open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ratulan kartano

**Ratulan kartano** on Orimattilan Artjärven pitäjän Ratulan kylässä, linnuntietä noin 4,5 kilometriä Artjärven kirkosta pohjoiseen, Villikkalanjärven koillisrannalla sijaitseva kartano.

## Historiaa
Kartanon perusti 1600-luvulla Arvid Forbus, jonka läänityksiin koko Artjärvi kuului. Forbus perusti seudulle myös Kinttulan kartanon. Hänen tyttärensä ja ainoa lapsensa avioitui Axel Julius De la Gardien kanssa, ja molemmat kartanot siirtyivät näin miehen omaisuudeksi.

Ratulan kartanomaisemaa halkoo 1700-luvun linjauksen säilyttänyt maantie. Kartanon päärakennus on kaksikerroksisen, ja ensimmäisen kerroksen runko on peräisin 1780-luvulta. Ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt (1794–1876) osti Ratulan 1835. Laajennus- ja muutostyöt käynnistettiin rivakasti. Muutostyöt suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel. Päärakennus sai toisen kerroksen, sen julkisivuun tuli pylväsparien kannattelema keskirisaliitti kolmiopäätyineen, ja rakennus vuorattiin empiretyylisin laudoituksin ja listoin.

Kartanoon liittyy englantilaistyylinen puisto huvimajoineen ja puistorakennelmineen, joita ovat muun muassa Iloniemi-paviljonki ja Eugenien telttakattoinen paviljonki vuodelta 1854. Engelin suunnittelema empirevaikutteinen viljamakasiini on luonnonpuiston reunassa. Artjärven kotiseutumuseo (Ratulantie 312) sijaitsee tässä luonnonpuistossa, noin 300 metriä kartanon päärakennuksesta länteen.
 
Museovirasto on luokitellut ulkoasultaan uusklassisen kartanon puistoineen ja viljelyksineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetun kulttuuriympäristön kohteeksi (Ratulan kartano).

## Katso myös
*Artjärven kotiseutumuseo

## Lähteet
Suklaakukkulat

**Suklaakukkulat** ovat geologinen muodostuma Filippiineillä Boholin provinssissa. Sen on arvioitu koostuvan yhteensä 1&nbsp;260–1&nbsp;776 kukkulasta, joiden korkeus vaihtelee noin 30 ja 50 metrin välillä korkeimman ollessa noin 120 metrin korkuinen. Ne kattavat kaikkiaan 50 nelilökilometrin kokoisen alueen. Kukkulat ovat ruohon peittämää kalkkikiveä ja muuttuvat kuivan kauden aikana suklaanruskeiksi ruohon kuivuessa. Suklaakukkulat ovat olleet toukokuusta 2006 lähtien ehdokas Unescon Maailmanperintöluetteloon valintakriteereillä vii ja viii.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Metsäkorpi

**Metsäkorpi** on kaupunginosa Riihimäen itäosassa, Hausjärven rajan tuntumassa, yhdystien 2879 varrella. Metsäkorpi kaavoitettiin uudeksi kaupunginosaksi Kokko-Taipaleen alueelle vuonna 2007. Metsäkorvessa on yksinomaan omakotitaloasutusta ja siellä sijaitsee myös matkailukeskus Lempivaara.

## Lähteet
Garlieb Helwig Merkel

**Garlieb Helwig Merkel** () (1769–1850) oli saksankielinen kirjailija, joka oli syntyisin Itämerenmaakunnista Liivinmaalta. Hänen isänsä oli siellä pappina. Hän opiskeli lääketiedettä Leipzigissa ja Jenassa ja asettui 1797 asumaan Weimariin.

## Tuotanto
Itämerenmaakuntien talonpoikien maaorjuus oli jo lapsuudessa tehnyt Merkeliin syvän vaikutuksen, ja siksi hän 1796 julkaisi kirjan *Die Letten, vorzüglich in Livland, am Ende des philosophischen Jahrhunderts*, jossa hän vaati maaorjuuden poistamista. Kirja herätti suurta huomiota ja suuttumusta maanomistajien keskuudessa. Maaorjuuden syntyä ja kehitystä hän käsitteli teoksessa *Die Vorzeit Livlands* (1798-1800), jonka hän omisti Liivinmaan aatelistolle.

Latvalaisen sadun pohjalle rakennetun kertomuksen *Wannem Ymanta*, jonka Merkel julkaisi 1803 ja omisti Aleksanteri I:lle, väitetään tehneen syvän vaikutuksen keisariin ja osaltaan myötävaikuttaneen Itämerenmaakuntien maaorjuuden lakkautukseen. Merkel julkaisi 1814 kirjasen *Beweis dass es halb soviel koste seine Ländereien von Tagelöhnern bearbeiten zu lassen, als von leib-eigenen Bauern*, jossa hän pyrki osoittamaan, että maaorjuus on maatilanomistajille taloudellisestikin epäedullinen. Talonpoikien vapautuksen jälkeen 1820 ilmestyi *Die freien Letten und Esthen*. Merkelin saksalaisten maanmiestensä omaantuntoon kohdistunut vetoomus johti siihen, että vuonna 1824 saksalaiset papit perustivat Latvian kirjallisen seuran, jossa alettiin tutkia latvian kieltä ja kansanperinnettä. 

Saksassa ollessaan Merkel perusti 1803 aikakauskirjan *Scherz und Ernst*. Hän oli myös kaunokirjailija (*Erzählende Schriften* 1807–1808). Saksalaisessa kirjallisuudessa hän on kuitenkin tunnettu lähinnä Goetheä ja romantikkoja vastaan tähdätyistä kirjoituksistaan *Briefe an ein Frauenzimmer über die neuesten Produkte der schönen Litteratur in Deutschland* (1800–1803). Mielenkiintoisia ovat hänen muistelmansa *Ueber Deutschland, wie ich es nach einer zehnjährigen Entfernung wiederfand* (1818) ja *Darstellungen und Charakteristiken aus meinem Leben* (1839–1840).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kirjaus (Riihimäki)

**Kirjaus** on kaupunginosa Riihimäellä, valtatien 3 ja kantatien 54 varrella. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 071. Kaupunginosan länsipuolella, Lemmenmäen asuinalueella on yksinomaan omakotitaloasutusta, mutta itäpuolella on myös muutama kerrostalo. Kirjauksessa sijaitsee Riihimäen aluesairaala ja Riihimäen seudun terveyskeskus. Sairaalan yhteydessä on myös marraskuussa 2014 käyttöönotettu paloasema. Kirjauksessa käynnistyi vuonna 1985 Riihimäen kaupungin keskusvarikon toiminta. Vuonna 1991 aloitti Kirjauksen päiväkoti myös toimintansa. Kirjauksessa toimii myös vanhainkoti Riihikoti. Lemmenmäen alueella, kantatien 54 pohjoispuolella toimii myös huoltoasema ABC Riihimäki, joka perustettiin 31. joulukuuta 1992. Huoltoaseman yhteydessä toimii myös mm. S-Market ja Hesburger.

## Lähteet
Qibya

**Qibya** on kylä Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 6&nbsp;272. Qibya tunnetaan esimerkiksi vuoden 1953 Qibyan verilöylystä.

## Maantiede
Qibya sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Ramallahin ja al-Birehin kuvernoraatissa noin 20 kilometriä Ramallahin kaupungista länteen. Qibyan naapuripaikkakuntia ovat Shuqba pohjoisessa, sekä Budrus ja Ni'lin etelässä. Lännessä sijaitsee vuoden 1949 tulitaukolinja eli niin sanottu vihreä linja. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 219 metriä.

Keskimääräinen vuotuinen sadanta Qibyaassa on 537,8 mm ja keskimääräinen lämpötila 19°C.

## Historia

Qibya on saanut nimensä läheisen vesilähteen mukaan. Vesilähteen nimi on puolestaan johdettu syyrian kielen sanasta "lähde". Nykyinen kylä on perustettu Osmanien valtakunnan kaudella.

