open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
FlyMontserrat

**Montserrat Airways Ltd.** (IATA: **5M**, ICAO: **MNT**, käyttää kauppanimeä **FlyMontserrat**) on montserratilainen lentoyhtiö. Se lentää säännöllisiä lentoja Montserratilta Antiguan, Barbudan ja Nevisin saarille Britten-Norman BN-2 Islander -lentokoneilla.

## Historia
FlyMontserrat sai toimintalupansa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmailuviranomaisilta 28. huhtikuuta 2009. Se lensi ensimmäisen tilauslentonsa kaksi päivää myöhemmin. Varat perustamiseen saatiin Montserratin turismilautakunnalta sekä Montserratin hallitukselta.

## Laivasto

Syyskuussa 2015:

* 3 Britten-Norman BN-2 Islander

## Kohteet
Lähde: 

* 
** Antigua (V. C. Birdin kansainvälinen lentoasema)
** Barbuda (Codringtonin lentoasema)
* 
** Gerald’s (John A. Osbornen lentoasema) **solmukohta**
* 
** Nevis (Vance W. Amoryn kansainvälinen lentoasema)

### Tilauslennot
Lähde: 

* 
** Anguilla (Clayton J. Lloydin kansainvälinen lentoasema)
* 
** Tortola (Terrance B. Lettsomen kansainvälinen lentoasema)
* 
** Roseau (Canefieldin lentoasema)
** Roseau (Douglas–Charlesin lentoasema)
* 
** Pointe-à-Pitre (Pointe-à-Pitren kansainvälinen lentoasema)
* 
** Fort-de-France (Aimé Césairen kansainvälinen lentoasema)

* 
** Saint-Barthélemy (Kustaa III – Saint-Jean – Saint-Barthélemyn lentoasema)
* 
** Saint Kitts (Robert L. Bradshaw’n kansainvälinen lentoasema)
* 
** Saint Vincent (E. T. Joshuan lentoasema)
* 
** Sint Eustatius (F. D. Rooseveltin lentoasema)
* 
** Sint Maarten (Prinsessa Julianan lentoasema)

## Onnettomuudet
* 19. huhtikuuta 2011 yhtiön kone ajautui laskeuduttuaan ulos kiitotieltä jarruongelmien vuoksi ja törmäsi vuorenrinteeseen John A. Osbornen lentoasemalla. Kukaan ei loukkaantunut.
* 7. lokakuuta 2012 FlyMontserratin lento 107 (Britten-Norman BN-2A Islander, rekisteritunnus VP-MON) syöksyi maahan pian lähdettyään lentoon Antiguasta. Lentäjä ja kolme neljästä matkustajasta kuoli turmassa. Koneen oikeanpuoleinen moottori ei tuottanut onnettomuushetkellä tehoa. Syyksi selvisi se, että oikean puolen polttoainesäiliön korkki ei ollut sopiva, ja säiliöön oli päässyt huomattavia määriä vettä.
* 16. lokakuuta 2012 yhtiön lentokone ajautui sivuun kiitotieltä laskeuduttuaan Montserratille. Kukaan ei loukkaantunut.

## Lähteet
Hellannupit kaakkoon

**Hellannupit kaakkoon** on Lauri Tähkän 20. elokuuta 2015 ilmestynyt ruokakirja. Kirja on Tähkän esikoisteos. Tähkä on koonnut kirjaansa 60 reseptiä. Kirjassa on ruokaohjeita muun muassa keittoihin, kasvis- ja liharuokiin, leipiin, kakkuihin ja piiraisiin. Jokaiseen ruokaan ja ruokaohjeeseen liittyy Tähkälle tärkeä tarina, kohtaaminen, muisto tai hetki hänen elämästään. 

Lauri Tähkä tunnetaan muusikkona ja lauluntekijänä, mutta hänellä on myös ravintolakokin koulutus. Tähkän keittokirjan lähtökohtana on ollut rakkaus ruokaan ja tekemisen ilo. Kirjan on kustantanut Otava.

## Lähteet
Benjamin Wolman

**Benjamin B. Wolman** (27. lokakuuta 1908 – 3. tammikuuta 2000) oli puolalais–yhdysvaltalainen psykologi ja kirjoittaja.

Wolman väitteli filosofian tohtoriksi psykologiasta vuonna 1935 Varsovan yliopistosta. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli lehtorinana Kolumbian yliopistossa ja psykologian professorina Yeshivan yliopistossa, vuosina 1958-1962 psykologian kliinisenä lehtorina Albert Einstein College of Medicinessä, vuosina 1965-1978 psykologian professorina Long Island Universityssa.

Hän perusti kansainvälisen organisaation ryhmätensioiden opinnoille sekä kansainvälisen sanomalehden ryhmätensioille.

Wolman toimitti tai kirjoitti 42 kirjaa psykologiasta sekä yli 200 tieteellistä artikkelia, ja hän oli psykoanalyysin and psykoterapian harjoittaja.

Wolmanin teoksista on suomennettu ainakin *Lapsen pelot*. Se on ainoa suomen kielellä saatavilla oleva laaja yleisesitys lasten ja varhaisnuorten tyypillisistä pelkotiloista.

## Lähteet
Kastraatiopelko

**Kastraatiopelko** on Sigmund Freudin esittämän teorian mukaan osalla poikalapsista esiintyvä pelko siitä, että he menettäisivät sukupuolielimensä. Teorian mukaan pelon taustalla on se, että lapsi, jolla itsellään on siitin, on nähnyt mies- ja naispuolisten ulkoisten sukuelinten eron muttei toistaiseksi oppinut, että se on luonnollinen sukupuoliero. Lapsi ei tiedä, että paitsi se, että ihmisellä on siitin, myös se, että ihmisellä ei ole siitintä, on synnynnäinen ominaisuus. Tällainen lapsi luulee, että kaikilla ihmisillä se on aluksi mutta osalta "kaikkivoipa" isä irrottaa sen. Lapsi pelkää, että niin tekee myös hänen isänsä hänelle. 

## Kritiikki
Freudin käsitystä ilmiön universaaliudesta on arvosteltu. Freud kehitti teoriansa terapiaselostuksessaan pikku Hansista (*Viisivuotiaan pojan fobian analyysi*). Kulttuurintutkija Jari Ehrnrooth (2006) katsoo, että Freud vaikuttaa omiin hullunkurisiin dogmeihinsa juuttuneelta kiihkoilijalta. Kriittisen pohdinnan sijasta psykoanalyysin perustaja todistelee kuinka ”täydellisen oikeaan osuneita” hänen oletuksensa olivat.

Psykologi Hans Eysenck kirjoitti Freudia ja psykoanalyysia arvostelevan teoksen *Decline and Fall of the Freudian Empire* (1985), missä hän kritisoi ankarasti myös pikku Hansin tapausta.  Freudin kertoma aineisto oli valikoitua, isän raportointi epätarkkaa ja Hansin lausunnot ristiriitaisia ja epäluotettavia.

## Katso myös
* Peniskateus
* Koro (paniikki)
*Viisivuotiaan pojan fobian analyysi

## Lähteet

* 
* 

### Viitteet
Ystäväni Flicka

**Ystäväni Flicka** (*My Friend Flicka*) on Harold Schusterin ohjaama yhdysvaltalainen perhe-elokuva vuodelta 1943. Siinä Wyomingin maaseudulla asuva poika (Roddy McDowall) saa hoitaakseen vuoden vanhan tamman. Maatilan renki (James Bell) ehdottaa nimeksi Flickaa, jonka tietää tarkoittavan tyttöä ruotsiksi. Pojan vanhempia esittävät Preston Foster ja Rita Johnson. Elokuva perustuu Mary O’Haran vuonna 1941 ilmestyneeseen lastenkirjaan *My Friend Flicka*.
Luettelo Aku Ankan taskukirjoista (426–450)

Tämä on **luettelo [[Aku Ankan taskukirja|Aku Ankan taskukirjojen]] numeroista 426–450**.

