open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2013

**[[Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut]] 2013** järjestettiin 7.–17. helmikuuta Nové Město na Moravěssa, Tšekissä. Kilpailuissa oli 11 eri kilpailukategoriaa. Kaikki nämä vaikuttivat maailmancupin kauden 2012–2013 tilastoihin. Kilpailut muistetaan ennen kaikkea norjalaisurheilijoiden menestyksestä. He keräsivät kahdeksan yhdestätoista mahdollisesta kultamitalista.

## Valinta
Kilpailujen järjestäjä valittiin Kansainvälisen ampumahiihtoliiton vuoden 2008 kongressissa Prahassa. Äänestyksessä Nové Město na Moravě voitti Kontiolahden ja Oslon. Tšekkiläiset olivat hakeneet myös vuoden 2012 MM-kilpailuja, joiden isäntä valittiin samassa kongressissa, mutta he vetäytyivät viime hetkillä uskoen Ruhpoldingin olevan liian kova vastustaja. Urheilijoista mm. Michal Šlesingr ja Tomasz Sikora kannattivat Nové Město na Moravěa kisaisännäksi. 

## Miehet
### 10 km pikakilpailu

### 12,5 km takaa-ajo

### 20 km normaalimatka

### 15 km yhteislähtö

### 4 × 7,5 km viesti

## Naiset
### 7,5 km pikakilpailu

### 10 km takaa-ajo

### 15 km normaalimatka

### 12,5 km yhteislähtö

### 4 × 6 km viesti

## Sekaviesti (2 × 6 km + 2 × 7,5 km)

## Mitalitaulukko
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;Isäntämaa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lauri Koho

**Lauri (Lassi) Anselm Koho** (23. maaliskuuta 1926 Kurkijoki – 5. huhtikuuta 2014 Lappeenranta) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli ison osan urastaan sotilasneuvonantajana  Yhdistyneissä kansakunnissa.

Lassi Kohon vanhemmat olivat työnjohtaja Antti Koho ja Anna o.s. Lajunen. Lassi Koho kirjoitti ylioppilaaksi Valtion Sisäoppilaitoksesta 1946 ja jatkoi saman tien Maasotakouluun 28. kadettikurssille, jossa saavutti kadettikersantin palvelusarvon ja valmistui vuonna 1947.

Talvisodassa Koho palveli vapaaehtoisena 4. Kevyessä IT-patterissa Elisenvaarassa. Jatkosodassa hän toimi niin ikään vapaaehtoisena Raskas Patteristo 15:ssä Kannaksella ja Itä-Karjalassa 1941 sekä 1942–1943 Käkisalmen Ilmasuojelupiirissä. 1944 hän suoritti  varusmiespalveluksensa 1. ilmatorjuntarykmentissä tehtävissä Helsingissä. 

Valmistuttuaan Maasotakoulusta Koho toimi nuorempana upseerina ja patterin päällikkönä 1. IT-rykmentissä vuosina 1947–1956. 1956 hän suoritti jalkaväen kapteenikurssin ja opiskeli tämän jälkeen vuodet 1957–1959 Sotakorkeakoulun Maasotalinjan yleisellä osastolla. 1959–1960 hän toimi Pääesikunnan tarkastusosastolla toimistoupseerina. Kansainväliset tehtävät hän aloitti apulaissotilasasiamiehenä Lontoossa 1961–1962. Palattuaan Pääesikuntaan hän palveli toimistoesiupseerina 1962–1963. Apulaissotilasasiamiehenä Washingtonissa ja Ottawassa Koho toimi 1963–1964. Vuodesta 1964 vuoteen 1977 hän toimi YK:ssa sotilasyhteysupseerina ja sotilasneuvonantajana New Yorkissa ja Lähi-idässä. Myöhemmin hän palveli Etelä- ja Sisä-Suomen sotilaslääneissä johtotehtävissä ja vuoteen 1983 hän toimi myös Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1973 ja kenraaliluutnantiksi 1981. 

Upseerin uransa ohessa Koho oli aktiivisesti mukana erilaisissa järjestötehtävissä, mm. partiopoikien toiminnassa. Reserviin siirryttyään Koho valittiin 1993 perustetun Vapaussodan Perinneliiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.

## Lähteet
Snavlundan kirkko

**Snavlundan kirkko** () on Ruotsin Askersundin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vuosina 1767-1769, mutta sen alkuperä on keskiajalla. Kirkkoon mahtuu 250 ihmistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ilmari Kirjavainen

**Erkki Ilmari Kirjavainen** (1. tammikuuta 1926 Rautu – 17. toukokuuta 2011 Helsinki) oli Suomen rajavartiolaitoksessa palvellut kenraaliluutnantti.

## Henkilöhistoria
Kirjavaisen vanhemmat olivat yliluutnantti Emil Kirjavainen ja Ida Helena Hipeli. Hän avioitui Sinikka Mattilan kanssa ja heidän pojastaan Mikko Kirjavaisesta tuli isänsä tavoin Rajavartiolaitoksen palveluksessa työskennellyt upseeri, joka eläköityi kenraalimajurina.  Ylioppilaaksi Kirjavainen tuli Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946. 

## Sotilasura
Varusmieskoulutuksensa Kirjavainen suoritti kahdessa erässä, 1944 Panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja 1946 Jalkaväkirykmentti 7:ssa. Hän suoritti Maasotakoulun kadettikurssin numero 29 ja astui palvelukseen vänrikkinä Jalkaväkirykmentti 3:n Jääkäripataljoonaan. Vuonna 1949 hänet ylennettiin luutnantiksi ja hän siirtyi palvelemaan nuorempana upseerian Kainuun rajavartiostoon vuoteen 1955 asti. Vuosina 1954-1955 hän suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja toimi tämän jälkeen taktiikan opettajana ja koulun johtajan adjutanttina Kadettikoulussa. Kirjavainen jatkoi opiskelujaan Sotakorkeakoulun Maasota-linjalla vuosina 1959–1961. Vuosina 1961–1962 hän toimi rajatoimistoupseerina Kaakkois-Suomen rajavartiostossa ja tämän jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoupseerina (1962–1969) ja toimistopäällikkönä (1969–1970).

Vuonna 1970 Kirjavainen nimitettiin Kainuun rajavartioston komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1976 asti. Kirjavainen vastasi muun muassa Kostamuksen rakennushankkeeseen liittyvistä rajanylitysjärjestelyistä. Hän oli Rajavartiolaitoksen esikunnan rajaosaston päällikkö 1976–1978,  Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkö 1978–1983 ja päällikkö 1983–1989. 

## Lähteet
Anders Johan Lagus

**Anders Johan Lagus** (10. heinäkuuta 1775 Iisalmi – 23. tammikuuta 1831 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja teologi. Hän oli Turun akatemiassa käytännöllisen filosofian professori vuodesta 1812, teologian professori vuodesta 1824. Hän julkaisi latinankielisiä väitöskirjoja sekä selityksillä ja latinankielisellä käännöksellä varustettuja Simonideen runoja. Filosofina hän oli lähinnä kantilainen, ja siltä pohjalta hän arvosteli teologinakin kristinuskoa sen moraalisen arvon perusteella. Hän käsitteli pythagoralaisuutta tutkielmassaan *De ratione vivendi scholae Italicae* (1823). Hän oli Akatemian rehtori 1818–1819. Hänen dosentuurin opinnäytteensä käsitteli Simonidesta.

## Lähteet ja huomautukset
Yrjö Kärkkäinen

**Yrjö Leo Kärkkäinen** (28. kesäkuuta 1918 Kotka – 13. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen Rajavartiolaitoksessa palvellut kenraaliluutnantti. Hän toimi Lapin Rajavartioston komentajana 1969–1975, Pohjois-Karjalan rajavartioston komentajana sekä Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä 1975–1976 ja päällikkönä 1976–1978.