Israelin itsenäistyttyä Qibyasta tuli osa Jordanian hallitsemaa Länsirantaa. Lokakuussa 1953 Israelin armeija teki palestiinalaisten sissi-iskujen tähden kostoiskun Qibyaan Jordanian puolelle. Noin 60 paikallista kuoli ja suuri osa kylän rakennuksista tuhottiin niin sanotun Qibyan verilöylyn aikana. Israelin toiminta tuomittiin kansainvälisesti.

Vuoden 1995 Oslo II-sopimuksen perusteella kylän maat jakautuivat B ja C vyöhykkeisiin. Palestiinalaishallinnon B-vyöhykkeeseen liitettiin vain 21,5&nbsp;% kylän koko pinta-alasta, mutta suurin osa sen rakennetusta alueesta. Kylän C-vyöhykkeen alue on pääasiassa viljelmiä. Osa kylän alueesta on myös jäänyt Israelin rakennuttaman Länsirannan turva-aidan taakse.

## Talous
Vuonna 2010 Qibyan työssäkäyvästä väestöstä 79&nbsp;% oli työllistynyt Israelin työmarkkinoilla, 10&nbsp;% hallinnossa tai yksityisellä sektorilla, 6&nbsp;% maataloudessa, 1&nbsp;% palveluissa ja 1&nbsp;% teollisuudessa. Kylässä on muutamia kauppoja, työpajoja ja oliiviöljynpuristamo.

## Väestö
Beitunian asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 6&nbsp;272. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 4&nbsp;835. Kaupungissa on viisi moskeijaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Juppala

**Juppala** on kaupunginosa Riihimäellä. Kaupunginosa asemakaavoitettiin 1947. Alue on yksinomaan omakoti- ja rivitaloaluetta, jonka asukasluku oli vuonna 2015 noin 2 343. Juppalassa sijaitsee Riihimäen ravirata sekä Riihimäen Iso Kirpputori. Juppalaan perustettiin kesäkuussa 1996 Perhospuisto. Puiston tarkoituksena on mahdollistaa perhosten katselu vapaasti niittymäisessä maisemassa. Puiston yhteydessä on myös leikkipaikka lapsille. Juppalassa sijaitsevat myös leikkipuistot Juppalanpuisto, Kantakadun leikkipuisto sekä Suojalanpuisto. 

Juppalan pohjoispuolella on myös 1,2 hehtaarin kokoinen Juppalan lampi, joka on syntynyt saven otosta. Lammen lounaiskulman tulopuroon kertyy vedet useaa haaraa pitkin laajalta kaupunkialueelta ja ne laskevat edelleen Riihiviidanojaa pitkin Punkajokeen. Lampi oli vielä 1950-luvulla yleinen uimapaikka, mutta uimakäyttö on sittemmin loppunut. 

Juppalan kaupunginosaan perustettiin 1915 Riihimäen ensimmäinen kaatopaikka, joka oli käytössä ilmeisesti 1940-luvun lopulle saakka.

## Lähteet
John A. Kelley

**Johnny A. Kelley** (alun perin **John Adelbert Kelley)** (6. syyskuuta 1907 West Medford, Massachusetts – 6. lokakuuta 2004 Cape Cod) oli yhdysvaltalainen maratonjuoksija, joka voitti Bostonin maratonin vuosina 1935 ja 1945 sekä oli Yhdysvaltain olympiajoukkueessa 1936 ja 1948.

John A. Kelley kasvoi vanhimpana kymmenestä lapsesta irlantilaisperheessä. Vuonna 1928 hän juoksi ensimmäisen maratoninsa. Maratonin lisäksi Kelley juoksi myös lyhyempiä matkoja voittaen yksitoista kansallista amatööri mestaruutta eri matkoilla 15 000 metristä maratoniin. Viimeisimmän hän voitti vuonna 1954 20 000 metrin juoksussa. Hän oli kahdesti ollut Yhdysvaltain olympiajoukkueen jäsen. Berliinin olympialaisissa 1936 hän oli ainoa maaliin asti juossut amerikkalainen sijoituksen ollessa 18. Kelly valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 1940 pitämättä jääneisiin olympialaisiin. Hän osallistui jälleen kahdeksan vuotta myöhemmin Lontoon olympialaisten maratonille 41-vuotiaana sijoittuen 21. sijalle.

Kelley tunnetaan kuitenkin parhaiten voitoistaan ​​ja osallistumisestaan Bostonin maratonille. Ensimmäistä kertaa Kelley osallistui Bostonin maratonille vuonna 1928, mutta joutui keskeyttämään. Samoin kävi toisella yrittämällä eli vuonna 1932. Siitä lähtien hän osallistui kisaan joka vuosi paitsi vuonna 1968, jolloin jäi pois sairauden vuoksi. Vuoden 1934 maratonilla hän taisteli voitosta kanadansuomalaisen Dave Komosen kanssa sijoittuen toiseksi. Bostonin maratoneja hänellä kertyi kaikkiaan 61, joissa 58:ssa hän tuli maaliin. Tämä on lajissaan ennätys Bostonin maratonilla koskien osallistumisia. Hän voitti maratonin kahdesti vuosina 1935 ja 1945. Hän sijoittui toiseksi seitsemän kertaa ja pääsi kymmenen parhaan joukkoon 18 kertaa. Vuonna 1957 hän sijoittui 50-vuotiaana yllättävästi peräti yhdeksänneksi. Viimeksi hän osallistui vuonna 1992 84-vuotiaana. Kaikkiaan hän juoksi 115 maratonia.

Tunnustuksena pitkästi kestävyysjuoksijan menestyksellisestä urasta Yhdysvaltain yleisurheiluliitto hyväksyi hänet hänen maansa Hall of Famen jäseneksi vuonna 1980.

## Lähteet
Juuan profeetta Elian tsasouna

**Juuan profeetta Elian tsasouna**, eli **Pyhän profeetta Elian tsasouna** on Juuan kirkonkylässä sijaitseva ortodoksinen pyhäkkö. Sen suunnitteli arkkitehti Toivo Paatela ja rakennus valmistui 17. elokuuta 1956. Pääosan ikoneista on maalannut Martta Neiglic-Platonof. Rukoushuone vihittiin ortodoksiseksi pyhäköksi Karjalan piispa Paavalin johdolla 12. toukokuuta 1957.

Vuosien 1939-1944 sotien seurauksena 70 prosenttia Suomen ortodokseista joutui jättämään aiemman kotipaikkansa Suomessa. Heille rakennettiin 13 kirkkoa ja 41 tai 42 rukoushuonetta. Juuan profeetta Elian tsasouna lukeutuu näihin rakennuksiin, ja on rakennettu Suomen kreikkalaiskatolisen kirkkokunnan jälleenrakentamista koskevan lain (1950) ja asetuksen turvin. Tsasounan tontin, rakennuskustannukset ja kalustuksen maksoi valtio jälleenrakennusvaroista.

Tsasounan sisustusta saneerattiin vuonna 1989. Rakennuksen lämmitysjärjestelmä vaihdettiin, sisäkaton ja seinien pinnat uusittiin.

Nykyään tsasouna toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Nurmeksen ortodoksisen seurakunnan Juuan alueen pyhäkkönä. Profeetta Eliaan muistolle pyhitetyn tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 20. heinäkuuta.

Tsasounan pihalla on Karjalan jääneiden vainajien muistomerkki.

## Lähteet
Kangasniemen kotiseutumuseo

**Kangasniemen kotiseutumuseo** on kotiseutumuseo, joka toimii vanhassa, vuonna 1913 valmistuneessa viljamakasiinissa Kangasniemen kirkonkylässä, vastapäätä Kangasniemen kirkkoa. Vuonna 1954 perustettu museo esittelee kangasniemeläisiä elinkeinoja, maa- ja kotitalousesineistöä, metsästys- ja kalastusvälineitä sekä sisälle museoon rakennettua savupirttiä. Museo ryhtyi keräämään esineistöä vuonna 1937; nykyään kokoelmissa on noin 2&nbsp;000 esinettä.