## 2015

|}

## 2016

|}

## 2017

|}

## Lähteet
* 
*
Ystäväni, rakkaani

**Ystäväni, rakkaani** (*The Buddy System*) on 
Glenn Jordanin ohjaama romanttinen komediaelokuva vuodelta 1984. Siinä yksinhuoltajaäiti (Susan Sarandon) rakastuu poikansa koulukuraattoriin (Richard Dreyfuss), jolla on keksijänkykyjä ja joka haaveilee kirjailijan urasta.

## Näyttelijät

*[[Video-opas]]* vuodelta 1994 antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä.

## Lähteet
Pama-nyungalaiset kielet

**Pama-nyungalaiset kielet** eli **pama nyungan kielikunta** on australialaisten kielten kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Ryhmään kuuluu noin 240 tunnettua kieltä. Se on australialaisiin kieliin kuuluvista kieliryhmistä suurin ja kattaa suurimman osan Australian aboriginaalien kielistä.

Kielikuntaan kuuluvat kieliperheet (sulkeissa kielten määrät):

* Arandic-Thura-Yura -kielet (16)
* Aavikko-nyungalaiset (24)
* Dyirbalkielet (5)
* Itäisen Queenslandin rajan pama-nyungalaiset (4)
* Ganailaiset (2)
* Suurmarilaiset (21)
* Kalaw kawaw (1)
* Kalkatungilaiset (2)
* Karnilaiset (14)
* Macleay-Uuden Englannin kielet (2)
* Ngarnalaiset (5)
* Nyawaygilaiset (3)
* Pamalaiset (62)
* Rockhamton-gladstonelaiset (2)
* Kaakkois-pama-nyngalaiset (40)
* Lounais-pama-nyungalaiset (29)
* Warrgamay (luokittelematon)
* Yarli-baagandjilaiset (2)
* Yimidhirr-yalandji-yidiniläiset kielet (6)
* Yuulngukielet (10)

## Lähteet
Ystävä hädässä (elokuva)

**Ystävä hädässä** () on Abbas Kiarostamin ohjaama iranilainen elokuva vuodelta 1987. Sen arkisen yksinkertaisessa tarinassa pieni koulupoika lähtee palauttamaan kouluvihkoa naapurikylään toverilleen, joka voi joutua seuraavana päivänä erotetuksi kouluksi ellei palauta vihkoa opettajalle. Elokuva voidaan nähdä kuvauksena velvollisuudentunnosta ja arkisesta sankaruudesta.

*Ystävä hädässä* on Kiarostamin niin sanotun Koker-trilogian ensimmäinen osa. Muut osat ovat *[[Ja elämä jatkuu]]* sekä *[[Oliivipuiden katveessa]]*.

Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

## Lähteet
Lesli Linka Glatter

**Lesli Linka Glatter** (s. 1953) on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja. Hän on työskennellyt muun muassa televisiosarjoissa *[[Mad Men]]* ja *[[Isänmaan puolesta (televisiosarja)|Isänmaan puolesta]]*, joista hän on ollut ehdokkaana parhaan ohjauksen Emmy-palkinnon saajaksi kolme kertaa vuosina 2010, 2013 ja 2015.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Ranskan Guayanan jalkapallomaajoukkue

**Ranskan Guayanan jalkapallomaajoukkue** edustaa Ranskan Guayanaa miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Ranskan Guayanan jalkapalloliitto. Se ei kuulu kansainväliseen jalkapalloliitto FIFAan. Vaikka Ranskan Guayana sijaitsee Etelä-Amerikassa, se kuuluu Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian maanosaliitto CONCACAFiin. Joukkue selviytyi Gold Cupin lopputurnaukseen ensimmäisen kerran vuonna 2017. Caribbean Cupissa maajoukkue on pääsi kolmesti lopputurnaukseen, mutta on jäi aina lohkovaiheeseen ennen kuin voitti pronssia vuonna 2017.

## Menestys arvokisoissa

### CONCACAF Gold Cup
* 1991–2000 - *karsiutui*
* 2002–2003 - *ei osallistunut*
* 2005 - *karsiutui*
* 2007–2011 - *ei osallistunut*
* 2013–2015 - *karsiutui*
* 2017 - *lohkovaihe*

### Caribbean Cup
* 1989–1994 - *karsiutui*
* 1995 - *lohkovaihe*
* 1996-1998 - *karsiutui*
* 1999 - *vetäytyi*
* 2001 - *ei osallistunut*
* 2005 - *karsiutui*
* 2007–2010 - *ei osallistunut*
* 2012–2014 - *lohkovaihe*
* 2017 - *pronssia*

## Lähteet
Kolkyt ja risat

**Kolkyt ja risat** (*Thirtysomething*) on yhdysvaltalainen television draamasarja vuosilta 1987–1991. Se kuvaa kahden suuriin ikäluokkiin kuuluvan avioparin elämää. He ovat ajalle tyypillisiä ”juppeja”, nuoria koulutettuja kaupunkilaisia. Aviomiehet Michael (Ken Olin) ja Elliot (Timothy Busfield) työskentelevät omassa mainostoimistossaan, kun taas vaimot Hope (Mel Harris) ja Nancy (Patricia Wettig) ovat valinneet kotiäidin roolin.

Sarja teki televisiohistoriaa esittämällä tiettävästi ensimmäisen miesten välisen intiimin kohtauksen prime time -ohjelma-ajalla.

*Kolkyt ja risat* -sarjan loivat Edward Zwick ja Marshall Herskovitz ABC-televisioyhtiölle. Sen tyylissä on vaikutteita muun muassa John Saylesin esikoiselokuvasta *[[Return of the Secaucus 7]]* (1980) ja Lawrence Kasdanin elokuvasta *[[Sisärengas]]* (1983), ja sarja on puolestaan antanut vaikutteita muun muassa brittisarjalle *[[Rimakauhua ja rakkautta]]*.

## Vastaanotto
*Kolkyt ja risat* palkittiin Golden Globe -gaalassa parhaana draamasarjana vuonna 1989, ja se oli palkintoon ehdolla myös 1988, 1990 ja 1991. Patricia Wettig sai roolistaan Golden Globen 1991, ja ehdolla olivat myös Ken Olin ja Mel Harris vuonna 1990. Wettig ja Timothy Busfield palkittiin rooleistaan Primetime Emmyllä 1991, ja sarja toi tekijöilleen 11 muutakin Emmyä vuosien varrella saamistaan 42 ehdokkuudesta. Sarja sai monia muitakin televisioalan palkintoja ja palkintoehdokkuuksia.

Sarja jakoi Yhdysvalloissa tv-kriitikoiden mielipiteitä: joku arvostelija kuittasi sen sarjaksi, jossa "valkoiset tyypit vain istuvat ja valittavat". Se saavutti kuitenkin varsin hyviä katselijalukuja arkidraamaksi markkinoilla, joissa yleisö oli tottunut sairaala- ja poliisisarjoihin ja rikkaista kertoviin saippuaoopperoihin. Varsinkin sarjan kolmea ensimmäistä jaksoa on moitittu ja tarinan sanottu pääsevän kunnolla liikkeelle vasta niiden jälkeen.