## Lähteet
Johannes Lagus

**Johannes Lagus** (7. heinäkuuta 1846 Lammi – 21. toukokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, rehtori ja valtiopäivämies ja maanviljelysneuvos. 

Johannes Laguksen vanhemmat olivat rovasti, asessori Johan Lorentz Lagus ja Amalia Karolina Augusta Tamelander ja puoliso vuodesta 1874 Sofia Maria Lovisa Brax. Hän oli Iisalmen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1897 ja 1900. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Lagus sai 1884. Lagus oli *[[Salmetar]]*-lehden ja Olvi-olutpanimon perustajia. Hän perusti myös omistamalleen tilalle Peltosalmeen Iisalmen maalaiskuntaan 1875 meijerikoulun ja 1894 maanviljelyskoulun.

Metsäneuvoksen arvonimen saanut Veikko Hirvensalo ja maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut Olli Hirvensalo olivat Johannes Laguksen poikia.

## Lähteet
Johannes Dürr

**Johannes Dürr** (s. 12. maaliskuuta 1987 Melk) on itävaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti SC Göstling-Hochkar -seuraa. Hän jäi Sotšin olympialaisissa 2014 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.

27. tammikuuta 2020 Dürr tuomittiin 15 kuukauden ehdolliseen vankeuteen dopingrikoksesta, sillä Itävallassa doping on rikos. Tuomio ei ole vielä lainvoimainen.

## Arvokisat
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Dürr sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 64:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa 15:s.

Sotšin olympialaisissa 2014 Dürr sijoittui yhdistelmäkilpailussa alun perin kahdeksanneksi. Hänen oli määrä kilpailla myös 50 kilometrillä, mutta hän antoi kilpailujen välillä epoa sisältäneen dopingnäytteen. Itävallan hiihtoliitto erotti Dürrin hiihtoliitosta tapauksen vuoksi. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja kaikki hänen henkilökohtaiset tuloksensa syyskuusta 2013 lähtien hylättiin takautuvasti.

## Maailmancup
Maailmancupissa Dürr kilpaili ensimmäisen kerran Rybinskissä helmikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2012–2013, jossa hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kiertueen lopputuloksissa hän sijoittui 24:nneksi. Helmikuussa 2013 hän sijoittui kahdeksanneksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.

Joulukuussa 2013 Dürr oli neljänneksi nopein Rukan avaustapahtumaan kuuluneessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli seitsemäs. Dürr sijoittui kolmanneksi Tour de Skillä 2013–2014. Hän oli kiertueella nopein 35 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä viimeisellä etapilla, 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Nämä kaikki kauden 2013–2014 tulokset kuitenkin hylättiin dopingkäryn vuoksi.

### Paluu ladulle
Kilpailukielto päättyi helmikuussa 2016 ja Dürr palasi kilpaladuille maaliskuussa 2016. Hän toimi kilpailukieltonsa aikana tullimiehenä.

Dürr lopetti uransa maastohiihtäjänä helmikuussa 2019.

## Lähteet
Kagut

**Kagut** (Rhynochetidae) on aurinkokurkilintujen lahkon kuuluva lintuheimo, johon kuuluu vain yksi suku, *Rhynochetos*. Heimosta tunnetaan kaksi lajia, joista nykyisin vain kagu (*Rhynochetos jubatus*) on elossa. Toinen laji, *[[Rhynochetos orarius]]*, on kuollut sukupuuttoon. Kagut luettiin aiemmin kurkilintuihin.

## Lähteet
Simeon Hamilton

**Simeon ”Simi” Hamilton** (s. 14. toukokuuta 1987 Aspen) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.

Hamilton sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Roglan vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2011. Tour de Skillä 2013–2014 Hamilton voitti Lenzerheiden vapaan hiihtotavan sprinttikilpailun. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän selviytyi kärkikolmikkoon ensimmäisen kerran oltuaan toinen Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2015. Hän oli samassa kilpailussa toinen myös seuraavalla kaudella.

Hamilton sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 perinteisen hiihtotavan sprintissä 29:nneksi. Sotšissa 2014 hän oli vapaan sprintissä 27:s ja perinteisen parisprintissä kuudes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä 20:nneksi ja vapaan parisprintissä kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän on sijoittunut Oslossa 2011 vapaan hiihtotavan sprintissä 25:nneksi, Val di Fiemmessä 2013 vapaan sprintissä 34:nneksi ja Falunissa 2015 perinteisen sprintissä 12:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä viidenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksäs.

## Lähteet
FIM-43 Redeye

**FIM-43 Redeye** on lähi-ilmatorjuntaohjus, eli *MANPADS* joka on suunniteltu yhden sotilaan kuljetettavaksi niin kutsutuksi olkapääohjukseksi. Ase suunniteltiin Yhdysvalloissa, ja se valmistui operatiivisen asteen käyttövalmiuteen Vietnamin sodan aikoihin. Kehitystyöt alkoivat vuonna 1959, ja ohjuksen käyttöönottovuosi oli 1968. Valmistaja oli General Dynamics.

FIM-43 Redeyen () nimi tulee maalinhaun infrapunasäteisiin perustuvasta toimintajärjestelmästä. Kertasinkoa muistuttava, *[[Bazooka]]*-tyylinen kannettava it-ase oli lajissaan ensimmäinen, joskin se sai pian oman itäisen vastineensa Strela-2:n. Redeye-olkapääohjus oli muun muassa Ruotsin puolustusvoimien käytössä.

Asejärjestelmän käytöstä poisto alkoi vuonna 1982, sillä vuonna 1981 otettiin käyttöön sen seuraaja FIM-92 Stinger. Redeye poistui käytöstä lopullisesti vuoteen 1995 mennessä.

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
Ankalliskirjallisuuden klassikot

**Ankalliskirjallisuuden klassikot** sisältävät maailmankirjallisuuden klassikoista muokattuja Aku Ankka -versioita. Kirjoja on tähän mennessä ilmestynyt *Ankalliskirjallisuuden klassikot 1 - Tuulen tuomaa ja muita tarinoita*, *Ankalliskirjallisuuden klassikot 2 - Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita* sekä *Ankalliskirjallisuuden klassikot 3 - Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita*. Lisäksi myös Ankalliskirjallisuuden klassikot 4 - Moby Dick - Melkoinen valas ja muita tarinoita, ja *Ankalliskirjallisuuden klassikot 5 - Aku Hamlet - kas siinä pulma ja muita tarinoita.* Kirjat julkaistiin aluksi kovakantisina ja myöhemmin niitä uusintajulkaistiin taskukirjoina.

## Tuulen tuomaa ja muita tarinoita
Jokaista tarinaa edeltää sivu, jossa esitellään alkuperäinen teos. Esitelmä on noin sivun mittainen.

Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
# Tuulen tuomaa (Tuulen viemää) 
# Kuinka äkäpussi kesytetään (Kuinka äkäpussi kesytetään) 
# Erämaan kutsu (Erämaan kutsu) 
# Aku Caramba ja kohtalokas Carmen Carmen
# Aku Baba (Ali Baba ja neljäkymmentä rosvoa) 
# Nuoren Agüntherin kärsimykset (Nuoren Wertherin kärsimykset)
# Vaakun heiluri (Foucaultin heiluri)

## Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita
Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
# Aku Ankka ja kolme muskettisoturia (Kolme muskettisoturia) 
# Romeo ja Juliankka, Veronan rakastavaiset (Romeo ja Julia)
# Halkaistu varakreivi (Halkaistu varakreivi) 
# Akuverin retket lilliputtien maassa, Akuverin retket jättiläisten maassa (Gulliverin retket) 
# Iines Ankka: Pikku ankkoja (Pikku naisia) 
# Sankari Akusti Tell (Wilhelm Tell) 
# Aku Ankka: Tarina vailla loppua (Tarina vailla loppua)
# Roope-setä: Iso-Ankka valvoo (Vuonna 1984)

## Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita
Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
# Maailman ympäri kahdeksassa päivässä (Maailman ympäri 80 päivässä)
# Pickwak-kerhon jälkeenjääneet paperit (Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit)
# Akun harharetket (Odysseia)
# Inferno (Jumalainen näytelmä)
# Linnunradan liftari (Linnunradan käsikirja liftareille)
# Mikki Hiiri idän pikajunassa (Idän pikajunan arvoitus)
# Sulhaseni Aito (Sulhaseni Ernest)

## Lähteet
* Kirja: Ankalliskirjallisuuden klassikot 1
* http://www.akuankka.fi/artikkeli/blogit/toimituksen_blogi/milta_nyt_tuntuu
* http://kauppa.akuankka.fi/

## Aiheesta muualla
* http://akuankka.fi/
Lahdensuo

**Lahdensuo** on suomalainen sukunimi, suomennettu nimestä Lagerstedt:

* Eeva Lahdensuo, o.s. *Klemetti* (1881–1924), laulajatar (sopraano) ja laulunopettaja
* Eino Lahdensuo (ent. *Lagerstedt*, 1889–1972), sahanomistaja ja puukkotehtailija, Oskari Lahdensuon poika
* Jalmari Lahdensuo (ent. *Lagerstedt*, 1880–1931), teatteriohjaaja, teatterinjohtaja ja toimittaja
* Jalo Lahdensuo (ent. *Lagerstedt*, 1882–1973), kansanedustaja (Maalaisliitto), maaherra, ministeri, maanviljelysneuvos, Jalmari Lahdensuon veli
* Oskari Lahdensuo (ent. *Lagerstedt*, 1864–1935), kansanedustaja (Maalaisliitto), kunnallisneuvos, Jalmari Lahdensuon veli
* Riitta Lahdensuo (s. 1943), korkeushyppääjä
* Sisko Lahdensuo (myöh. *Alasaari*, s. 1941), korkeushyppääjä
Kruunuhietakyyhky

**Kruunuhietakyyhky** (*Pterocles coronatus*) on hietakyyhkyjen heimoon kuuluva lintulaji.

## Tuntomerkit
Kruunuhietakyyhky on 25-29 senttimetriä pitkä. Koiraan alapuoli on väriltään kuviottoman punertavanharmaa. Pää ja kaulansivut ovat kellanoranssit. Nokan tyvellä kulkee musta pystyjuova kurkusta otsalle. Juovan ja silmän välissä on valkoinen reunus. Päälaen sivut ovat siniharmaat ja keskiosa punaruskea. Siipien yläpinnoilla on himmeänkeltaista pisaranmuotoista täplitystä. Naaraan höyenpuku on tiheiden mustien raitojen värittämä ja se muistuttaa paljon pitsihietakyyhkynaarasta, mutta sillä on kellanruskea kurkku sekä silmän takaa niskaan kulkeva vaaleansininen juova.

Kruunuhietakyyhky päästää lennossa viisiosaista, melko kovaa ja nasaalia "tjo-ko tjo-ko-korr" -ääntä.

## Levinneisyys
Kruunuhietakyyhkyä tavataan Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Elinympäristö
Kruunuhietakyyhky pesii puoliaavikoilla ja kuivilla, kivikkoisilla ja vähäkasvustoisilla aroilla. Aamuisin kruunuhietakyyhky käy juomapaikoilla.

## Lähteet
Juovapiikkikotilo

**Juovapiikkikotilo** (*Hexaplex trunculus*) on piikkikoteloiden (Muricidae) heimoon kuuluva kotilolaji. Lajista saatavaa purppuraväriä on käytetty ylellisyysvaatteiden värjäyksessä. Nykyisin juovapiikkikotiloa kerätään ravinnoksi.

## Levinneisyys
Juovapiikkikotilo elää Välimeren alueella ainakin Espanjan, Ranskan, Italian, Maltan, Kroatian, Kreikan, Turkin, Kyproksen, Israelin ja Tunisian vesillä. Atlantin valtameren alueella lajia tavataan Biskajanlahdella Ranskan ja Espanjan rannikoilla sekä Portugalin etelärannikolla, Portugalille kuuluvilla Madeiran saarella ja Azorien saariryhmällä, Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla ja Marokon länsirannikolla.

## Käyttö
Historiallisissa lähteissä, kuten kreikkalaisen Aristoteleen ja roomalaisen Pliniuksen kirjoituksissa, kuvaillaan kuinka juovapiikkikotiloa ja värikotiloa (*Bolinus brandaris*) on kerätty punottujen korien avulla. Keräämisen jälkeen kotiloista on uutettu ylellisyysvaatteiden värjäyksessä käytettyä purppuraväriä.

Nykyisin juovapiikkikotilo on arvostettu laji Välimeren alueen maissa, ja sitä on pyydetty perinteisin ja pienimuotoisin kalastuskeinoin, kuten koriansojen, trooliverkkojen ja ruoppauksen avulla. Säännöllisesti tai satunnaisesti lajia on pyydetty ihmisten kulutukseen Tunisiassa, Italiassa, Kroatiassa, Turkissa ja Kyproksella. Espanjassa etenkin Välimeren rannoilla ja Andalusian Atlantin puoleisilla rannoilla sekä Portugalille kuuluvan Algarven alueen, erityisesti Ria Formosan laguunin, vesillä lajia on pyydetty perinteisin ja pienimuotoisin kalastuskeinoin. Ria Formosan laguunissa sukeltajat keräävät käsin laskuveden aikaan laittomasti kotiloita. Samoin esimerkiksi ammattilaiskalastajat pyytävät kotiloita kiellettyjen verkkojen avulla.

## Lähteet
Lempäälän vapaaherrakunta

**Lempäälän vapaaherrakunta** muodostui lahjoituksesta, jonka Jöns Kurki (Juho Knuutinpoika Kurki) sai vuonna 1650. Siihen kuului 81 taloa Lempäälästä ja Vesilahdelta. Kurki korotettiin 1651 vapaaherraksi, ja hän sai vielä loput Lempäälän taloista. Talot peruutettiin Kurjen suvulta 1672–1687.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Jokipii, Mauno: *Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat*, 1–2, Suomen historiallinen seura 1956–1960, Historiallisia tutkimuksia

## Aiheesta muualla
*Säätyläissuvut - sukuyhteiskunta uudessa muodossa. Yrjö Punkari, Narvasoft (yksityishenkilön sivu)
White Australia

**White Australia** oli Australiassa noudatettu rasistinen politiikka, jolla pyrittiin rajoittamaan muiden kuin valkoisten maahanmuuttoa. Lainsäädännössä siihen kuului ryhmä toisen maailmansodan jälkeen kumottuja Australiassa voimassa olleita lakeja. White Australia -politiikkaa harjoitettiin 1901–1973, joskin sitä alettiin karsia jo vuonna 1949.