## Lähteet
Inzai

**Inzai** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Shimōsan ylängöllä. Kaupunki rajautuu pohjoisessa Tonejokeen, luoteessa Tegajärveen ja kaakossa Inbajärveen. Inzaissa on 104&nbsp;668 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 123,79 neliökilometriä.

Inzain maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen neljä kuntaa. Maaseutukaupunki sai nimensä siitä, että se sijaitsee Inbajärven (*in*) länsipuolella (*zai*). Kaupungin historiallinen keskusta sijaitsee Kioroshissa, joka kehittyi Edo-kaudella Tonejoen jokisatamana. Perinteinen elinkeino on riisinviljely, joka on vähitellen vallannut alaa Inbajärveltä. Alueella tuotetaan myös vihanneksia ja mansikoita. 1900-luvun loppupuolella Inzain asukasluku on kasvanut nopeasti sinne rakennetun, suurimittakaavaisen Chiba New Town -lähiön myötä. Kaupunkioikeudet Inzaille myönnettiin vuonna 1996. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2010, kun siihen liitettiin Inban ja Motonon kyläkunnat.

Inzain rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Eifuku-jin ja Kechien-jin buddhalaiset temppelit sekä Hōju-inin temppelin Kannon-halli. Inzaita palvelevat JR Higashi-Nihonin Narita-linja, Hokusō-rautateiden Hokusō-linja ja Keisei-rautateiden Naritan lentoasemalinja.

## Kuvia

Tiedosto:Lake Inba.JPG|Inbajärvi Inzain kaupungin puolelta
Tiedosto:Nippon Medical School Nursing School.JPG|Japanin lääketieteellisen yliopiston sairaanhoitajakoulu
Tiedosto:Hokuso-inba-nihon-idai-station.jpg|Inba Nihon-idain rautatieasema
Tiedosto:Iwai-ke Jyutaku Syuoku.jpg|Iwai-suvun vanha asuintalo


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunta

**Oikeustieteiden tiedekunta** on yksi Lapin yliopiston neljästä tiedekunnasta. Tiedekunta on perustettu vuonna 1979 ja se on Suomen kolmanneksi vanhin oikeustieteellinen tiedekunta. Tiedekunnassa opiskeli vuonna 2022 noin 1&nbsp;170 tutkinto-opiskelijaa ja henkilökunnan jäseniä oli 55.

## Tiedekunta

Suomen juristeista neljännes valmistuu Lapin yliopistosta ja tiedekunnasta valmistuneet ovat sijoittuneet työelämässä muun muassa valtionhallinnon tehtäviin, ministeriöiden ylijohtajiksi, pääjohtajiksi sekä suurimpiin asianajotoimistoihin.

Tiedekunnan dekaanina toimi 2013–2017 velvoiteoikeuden professori Juha Karhu. Vuodesta 2017 dekaanina on toiminut kauppaoikeuden professori Soili Nystén-Haarala.

Tiedekunnan alaisina laitoksina toimii oman oikeudenalansa opetusta ja tutkimusta järjestävät ilmailu- ja avaruusoikeuden instituutti, oikeusinformatiikan instituutti ja varallisuusoikeuden instituutti.

## Ainejärjestö
Oikeustieteiden tiedekunnan opiskelijoiden ainejärjestö on Artikla ry.

## Katso myös
*Lapin yliopisto

## Lähteet
Jeanne Baret

**Jeanne Baret** (myös **Barret**; 27. heinäkuuta 1740 – 5. elokuuta 1807) oli ranskalainen tutkimusapulainen ja seikkailija, joka teki tiettävästi ensimmäisenä naisena maailmanympärimatkan. Hän toimi kasvitieteilijä Philibert Commersonin apulaisena ja osallistui tämän mukana tutkimusmatkailija Louis Antoine de Bougainvillen vuosien 1766–1769 maailmanympäripurjehdukseen mieheksi naamioituneena.

## Elämänvaiheet
Baret syntyi vuonna 1740 Jean Baret -nimisen päivätyöläisen tyttärenä Burgundin Autunissa. Hänet perehdytettiin mahdollisesti lääkekasvien käyttöön, mutta hänellä ei tiedetä olleen mitään muodollista koulutusta. Kasvitieteilijä Commerson palkkasi hänet apulaisekseen vuonna 1764 Pariisissa, minkä jälkeen he alkoivat työskennellä yhdessä. Baret saattoi olla myös Commersonin rakastajatar, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa.

Commerson osallistui Bougainvillen maailmanympäripurjehdukseen retkikunnan kasvitieteilijänä. Kuninkaallinen määräys kielsi naisten läsnäolon Ranskan laivaston aluksilla, joten päästäkseen mukaan matkalle Baret naamioitui mieheksi ja värväytyi Commersonin miespalvelijaksi nimellä Jean. Retkikunta lähti Ranskasta joulukuussa 1766 ja kiersi maapallon lännestä itään. Baret avusti Commersonia kasvinäytteiden keruussa ja luetteloinnissa. He löysivät monia eurooppalaisille uusia lajeja, kuten ihmeköynnökset (*Bougainvillea*) -kasvisuvun. On spekuloitu, että juuri Baret olisi löytänyt sen, sillä jalkahaavasta tuolloin kärsinyt Commerson tuskin pystyi lähtemään keruumatkalle Rio de Janeirosta. Virallisen kuvauksen mukaan Baret paljastui retkikunnan ollessa vuonna 1768 Tahitilla, jossa paikalliset tunnistivat hänet naiseksi. Commerson väitti olleensa asiasta tietämätön, ja Bougainville antoi Baret’lle luvan jatkaa retkikunnan mukana, mutta hänen sukupuolensa pidettiin edelleen salassa muulta miehistöltä. Elämäkerturi Glynis Ridleyn mukaan Baret’n sukupuoli olisi paljastunut miehistölle Uudessa-Guineassa, jolloin hänet mahdollisesti joukkoraiskattiin.

Commerson ja Baret jäivät pois Bougainvillen matkasta Mauritiuksella ja asettuivat sinne. Commerson kuoli vuonna 1773, jolloin Baret nai Antoine Barnier -nimisen ranskalaisen sotilaan, jonka kanssa hän pääsi palaamaan Ranskaan. Hän oli tuolloin jo kuuluisuus ensimmäisenä maailman ympäri purjehtineena naisena, sillä Bougainville oli kuvannut häntä myönteisesti vuonna 1771 julkaisemassaan matkakertomuksessa. Commerson oli määrännyt testamentissaan Baret’lle sadan livren vuotuisen eläkkeen, minkä lisäksi Ranskan kuningas Ludvig XV myönsi hänelle vuonna 1785 kahdensadan livren eläkkeen. Aviomiehensä Barnier’n kuoltua Baret asui Châtillon-les-Dombesissa. Hän kuoli 67-vuotiaana vuonna 1807.

## Muistaminen
Commerson nimesi Baret’n mukaan Madagaskarilta löytämänsä *Baretia*-kasvisuvun, jonka on kuitenkin myöhemmin uudelleennimetty *[[Turraea]]ksi*. Vuonna 2012 kasvitieteilijä Eric Tepe nimesi hänen mukaansa *Solanum baretiae* -nimisen Etelä-Amerikasta löytämänsä koisokasvilajin.

## Lähteet
Pyötikön tsasouna

**Pyötikön tsasouna**, eli **Ristin ylentämisen tsasouna** on Juuan Etelä-Vuokon Pyötikön kalmiston alueella sijaitseva ortodoksinen pyhäkkö. Sen suunnitteli rakennusmestari Santeri Juppi ja rakensi kirvesmies Santeri Pöppönen. Rukoushuoneen vihki arkkipiispa Paavali 21. elokuuta 1977.