Sakari Määttänen esitteli Kolmoskanavan Suomeen tuomaa uutuussarjaa laajassa jutussaan *Helsingin Sanomissa* syyskuussa 1988. Hänestä tämä amerikkalaissarja kertoo kerrankin oikeista ihmisistä oikeine tavallisine ongelmineen ”elämää vesittämättä”. Sarjan saamaa suosiota hän perusteli sen suuria sodanjälkeisiä ikäluokkia puhuttelevalla aitoudella ja samastuttavuudella. Senikäiset olivat 1980-luvun lopulla poliittisesti sallivampia ja kansainvälisemmin ajattelevia kuin vanhempansa, mutta taloudellisissa asioissa konservatiiveja ja tarkkoja ja siksi usein vanhempiaan paremmin menestyviä. Määttänen ihasteli käsikirjoitusta ja sen aitoa dialogia. *Helsingin Sanomien* tv-sivun toimittajan Marjatta Möttölän mielestä *Kolkyt ja risat* ei ole eurooppalaisittain kovin vallankumouksellista, mutta kuitenkin hyvätasoista käyttödraamaa jonka nasevaa ja paikoin humoristista kulkua seuraa mielellään.

## DVD-julkaisu
Sarjan tuotantokaudet julkaistiin DVD-kokoelmina vuodesta 2009 alkaen. Julkaisu viivästyi, koska sarjassa kuultavien kymmenien aikakauden hittikappaleiden käyttöoikeuksista sopiminen kesti kauan ja maksoi paljon.

## Lähteet
Joachim Böckerman

**Joachim Böckerman** (s. 24. heinäkuuta 1997 Espoo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Böckerman aloitti jalkapallon Kyrkslätt IF:ssä, josta hän siirtyi 11-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubiin. Böckerman teki ensiesiintymisensä Kakkosessa HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä kaudella 2014. Ensimmäisen kerran hän pelasi Veikkausliigassa vierasottelussa FF Jaroa vastaan 13. syyskuuta 2015, tullen vaihdosta puoliajalla Juhani Ojalan tilalle.

Böckerman on edustanut Suomen poikamaajoukkueita vuodesta 2013 asti. Syyskuuhun 2015 mennessä hän on esiintynyt yhteensä 29 maaottelussa.

## Lähteet
Syberia III

**Syberia III** on Microïdsin julkaisema seikkailupeli, joka on jatko-osa peleille *[[Syberia]]* (2002) ja *[[Syberia II]]* (2004). Peli julkaistiin huhtikuussa 2017 Windowsille, PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja OS X:lle. 

Pelin suunnittelijana ja käsikirjoittajana jatkoi Benoît Sokal, ja peli jatkaa juristi Kate Walkerin tarinaa. Tarinassa kohdataan myös muita aiemmista osista tuttuja hahmoja. Peli sisältää steampunk-elementtejä.

Pelisarjan neljäs osa ** julkaistiin vuonna 2022.

## Kehitys
Microïds julkisti *Syberia III:n* vuonna 2009 tarkoituksenaan julkaista peli Windowsille ja PlayStation 3:lle kesällä 2010. Pian ongelmat Sonyn kanssa johtivat siihen, että PlayStation 3 -julkaisun todettiin olevan epätodennäköinen. Vuonna 2011 Benoît Sokal myönsi, ettei pelin kehitystyö ollut rahoitusvaikeuksien vuoksi edes alkanut. Sokalin toiveena oli käyttää *Syberia III:ssa* reaaliaikaista 3D-grafiikkaa *[[Assassin’s Creed (pelisarja)|Assassin’s Creed]]* -pelien tapaan, mikä kuitenkin vaatisi suurta budjettia. Pelisuunnittelija uskoi, että edellisten *Syberia*-pelien pelimoottorin käyttäminen johtaisi *Syberia III:n* kaupalliseen epäonnistumiseen.

Marraskuussa 2012 Microïds paljasti Benoît Sokalin käsikirjoittavan *Syberia III:n*. Elokuussa 2013 pelin julkistettiin olevan kehityksessä. Ensimmäiset kuvakaappaukset pelistä julkaistiin elokuussa 2014.

## Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvostelussaan 4/10 kritisoiden muun muassa teknisiä ongelmia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*Virallinen sivusto  
*Syberia Facebookissa
Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas

**Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas**  (1741–1828) oli ranskalainen taiteilija, joka maalasi kukkatauluja.

De Fuligny-Damas syntyi Pariisissa ja oli  Cornelis van Spaendonckin oppilas. Hänet tunnetaan varsinkin samanlaisista kukka-asetelmista, jollaisia hänen opettajansa maalasi. Muotokuvan hänestä työn ääressä on maalannut Élisabeth Vigée Le Brun.

De Fuligny-Damas kuoli Épinay-sur-Orgessa.

## Lähteet
Ylpeä jättiläinen

**Ylpeä jättiläinen** tai **Sankarin unelma** on Martin Rittin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1970. Se perustuu Howard Sacklerin palkittuun näytelmään *The Great White Hope*, joka kertoo puolikuvitteellisen tarinan 1900-luvun alun nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestarista Jack Johnsonista. Sackler sovitti roturistiriidoista kertovan näytelmänsä elokuvakäsikirjoitukseksi itse.

Elokuvan pääosia, mustaa Johnsonia ja hänen valkoihoista naisystäväänsä esittävät James Earl Jones ja Jane Alexander. Jones sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden ja Alexander Oscar-ehdokkuuden.

## Näyttelijät

## Arvioita
*VideoHound’s Golden Movie Retriever* antaa *Ylpeälle jättiläiselle* kaksi ja puoli tähteä neljästä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kaikki häipyy, on vain nyt

”**Kaikki häipyy, on vain nyt**” on suomalaisen rockyhtye Eppu Normaalin kappale, joka julkaistiin vuonna 1986 albumilla *[[Valkoinen kupla]]*. Kappaleen on sanoittanut yhtyeen laulaja Martti Syrjä ja säveltänyt kitaristi Mikko Syrjä. Kappaleen sanoitus kehottaa kuuntelijaa tarttumaan hetkeen tai elämään hetkessä, sillä kaikki häipyy aikanaan eikä mikään kestä ikuisesti. Myöhemmin kappale on julkaistu muun muassa livelevyllä *[[Onko vielä pitkä matka jonnekin?]]*, kokoelmalevyllä *[[Reppu 2 – toinen repullinen kuolemattomia Eppu-klassikoita|Reppu 2]]* ja akustisella kokoelmalla *[[Mutala (albumi)|Mutala]]*. Lisäksi Samuli Edelmann on tehnyt kappaleesta oman versionsa vuonna 2003 albumille *[[Enkelten tuli]]*, sekä vuonna 2014 julkaistulla *[[Eput rautaa]]* -tribuuttialbumilla on Mokoman versio kappaleesta.

## Lähteet
Conrad Lihr

**Johan Conrad Lihr** (5. marraskuuta 1831 Tammisaari – 10. maaliskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuodet 1885–1912. Häntä pidetään myös Lapin kullan löytäjänä.

Tammisaaressa syntyneen Conrad Lihrin isä oli kultaseppä Johan Jakob Lihr (1796–1877). Hän opiskeli Turun yläalkeiskoulussa ja Katedralskolan i Åbossa ennen kirjautumistaan Helsingin yliopistoon vuonna 1851. Vuodesta 1853 lähtien Lihr toimi Tammisaaren ala-alkeiskoulun opettajana, kunnes vuonna 1860 aloitti vuorihallituksen ylimääräisenä vuori-insinöörinä. Rahapajan palvelukseen hän tuli 1865. Hän jäi eläkkeelle Rahapajan johdosta vasta 81-vuotiaana. Lihrin pääjohtajakautena lyödyissä suomalaisissa kolikoissa on niin sanottuna rahamestarin merkkinä L-kirjain hänen sukunimensä alkukirjaimen mukaan. Lihr harrasti nuorena valokuvausta. Hän muun muassa otti vuonna 1863 kuuluisan studiokuvan J. L. Runebergista ja Zachris Topeliuksesta.

