 1300-luvulta, jolloin sitä asutti Liivinmaan saksalaisen ritarikunnan kommodori. Vuonna 1467 sen osti Eerik Akselinpoika Tott ja sittemmin sitä isännöi hänen veljensä Laurens Axelsson Tott. 

Nykyinen linnarakennus pystytettiin vapaaherra Claes Hansson Bielkenstiernalle ja hänen puolisolleen Barbro Åkersdotter Natt och Dagille vuoden 1650 tienoilla. Heidän jälkeensä linnan omistivat vuorollaan suvut Kurck, Soop ja Fleming. Vuonna 1805 linnan osti suomalainen ruukinpatruuna Carl Fredrik Bremer. Vuonna 1853 se myytiin Aftonbladetin perustajalle, Lars Johan Hiertalle. 1900-luvulla linna oli Cedergrenin suvun hallussa.

## Aiheesta muualla

* Slottsguiden
Ambrosiaaninen messu

**Ambrosiaaninen messu** on katolisessa kirkossa käytössä oleva jumalanpalvelusjärjestys. Se on saanut nimensä 300-luvulla eläneestä Mediolanumin eli nykyisen Milanon piispa Ambrosiuksesta, jolta jumalanpalveluskaava on perimätiedon mukaan peräisin. Tosi asiassa kaava lienee saanut nykyisen muotonsa vasta 800-luvulla, ja sitä on muokattu myöhemminkin.

Ambrosiaanista messua vietetään Milanon katolisessa arkkihiippakunnassa, Italiassa, lukuun ottamatta Monzan kaupunkia ja eräitä sen ympäristön seurakuntia. Lisäksi ambrosiaaninen kaava on käytössä eräissä muissakin Lombardian seurakunnissa, 55 rovastikunnassa Luganon hiippakunnassa, Ticinon kantonissa, Sveitsissä, 31 seurakunnassa Bergamon hiippakunnassa sekä yksittäisissä seurakunnissa Lodin, Novaran ja Pavian hiippakunnissa. 

Koska ambrosiaaninen messu oli saavuttanut vakiintuneen aseman jo sydänkeskiajalla, ei Milanon arkkihiippakuntaa vaadittu siirtymään Trenton kirkolliskokouksen jälkeen 1570 vahvistettuun nk. tridentiiniseen messuun. Toisin kuin monet muut vanhat messukaavat, ambrosiaaninen messu säilyi halki vuosisatojen. Myös Vatikaanin II konsiilin jälkeen, jolloin suurin osa katolista kirkkoa siirtyi käyttämään uudistettua, Paavali VI:n messua, Milanon arkkihiippakunta piti kiinni vanhasta messustaan. Tähän lienee vaikuttanut myös se, että Paavali VI puolusti ambrosiaanisen messun asemaa – hän oli ennen paaviksi tuloaan ollut Milanon arkkipiispa.

Ambrosiaaninen messu eroaa latinalaisesta ennen muuta kirkkovuotensa osalta. Ambrosiaanisessa liturgiassa adventtiaika alkaa jo Pyhän Martin päivän (11. marraskuuta) jälkeisenä sunnuntaina, joten kirkkovuodessa on kuusi adventtisunnuntaita. Paastonaika alkaa ortodoksisen kirkon tapaan jo laskiaissunnuntaita seuraavana maanantaina, joten kirkkovuodessa ei ole tuhkakeskiviikkoa, ja karnevaali vietetään jo ennen laskiaissunnuntaita.

Messun kaava seuraa likipitäen tridentiinisen messun kaavaa, mutta eroja on rukousten sanoituksissa ja yksittäisissä järjestyksissä. Niinpä ambrosiaanisessa messussa leivän murtaminen tapahtuu jo ennen Isä meidän -rukousta, ja rauhantervehdys annetaan jo ennen ehtoollisliturgian alkua. Uskontunnustus seuraa samoin ortodoksista kaavaa, ja se luetaan vasta offertoriumin jälkeen, juuri ennen ehtoollisrukousta. Lukukappaleita on aina – myös arkipäivisin – kolme, Vanhan testamentin lukukappale, epistola ja evankeliumi.

Myös kirkollisten toimitusten kaavoissa on eroja. Esimerkiksi kaste toimitetaan ambrosiaanisessa liturgiassa upottamalla lapsi veteen, ei valelukasteena. Samoin hetkipalvelusten kaavat eroavat roomalaisista. Messussa käytettävä musiikki on myös erikoislaatuista; sitä kutsutaan ambrosiaaniseksi kirkkolauluksi erotukseksi gregoriaanisesta kirkkolaulusta, jota käytettiin tridentiinisessä messussa.

## Katso myös
*Katoliset riitukset (liturgia)

## Linkit
* Ambrosiaaninen liturgia (englanniksi)
*Hetkipalvelukset ambrosiaanisessa liturgiassa (englanniksi)