Tsasounan ylläpidosta vastaa ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Nurmeksen ortodoksinen seurakunta. Tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 14. syyskuuta.

Lähistöllä on aiemman luostarin muistokivi.

## Lähteet
Rulman Merswin

**Rulman Merswin** (1307–1382) oli saksalainen mystikko, alkuaan varakas strassburgilainen kauppias, joka eli lopun ikäänsä ostamassaan vanhassa benediktiiniläisluostarissa mystiikan harjoituksiin antautuneena. Hänen kuoltuaan löydettiin joukko jokseenkin epäitsenäisiä mystisiä kirjoituksia, joista osa oli pantu Merswinin keksimän "Oberlandin jumalanystävän" nimiin. Hän kuului Jumalanystävien liikkeen johtohahmoihin.

## Teokset
## Werke
* *Merswins Neun-Felsen-Buch*: (n.s. omaelämäkerta), julk. Philipp Strauch. Niemeyer, Halle (Saale) 1929. Digitalisoitu julkaisu, Universitäts- und Landesbibliothek Düsseldorf 
* *Merswins Vier anfangende Jahre*. Niemeyer, Halle (Saale) 1927. Digitalisoitu julkaisu,  Universitäts- und Landesbibliothek Düsseldorf 

## Lähteet

## Katso myös
* Kristillinen mystiikka

## Aiheesta muualla
Ségoun–Banin rautatie

**Ségoun–Banin rautatie** oli Ségoun ja Banijoen varrella sijaitsevan Dounan välinen kapearaiteinen rautatie Ranskan Sudanissa eli nykyisessä Malissa. Se oli Decauville-typpinen teräspölkkyrata, jonka raideleveys oli 600 mm. 

Viidenkymmenen kilometrin pituista karavaanireittiä kulkeneen radan tehtävänä oli puuvilla- ja maapähkinäsadon kuljettaminen liikennöintikelpoiselle Nigerjoelle. Päätös sen rakentamisesta tehtiin tammikuussa 1918. Ségoun ja Cinzanan välinen osuus avattiin liikenteelle tammikuussa 1920 ja koko rata valmistui vuonna 1922. Rakentamisessa hyödynnettiin Dakarin–Nigerin rautatietä edeltäneen Bafoulabén–Dioubéban kapearaiteisen radan materiaaleja vuosilta 1888–1897. Kalustona toimi ainakin neljä puuta polttavaa Decauville-veturia sekä ensimmäisen maailmansodan jälkeen vapautuneita armeijan vaunuja. Rautatie kuljetti 29&nbsp;384 matkustajaa ja 5&nbsp;668 tonnia rahtia vuonna 1930.

1950-luvulla tehty selvitys suositteli rautatien uudistamisen sijaan sen purkamista. Se purettiin vuoteen 1962 mennessä. Entisen radan linjaa myötäilee maantie RN6.

## Lähteet
Jumalanystävät

**Jumalanystävät** on erään 1300-luvun alkupuoliskolla syntyneen, salaperäisyyden verhoaman uskonnollisen liiton nimi. Liitto oli levinnyt Alankomaista aina Sveitsiin ja Svaabiaan saakka, ja sen tarkoitus oli uskonnollisen elämän syventäminen mystiikan periaatteiden mukaan. Jumalanystäviin kuuluivat muun muassa Johannes Tauler ja Heinrich Suso. Salaperäinen olento "suuri jumalanystävä Oberlandissa" on liikkeen huomattavan jäsenen Rulman Merswinin kuvitteellinen tuote.

## Katso myös
* Kristillinen mystiikka

## Lähteet
Kumela

**Kumela** on kaupunginosa Riihimäellä. Alue on yksinomaan omakoti- ja rivitaloaluetta. Siellä on myös ruokakauppa, autokauppa ja huoltoasema. Kumelassa on myös kaksi puistoa: Kumelanpuisto ja Vehmaspuisto. Asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 163.

Alueen muodostumisen kannalta ratkaisevaa oli Kumelan lasitehtaan perustaminen 1930-luvulla sekä myös Riihimäen lasitehtaan perustaminen ennen tätä vuonna 1910. Kumelan lasitehdas sai alkunsa, kun lasinkaivertaja Toivo Kumén perusti paikalle vuonna 1933 lasimaalaamon ja kaivertamon. Ensimmäinen tuotantorakennus, hiomo, rakennettiin 1934. Sitten kaivertamossa työskennelleet Kuménin veljekset Toivo, Ilmari ja Oiva muuttivat sukunimensä Kumelaksi ja perheyhtiö Osakeyhtiö Kumela perustettiin 1936. 

Talvisota pysäytti tehtaan toiminnan, mutta sotien jälkeen toimintaa laajennettiin. Tehtaassa oli alkujaan vain koristelasiin keskittynyttä tuotantoa, mutta sittemmin tuotantoa laajennettiin käyttölasiin ja siellä valmistettiin muun muassa lääkelasia ja pulloja Alkolle sekä myös valaisinlasia. Pullotuotanto päättyi tehtaassa 1960. Monista tuotannon uudelleenjärjestelyistä ja toiminnan kehittämisestä huolimatta vaikeudet jatkuivat 1970-luvulla ja lasitehtaan toiminta päättyi konkurssiin 1985. Tämän jälkeen tehdas rakennuksineen purettiin ja tilalle nousi rivitaloalue.

## Lähteet
Lauri Liedes

**Lauri Kalervo Liedes** (10. tammikuuta 1922 Kemi – 9. lokakuuta 2013) oli järjestöjohtaja, joka  sai ensimmäisenä Suomessa kalastusneuvoksen arvonimen, vuonna 1982.

## Henkilöhistoria
Lauri Liedeksen vanhemmat olivat opettaja Jaakko Liedes ja Elin Maria Kylmäkoski ja puoliso vuodesta 1952 oopperalaulaja Anna Mutanen. Liedes tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui agronomiksi 1951 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1952. Hän oli maataloushallituksen tutkija 1952 ja  Suomen Kalastusyhdistyksen (vuodesta 1978 Kalatalouden Keskusliitto) toiminnanjohtaja 1953-1985. *[[Suomen Kalastuslehti|Suomen Kalastuslehden]]* päätoimittaja Liedes oli vuodesta 1954. Hänellä oli myös lukuisia kalastusalan asiantuntija- ja luottamustehtäviä.

## Julkaisuja
* *Lohi- ja maataloustulon suhteesta sekä lohenkalastusta harjoittavien maanviljelijöiden asemasta Simon kunnassa vv. 1945–1947*, 1951 (pro gradu)  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lauri Liedes 60 vuotta huomenna. Olen virkistyksekseni kotitarvekalastaja. *Helsingin Sanomat*, 9.1.1982, s. 16.
Pertti Voutilainen (insinöörineuvos)

**Pertti Tauno Juhani Voutilainen** (14. kesäkuuta 1930 Joroinen – 3. marraskuuta 2009 Espoo) oli diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa insinöörineuvoksen arvonimen, vuonna 1992. 

Pertti Voutilaisen vanhemmat olivat diplomi-insinööri Tauno Aleksanteri Voutilainen ja lastentarhanopettaja Tyyni Saima Stålhammar ja puoliso vuodesta 1955 diplomikirjeenvaihtaja Riitta Helena Lehto. Voutilainen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1948, diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta vuonna 1953. Voutilainen työskenteli koko uransa ajan Imatran Voimassa, eläkkeelle hän jäi vuonna 1992. Voutilainen oli työuransa alussa Kemijokeen rakenteilla olevien voimalaitosten sähkötekniikan pääsuunnittelija, mutta myöhemmin hän oli vastuussa myös muun muassa yhtiön uuden pääkonttorin suunnittelemisesta ja rakentamisesta Vantaan Myyrmäkeen arkkitehti Erik Kråkströmin kanssa. Yhtiön osastonjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi hänet nimitettiin vuonna 1973, vuodesta 1983 hän oli yhtiön teknillinen johtaja. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hän osallistui energia-alan kotimaiseen ja kansainväliseen yhteistyöhön. 