Vuosina 1868–1870 Lihr johti vuorihallituksen järjestämää Lappiin suuntautunutta kullanetsintäretkeä. Kultaa etsittiin useasta eri paikasta, kunnes sitä lopulta löytyi Ivalojoelta. Keväällä 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen aikana Lihr oli vuorimestari Anders Ferdinand Thoreldin lähimpänä apulaisena, mutta joutui jättämään tehtävänsä toimittuaan venäläisen kultayhtiön salaisena asiamiehenä. Ivalojoen kullan alkuperäiselle löytöpaikalle Inarin Nulkkamukkaan pystytettiin vuonna 1987 luonnonkivistä muurattu Lihrin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös nimetty Ivalojen tuntumassa sijaitsevat Liirinvaara ja Liirinjänkä. Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa *[[Lapin kullan kimallus]]* Conrad Lihriä näyttelee Mats Långbacka.

## Lähteet
John Sayles

**John Sayles** (s. 28. syyskuuta 1950 Schenectady, New York) on yhdysvaltalainen independent-elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän myös leikkaa itse omat ohjauksensa. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat *[[Lone Star (vuoden 1996 elokuva)|Lone Star]]* (1996) sekä esikoisohjaus *[[Return of the Secaucus 7]]* (1980), joka on otettu osaksi National Film Registryn kokoelmaa. *Lone Star* oli ehdolla parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkintoon.

Sayles on tunnettu pienillä budjeteilla tehdyistä realistisista ja inhimillisistä elokuvista, joiden henkilöhahmot vaikuttavat aidoilta.

John Sayles on kotoisin New Yorkin osavaltion teollisuuskaupungista Schenectadystä, jossa hänen vanhempansa toimivat opettajina. Sayles opiskeli high schoolin jälkeen psykologiaa. Työuransa alussa hän kirjoitteli vapaa-aikoinaan ja ansaitsi elantonsa erilaisilla tilapäistöillä muun muassa lihanpakkaajana. Elokuva-alalla hänen työparinaan tuottajana on alusta saakka toiminut entinen opiskelutoveri ja pitkäaikainen puoliso Maggie Renzi. Sayles on tehnyt useasti yhteistyötä myös toisen opiskelutoverinsa, näyttelijä David Strathairnin kanssa.

## Filmografia
### Ohjaajana ja käsikirjoittajana
**[[Return of the Secaucus 7]]* (1980)
**[[Lianna]]* (1982) 
**[[Baby It’s You]]* (1983) 
**[[Muukalainen Harlemissa]]* (1984) 
**[[Matewan – kuoleman kaivos]]* (1987) 
**[[Lahjotut]]* (1988, myös näyttelijänä)
**[[Toivon kaupunki]]* (1991) 
**[[Taikalampi]]* (1992) 
**[[Roan Inishin salaisuus]]* (1994) 
**[[Lone Star (vuoden 1996 elokuva)|Lone Star]]* (1996) 
**[[Men with Guns]]* (1997) 
**[[Ennen kuolemaa (elokuva)|Ennen kuolemaa]]* (1999) 
**[[Auringon kaupunki]]* (2002) 
**[[Casa de los Babys]]* (tv-esityksenä *Aika odottaa*, 2003) 
**[[Silver City]]* (2004) 
**[[Honeydripper]]* (2007) 
**[[Amigo (elokuva)|Amigo]]* (2010) 
**[[Go for Sisters]]* (2013)

### Käsikirjoittajana
**[[Piraija (elokuva)|Piraija]]* (1978)
**[[The Lady in Red]]* (videona *Polly – gangsteriheila*, 1979)
**[[Alligaattori (elokuva)]]* (1980)
**[[Vaarojen planeetta]]* (1980)
**[[Ulvonta]]* (1981)
**[[Miekka miekasta]]* (Richard Maxwellin kanssa, 1982)
**[[E.T.]]*, (1982, varhainen luonnos nimeltä ”Night Skies”)
**[[Valtavia muutoksia viime hetkellä]]* (Susan Ricen kanssa, 1983)
**[[Luolakarhun klaani (elokuva)|Luolakarhun klaani]]* (1986)
**[[Agent Orange – Tuhon siemen]] (1986)
**Wild Thing* (1987)
**Keikkakaverit* (1989)
**Men of War – palkkasoturit* (1994)
**Apollo 13 (elokuva)* (1995, kreditoimaton)
**Spiderwickin kronikat'' (David Berenbaumin ja Karey Kirkpatrickin kanssa, 2008)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
Toivon kaupunki

**Toivon kaupunki** (*City of Hope*) on John Saylesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1991. Siinä yhdistyvät viisi toisiinsa punoutuvaa tarinaa New Jerseyn osavaltion kaupungissa. Elokuvan pääteemana on rikkaan rakennuttajan Joe Rinaldin ja hänen poikansa Nickin ongelmallinen suhde.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
*Toivon kaupunki* voitti Grand Prix’n Tokion kansainvälisillä elokuvajuhlilla ja menestyi monilla muillakin independent-elokuvien festivaaleilla. David Strathairn voitti sivuosastaan Independent Spirit Awardin.

Suomessa elokuvaa ei nähty teattereissa, mutta se julkaistiin VHS-videokasetilla 1993 ja esitettiin Yle TV1 -kanavalla huhtikuussa 1998. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa monitasoisena modernina kaupunkidraamana ja antaa sille neljä tähteä viidestä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ugo Falena

**Ugo Falena** (25. huhtikuuta 1875 Rooma – 20. syyskuuta 1931 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.

Falena työskenteli 1900-luvun alussa näytelmäkirjailijana, teatterinjohtajana ja kriitikkona. Hänen sentimentaalisista komedioistaan tunnetuimpia ovat *Il signor Principe* (1911), *Romeo e Giuletta* (1912), *L’ultimo lord* (1925) ja *Vendetta di Demostene* (1930). Vuonna 1909 Falenasta tuli Film d’Arte Italianan taiteellinen johtaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat *Salomé* ja *Francesca da Rimini* (molemmat 1910) ja houkutteli elokuva-alalle tunnettuja teatterinäyttelijöitä kuten Ermete Novelli, Maria Jacobini ja Francesca Bertini. Myöhemmin Falena työskenteli muun muassa Tespi Filmillä ja Galatea Filmillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Internet Movie Database: Ugo Falena 
*
Ystävyyden saari

**Ystävyyden saari** on Caj Westerbergin käsikirjoittama ja Raili Ruston ohjaama lasten televisioelokuva vuodelta 1984.

## Juoni
Koulupoika Antti viettää kesälomaansa äitinsä kanssa saaristossa, mutta heitä painaa suru isästä. Kirjailijaäiti tekee yötä päivää töitä, mutta saaressa Antti tutustuu toisiin lapsiin, Ellinoraan ja Erikiin.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
Elokuva voitti lasten näytelmäsarjan tv-teatterifestivaaleilla Bulgarian Plovdivissa 1984.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Näytteitä elokuvasta Ylen Elävässä arkistossa
Tiera (täsmennyssivu)

**Tiera** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

*tiera, hevosen kavioihin kertyvä lumipaakku, ks. kaviokoukku
*Tiera (myös Iku-Tiera, Tuura tai Tuira), hahmo Kalevalassa ja suomalaisessa tarustossa
**[[Tiera (romaani)|Tiera]]*, Timo Parvelan romaani vuodelta 2008
*Tiera, Suomen kuntien yhteisomistuksessa oleva yritys (aik. *Kuntien Tiera*)
*Arvo Ruonaniemi, lempinimi *Tiera* (1912–2014), suomalainen kirjailija
Tiber Film

**Tiber Film** oli 1900-luvun alussa toiminut italialainen elokuvayhtiö.

Gioacchino Mecherin Roomaan vuonna 1914 perustamasta Tiber Filmistä tuli pian yksi Italian tärkeimmistä elokuvien tuotantoyhtiöistä. Sen ohjaajina työskentelivät Emilio Ghione, Baldassarre Negroni, Gennaro Righelli ja Mario Caserini. Tiberin näyttelijöihin kuuluivat Alberto Collo, Andrè Habay, Ferdinand Guillaume, Ignazio Lupi, Tullio Carminati, Lucio Ridenti, Hesperia, Diomira Jacobini, Ida Carloni Talli ja Kally Sambucini.

