open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cam Neely

**Cameron ”Cam” Neely** (s. 6. kesäkuuta 1965 Comox, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 726 NHL:n runkosarjaottelua ja teki niissä 694 tehopistettä, joista 395 maaleja. Pudotuspeleissä Neely pelasi 93 ottelua tehoilla 57+32=89. Neely on rikkonut NHL:ssä 50 maalin rajan 44 ottelussa sivuten Mario Lemieux’n kanssa toista sijaa Wayne Gretzkyn (39 ottelua) jälkeen. Neely voitti parhaiten sisukkuutta, urheiluhenkeä ja lajille omistautumista osoittavan pelaajan palkinnon Bill Masterton Memorial Trophyn vuonna 1994. Boston Bruins on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa *8*.

Neely johtaa syöpätukijärjestöjä Neely House ja Neely Foundation. Hän on näytellyt elokuvissa *[[Nuija ja tosinuija]]* sekä *[[Me kaksi & Irene]]*.

## Ura
Neely aloitti NHL-uransa Vancouver Canucksissa vuonna 1983. Hän siirtyi Boston Bruinsiin vuonna 1986. Neely nousi fyysisen pelityylinsä ansiosta jo varhain Bruinsin kannattajien suosioon johtamalla joukkueen kahdesti Stanley Cupin loppuotteluihin vuosina 1988 ja 1990. Bruins hävisi molemmilla kerroilla Edmonton Oilersille. Neelyn ura koki ikävän käännekohdan keväällä 1991, kun Pittsburgh Penguinsin ruotsalaispuolustaja Ulf Samuelsson polvitaklasi häntä pudotuspeleissä. Neely joutui tapauksen vuoksi pitkälle sairauslomalle. Hän pelasi kaudella 1991–1992 vain yhdeksän ja kaudella 1992–1993 vain 13 ottelua, joissa hän teki kuitenkin 20 maalia. Kaudella 1993–1994 Neely nousi koko jääkiekkomaailman tietoisuuteen rikkomalla 50 maalin rajan 44 ottelussa. Hän lopetti uransa vuonna 1996, jottei rikkoisi koko kehoaan jääkiekolla.

## Tilastot
Lähde: 

## Lähteet
Europol

**Europol** eli **Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto** (entiseltä nimeltään **Euroopan poliisivirasto**) on Euroopan unionin lainvalvontaviranomainen, joka toimii EU:n jäsenvaltioiden poliisiorganisaatioiden yhteenliittymä. Europol aloitti toimintansa vuonna 1999, ja sen päämaja sijaitsee Haagissa, Alankomaissa. Vuoden 2010 alusta Europolista tuli EU:n erillisvirasto.

Sen päätavoitteita ovat huumekaupan, laittoman maahanmuuton, kyberrikollisuuden, ihmiskaupan, rahanpesun sekä muunlaisen rajat ylittävän rikollisuuden estäminen. Europol koordinoi jäsenmaissa yhtä aikaa tapahtuvien poliisioperaatioiden, kuten lapsipornoratsioiden, järjestelyt.

Joulukuussa 2019 Europolilla oli noin 1&nbsp;300 työntekijää. Yhteyshenkilönä () toimii 220 henkilöä ja rikosanalyytikkona noin 100 henkilöä. Suurten EU-maiden yhteyshenkilöt muodostavat kukin oman yhteystoimiston. Yhteyshenkilöt työskentelevät myös esimerkiksi Interpolin kanssa. Suomella on Europolissa kolme yhteyshenkilöä. Yksi poliisista, yksi Suomen rajavartiolaitokselta ja yksi Tullista. Lisäksi vakavan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntakeskuksen johtajana on toiminut suomalainen Jari Liukku vuodesta 2017 alkaen.

Europolin perustamisen tarve nousi esille 1970-luvulla. Tällöin EU-maiden sisä- ja oikeusministerit perustivat keskinäisen Trevi-ryhmän erityisesti terrorismin vastaiseen toimintaan. Vuoden 1991 Eurooppa-neuvoston kokouksessa Luxemburgissa liittokansleri Helmut Kohl toi esille EU-maiden yhteisten poliisivoimien tarpeen Yhdysvaltojen FBI:n mallin mukaisesti. Vuoden 1992 Maastrichtin sopimuksessa muotoiltiin EU:n tehtävistä kolme pilaria, joista yhteen sijoitettiin poliisiyhteistyö terrorismia ja huumekauppaan vastaan ja ehdotettiin Euroopan poliisiviraston perustamista. Vuonna 1993 päätettiin, että virasto tullaan sijoittamaan Haagiin, josta se sai käyttöönsä Kansainvälisen rikostuomioistuimen rakennuksen. Vuonna 1997 Amsterdamin sopimuksessa Europol sai nykyisen muotonsa ja tehtävänsä ja se aloitti toimintansa 1999. Europolia varten rakennettu oma toimitalo valmistui vuonna 2010.