## Lähteet
CCoV-rokote

**CCoV-rokotteella** tarkoitetaan koiran koronavirus- eli CCoV-tartunnalta suojaavia rokotteita. CCoV-tartunnat aiheuttavat koirille lähinnä lievää ripulia. Tartunnan voivat aiheuttaa kaksi pääasiallista genotyyppiä: CCoV1 ja CCoV2. Näistä genotyypeistä on useita alatyyppejä. CCoV-rokotteet eivät suojaa CRCoV:ltä, joka aiheuttaa muun muassa kennelyskää. Vaikka CRCoV on koronavirus, se on rakenteellisesti hyvin erilainen kuin CCoV-virukset.

Toisin kuin muun muassa koirien vesikauhurokotteet, CCoV-rokotteiden antaminen koirille ei ole lain puolesta pakollista Suomessa. 

## Rokotteet ja niiden teho
CCoV-rokotteita on saatavilla muun muassa kauppanimillä *Nobivac* ja *Duramune*. Ne ovat injektiona annettavia yksittäisrokotteita, jotka suojaavat vain CCoV-tartunnalta, tai yhdistelmärokotteita, jotka suojaavat CCoV:n lisäksi muiltakin taudinaiheuttajilta, kuten (valmisteesta riippuen) koiran adenoviruksilta ja parvoviruksilta. CCoV-tartuntaa voidaan ennaltaehkäistä rokottamalla, mutta viruslääkkeitä jo saadun tartunnan hoitoon ei ole. Nykyiset rokotteet eivät kuitenkaan luo täyttä suojaa CCoV:tä vastaan, mutta vähentävät viruksen monistumista koiran suolistossa. Koska rokotteiden tarjoama suoja ei ole täydellinen, CCoV-rokotteiden käytännön hyöty on kiistanalainen. Kiistanalaisuutta lisää myös se, että CCoV-tartunta oireilee usein lievästi ja virus tartuttaa koiria usein jo alle 6 viikon vanhoina pentuina. Nykyisiä rokotteita taas ei yleensä suositella annettavan kuin yli 6-viikkoisille koirille.

## Historia
CCoV eristettiin 1971. Ensimmäiset kaupalliset CCoV-rokotteet kehitettiin 1980-luvun puolivälissä. Nykyiset rokotteet ovat turvallisia, mutta varhaiset 1980-luvulla käytetyt heikennettyyn CCoV-virukseen perustuvat rokotteet aiheuttivat koirilla hermostollisia ongelmia ja kuolintapauksia.

## Lähteet
FCoV-rokote

**FCoV-rokotteella** tarkoitetaan kissan koronavirus- eli FCoV-tartunnalta suojaavia rokotteita. FCoV:t jaetaan kahteen pääasialliseen serotyyppiin, jotka ovat FCoV1 ja FCoV2. Molemmista serotyypeistä on kaksi oireiltaan poikkeavaa alaryhmää (patotyyppiä), jotka ovat FECV ja FIPV. FCoV-tartunta on yleisempi ja aiheuttaa usein lieväoireisen ripulin. FPIV-tartunta taas on harvinainen ja aiheuttaa usein tappavan kissan tarttuvan vatsakalvontulehduksen.

Kaupallisia FCoV-rokotteita on yksi, jota myydään nimellä *Felocell FIP*. Rokote suojaa FIPV-tartunnalta. Se annostellaan nenäsumutteena vähintään yli 16 viikon ikäisille kissoille. Rokote annostellaan sitten vielä uudestaan kaksi kertaa 3–4 viikon välein. Tämän jälkeen uusintarokote on suotavaa antaa kerran vuodessa. Rokote lieventää tartunnan oireita, muttei estä tartuntaa. Kaikki rokotetut kissat eivät selviä FIPV-tartunnasta rokotteesta huolimatta. Verrattuna FIPV:n saaneihin rokottamattomiin kissoihin, on FIPV:n saaneiden rokotettujen kissojen kuolleisuus kuitenkin yli 70 % matalampi.

Saatavilla oleva FCoV-rokote on kiistanalainen muun muassa siksi, että sitä ei suositella annettavan alle 16 viikon ikäisille kissanpennuille. FCoV-tartunnat ovat kuitenkin yleisiä pennuilla. Pennut voivat siten saada FCoV-tartunnan jo ennen kuin rokotteen voi antaa.

Edellä mainitun rokotteen lisäksi muita FCoV-rokotteita on kehitteillä.

## Lähteet
BCoV-rokote

**BCoV-rokotteella** tarkoitetaan naudan koronavirus- eli BCoV-tartunnalta suojaavia rokotteita. Virustartunta ilmenee naudoilla. 

BCoV-rokotteita on saatavilla muun muassa lihakseen tai ihon alle pistettävinä yhdistelmärokotteina muun muassa kauppanimillä *Rotavec Corona, ScourGuard, Guardian* ja *Calf-guard*. Rokotteet tulee antaa useaan kertaan muutaman viikon välein ennen täyden suojan kehittymistä. Yhdistelmärokotteista eräs suojaa esimerkiksi tietyiltä naudan rotaviruksilta (serotyypit G6 ja G10) ja tietyltä *[[Escherichia coli]]* -bakteerikannalta (K99-kanta), ja se voidaan antaa täysikasvuisille naudoille tai vasikoille. BCoV-rokote on saatavilla myös vain vasikoille tarkoitettuna nenäsuihkeena (kauppanimi *Bovilis*), joka ei suojaa muilta taudinaiheuttajilta. 

BCoV on levinnyt kaikkialle maailmaan. Se tarttuu ulosteiden ja nenän eritteiden kautta naudasta nautaan. Se voi aiheuttaa suoliston, ylä- tai alahengitysteiden infektion aiheuttaen esimerkiksi yskää, kuumetta, nenävuotoa tai pahimmillaan keuhkokuumeen. Suolistoinfektio aiheuttaa muun muassa ripulia tai veriripulia. Esimerkiksi täysikasvuisilla naudoilla tartunnan itämisaika on 2–8 päivää ja taudin kesto 1–2 viikkoa. Vaikka tartunta aiheuttaa täysikasvuisille naudoille usein vakavia oireita, on kuolleisuus BCoV-infektioon alle 2&nbsp;%. 

## Lähteet
Koronavirusrokote

**Koronavirusrokote** tarkoittaa seuraavia:
*SARS-CoV-2-rokote, rokote, joka tehoaa vuonna 2019 maailmanlaajuisesti leviämään alkanutta SARS-CoV-2-tartuntaa vastaan
*BCoV-rokote, naudan koronavirus- eli BCoV-tartunnalta suojaava rokote
*CCoV-rokote, koiran koronavirus- eli CCoV-tartunnalta suojaava rokote
*FCoV-rokote, kissan koronavirus- eli FCoV-tartunnalta suojaava rokote
Suokylä (Riihimäki)

**Suokylä** on kaupunginosa Riihimäen keskustassa. Se on yksi ensimmäisistä Riihimäen kaupunginosista, jotka asemakaavoitettiin 1925. Alueella on enimmäkseen kerrostaloasutusta, mutta myös muutamia omakotitaloja. Asukasluku oli vuonna 2015 noin 329. Suokylästä syntyi Riihimäen keskusta, ja se on suuri osa nykyistäkin keskikaupunkia. Suokylässä sijaitsee Riihimäen lukio, ja siellä toimii myös alakoulu Pohjoinen koulu sekä päiväkoti. Suokylässä sijaitsevat myös Kino Sampo, kaupunginkirjasto, musiikkiopisto, Hotelli Seurahuone sekä arkkitehti Eino Forsmanin suunnittelema asuin- ja liiketalo Västäräkki. Hämeenkadulla toimii Sale Riihimäki.