Vuonna 1918 Tiber Filmin johtajaksi tuli Enrico di San Martino Valperga. Samalla siihen liitettiin Film d’Arte Italiana. Seuraavana vuonna Tiber Filmistä tuli osa Unione Cinematografica Italiana -konsortiota. Yhtiö lakkautettiin UCI:n mukana vuonna 1923.

## Elokuvia
* *[[Kuolon kihlattu]]*, 1915
* *[[Anime buie]]*, 1916
* *[[I topi grigi]]*, 1918

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Tiber Film
RN Sagittario (1905)

**RN Sagittario** () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.

## Valmistus

Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1904. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1905 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 3. marraskuuta.

## Palvelus
Alus romutettiin 4. tammikuuta 1923.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Coneheads

**Coneheads** on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Steve Barron. Elokuva perustuu ''Saturday Night Live'' -televisiosarjassa esitettyyn sketsiin.

## Juoni
Elokuvan alussa Coneheadin pariskunta Beldar ja hänen puolisonsa Prymatt hätälaskeutuvat avaruusaluksellaan mereen. He päätyvät New Jerseyyn, jossa he yrittävät oppia elämään tavallisina amerikkalaisina erikoisenmuotoisista kalloistaan huolimatta.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
Elokuva on saanut pääosin kielteisiä arvosteluja, esimerkiksi Rotten Tomatoes -verkkosivustolla elokuva on saanut arvosanan 33%, joka perustuu kolmeenkymmeneen arvioon.

### Arvioita
*[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”korskaavan sulavaksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
RN Scorpione

**RN Scorpione** () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.

## Valmistus

Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 13. joulukuuta.

## Palvelus
Alus upposi 15. toukokuuta 1917 Ranskan laivaston tykkiveneen *[[FS Surveillante (1864)|Surveillantten]]* törmättyä alukseen.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
RN Serpente

**RN Serpente** () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1906 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.

## Valmistus

Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 30. lokakuuta ja liitettiin laivastoon 12. helmikuuta 1906.

## Palvelus
Alus upposi 28. kesäkuuta 1916 kolaroituaan italialaisen kauppa-aluksen *Città di Barin* kanssa.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
RN Saffo

**RN Saffo** () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1906 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.

## Valmistus

Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 30. marraskuuta ja liitettiin laivastoon1. maaliskuuta 1906.

## Palvelus
Alus ajoi 2. huhtikuuta 1920 karille Scalanovanlahdella. Se tuhoutui yritettäessä irrottaa alus karilta.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Suomen Metsäsäätiö

**Suomen Metsäsäätiö** on metsänomistajien, metsäteollisuuden ja muiden metsätaloudesta toimeentulonsa saavien ryhmien viestinnän rahoittaja. Säätiön tavoite on puun ja puupohjaisten tuotteiden käytön lisääminen, metsätalouden ja metsäteollisuuden toiminnan turvaaminen, sekä alan sosiaalisen ja taloudellisen tutkimuksen teettäminen. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Metsäsäätiön verkkosivut
* Tunnetko Metsäsäätiön? -video
Malcolm Turnbull

**Malcolm Bligh Turnbull** (s. 24. lokakuuta 1954 Sydney, Australia) oli Australian pääministeri, joka astui virkaansa ja samalla Australian liberaalipuolueen johtajaksi syyskuussa 2015. Turnbull syrjäytti äänestyksessä puolueen johtajan ja istuneen pääministerin Tony Abbottin luvuin 54–44. Hän vannoi virkavalansa 15. syyskuuta 2015.

Elokuussa 2018 Scott Morrison syrjäytti Turnbullin liberaalipuolueen johdosta, joten Morrison nousi Turnbullin tilalle myös Australian uudeksi pääministeriksi.

## Elämä
Turnbull kasvoi Sydneyssä köyhässä perheessä ainoana lapsena. Apurahan turvin hän pääsi oppikouluun. Myöhemmin Turnbull opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja työskenteli samalla osa-aikaisesti tv-, radio- ja lehtitoimittajana. Saatuaan apurahan hän suoritti ylemmän tutkinnon Oxfordissa, Isossa-Britanniassa. 

Turnbull aloitti asianajajana vuonna 1980, puolustaen entisen MI5:een kuuluneen vakooja Peter Wrightin oikeutta julkaista muistelmansa. Ison-Britannian valtio syytti vastaajaa salassapitosopimuksen rikkomisesta. Turnbull voitti juttunsa, sillä asiasta ei lukenut erikseen sopimuksessa.

Vuonna 1987 33.vuotias Turnbull lopetti asianajajana ja perusti investointipankki Whitlam Turnbull & Co Ltd:in yhdessä New South Walesin osavaltion pääministeri Neville Wranin ja entisen pankinjohtajan Nicholas Whitlamin kanssa.

Vuonna 1994 Turnbull investoi 500 000 (australian)dollaria Ozemailiin, Australian ensimmäiseen isoon internet-palveluntarjoajaan. Hän myi osuutensa 57 miljoonalla dollarilla vuonna 1999. 

Vuonna 1997 Turnbullista tuli ''Goldman Sachs Australia''-liikepankin puheenjohtaja ja toimitusjohtaja ja vuotta myöhemmin kansainvälisen ''Goldman Sachsin'' osakkeenomistaja. Vuosina 2002−2004 hän toimi konservatiivisen ajatushautomo *the Menzies Research Centre*:n puheenjohtajana.

Vuonna 2004 Turnbull läpäisi liberaalipuolueen ehdokasvalinnan ja aloitti vuonna 2006 pääministeri John Howardin avustajana.

Turnbullin omaisuuden arvoksi on arvioitu yli 100 miljoonaa australiandollaria (yli 65 miljoonaa euroa).

Toukokuussa 2016 kävi ilmi, että Panaman vuodetuissa asiakirjoissa Turnbull oli merkitty Mossack Fonsecan 1990-luvulla Brittiläisille Neitsytsaarille perustaman kultakaivosyhtiön entiseksi johtajaksi. Yhtiö toimi Venäjällä. Turnbull kommentoi tietoa sanomalla, että "ei ole mitään näyttöä mistään laittomasta". Hänen mukaan yhtiö oli listattu Australiaan ja jos se olisi tehnyt yhtään tuottoa, mitä se ei Turnbullin mukaan kuitenkaan tehnyt, se olisi maksanut veronsa Australiaan.

Heinäkuussa 2016 Turnbullin johtama koalitio voitti parlamenttivaalit ja Turnbull jatkoi pääministerinä. Elokuussa 2018 Turnbullin pääministeriys päättyi, kun hänen tilalleen astui Turnbullin liberaalipuolueen johdosta syrjäyttänyt Scott Morrison.