White Australia -politiikan historia jakaantuu kolmeen vaiheeseen. Sen juuret juontuvat vuoteen 1851, kun Australian kultavarantojen löytymisen jälkeen maa sai runsaasti maahanmuuttajia Kiinasta. Samaan aikaan Queenslandin puuvilla- ja sokeriruokoteollisuus paikkasi huutavaa työvoimapulaansa rekrytoimalla arviolta 62&nbsp;000 työläistä Melanesian saarilta. Maahanmuuttokehitys edisti rasistista politiikkaa, joka lainsäädännössä aluksi ilmeni vuonna 1901 säädettyinä Immigration Restriction Act ja Pacific Island Labourers Act -lakeina ja josta kehittyi liittovaltiollinen White Australia -politiikka.

Vuodesta 1901 toiseen maailmansotaan politiikkaa kehitettiin ja vahvistettiin monilta osin. Yksi sen pääpiirteistä oli brittiläisten maahanmuuttajien suosiminen muiden kustannuksella. Politiikasta luovuttiin asteittain toisen maailmansodan jälkeen, ensin edistämällä ei-brittiläistä ja myöhemmin ei-valkoista maahanmuuttoa. Vuosien 1949 ja 1966 välillä Robert Menziesin ja Harold Holtin hallitukset lopettivat politiikan toteuttamisen käytännössä. Vuonna 1973 Gough Whitlamin hallitus hyväksyi lait, jotka poistivat rodun merkityksen maahanmuutossa. Vuonna 1975 Whitlamin hallitus hyväksyi Racial Discrimination Act -lain, joka kriminalisoi rotupohjaisen valintakriteeristön.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Punanokkakiislanen

**Punanokkakiislanen** (*Aethia psittacula*) on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu.

## Levinneisyys
Punanokkakiislasta tavataan Venäjällä, Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Lajin kannan on arvioitu olevan yli 1,2 miljoonaa yksilöä, mutta kannankehitys on laskeva. Euroopassa laji on havaittu vain Ruotsissa vuonna 1860.

## Elinympäristö
Punanokkakiislaset elävät kivisillä merenrannoilla.

## Ravinto
Punanokkakiislanen syö pääasiassa äyriäisiä.

## Lähteet
Hotelli Paradiso

**Hotelli Paradiso** () on vuonna 1999 julkaistu Adrian Edmondsonin ohjaama elokuva. Elokuvan lajityyppi on slapstick-komedia.

## Juoni
*[[Bottom]]*-sarjan hahmoja muutenkin kuin etunimiltään muistuttavat Richie ja Eddie ylläpitävät Britannian halvinta hotellia.

## Näyttelijät

## Aiheesta muualla
* 
*
Sakura Oda

**Sakura Oda** (jap. 小田 さくら; s. 12. maaliskuuta 1999 Zama, Kanagawa) on japanilainen poplaulaja ja Morning Musumen 11. sukupolven jäsen. Oda oli ennen Morning Musume uraansa Hello! Projectin harjoittelijaryhmässä.

## Lähteet
Heavenly Music

**Heavenly Music** on Josef Bernen ohjaama yhdysvaltalainen lyhytelokuva vuodelta 1943. Sen tuottivat Jerry Bresler ja Sam Coslow ja käsikirjoittivat Reginald Le Borg, Edward James, Paul Girard Smith ja Michael L. Simmons. Elokuva palkittiin vuoden 1944 Oscar-gaalassa parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan palkinnolla.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Huppukerttuli

**Huppukerttuli** (*Setophaga citrina*) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Huppukerttuleita elää Pohjois-Amerikassa. Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija. Se on havaittu Euroopassa vain kahdesti: Isossa-Britanniassa syyskuussa 1970 ja 1992.

## Lähteet
Lauri Lahtinen

**Lauri Ilmari Lahtinen** (1. helmikuuta 1913 Viipuri, Suomi – 25. toukokuuta 1990 Turku) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hänellä oli solistikiinnitys Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1941–1963. Tänä aikana hän lauloi yli 80 eri roolia ja oli mukana liki 1&nbsp;200 näytännössä. Hän vieraili myös Tukholman, Malmön, Oslon, Reykjavíkin, Kööpenhaminan ja Stuttgartin oopperassa sekä Bergenin musiikkijuhlilla ja Leningradin Kirov- ja Malyi-teatterissa.

## Ura
Yhteistyö säveltäjä Tauno Marttisen kanssa tuotti kolme oopperaa, joiden miespääosat hän kantaesitti: Aapeli (*Kihlaus*, 1966), Antti Ihalainen (*Tulitikkuja lainaamassa*, 1966) ja Sakeus (*Lea*, 1968). Aarre Merikannon *[[Juha (ooppera)|Juha]]* sai kantaesityksensä näyttämöllä vasta Lahdessa vuonna 1963, jolloin Lahtinen esitti nimiosan.

Savonlinnan Oopperajuhlilla hän esiintyi kesinä 1967–1968 vankilanjohtaja Don Pizarron roolissa Ludwig van Beethovenin oopperassa *[[Fidelio]]*. Lahtinen esiintyi elokuvissa *[[Sadan miekan mies]]* (1951) ja *[[Kesäillan valssi (elokuva)|Kesäillan valssi]]* (1951). Pro Finlandia -mitalin Lauri Lahtinen sai 1955. 

Lahtinen perheineen asui Helsingin Jakomäessä lokakuusta 1962 elokuuhun 1970 asti, jolloin he muuttivat Turkuun. Lauri Lahtisella ja hänen vaimollaan Aino Siskolla oli kaksi lasta (s. 1941 ja 1943).

## Diskografia
* Lauri Lahtinen: *Äänityksiä 1951–1962.* Finlandia Classics FINCLA 10 (2014).

## Lähteet
Timorin taistelu

**Timorin taistelu** oli Tyynenmeren sodassa toisessa maailmansodassa Japanin ja liittoutuneiden välinen taistelu Alankomaille ja Portugalille kuuluneesta Timorin saaresta Indonesiassa. Japanilaiset nousivat maihin saarelle 19. helmikuuta 1942 ja miehittivät saaren melkein vuoden kestäneiden taisteluiden jälkeen 10. helmikuuta 1943. Taisteluissa menehtyi yli 40&nbsp;000–70&nbsp;000 timorilaista siviiliä.

Japanilaiset miehittivät Timorin saarta elokuuhun 1945 asti, jolloin saarta miehittäneet japanilaisjoukot antautuivat liittoutuneille Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen.

## Lähteet
27 suosikkia

**27 suosikkia** on Olavi Uusivirran 27. helmikuuta 2013 julkaistu ensimmäinen kokoelmalevy.

Kokoelma sisältää Uusivirran hittejä, satunnaisia albumiraitoja sekä viisi ennenjulkaisematonta kappaletta. Ennen julkaisemattomia kappaleita ovat ”Päiväperho”, ”Minä tahdon ponin”, ”Tuhat vuotta sitten”, jossa on mukana Pauliina Kokkonen sekä singlenä julkaistu ”Tiet etäisyyksiin” ja Uusivirran versio Aleksis Kiven Metsämiehen laulusta (nimellä ”Metsänpoika”).

Mukana on myös vuonna 2006 julkaistulla *Synkkien laulujen maa* -kokoelmalla mukana ollut duetto Paula Vesalan kanssa ”Pimeä tie, mukavaa matkaa”.

## Kappaleet

;CD 1
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

;CD 2
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Arvostelut
* Soundi: 

## Lähteet
Väinö Lahtinen

**Väinö Vilho Lahtinen** (23. lokakuuta 1897 Jyväskylä– 11. lokakuuta 1989) oli suomalainen voimistelunopettaja, kouluneuvos vuodesta 1957. Hän oli vuodesta 1937 Helsingin normaalilyseon voimistelunopettaja ja Helsingin opettajakorkeakoulun voimistelunopettaja 1947–1953. Ennen Norssiin tuloaan Lahtuinen opetti 1922-1928 viipurilaisissa kouluissa 1922-1928 ja 1931-1932 sekä 1928-1931 Kuopiossa ja 1932-1934 Sortavalan seminaarissa. 