## Lähteet
Isumi

**Isumi** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Bōsōn niemimaalla Tyynenmeren rannikolla. Kaupungin läpi virtaa Isumijoki. Isumissa on 37&nbsp;337 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 157,50 neliökilometriä.

Isumin kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Isumin, Misakin ja Ōharan maaseutukaupungit. Edo-kaudella seutu kehittyi osana Kariyan daimiokuntaa; tärkeitä asutuskeskuksia olivat muun muassa Chōja ja Ōhara, jotka toimivat postiasemina (*[[shukuba]]*). Kaupungin rannikolla harjoitetaan kalastusta, sisämaassa riisin, vihannesten ja hedelmien viljelyä sekä karjanhoitoa.

Isumin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Ōharassa sijaitseva Daishō-jin buddhalainen temppeli, jonka Fudō-halli on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Luonnonnähtävyyksiä ovat Taitōnniemi majakoineen ja niemen eteläpuoliset hiekkarannat. Osa kaupungin alueesta kuuluu Minami-Bōsōn puolikansallispuistoon. Isumia palvelevat JR Higashi-Nihonin Sotobō-linja ja Isumi-rautatien Isumi-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Isumi (44382835162).jpg|Näkymä Taitōnniemeltä
Tiedosto:Isumi Kiyomizu-dera 04.jpg|Kiyomizu-deran portti
Tiedosto:Ohara Station May 2005-2.jpg|Ōharan rautatieasema
Tiedosto:太東付近の風景 - panoramio.jpg|Tyynenmeren rantakallioita Isumissa


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Koiran koronavirus

**Koiran koronavirus** eli **CCoV** (lyhenne englanninkielen sanoista *canine coronavirus*) on nimi ryhmälle RNA-koronaviruksia, jotka tartuttavat muun muassa koiria, susia, kojootteja ja joitakin muita koiraeläimiä. Koirille CCoV aiheuttaa yleensä lievää tai keskivaikeaa ripulia. CCoV-tartuntoja vastaan on CCoV-rokotteita. Tartuntaa hoidetaan takaamalla riittävä nesteytys ja suolojen saanti.

CCoV eristettiin ensi kerran 1971 Saksassa vahtikoirilta.

CRCoV (eng. *canine respiratory coronavirus*) on eräs 2003 tunnistettu koronavirus, joka aiheuttaa hengitystieinfektioita koirilla (esimerkiksi kennelyskää). CRCoV ei kuulu samaan virusryhmään kuin CCoV:t.

## Rakenne
CCoV:t jaetaan kahteen genotyyppiin, jotka ovat CCoV1 ja CCoV2. Näistä on olemassa useita alatyyppejä. CCoV:t ovat positiivisjuosteisia RNA- eli ssRNA(+)-viruksia. Niiden yksijuosteinen perimä on epäsymmetrisen lipidikalvon sisällä, jonka halkaisija on noin 220 nanometriä. Perimän pituus on noin 29&nbsp;000 nukleotidia.

Virusten perimä koodaa muun muassa seuraavia viruksen rakenteeseen kuuluvia proteiineja: RNA-polymeraasi, S-proteiini (eng. *spike*), E-proteiini (*envelope*), M-proteiini (*membrane*) ja nukleokapsidi eli N-proteiini. N-proteiinit ovat fosfoproteiineja. Niitä on viruksen kuoren sisällä ja ne päällystävät viruksen perimää. Muut edellä mainitut proteiinit taas ovat kuoren pinnassa kiinni. CCoV2:t tartuttavat soluja sitoutumalla S-proteiinistaan solun pinnan alaniiniaminopeptidaasi-reseptoriin (eli AAP- tai APN-reseptori). CCoV1-serotyypin reseptoria taas ei tunneta.

CCoV2 ja kissan koronaviruksen (FCoV) serotyyppi 1 eli FCoV1 ovat läpikäyneet geeniensä osittaisen vaihdon (homologisen rekombinaation) S-proteiineja ja osin myös muita proteiineja koodaavien geeniensä kohdalta. CCoV1 ja FCoV2 ovat muodostuneet tämän rekombinaation seurauksena.

## Tarttuminen ja oireet
CCoV tarttuu koirasta koiraan ensisijaisesti ulosteiden ja suun välisen kontaktin kautta. Tartunta alkaa oireilemaan 1–3 päivän kuluttua tartunnan saamisesta. Virus poistuu kehosta yleensä 6–9 päivän kuluessa oireiden ilmenemisestä.

CCoV aiheuttaa ensisijaisesti lievän tai keskivaikean suolistollisen tulehduksen. Tulehduksen oireet ovat vakavampia pennuilla kuin täysikasvuisilla koirilla. Aluksi voi ilmetä oksentelua, joka loppuu jo päivässä. Muita tyypillisiä oireita ovat nestehukka, ruokahaluttomuus tai muutaman päivän kestoinen limainen tai vetinen ripuli. Ripulissa voi olla verta. Joskus CCoV-tartunta on tappava.

## Hoito
CCoV-tartuntaa hoidetaan antamalla sairaalle koiralle kylliksi vettä ja suoloja. Viruslääkkeitä tartuntaan ei käytetä. Tartunnan vakavuutta voidaan ennaltaehkäistä CCoV-rokottein, mutta nykyiset rokotteet eivät pysty täysin estämään tartuntaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*zooplus.fi: Koronavirus koiralla
Tiémé

**Tiémé** on kunta Norsunluurannikon Kabadougoun alueen Odiennén departementissa. Se sijaitsee maan luoteisosassa 28 kilometriä Odiennéstä itään. Kunnassa on 9&nbsp;200 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).

Tiémen kunnan pinta-ala on 180 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Goulian, idässä Madinanin, etelässä Séguélonin ja lännessä Odiennén kuntiin.

Tiémen kautta kulkee Odiennén ja Boundialin välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkein vientituote ovat cashewpähkinät.

## Lähteet
Jokikylä (Riihimäki)

**Jokikylä** on kaupunginosa Riihimäellä, keskustan tuntumassa. Se on yksi ensimmäisistä Riihimäen kaupunginosista, jotka asemakaavoitettiin 1925.  Kaupunginosassa ei juurikaan ole asutusta muuten kuin kaakkoiskulmassa. Vuonna 2015 asukasluku oli 21. Jokikylän pohjoisosassa on Riihimäen rautatieasema ja matkakeskus. Luoteispuolella on kauppakeskus Atomi, joka valmistui vuonna 2008. Lounaispuolella on myös rakennus, jossa toimii kuntosali sekä Rusta Finland Group Oy:n (ent. Hong Kong) myymälä. Rakennuksen vieressä on myös Kastanjapuisto.

Jokikylään on suunniteltu rakennettavaksi uusia kerrostaloja.

## Lähteet
John G. Dinkeloo

**John Gerard Dinkeloo** (28. helmikuuta 1918 Holland, Michigan - 15. kesäkuuta 1981 Fredericksburg, Virginia) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Dinkeloo tuli 1950 Eero Saarisen palvelukseen. Hän tuli Saarisen yhtiökumppaniksi 1956 ja Saarisen kuoleman jälkeen 1961 jatkoi yrityksen toimintaa Joseph N. Lacyn ja Kevin Rochen kanssa vuoteen 1966. 

Dinkeloo suoritti 1942 Michiganin yliopistossa arkkitehtuurin Bachelor of Architecture -tutkinnon. Aluksi hän toimi Chicagossa Skidmore, Owings & Merrillin yrityksessä, sitten Saarisen yrityksessä vuodesta 1950. 