### Perhe
Turnbullin isä kuoli, kun Turnbull oli 28-vuotias ja äiti, kun hän oli noin 37-vuotias.

Turnbull on ollut vuodesta 1980 naimisissa Lucy Hughesin kanssa. Hughes toimi Sydneyn ylipormestarina vuosina 2003−2004.   Parilla on kaksi lasta, Alex ja Daisy ja he ovat isovanhempia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mirka Dettmann

**Mirka Dettmann** (o.s. **Jarchovská**, s. 1. helmikuuta 1972 Jaroměř, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Mittavan pelaajauran tehnyt Jarchovská, myöhemmin Dettmann, pelasi muun muassa saksalaisjoukkueissa ja naisten Euroliigassa sekä naisten EuroCupissa. Vuonna 2010 hän palasi suomalaiseen Espoo Basket Teamiin, jossa hän oli pelannut myös kaudella 2007–2008. Hän saavutti Espoossa Suomen cup-mestaruuden vuonna 2010, SM-pronssia vuonna 2011 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2007.

Tšekin naisten maajoukkueessa Jarchovská pelasi vuosien 1995, 1997, 1999 ja 2001 EM-turnauksissa. Tšekki sijoittui parhaimmillaan viidenneksi vuonna 1999.

Pelaajauransa jälkeen Dettmann on toiminut valmentajana pääkaupunkiseudulla. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Suomen naisten maajoukkueen apuvalmentajana.

Dettmann tapasi aviomiehensä, koripallovalmentaja Henrik Dettmannin Saksassa. He asuvat nykyisin Kauniaisissa, ja heillä on kaksi lasta.

## Lähteet
* Mirka Dettmann  Suomen Koripalloliitto
* Profiili fibaeurope.com 
* Profiili  archive.fiba.com 
* Profiili archive.fiba.com 
* Mirka Dettmann FIBA Coachig Library 

### Viitteet
Snake Eyes

**Snake Eyes** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* *[[Snake Eyes (elokuva)|Snake Eyes]]*, Brian De Palman ohjaama elokuva vuodelta 1998
* *[[Snake eyes – Käärmeensilmä]]* (*Dangerous Game* eli *Snake Eyes*), Abel Ferraran ohjaama elokuva vuodelta 1993
* Snake Eyes, Action Force -hahmo.
Yllämme giljotiini

**Yllämme giljotiini** (*Reign of Terror* tai *Black Book*) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1949. Sen tarina sijoittuu Ranskan vallankumouksen niin sanottuun terrorin aikaan.

## Näyttelijät

## Aiheesta muualla
*
Anonyymit eläimet

**Anonyymit eläimet** on Joonas Lehtimäen vuodesta 2009 vuoteen 2022 piirtämä sarjakuva. Hyvän maun rajoja koettelevat stripit ilmestyivät viikoittain ''Helsingin Sanomien'' Nyt.fi-sivustolla. Sarjan hahmoja on voinut seurata myös *[[Aino (lehti)|Aino]]*-lehdessä ja *[[Hämeen Sanomat|Hämeen Sanomissa]]*. 

Ensimmäinen *Anonyymit eläimet* -albumi ilmestyi vuonna 2011 Sammakon kustantamana. Joonas Lehtimäki on pitänyt sarjan teemanäyttelyitä muun muassa Arabianrannan kirjastossa Helsingissä sekä pohjoismaisten sarjakuvataiteilijoiden ryhmänäyttelyssä eri Baltian maissa ja Unkarissa.

## Julkaisut ja näyttelyt
### Albumit

* 2011 *Anonyymit eläimet* -sarjakuva-albumi, Sammakko

### Julkaisut lehdissä ja verkossa

* 2013 *RGB*, nro 5
* 2012 *Anonyme dyr*, Kollektivet, numerot 5–6
* 2012 *[[Hämeen Sanomat]]*, toukokuun vieraileva sarjakuva
* 2011–2022 *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* Nyt-liitteen verkkosivut, nyt.fi
* 2010–2011 *Helsingin Sanomien* Nyt-liite
* 2010–2011 *[[Aino (lehti)|Aino]]*-lehti

### Näyttelyt

* 2012 ”Anonyymien eläinten digitaalinen vallankumous”, Elisa Studio, Helsinki
* 2012 ”Anonyymit eläimet -originaalinäyttely”, Cosmic Comic Cafe, Turku
* 2012 Animals Anonymous -printtejä, Nordicomics Baltic Tour (kiertävä ryhmänäyttely), kulttuurikeskus Stoa, Helsinki
* 2012 Anonyymit eläimet -originaaleja, Baarien miehet ja naiset -ryhmänäyttely, Ravintola Om’pu, Helsinki
* 2011–2012 Animals Anonymous -printtejä, Nordicomics Baltic Tour; Tallinna, Riika, Vilna, Budapest
* 2011 ”Anonyymit eläimet -näyttely”, Kontupiste, Helsinki
* 2011 ”Anonyymit eläimet -näyttely”, Arabianrannan kirjasto, Helsinki

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Good Reads -sivuston lukija-arvioita Anonyymit eläimet -albumista.
*Sarjakuvaan erikoistuneen Kvaak-verkkolehden arvio albumista.
Žan Belenjuk

**Žan Vensanovytš Belenjuk** (, s. 24. tammikuuta 1991 Kiova) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja poliitikko. Painiurallaan hän on voittanut olympiakultaa sekä maailman- ja Euroopan-mestaruuden.

## Tausta ja yksityiselämä
Belenjukin isä on ruandalainen ja äiti ukrainalainen. Hän on kertonut joutuneensa kiusatuksi nuorempana, mutta oppinut sittemmin olemaan välittämättä siitä ollakseen vajoamatta kiusaajien tasolle. Belenjuk on opiskellut yritysjohtamista Alueidenvälisessä henkilökohtaisen johtamisen akatemiassa.

Belenjuk on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 85 kilogrammaa. Hän edustaa Sparta-seuraa ja hänen valmentajaan toimii Vitali Kiselitsa.

Belenjuk ei ole naimisissa eikä hänellä ole lapsia.

Vuonna 2016 Belenjuk osallistui kampanjaan nimeltä #яЛюблюСвоюКраїну (), jossa hän esiintyi videolla kertoen, miksi rakastaa Ukrainaa.

## Ura painijana
Belenjuk aloitti painiuransa vuonna 2000.

Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Belenjuk saavutti hopeaa 85-kiloisista. Hän voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa 87 kg:n sarjassa, ja hopealla hän oli jälleen Pariisissa 2024 87 kg:n sarjassa.

MM-kilpailuista Belenjukilla on kultaa 85-kiloisista vuodelta 2015 Las Vegasista ja 87-kiloisista Nur-Sultanista 2019, hopeaa 87&nbsp;kg:n painoluokasta Budapestista 2018 sekä pronssia 85&nbsp;kg:n sarjasta vuodelta 2014. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kultaa Vantaalta 2014, Riiasta 2016 ja Bukarestissa 2019 sekä pronssia Belgradista 2012, Varsovasta 2021 ja Bukarestista 2024. Euroopan kisoissa hän saavutti kultaa 87&nbsp;kg:n sarjassa 2019 ja hopeaa 85-kiloisista 2015. Hänellä on myös yksi pronssi kesäuniversiadeista, vuodelta 2013.

## Poliittinen ura
Belenjuk valittiin Ukrainan parlamenttiin vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Kansan palvelija -puolueen listan 10:ntenä. Hän oli ensimmäinen parlamenttiin valittu afroukrainalainen, ja sanonut haluavansa olla todiste siitä, että ukraina on suvaitsevainen maa, toisin kuin Putin on propagandassaan väittänyt.