Virikkeen voimistelunopettajaksi Lahtinen sai ajan suurelta suomalaiselta urheilutoiminnan nimeltä Ivar Wilskmanilta, joka tarkastajan ominaisuudessa oli tullut Jyväskylään Lahtisen toimiessa siellä viransijaisvoimistelunopettajana. Opettajanurallaan Lahtinen julkaisi Kaarina Karin kanssa kouluille oppikirjan *Terveysoppi* (1949), ja lisäksi hän julkaisivoimisteluoppaita. Hän toimi Kouluvoimistelu ja -urheilu -lehden päätoimittajana.

Väinö Lahtinen oli aktiivi urheilun järjestötoimintaa osallistuja. Hän oli Suomen voimisteluopettajain liiton puheenjohtaja 27 vuotta, SVUL:n liittohallituksessa 23 vuotta ja Suomen olympiakomiteassa eri tehtävissä yli 20 vuotta. Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja hän oli 1946–1958 ja Kansainvälisen voimisteluliiton teknisen valiokunnan jäsen 15 vuotta. Asuinpaikkakunnillaan Lahtinen oli myös aktiivi urheiluseuratoimija. Hän oli mukana Jyväskylän Uimaseuran, Viipurin Reippaan, Viipurin Pallonlyöjien, Kuopion Urheiluveikkojen, Sortavalan Kunnon, Ylioppilasvoimistelijoiden toiminnassa.

Vuonna 1932 Los Angelesin olympialaisiin osallistunut Suomen voimistelujoukkue oli Lahtisen valmentama. Hän oli voimistelun johtotehtävissä viisissa olympialaisissa ja yhtä monissa voimistelun MM- ja EM-kisoissa. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa hän toimi voimistelun teknisenä johtajana. Lahtinen toimi vielä Tokion vuoden 1964 olympialaisten nojapuiden ylituomarina.

Hän sai ansioistaan kunnianosoituksena muun muassa Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1964 ja Suomen Urheilun kultaisen ansioristin 1949. Hänet promovoitiin vuona 1982 Jyväskylän yliopiston liikuntatieellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.

## Tunnustukset
*Suomen Urheilun kultainen ansioristi 1949
*SVUL:n kultainen ansiomerkki 1954
*Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1964
*Suomen Voimisteluliiton kultainen ansiomerkki
*Pesäpalloliiton ansiomerkki
*SVUL:n kunniajäsen.

Lisäksi hänelle on myönnetty useita suomalaisia ja ulkomaisia urheilun ansiomerkkejä ja huomionosoituksia.

## Lähteet
Himo (romaani)

**Himo** () on *[[Langenneet enkelit]]* -kirjasarjan toinen osa. Langenneet enkelit on J. R. Wardin (oikealta nimeltään Jessica Bird) luoma kirjasarja, joka edustaa paranormaalia romanttista kirjallisuutta. Alkuteos ilmestyi vuonna 2010 ja suomennos vuonna 2013.

## Juoni
Langennut enkeli Jim Heron jatkaa kumppaneineen ihmissielujen pelastamista kadotukselta. Kirjan päähenkilö on Jimin entinen armeijakaveri, salaisten erikoisjoukkojen sotilas Isaac Rothe, joka on poistunut omin luvin palveluksesta. Isaacin entinen pomo haluaa hänet hengiltä, ja myös Jimin arkkivihollinen demoni Devina sekaantuu asiaan.

## Aiheesta muualla
*J.R. Wardin kotisivut
Essi Hellén

**Essi Julia Hellén** (s. 19. helmikuuta 1988 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja tuottaja.  

Hellén on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän opiskeli näyttelemistä Teatterikorkeakoulussa vuodesta 2007 ja valmistui vuonna 2012. Syksyllä 2012 hänet kiinnitettiin Kokkolan kaupunginteatteriin, jossa hänen ensimmäinen näytelmänsä oli *Fucking Åmål*. Hän esitti samannimiseen elokuvaan perustuvan näytelmän toista päähenkilöä Agnesia. Hellén on näytellyt myös Ryhmäteatterin näytelmissä, vuonna 2010 *[[Cyrano de Bergerac (näytelmä)|Cyrano de Bergeracissa]]* Suomenlinnan kesäteatterissa ja vuonna 2011 *[[Rikos ja rangaistus|Rikoksessa ja rangaistuksessa]]* Helsinginkadun näyttämöllä. Keväällä 2014 hän muutti Kokkolasta takaisin Helsinkiin ja siirtyi vapaaksi näyttelijäksi.

Hellén teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2013 ensi-iltansa saaneessa, Johanna Vuoksenmaan ohjaamassa komediassa *[[21 tapaa pilata avioliitto]]*. Hän esittää elokuvassa päähenkilö Sannan ystävää Ainoa. Hän on näytellyt myöhemmin saman ohjaajan *[[Viikossa aikuiseksi]]* -elokuvassa (2015) ja *[[Ex-onnelliset]]*-televisiosarjassa (2016). Vuosina 2014–2015 Hellén oli näyttelijänä viihdeohjelma *[[Putous|Putouksen]]* kuudennella ja seitsemännellä tuotantokaudella. Syksyllä 2015 ja keväällä 2016 hän toimi panelistina urheiluaiheisessa viihdeohjelmassa *[[Villi kortti (televisiosarja)|Villi kortti]]*. Hellén on esiintynyt myös Radioteatterin kuunnelmissa *[[Puhdistus]]* (hahmonaan Zara) ja *Akutch – nuoren pakolaisnaisen tarina* (hahmonaan päähenkilö Akutch). 

Hellén on naimisissa näyttelijä Mikko Virtasen kanssa. Heillä on vuonna 2013 syntynyt tytär ja perheen toinen lapsi syntyi marraskuussa 2020.

Hellén on kertonut sairastavansa ykköstyypin diabetesta ja saaneensa ADHD-diagnoosin vuonna 2023.

## Filmografia
### Elokuvat

### Televisiosarjat

### Tuottajana

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* Essi Hellénin profiili Näyttelijäliiton sivuilla
* Essi Hellénin profiili Teatterikorkeakoulun sivuilla
José Colomer

**José Colomer Rivas** (10. kesäkuuta 1935 Terrassa – 24. tammikuuta 2013 Terrassa) oli espanjalainen hockeypelaaja ja olympiamitalisti.

Katalonialaistaustainen Colomer kuului Espanjan olympiapronssia Roomassa 1960 voittaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi kuudessa ottelussa tekemättä maalia. Tokion kesäolympialaisissa 1964 Colomerin edustama Espanja oli neljäs ja Méxicossa 1968 kuudes. 

Colomer kuoli 77 vuoden ikäisenä 24. tammikuuta 2013.

## Lähteet
* José Colomer Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Punanokkasorsa

**Punanokkasorsa** (*Anas erythrorhyncha*) on sorsien heimoon kuuluva sorsalintulaji.

## Levinneisyys
Punanokkasorsia tavataan Etelä- ja Itä-Afrikassa. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta kuivina kausina se voi vaeltaa pitkiäkin matkoja.

## Elinympäristö
Punanokkasorsat elävät matalilla ja tyynillä makean veden alueilla, joilla on paljon kasvillisuutta.

## Ravinto
Punanokkasorsa on kaikkiruokainen. Se syö kasvinosia, nilviäisiä, hyönteisiä, äyriäisiä, matoja, nuijapäitä ja kaloja.