Dinkeloolta sujui arkkitehtuurin ja insinööritaidon yhdisteleminen. Esimerkiksi käyttämänsä metallisoitu peilinkaltainen ulkoseinärakenne torjuu kuumuutta ja siten vähentää ilmastoinnin tarvetta. Dinkeloo keksi, kuinka neopreenitiiviste kiinnitetään seinään ja kuinka rakenteissa käytetään säänkestäväksi esijännitettyä laihaseoksista terästä. Dinkeloon ratkaisut tunnettiin, ja häntä arvostettiin laajalti.

Eero Saarisen palveluksessa Dinkeloon tehtäväksi tuli General Motorsin teknisen keskuksen rakennesuunnittelu vuonna 1950. Saarisen yrityksen osakkaaksi hän tuli 1956 ja jatkoi Saarisen kuoleman jälkeen 1961 yrityksen toimintaa Joseph N. Lacyn ja Kevin Rochen kanssa. 1966 Roche ja Dinkeloo perustivat Kevin Roche & John Dinkeloo and Associates -arkkitehtitoimiston. Saarisen oppeja hyödynnettiin suunnitteluissa ja toteutuksissa. Toimisto suunnitteli muun muassa useita yliopistokohteita ja museoita.

Saariselta keskenjääneitä projekteja olivat muun muassa Trans-World Airlinesin terminaaliasema Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla, Dullesin kansainvälinen lentoasema Washingtonin ulkopuolella, Deere & Companyn pääkonttori Illinoisissa, CBS:n rakennus New Yorkissa sekä Jeffersonin kansallisen laajennusmuistomerkin yhdyskäytäväkaari Saint Louisissa. Yhtiökumppanit saattoivat hankkeet valmiiksi. 

Dinkeloo kuoli 63-vuotiaana. Dinkeloo oli naimisissa Thelma VanDyken kanssa. Perheessä oli seitsemän lasta.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Maustetyttöjen diskografia

Maustetytöt on julkaissut kolme studioalbumia, EP:n, yhdeksän singleä ja kahdeksan musiikkivideota.

## Albumit
### Studioalbumit

## EP:t

## Singlet

## Muut listasijoitukset ja myyntiluvut

## Musiikkivideot

## Lähteet
Bergenin johdinautoliikenne

**Bergenin johdinautoliikenne** on Norjan Bergenissä toimiva johdinautojärjestelmä. Se on Norjan ainut jäljellä oleva johdinautojärjestelmä ja toinen Skandinavian kahdesta johdinautojärjestelmästä. 

Johdinautoliikenne alkoi 24. helmikuuta 1950, kun Bergenin raitioliikenne lakkautettiin osittain ja osa raitiolinjoista muunnettiin johdinautolinjoiksi. Johdinautojärjestelmän rakensi ja sitä liikennöi Bergen Sporvei, ja nyt sitä liikennöi tämän seuraaja, Tide Buss. 

Vuonna 2007 käytössä oli kuusi johdinautoa ja kaksi duobussia.

## Historia
Norjan ensimmäinen johdinautoverkosto avautui Drammenissa vuonna 1909. Bergenin johdinautojärjestelmän suunnittelu alkoi vuonna 1928, ja vuonna 1937 raitiotien liikennöitsijä Bergen Sporvei alkoi opiskella johdinautojärjestelmiä ympäri Eurooppaa. 7. heinäkuuta 1940 kaupunginvaltuusto päätti kahden johdinautolinjan rakentamisesta: linja 5 Mulenista keskustan kautta Møhlenprisiin ja linja 7 Nordnesistä keskustan kautta Fjøsangerveieniin. Vuonna 1942 yhtiö aloitti joidenkin bensiinibussiensa muuntamisen johdinautoiksi, mutta vuonna 1944 Saksan miehitysjoukot ottivat valmistuneen johdinauton haltuunsa ja siirsivät sen Lyypekkiin. Samalla yhtiö lopetti johdinautojen tekemisen. 

Toisen maailmansodan aikainen polttoainepula teki johdinautoista todella suosittuja, koska Norjalla oli runsaasti halpaa sähköä. Sodan jälkeen alkoi 4,1 kilometrin pituisen linjan 5 rakentaminen, ja vuonna 1950 se korvasi raitiolinjan 3. Tähän mennessä myös viisi polttomoottoribussia muunnettiin johdinautoiksi, ja vuoroväliksi saatiin kymmenen minuuttia. Vuotta myöhemmin Strømmenin konepajalta ostettiin kolme johdinautoa, ja vuoroväli lyheni 7,5 minuuttiin. Linja oli suosittu ja liikenne lisääntyi. Vuonna 1954 raitiolinjasta 2 alettiin tehdä johdinautolinjaa, ja vuonna 1957 6,5 kilometrin mittainen linja 2 avautui 18 uuden johdinauton voimin. Matkustajamäärä saavutti huippunsa vuonna 1959, jolloin kahdella johdinautolinjalla oli yli kymmenen miljoonaa matkustajaa vuodessa. Vuonna 1960 autojen myynnin sääntely Norjassa purettiin, mikä vähensi julkisen liikenteen käyttöä. 

1970-luvulla Bergen Sporvei yritti lakkauttaa johdinautoliikenteen, mutta kaupunginvaltuusto ei antanut tähän lupaa. Vuonna 1995 tehtiin kuitenkin suuria tietöitä, jotka johtivat linjan 5 sulkemiseen. Linjaa 5 ei ole avattu uudelleen, joten 2 on Norjan ainut johdinautolinja. 

Bergenin uuteen pikaraitiotiehen liittyviin suunnitelmiin sisältyy johdinautolinjan pidentäminen Møhlenprisistä Oaseniin ja Mulenista Paradikseen. Vuonna 2019 tilattiin kymmenen johdinautoa 80 miljoonalla Norjan kruunulla. Kussakin on 55 kilowattitunnin akku, mikä mahdollistaa linjan jatkamisen Laksevågiin.

## Katso myös

* Bergenin raitioliikenne
* Johdinauto
## Lähteet
Claes Israel Joakim Molander

**Claes Israel Joakim Molander** (23. joulukuuta 1829 Kangasniemi – 19. helmikuuta 1908 Kaukola) oli suomalainen pappi, rehtori ja Sortavalan seminaarin ensimmäinen johtaja.

Molanderin vanhemmat olivat alikapteeni Per Henrik Molander (k. 1862) ja Eva Margareta von Becker. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua, Porvoon yläalkeiskoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1850. Molander vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1853.

Molander oli pappina Rantasalmella, Heinävedellä ja Viipurissa. Hänestä tuli Viipurin ala-alkeiskoulun 1. apulaisopettaja 1862 ja opettaja 1864. Molander sai varapastorin arvon 1867. Hän oli Viipurin reaalikoulun ruotsin kielen kollegana ja koulun rehtorina 1874–1880 ja Sortavalan seminaarin johtajana 1880–1888. Viimeksi Molander asui Kaukolan Kalliohovissa.

Molander oli naimisissa vuodesta 1854 Vendla Gustava Charlotta Karolina Gustavsonin (k. 1909) kanssa. Molanderin veli oli Ruskealan kirkkoherra Evert Feodor Molander (1828–1891).

## Lähteet
Karl Oskar Hynninen

**Karl Oskar Hynninen**, sukunimi aik. *Hynén* (10. marraskuuta 1845 Ristiina – 13. kesäkuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, valtiopäivämies ja opettajaseminaarin johtaja.

Hynnisen vanhemmat olivat varanimismies Thomas Hynén ja Edla Katarina Wallenström. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion kymnaasista 1863.