## Kunnianosoituksia

*  Ansioritarikunta (Ukraina, 2021)
*  Työn ja saavutuksien mitali (Ukraina, 2013)

## Lähteet
Induktiivinen efekti

**Induktiivinen efekti** eli **induktiivinen vaikutus** on molekyylissä σ-elektroneja luovuttavan tai puoleensavetävän ryhmän aiheuttama havaittavissa oleva vaikutus molekyylin toisen osan reaktioiden ominaisuuksiin kuten reaktionopeuksiin ja tasapainovakioihin. Induktiivinen efekti ilmenee sidosten kautta tapahtuvana varauksen siirtymisenä, mikä aiheuttaa molekyyliin pysyvän dipolin. Induktiivinen efekti eroaa läheisestä käsitteestä kenttäefekti, siten, että induktiivinen efekti aiheuttaa dipolin sidosten kautta, kun kenttäefekti ilmenee dipolin muodostumisena avaruudellisesti toisiaan läsnä olevien ryhmien välityksellä, vaikka nämä ryhmät eivät olisi sitoutuneet toisiinsa tai ryhmien välillä on useita sidoksia.

## Induktiivisen efektin vaikutus reaktiivisuuteen
Induktiiviset efektit voidaan jakaa kahteen ryhmään riippuen siitä aiheuttaako vaikutuksen elektroneja puoleensavetävä vai luovuttava ryhmä ja vertailukohtana käytetään tyypillisesti protonia. Mikäli hyvin elektronegatiivinen atomi tai atomiryhmä on sitoutunut molekyyliin aiheuttaa se lähellä oleville atomeille positiivisen osittaisvarauksen, jolloin kyseessä on elektroneja puoleensavetävä induktiivinen efekti eli -I-efekti. Vastaavasti elektroneja luovuttavat ryhmät aiheuttavat negatiivisen osittaisvarauksen läheisille atomeille eli +I-efektin. Elektroneja puoleensavetävä induktiivisen efektin aiheuttavat tyypillisesti nitroryhmä-, karboksyyliryhmä- tai halogeeniryhmä. Mitä voimakkaammin ryhmä vetää elektroneja puoleensa sitä voimakkaampi sen aiheuttama induktiivinen efekti on. Elektroneja luovuttavia positiivisen induktiivisen efektin aiheuttavia ryhmiä ovat muun muassa alkyyliryhmät, -SiR3- ja -BR2-ryhmät. Induktiivisen efektin voimakkuuteen vaikuttaa myös induktiivisen efektin aiheuttavan ryhmän ja reagoivan ryhmän välinen etäisyys. Mitä lähempänä nämä ryhmät ovat toisiaan, sitä suurempi on induktiivinen efekti.
:

Tyypillinen esimerkki induktiivisesta efektistä on vaikutus yhdisteiden happamuuteen. Esimerkiksi halogenoidut alkoholit ja karboksyylihapot ovat huomattavasti vahvempia happoja kuin halogenoimattomat analoginsa. Esimerkiksi etikkahapon pK<sub>a</sub>-arvo on 4,76, kun kloorietikkahapon, dikloorietikkahapon ja trikloorietikkahapon pKa-arvot ovat 2,86, 1,48 ja 0,70. Kloorattujen etikkahappojen voimakkaasti elektronegatiivinen klooriatomi stabiloi karboksylaattianionin muodostumista induktiivisen efektin vuoksi. Induktiivinen efekti myös vaikuttaa regioselektiivisyyteen elektrofiilisissa aromaattisissa substituutioissa.

## Lähteet
Yli esteitten

**Yli esteitten** (*National Velvet*, televisioesityksessä myös nimellä *Yli esteiden*) on Clarence Brownin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1944. Siinä nuori tyttö Velvet Brown (Elizabeth Taylor) yrittää kouluttaa hevosestaan esteratsua, apunaan muun muassa köyhä kulkuri Mi Taylor (Mickey Rooney).

Anne Revere palkittiin roolistaan Oscarilla, samoin kuin Robert Kern leikkauksesta. Elokuva tuotti lisäksi kolme muuta Oscar-ehdokkuutta. Vuonna 2003 *Yli esteitten* hyväksyttiin National Film Registry -kokoelmaan. *[[The New York Times]]in* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. American Film Institute nimesi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.

Tarinasta tehtiin uusintaversio *[[Yli esteiden (vuoden 1978 elokuva)|Yli esteiden]]* (*International Velvet*) vuonna 1978. Sen  pääosassa näyttelee Tatum O’Neal.

## Näyttelijät

## Lähteet
Jimmy Butler

**Jimmy Butler III** (s. 14. syyskuuta 1989 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa NBA:ssa pelaavaa Golden State Warriorsia. Pelipaikaltaan 201 senttimetriä pitkä ja 100 kilogrammaa painava Butler on pieni laitahyökkääjä.

## Seurajoukkueura
Butler pelasi yliopistokoripalloa Tyler Junior Collegessa ja Marquetten yliopistossa vuosina 2007–2011. Vuonna 2011 Chicago Bulls varasi hänet NBA:han numerolla 30. Ensimmäisellä kaudellaan Butler pelasi 42 ottelua. Toisella kaudella otteluita tuli jo 82 kappaletta ja kaudella 2013–2014 67. Kaudella 2014–2015 Butler pelasi 65 ottelua tehden 1 301 pistettä ja hänet valittiin sarjan  ja myös tähdistöjoukkueeseen.

Tammikuussa 2016 Butler teki Toronto Raptorsia vastaan yhdellä puoliajalla 40 pistettä rikkoen pisteellä Chicago Bullsin seuraennätyksen, jonka Michael Jordan oli tehnyt vuonna 1989. Samassa kuussa Butler heitti myös NBA:n piste-ennätyksensä 53 pistettä vierasottelussa Philadelphia 76ersia vastaan.

Kesällä 2016 Butleria huhuttiin Minnesota Timberwolvesiin. Kesäkuussa 2016 hänet valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon, missä maa voitti olympiakultaa.

Butler siirtyi  vaihtokaupassa Minnesota Timberwolvesiin yhdessä varaustilaisuuden 16. varauksen Justin Pattonin kanssa.

Butler siirtyi vaihtokaupassa Philadelphia 76ersiin 10.11.2018. Vaihdossa Timberwolvesiin siirtyivät Robert Covington ja Dario Šarić. Timberwolves sai vaihdossa 76ersiltä myös vuoden 2022 toisen kierroksen varauspaikan. Kesällä 2019 Butler siirtyi Miami Heatiin.

## Saavutukset
### Henkilökohtainen
* NBA:n kehittynein pelaaja 2015
* NBA:n tähdistöjoukkue 2015
* NBA:n puolustuspelaajien kakkostähdistöjoukkue 2014, 2015

## Lähteet
Nikolai Januškevitš

**Nikolai Nikolajevitš Januškevitš** (; 13. toukokuuta (J: 1. toukokuuta)
 1868 – helmikuu 1918 Oredež) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän päämajan eli Stavkan esikuntapäällikkönä ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa vuosina 1914–1915.