## Lähteet
Aaron Tveit

**Aaron Tveit** (s. 21. lokakuuta 1983 Middletown, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjassa *[[Gossip Girl]]* Nate Archibaldin serkkuna ja Serena van der Woodsenin ex-poikaystävänä sekä Enjolrasin roolissa vuoden 2012 musikaalielokuvassa *[[Les Misérables (vuoden 2012 elokuva)|Les Misérables]]*. Hän on näytellyt myös musikaaleissa *[[Wicked]], [[Hairspray (musikaali)|Hairspray]], [[Next to Normal]]* ja *Ota kiinni jos saat*.
Teatterilaiva (musikaali)

**Teatterilaiva** (*Show Boat*) on yhdysvaltalainen Broadway-musikaali, joka sai ensiesityksensä 27. joulukuuta 1927. Musikaalin käsikirjoituksen ja sanoitukset teki Oscar Hammerstein II ja musiikin sävelsi Jerome Kern. Tarina pohjautuu Edna Ferberin vuonna 1926 kirjoittamaan romaaniin *Show Boat* (suom. *Teatterilaiva*, Minerva 1929). Näytelmä poikkesi jyrkästi Broadwayn tavanomaisista kevyistä musikaali- ja revyyesityksistä vakavan realistisilla, monessa tapauksessa onnettomilla henkilöhahmoillaan ja Etelävaltioiden mustien vaikean elämän kuvaamisella. *Teatterilaivaa* pidetäänkin nykyaikaisten dramaattisten musikaalien tyylilajin ensimmäisenä edustajana.

Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”Ol’ Man River”, ”Make Believe” ja ”Can't Help Lovin’ Dat Man”.

## Juoni
Hammersteinin libretossa päähenkilö on nuori Magnolia (Nola) Hawks, teatterilaiva *Cotton Blossomin* omistajan Andy Hawksin ja tämän määräilevän vaimon Parthyn tytär. Nola rakastuu uhkapeluri Gaylord Ravenaliin. He menevät naimisiin ja muuttavat Chicagoon, jossa syntyy tytär Kim. Gaylord menettää rahansa ja jättää perheensä, mutta musikaalin lopussa, vuosia myöhemmin, perheen jäsenet tapaavat jälleen toisensa. Tärkeitä sivuhahmoja ovat mulattityttö Julie, joka erotetaan teatteriseurueesta, kun hänen etninen taustansa paljastuu, sekä laivassa asuva viisas musta pariskunta Joe ja Queenie.

## Esityksiä
* Ziegfeld Theatre 27. joulukuuta 1927 – 4. toukokuuta 1929
* Casino Theatre 19. toukokuuta 1932 – 22. lokakuuta 1932
* Ziegfeld Theatre 5. tammikuuta 1946 – 4. tammikuuta 1947
* City Center 7.–19. syyskuuta 1948
* City Center 5.–16. toukokuuta 1954
* Uris Theatre 24. huhtikuuta 1983 – 26. kesäkuuta 1983
* George Gershwin Theatre 2. lokakuuta 1994 – 5. tammikuuta 1997

Lähde: *Internet Broadway Database*.

## Esityksiä Suomessa

*Teatterilaivaa* on esitetty Suomessa Esko Elstelän suomennoksena ainakin Kansallisoopperassa 1960–1963, Tampereen Työväen Teatterissa 1968–1969, Lahden kaupunginteatterissa 1975–1976, Helsingin Kaupunginteatterissa 1980–1982 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1990. Ruotsinkielinen versio *Teaterbåten* oli Svenska Teaternin ohjelmistossa 2002.

## Elokuvaversiot
* 1936: *[[Teatterilaiva (vuoden 1936 elokuva)|Teatterilaiva]]* (engl. *Show Boat*)
* 1951: *[[Teatterilaiva (vuoden 1951 elokuva)|Teatterilaiva]]* (engl. *Show Boat*)

## Lähteet
Langenneet enkelit

**Langenneet enkelit** () on J. R. Wardin kirjoittama paranormaalia romanttista kirjallisuutta edustava kirjasarja. Sarjan päähenkilö on langennut enkeli Jim Heron, jonka tehtävänä on pelastaa seitsemän ihmissielua seitsemältä kuolemansynniltä. Jokaisessa osassa keskitytään yhteen sieluun, joka päätyy joko helvettiin tai taivaaseen. Jimin arkkivihollinen on demoni Devina, joka kykenee muuntautumaan erilaisiin olomuotoihin. Jimillä on apunaan kaksi langennutta enkeliä, Adrian Vogel ja Eddie Blackhawk.

J. R. Wardilta on myös suomennettu Mustan tikarin veljeskunta -sarjaa.

## Sarjassa ilmestyneet teokset

*Covet (2009) - suom. 
*Crave (2010) - suom. 
*Envy (2011) - suom. 
*Rapture (2012) - suom. 
*Possession (2013) - suom. 

## Aiheesta muualla
* J. R. Wardin kotisivut.
Felipe Santana

**Augusto Felipe Santana**, tunnetaan yleisesti **Felipe Santana** (s. 7. maaliskuuta 1986 Rio Carlo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa FC Schalkea ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

## Ura
Felipe Santana siirtyi Borussia Dortmundiin kaudella 2008/2009 viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin noin viisi miljoonaa euroa. Hän debytoi avauskokoonpanossa ja teki ensimmäisen maalinsa Dortmundille syyskuussa 2008 ottelussa 1899 Hoffenheimia vastaan.  Kesäkuussa 2012 Santana ilmoitti jatkavansa sopimustaan vuodella 30. kesäkuuta 2014 asti. Toukokuussa 2013 Santana teki kuitenkin vuoteen 2016 kestävän sopimuksen FC Schalken kanssa.

## Saavutukset
### Seurajoukkue
**Voittaja**
*Bundesliga: **2**, 2010-2011, 2011-2012
*Saksan Cup: 2011-2012

## Lähteet
Sykloheksyyliamiini

**Sykloheksyyliamiini** eli **aminosykloheksaani** (C6H13N) on rengasrakenteinen sekundäärinen amiini. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja korroosionestoaineena teollisuussovellutuksissa. 

## Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa sykloheksyyliamiini on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja myös useisiin orgaanisiin liuottimiin. Emäksenä sykloheksyyliamiini on kohtalaisen voimakas.

Sykloheksyyliamiinin valmistamiseen on kaksi pääasiallista valmistustapaa. Sitä voidaan synteitsoida vedyttämällä aniliinia . Reaktiossa katalyytteinä voivat toimia jalometallit sekä koboltti ja nikkeli. Toinen synteeistapa on ammoniakin alkylointi sykloheksanolin avulla noin 220&nbsp;°C:n lämpötilassa. Katalyytteinä tässä reaktiossa toimivat koboltti tai kalsiumsilikoaluminaatit. Molemmissa reaktioissa sivutuotteina voi muodostua disykloheksyyliamiinia. 
:C6H5NH2 + 3 H2 → C6H11NH2
:C6H5OH + NH3 → C6H11NH2 + H2O

## Käyttö
Sykloheksyyliamiinia voidaan käyttää korroosionenstoaineena ja puhtaanapitoaineena teollisuussovellutuksissa kuten lämmitysvesikattiloissa. Polymeeriteollisuudessa yhdistettä käytetään polyamiinien polymeeriketjun kasvun pysäyttäjinä. Muita käyttökohteita ovat lukuisten yhdisteiden, kuten syklamaattien, väriaineiden, korroosionestoaineiden ja rikkaruohomyrkkynä käytettävän heksatsinonin valmistus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Ol’ Man River

”**Ol’ Man River**” on Jerome Kernin säveltämä ja Oscar Hammerstein II:n sanoittama musiikkikappale vuoden 1927 Broadway-musikaalista *[[Show Boat]]*. Kappaletta käytetään johtoaiheena musikaalin ensimmäisessä näytöksessä ja se toistetaan näytelmän lopussa viimeisenä musiikkinumerona. Laulu jäljittelee afroamerikkalaista työlaulua ja laulajaa säestää mustaihoisten satamatyöläisten kuoro. Kappaleen sanat kuvailevat ”kaikkitietävän” Mississippi-joen virtausta ja kertovat työläisten haaveesta ylittää joki ja lähteä pakoon valkoihoista päällikköään.