Hynninen toimi useita vuosia kotiopettajana opintojensa ohella kunnes hänestä tuli 1872 Helsingin yksityisen suomalaisen alkeisopiston opettaja. Hän toimi ylioppilaskunnan taloudenhoitajana 1875–1876, Porin kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1876 ja jälleen suomalaisen alkeisopiston opettajana ja taloudenhoitajana 1878–1881. Hynninen toimi Viipurin kaupungin ja lähiseudun maalaiskuntien kansakoulujen tarkastajana 1881-1888. Hän oli Sortavalan seminaarin johtajana 1888-1896 ja Rauman seminaarin johtajana 1896-1907. Hynninen sai kanslianeuvoksen arvon 1904. Hynninen oli useiden koulukomiteoiden ja kirkolliskokouksen jäsenenä. Hän oli porvarissäädyssä Rauman edustaja valtiopäivillä  1904–1905, toimien säätynsä varapuhemiehenä.

Hynninen oli naimisissa vuodesta 1889 Klara Magdalena Nohrströmin kanssa.

## Lähteet
Orimattilan yhteiskoulu

**Orimattilan yhteiskoulu** on Orimattilan keskustaajamassa toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7-9). Koulun oppilaat tulevat Orimattilan kyläkouluista.

Vanhassa koulurakennuksessa oli sisäilmaongelmia ja se oli jäänyt pieneksi, joten vuodesta 2018 lähtien koulun toimintoja oli hajautettu muihin tiloihin. Lopulta siirryttiin kokonaan väistötiloihin ja vanha koulu purettiin. Uuden koulurakennuksen rakentamistyöt alkoivat vuoden 2023 ja keväällä 2024 uudiskoulu valmistui. 

Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 456 peruskoulun oppilasta.

Lukuvuoden 2026-2027 alussa Jokivarren koulun ylä-aste siirtyy Yhteiskouluun.

## Rakennukset
### Vanha koulurakennus
Vanha koulu oli rakennettu vuonna 1976. Siihen liittyviä sisäilmaongelmia alkoi esiintyä vuonna 2013, joita tutkittaessa todettiin tiloissa olevan mikrobikasvustoa ja rakenteellisia ongelmia. Korjaukseksi yritettiin mm. tiivistämistä ja ilmanvaihdollisia toimenpiteitä.

Rakennus oli oppilasmäärään nähden jäänyt myös pieneksi, joten sen ja sisäilmaongelmien vuoksi koulun toimintoja hajautettiin vuodesta 2018 lähtien muihin tiloihin. Opetus tapahtui useana lukuvuonna Konttikoulussa, Erkko-lukion, Orimattila Areenan ja Wanhan Amiksen rakennuksissa sekä koulun lähiympäristössä.

Lopulta siirryttiin kokonaan väistötiloihin ja vanha koulu purettiin alkuvuonna 2022.

### Uudisrakennus
Tilalle päätettiin rakentaa uusi rakennus, jonka oli hahmotelmien mukaan tarkoitus valmistua vuonna 2023. Kilpailutuksen käynnistyessä kokonaishinnaksi arvioitiin 12,1 miljoonaa euroa. Hanke kuitenkin viivästyi, koska kaupungin tilapalvelu ei saanut aluksi yhtään tarjouspyynnön mukaista tarjousta. 

Tämän jälkeen siirryttiin neuvottelumenettelyyn kolmen soveltuvan tarjoajan kanssa. Orimattilan kaupunkikehitys- ja tekninen valiokunta kertoi, että määritellyt kriteerit parhaiten täytti Varte Lahti Oy, ja esitti sen valitsemista pääurakoijaksi.  Varte Lahti Oy:n tarjous oli 10,5 miljoonaa euroa ilman arvonlisäveroa. Kalusteineen hankkeen kokonaisarvo on 14,5 miljoonaa euroa.

Rakentamistyöt alkoivat vuoden 2023 alussa ja valmista pitäisi olla vappuna 2024. Koulu mitoitetaan 530 oppilaalle.

## Lähteet
Jokivarren koulu (Orimattila)

**Orimattilan yhteiskoulu** on Orimattilan kaupungin keskustaajamassa toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1-9).

Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 570 peruskoulun oppilasta. Oppilasmäärällä mitattuna se oli Orimattilan suurin peruskoulu.

## Lähteet
Vuorenmäen koulu (Orimattila)

**Vuorenmäen koulu** on Orimattilan kaupungin Artjärven pitäjässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). Nykyinen vuonna 2007 valmistunut koulurakennus on järjestyksessään kolmas. Aiemmat koulurakennukset olivat käytössä vuosina 1903-1966 ja 1953-2006.

Vuonna 2018 Vuorenmäen koulua kävi yhteensä 78 peruskoulun oppilasta. Tämän lisäksi koulussa annetaan esiopetusta.

## Lähteet
Pennalan koulu

**Pennalan koulu** on Orimattilan kaupungin pohjoisosassa, Pennalan kylässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). Koulurakennus on alkujaan vuodelta 1919. Rakennusta laajennettiin lisäsiivellä (1970) ja yläkerran lisäluokalla (2003). Vuosina 2008-2009 rakennus kunnostettiin kokonaisuudessaan ja se sai uuden laajennusosan. 

Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 123 peruskoulun oppilasta.

## Lähteet
Kuivannon koulu

**Kuivannon koulu** on Orimattilan kaupungin pohjoisosassa, Kuivannon kylässä toimiva kyläkoulu (luokka-asteet 1–6). Koulurakennus on vuodelta 1953. 

Vuonna 2022 koulua kävi yhteensä 42 peruskoulun oppilasta.

## Lähteet
Virenojan koulu

**Virenojan koulu** on Orimattilan kaupungin keskustaajaman pohjoispuolella, Virenojan kylässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). 

Vuonna 2025 koulua kävi yhteensä 108 peruskoulun oppilasta. Tämän lisäksi koulu antoi vuoteen 2024 saakka esiopetusta.

## Lähteet
Bandungin konferenssi

**Bandungin konferenssi** oli **Afrikan ja Aasian maiden konferenssi** (), joka pidettiin Bandungissa Indonesiassa 18.–24. huhtikuuta 1955. Se järjestettiin niin sanottujen Colombo-valtioiden konferenssiin edellisvuonna osallistuneiden maiden aloitteesta, ja se oli suurin ei-eurooppalaisten valtioiden välinen kokous siihen mennessä. Bandungin konferenssiin osallistui 23 Aasian ja kuusi Afrikan maata. Osallistujamaiden yhteenlaskettu väkiluku oli noin 1,5 miljardia eli yli puolet silloisesta ihmiskunnasta. Konferenssiin ei kutsuttu Israelia, Etelä-Afrikkaa, Etelä-Koreaa, Pohjois-Koreaa eikä Kiinan tasavaltaa. 

Kommunistisista maista mukana olivat Kiinan kansantasavalta sekä Pohjois-Vietnam. Keskeisiä konferenssiin osallistuneita poliitikkoja olivat Intian pääministeri Jawaharlal Nehru, Kiinan ulkoministeri Zhou Enlai, Pakistanin pääministeri Muhammad Ali Bogra sekä Indonesian ensimmäinen presidentti Sukarno.

Bandungin konferenssissa keskusteltiin aasialaisten ja afrikkalaisten kansojen yhteistyöstä ja kansainvälisestä asemasta. Osallistujamaat esittivät vaatimuksen rasismin torjumisesta, kolonialismin lopettamisesta sekä maailmanrauhan aikaansaamisesta. Kolonialismiksi määriteltiin niin Neuvostoliiton kuin länsimaidenkin valtapyrkimykset Afrikassa ja Aasiassa. Kolonialismin vastainen taistelu oli konferenssin keskeinen aihe. Osallistujamaiden kesken syntyi kiistaa siitä, pitäisikö tuomita länsimaiden taloudellinen kolonialismi vai Neuvostoliiton ideologinen kolonialismi. Zhou Enlain esityksestä kolonialismi päätettiin tuomita sen kaikissa ilmenemismuodoissaan. Ydinvoiman rauhanomaisen käytön edistäminen julistettiin tavoiteltavaksi. Konferenssi tunnusti jokaisen valtion oikeuden liittyä alueellisiin puolustusliittoihin.

## Lähteet