Januškevitš valmistui upseeriksi vuonna 1888 ja yleni everstiksi 1903 sekä kenraalimajuriksi 1909. Hän työskenteli vuodesta 1905 korkeissa viroissa sotaministeriössä ja toimi professorina Nikolain yleisesikunta-akatemiassa, jonka johtajaksi hänet nimitettiin tammikuussa 1913. Hän sai samalla ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Januškevitš nimitettiin maaliskuussa 1914 pääesikunnan päälliköksi, ja maailmansodan puhjettua muutamaa kuukautta myöhemmin hänestä tuli ylipäällikkönä toimineen suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin esikuntapäällikkö. Januškevitš pääsi esikuntapäälliköksi ilman merkittäviä sotilaallisia ansioita, koska hän oli poliittisista syistä ja miellyttävän luonteensa vuoksi hovin ja keisari Nikolai II:n suosiossa. Sodan aikana hänellä ei ollut asemaansa vastannutta vaikutusvaltaa rintamakomentajiin ja hän jätti monet asiat päämajoitusmestari Juri Danilovin päätettäviksi sekä syytti muita vastoinkäymisistä. Januškevitš myös käytti asemaansa juutalaisten vainoamiseen. Lokakuussa 1914 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi.

Kun Nikolai II otti syyskuussa 1915 sodanjohdon omiin käsiinsä, ylipäällikkö Nikolai Nikolajevitš ja esikuntapäällikkö Januškevitš vapautettiin molemmat tehtävistään. Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš nimitettiin Kaukasian varakuninkaaksi (*namestnik*) ja Januškevitš hänen apulaisekseen sotilasasioissa, mutta molemmat lähinnä valvoivat sivusta Kaukasian armeijan komentajan Nikolai Judenitšin johtamia operaatioita. Januškevitš vapautettiin tehtävistään helmikuun vallankumouksen jälkeen ja kokonaan armeijan palveluksesta huhtikuussa 1917. Hän kuoli Venäjän sisällissodan aikana epäselvissä oloissa. Erään tiedon mukaan bolševikit olisivat pidättäneet hänet Mogiljovissa alkuvuodesta 1918 ja lähettäneet vankina Pietariin, mutta hänet olisi tapettu matkan varrella Oredežin asemalla. Neuvostoliitossa julkaistu sotaensyklopedia mainitsi hänen kuolleen 18. lokakuuta 1918 Tbilisissä Georgiassa.

## Lähteet
Algareesi

**Algareesi** (omakielinen nimitys *alguerés*, katalaanin yleiskielellä *alguerès*) on katalaanin kielen murre, jota puhutaan Sardinian saarella Algheron () kaupungissa. Katalonialaiset siirtolaiset toivat kielen seudulle 1300-luvun loppupuoliskolla. Nykyään kieltä puhuu äidinkielenään noin neljännes kaupungin asukkaista, mutta huomattavasti suurempi osa ainakin ymmärtää sitä. Italian valtio ja Sardinian aluehallitus ovat antaneet kielelle virallisen vähemmistökielen aseman.

Puhujia algareesilla on arviolta 20 000 – 30 000. Kielen tulevaisuus on uhattuna.

## Murteen ominaispiirteet

### Äänneoppi

* Painottomassa tavussa "a" ja "e" ääntyvät katalaanin itämurteissa yleensä neutraalivokaalina [ə], mutta algareesissa sen sijaan [a]:na: *persona* > "paltsona", *estar* > "astà" , *alguerès* > "algarés".
* Kuten suurimmassa osassa katalaanin itämurteita, painottomassa tavussa "o" ääntyy [u]:na: *portal* > "pultal", *lo* > "lu", *los* > "lus", *dolor* > "duró".
* Samoin kuin Baleaareilla ja osassa Valenciaa, /b/ ja /v/ säilyvät itsenäisinä foneemeina myös algareesissa.
* Sardin kielen vaikutuksesta "d" ja "l" ääntyvät vokaalien välissä [r]:nä algareesissa: *escola* > "ascòra", *bleda* > "brera", *roda* > "rora", *codony* > "corom". Näin ollen esimerkiksi sanat *vida* 'elämä' ja *vila* 'kylä' ääntyvät molemmat samalla tavalla "vira". Myös sanat *cada* 'jokainen' ja *cara* 'kasvot' ääntyvät samalla tavalla "cara".
* Klusiilia seuratessaan "l" ääntyy [r]:nä: *blanc* > "branc", *plana* > "prana", *clau* > "crau", *plaça* > "praça", *ungla* > "ungra", *plena* > "prena". 
* Tavunloppuinen "r" ääntyy [l]:nä: *port* > "polt", *sard* > "saldu", *persona* > "paltsona", *corda* > "colda", *portal* > "pultal", *Sardenya* > "Saldenya", *parlar* > "pal·là". Sananloppuisista konsonanttiyhtymistä häviää tämän ilmiön yhteydessä lisäksi viimeinen konsonantti: *forn* > "fol".
* Italian tai sardin kielen vaikutuksesta sananloppuiset palataaliset konsonantit /ʎ/ (vastaa kirjainmerkkiä "ll") ja /ɲ/ (vastaa kirjainmerkkiä "ny") menettävät palataalisuutensa ja ne äännetään "tavallisina" [l]:nä ja [n]:nä: *any* > "an", *fill* > "fil", *vell* > "vel", *cavall* > "caval". Joissain sanoissa kyse on arkaismista eli vanhasta ääntämystavasta, mutta suurimmassa osassa sanoista liudennuksen häviämisessä on kyse uudehkosta muutoksesta ääntämyksessä.
* Sananalkuiset painottomat "a" ja "e" jäävät ääntymättä *de*-preposition perässä: *d'anar* > "de nà", *d'escola* > "de scòra".
* Kuten yleisesti katalaanin itämurteissa, painoton "e" ääntyy joissain sanoissa i:nä, jos sitä ympäröi palataalinen konsonantti tai seuraavassa tavussa on painollinen "i": *estiu* > "istiu", *vestir* > "vistí", *llegir* > "lligí".

## Lähteet
Aleksei Polivanov

**Aleksei Andrejevitš Polivanov** (16. maaliskuuta (J: 4. maaliskuuta) 1855 – 25. syyskuuta 1920 Riika, Latvia) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän keisarikunnan sotaministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana 1915–1916.

Polivanov osallistui nuorena Venäjän–Turkin sotaan 1877–1878. Hän palveli vuosina 1899–1904 Venäjän yleisesikunnassa ja toimi 1905–1906 sen päällikkönä. Vuosina 1906–1912 hän oli apulaissotaministerinä. Hänet ylennettiin vuonna 1911 jalkaväenkenraaliksi. Yhdessä sotaministeri Vladimir Suhomlinovin kanssa Polivanov pyrki aikaansaamaan uudistuksia Venäjän armeijassa ja varsinkin tykistössä, mutta hän ajautui lopulta erimielisyyksiin esimiehensä kanssa. Polivanov erotettiin vuonna 1912, koska hovin mielestä hän oli mielipiteiltään liian lähellä duuman liberaaleja. Hän oli sen jälkeen valtakunnanneuvoston jäsenenä. Kesäkuussa 1915 Polivanov nimitettiin Suhomlinovin seuraajana sotaministeriksi, ja hänen odotettiin kääntävän tappiollisen sotatilanteen. Polivanov uudisti Venäjän sotilaskoulutuksen ja sotatarviketuotannon onnistuen jossain määrin helpottamaan armeijan tarvikepulaa. Hän yritti suostutella keisari Nikolai II:n luopumaan syyskuussa 1915 tekemästään päätöksestä ryhtyä henkilökohtaisesti armeijan ylipäälliköksi ja johtamaan sodankäyntiä. Keisarinna Aleksandra suhtautui Polivanoviin epäluuloisesti ja hänen vaatimuksestaan keisari erotti Polivanovin sotaministerin tehtävistä maaliskuussa 1916. Hän oli sen jälkeen syrjässä sodan loppuun asti.

Polivanov tarjoutui helmikuussa 1920 puna-armeijan palvelukseen Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa. Hän osallistui sotilasasiantuntijana Riian rauhaneuvotteluihin, joiden aikana hän kuoli pilkkukuumeeseen.

## Lähteet