Laulaja Paul Robesonin vuoden 1928 levytys kappaleesta Paul Whitemanin orkesterin säestämänä palkittiin Grammy Hall of Fame -palkinnolla vuonna 2006.

Esko Elstelä on sanoittanut kappaleen suomeksi nimellä ”**Vanha joki**”.

## Lähteet
Poliisi saapuu Tikkurilaan

__NOTOC__
**Poliisi saapuu Tikkurilaan** on Sepi Kumpulainen & Erikoismiehet -yhtyeen vuonna 2006 ilmestynyt ensimmäinen studioalbumi. Albumi sisältää 12 uutta, ennenjulkaisematonta kappaletta sekä uudelleen sovitetun version alun perin jo vuonna 1991 ilmestyneestä ’’Armotonta menoa’’ -kappaleesta.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepi Kumpulainen, ellei toisin mainita.

# Kesähitti – 03:06 (Säv. ja san. Laaksonen)
# Kaapin takana on Seppo – 03:27
# Poliisi saapuu Tikkurilaan – 03:08
# Alkoholi on kuningas – 02:24 (Säv. ja san. Tero Rikkonen)
# Koneiden vaarat – 02:47 (Säv. ja san. Rikkonen)
# Taito ruostuu – 03:44
# Rocking in Finland – 02:33 (Säv. ja san. Kari Peitsamo)
# Unien rajalla – 03:47 (Säv. ja san. Janne Laurila)
# Eläinaktivisti – 00:43
# Pikkasen vielä ja yhdet sitten – 02:47 (Säv. ja san. Rikkonen)
# Kiitos ei – 02:20
# Vain teeskentelen – 02:11 (Säv. ja san. Rikkonen)
# Armotonta menoa – 02:22

## Kokoonpano

### Muusikot
* Sepi Kumpulainen – laulu
* Tommi Ollikainen – kitarat
* Tero Rikkonen – kitarat, perkussiot, laulu ja koskettimet
* Topi Karvonen – basso
* Joni Leino – rummut, perkussiot

### Vierailevat muusikot
* Pekka Siistonen – koskettimet
* Safka Pekkonen – haitari
* Heikki Tuhkanen – pasuuna
* Iiris Pyrhönen – viulu
* Tuomas Luukkonen – huuliharppu (8)
* Janne Laurila, Tomi Wahlroos ja Voima Salo – taustalaulu (1)
* Kari Peitsamo – laulu (7)
* Merilei Vermasheinä – laulu (8)

### Tuotanto
* Tero Rikkonen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
* Tomi Wahlroos – tuottaja
* Jarno Alho – äänittäjä, miksaaja (kappaleet 1, 7 ja 8), masteroija
* Petri Lopina – äänittäjä, miksaaja (kappale 4)

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Pop-lehti: 

## Lähteet
Kolminkertaisen palautumisen laki

**Kolminkertaisen palautumisen laki** (en:Rule of Three) on wiccalaisuudessa yleisesti tunnustettu eettinen ohje, jonka mukaan kaikki mitä ihminen tekee, palautuu hänelle kolminkertaisesti. Eli jos esimerkiksi ihminen siunaa toista, saa hän itse siunauksen kolminkertaisesti. Tai jos kiroaa toista, saa itse kirouksen itselleen kolminkertaisesti.

## Aiheesta muualla
* Faktoja ja Fiktiota Wiccasta
Kännissä on kiva olla

**Kännissä on kiva olla** (POWSG31) on Sepi Kumpulaisen julkaisema kahden kappaleen singlelevy, joka ilmestyi Power Recordsin julkaisemana vuonna 1997. Single sisältää kaksi versiota ’’Kännissä on kiva olla’’ -kappaleesta, akustisen version sekä elektronisesti sovitetun discoversion. Singlen molemmat kappaleet päätyivät myöhemmin samana vuonna julkaistulle *[[Sepitystä]]* -albumille.

## Kappaleet
Sävellys ja sanoitus Sepi Kumpulainen. Discoversion sovitus Jari Huttunen.

# Kännissä on kiva olla (Discoversio) – 04:05
# Kännissä on kiva olla (Akustinen versio) – 01:18

## Tekijät

* Sepi Kumpulainen – laulu, kitara (2)
* Jari Huttunen – tuottaja, äänitys ja miksaus, sovitus (1)
Raimo Katona

**Raimo Aulis Kalervo Katona** (vuoteen 1950 *Kettunen*, 25. toukokuuta 1930 Hämeenlinna – 16. helmikuuta 2001) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan kenraalimajuri.

Katonan vanhemmat olivat sotilasmestari Toivo Kettunen ja Saima Aaltonen ja hänen puolisonsa oli vuodesta 1948 lähtien farmaseutti Helga Kauhtio. Katona opiskeli Hämeenlinnan lyseossa seitsemän vuotta 1942–1949. 

Katona valmistui Kadettikoulusta 37. Kadettikurssin priimuksena 1953, Sotakorkeakoulusta 1963 (ye-upseeri 1964) sekä valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1973. Hän toimi opetusupseerina Jääkäripataljoona 4:ssä 1953–1954, Panssarikoulussa 1954 ja Kadettikoulussa 1954–1957. Hämeen ratsujääkäripataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1957–1961. Vuodet 1963–1967 hän toimi toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina pääesikunnassa. Kadettikoulussa hän toimi Kadettikomppanian päällikkönä ja opettajana 1967–1971. Pohjan prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1971–1972. Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa Katona toimi yleisesikuntaosaston päällikkönä 1972–1976. Pohjan prikaatia hän komensi 1976–1979. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä Katona toimi 1979–1980. Vuosina 1980–1984 Katona toimi jalkaväen tarkastajana 1980–1984. Tämän jälkeen hän toimi vielä Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana 1984–1990.

## Lähteet
Quanzhou-laiva

**Quanzhou-laiva** on 1200-luvulla purjehtineen kiinalaisen džonkin hylky, joka on uponnut lähellä Quanzhoun kaupunkia Fujianin maakunnassa. Vuonna 1973 löydetty hylky on merkittävä meriarkeolginen löytö, joka kertoo tuon ajan laivanrakennustekniikasta ja merenkulusta.  

## Hylkylöytö
Hylyn kaivaukset aloitettiin vuonna 1974 noin 2-3 metrin syvyydestä Quanzhoun lahden rantamudasta. Kaivauksia johti paikallinen arkeologi, professori Zhuang Weij Xiamenin yliopistosta. Todennäköisesti paikalla oli 1200-luvulla kanava. Quanzhoun loistoaikana paikalla oli yksi Kiinan pääsatamista, jota kutsuttiin Houzhou-satamaksi (后渚港, Houzhougang). Laivan osat, jotka jäivät alkuperäisen vedenpinnan yläpuolella, ovat kadonneet, mutta rungon mutaan hautautuneet osat ovat säilyneet kohtuullisen hyvin. Ajoituksen kannalta tärkeimmät todisteet olivat hylystä löytyneet 504 kuparikolikkoa. Niistä 70 ajoittuu Song-dynastiaan, viimeisimmät pian vuoden 1272 jälkeiseen aikaan. Tämän avulla arkeologit ovat päätelleet aluksen uponneen joitain vuosia vuoden 1272 jälkeen eli Eteläisen Song-dynastian viimeisinä vuosina. Eteläisen Song-dynastian valloittivat mongolit vuonna 1279. On arveltu, että laivan miehistön upotti laivan matalaan veteen, jotta lasti ei joutuisi mongolien käsiin.

## Laivatyyppi
Arkeologisten tutkimusten mukaan alus oli 34,6 metriä pitkä ja 9,8 metriä leveä kolmimastoinen purjelaiva. Säilyneiden vedenalaisten osien pituus oli 24 metriä, leveys 9,15 metriä ja syväys 2 metriä. Laivan on arveltu olleen keskikokoinen pitkänmatkan kauppalaiva. Laiva oli jaettu 12 laipiolla 13 osastoon. Rakenteen tutkiminen on paljastanut piirteitä niin Kiinan rannikolta kuin eteläisestä Aasista. Esimerkiksi lankut oli tiivistetty puusta uutetulla liimalla, joka tunnetaan nimellä *chu-nam*. Sitä saatiin Satingran satamasta, läheltä nykypäivän Songkhlata Etelä-Thaimaassa. Tämä on voinut tarkoittaa sitä, että Quanzhoun kauppiailla oli yhteisö esimerkiksi Satingraan satamassa.  

## Lasti
Edellä mainittujen kuparikolikoiden lisäksi laivasta löydettiin seitsemän rautakolikkoa sekä 2&nbsp;000 merikotilonkuorta, jotka ovat mahdollisesti peräisin eteläisestä Itä-Aasiasta tai Hainanista. Varsinainen lasti oli suitsuketikkuja, joita löytyi 12 osastossa kaikkiaan noin 2&nbsp;400 kiloa. Lisäksi oli pieniä määriä muita arvokkaita tuotteita: viisi "kiinalaista litraa" mustapippuria, Somaliasta peräisin olevaa ambraa, 6,3 grammaa olibaanihartsia todennäköisesti Arabian niemimaalta, 4 kiloa elohopeaa, pieni määrä lohikäärmeen vereksi kutsuttua väriainetta, hematiittia ja yksi kilpikonnan kuori.

## Laivan nykyinen tila
Laiva on nykyään säilytetty Quanzhoun merentakaisten suhteiden museossa (泉州海外交通史博物馆), jossa on erityinen "Quonzhuon lahden muinaiset alukset" -näyttely. Se on sijoitettu paviljonkiin, joka on rakennetettu Quanzhoun Kaiyuan-temppelin alueelle. Näyttelyssä on myös malli aluksesta sellaisena, miltä se olisi voinut aikanaan näyttää.

## Lähteet
*
* 

### Viitteet
Armotonta menoa

**Armotonta menoa** (FRS-91001) on Sepi Kumpulaisen ensimmäinen EP-levy. Se ilmestyi vuonna 1991. EP:n kappaleista tunnetuimmaksi on noussut sen avauskappale ’’Armotonta menoa’’.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepi Kumpulainen.

**A-puoli**

# Armotonta menoa – 01:48
# Juuresliha on terveellistä syötävää – 02:08
# Talonmiehen poika – 01:09

**B-puoli**

#   Kutkutusnikotuslääke – 02:47
# Hirviö tuli mua vastaan – 01:31

## Tekijät

* Sepi Kumpulainen – laulu, akustinen kitara
* Annica Feeltonen – tuottaja, valokuva, kannen suunnittelu
Arbetets Vänner

**Arbetets Vänner** (AV) on järjestö, joka on määrittänyt tehtäväkseen edistää erilaisia suomenruotsalaisia pyrkimyksiä. Yhdistys muodostuu kattoyhdistyksestä ja alue-yhdistyksistä. Ensimmäinen AV-yhdistys perustettiin Helsinkiin 1891. Aloitteentekijä yhdistyksen perustamiselle oli toimittaja F. J. Valbäck.

## Historia
Arbetets Vänner oli edelläkävijä suomenruotsalaisena kokoomaliikkeenä ja pyrki liittämään myös ruotsinkielisen kaupunkityöväestön suomenruotsalaisen identiteetin piiriin. Tällä haluttiin estää suomalaiskansalliseksi profiloituneen työväenliikkeen ruotsinkielisenkin työväestön houkutteleminen oman toimintansa piiriin. Koulutustoiminnan avulla yhdistys pyrki estämään sosialismin leviäminen Suomen ruotsinkielisen työväestön keskuuteen. Asteittain yhdistys menetti poliittiset etumerkkinsä ja muuttui kulttuuriyhdistykseksi. Toiminnan luonne muuttui maaseudun nuorisoseuroja muistuttavaksi. 2000-luvun alussa yhdistykseen kuului yhdeksän alayhdistystä ja 1&nbsp;800 jäsentä.

"Arbetets Vänner" -yhdistyksiä perustettiin erityisesti 1890-luvulla. Emoyhdistys Huvudföreningen perustettiin 1891, Turun yhdistys 1893, Sörnäisten 1894, Töölön 1895, Loviisan ja Vaasan 1896 sekä Tammisaaren 1898. Enimmillään yhdistyksiä oli 22. Toiminnassa on nyt yhdeksän yhdistystä, ja niistä nuorin, Korson yhdistys, on perustettu 1946. Jäseniä on yhteensä noin 1&nbsp;900. Yhdistysten tarkoitus oli alun perin saattaa yhteen eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvia henkilöitä opintopiirien ja yhteisten harrastusten merkeissä.

Yhdistykset perustivat keskusjärjestön Arbetets Vänners Centralförbund rf vuonna 1952.

## Katso myös
* Arbetets Vänner i Sörnäs

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Ordentligt folk : Arbetets vänner i Sörnäs 110 år 1894-2004, Arbetets vänner i Sörnäs, 2004 

## Aiheesta muualla
* Yhdistyksen kotisivu 
* Arbetets Vänner i Lovisa
Alpo Kantola

**Alpo Anselm Kantola** (9. kesäkuuta 1924 Pyhtää – 2. heinäkuuta 2001) oli suomalainen rannikkotykistön upseeri ja kenraaliluutnantti.

Kantola valmistui ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1942. Hän opiskeli tämän jälkeen Merisotakoulun 18. merikadettikurssilla rannikkotykistön linjalla ja valmistui 1946, Sotakorkeakoulun merisotalinjalta hän valmistui 1956 ja kävi valtakunnallisen maanpuolustuskurssin n:ro 1966. Hän palveli 9. raivaajalaivueessa eri tehtävissä 1947–1949 ja oli rannikkolinnakkeilla kouluttajana 1948–1952. Kotkan Rannikkopatteriston linnakkeen päällikkönä hän toimi vuodet 1952–1955. Pääesikunnassa toimistoupseerina hän työskenteli 1957–1961. 3. divisioonan esikunnassa hän toimi toimistopäällikkönä 1961–1966. Kyproksen YK-joukoissa hän taas palveli 1965–1966. Hän opetti tämän jälkeen Sotakorkeakoulussa vuoteen 1969 asti.Kotkan rannikkopatteristoa hän komensi 1972–1974. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli vuodet 1974–1976, kunnes siirtyi rannikkotykistön tarkastajan tehtävään vuosiksi 1976–1979. Ennen eläkkeelle siirtymistään hän palveli puolustusvoimien huoltopäällikkönä Pääesikunnassa 1979–1984.

Kantola toimi myös sotilasasiamiehenä Varsovassa 1969–1972 sekä Bukarestissa 1970–1972.

## Lähteet