Toukokuusta 2018 alkaen Europolin johtajana on toiminut belgialainen Catherine De Bolle. Hän on ensimmäinen tehtävää hoitava nainen.

## Katso myös
* Euroopan unionin erillisvirastot

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Europolin kotisivut
* Europol Media Corner
S/S Ilona

**S/S Ilona** on paremmin **S/S Riistavesi** -nimellä tunnettu sisävesihöyrylaiva. Laiva seisoi 1940–1950-luvuilla käyttämättömänä 7 vuotta. Tämän jälkeen laiva toimi hinaajana ja niputtajana vuoteen 1967 asti. Laivasta poistettiin yläkannen takaosa ja pääkannen salongit. 1968 laiva muutettiin jälleen matkustajakäyttöön ja palautettiin entisen kaltaiseksi. Laiva poistettiin ammattiliikenteestä vuonna 1972 ja se siirtyi yksityisomistukseen. Alus on siirretty Lahteen kesällä 2000 ja on tällä hetkellä ravintolalaivana Lahden Sibeliustalon edustalla. 

Laiva upposi keväällä 2009 Lahden matkustajasatamaan. Se nostettiin ja telakoinnin yhteydessä laivan pohja uusittiin kokonaan. Omistajalla on suunnitelmissa saattaa laiva kulkukuntoiseksi tulevaisuudessa.

## Tekniset tiedot

* **Aikaisemmat nimet:** S/S Riistavesi, S/S Vehmersalmi
* **Rakennuspaikka:** Lehtoniemi & Taipale, Lehtoniemen konepaja, Joroinen
* **Rakennusvuosi:** 1927
* **Pituus:** 24,55m
* **Leveys: 5,89m
* **Syväys:** 1,85m
* **Vetoisuus:** 99,11 brt
* **Koneen tyyppi:** Compound-höyrykone (poistettu laivasta)
* **Koneen teho:** 148 ihv
* **Nopeus:** 9 solmua
* **Kattila:** 9 kp, 58 m²
* **Polttoaine:** Kevyt polttoöljy
* **Omistajat:** Martin Mustonen ja Oskari Hakala
* **Entiset omistajat:** Highball Oy, Lahti 2000–2002, Risto Lundén, Helsinki –2000, Kontekla Oy, Olavi Ebeling, Risto Lundén, Helsinki 1972–, Kauko Hiltunen, Iisalmi 1968–1972, Savo Oy 1956–1968, Riistavesi Laiva Oy 1945–1956, Riistaveden-Tuusniemen Höyryvenhe Oy 1927–1945
* **Käyttäjä:** Ravintolaneloset Oy  
* **Kotisatama:** Lahti
* **Liikennöinti:** Alus on nykyisin ravintolalaivana eikä se liikennöi. Aikaisemmin alus risteili väleillä Kuopio-Riistavesi ja Kuopio-Tuovilanlahti
* **Matkustajia:** 164
* **Varusteet:''' Salonki

Alus kuuluui aiemmin Museoviraston perinnelaivarekisteriin nimellä S/S Riistavesi. Se ei ole Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä. Perinnelaivarekisterin asiantuntijalautakunta on poistanut laivan perinnelaivarekisteristä vuonna 2010. Perusteena poistolle oli mm. laivan kulkukoneison poistaminen.

## Aiheesta muualla

* Riistavesi-laivan piirustukset 
* Tietoja S/S Ilona -laivasta
* Tietoja sisävesihöyrylaivoista 
* S/S Riistavesi v. 1930
* S/S Riistavesi 1950-luvulla
Veritas Eläkevakuutus

**Eläkevakuutusosakeyhtiö Veritas** (Veritas Eläkevakuutus) on suomalainen työeläkevakuutusyhtiö, ja yksi Suomen vanhimmista yhä toimivista vakuutusyhtiöistä. Veritas huolehtii yksityisten alojen työntekijöiden ja yrittäjien lakisääteisestä työeläketurvasta (TyEL- ja YEL-vakuutukset).

Veritas vastaa reilun 120 000 henkilön työeläketurvasta. Veritaksessa on vakuutettuna noin 68 000 työntekijää ja reilu 14 000 yrittäjää.

## Historia
Veritas perustettiin Turussa vuonna 1905 Jälleenvakuutusosakeyhtiö Verdandin nimellä. Yhtiö on harjoittanut lakisääteistä eläkevakuutustoimintaa vuodesta 1962, jolloin työntekijäin eläkelaki tuli voimaan. Vuonna 1970 toiminta laajeni käsittämään myös yrittäjäeläkevakuutukset.

Veritas Eläkevakuutus muodosti vuosina 2001–2006 yhdessä Veritas Henkivakuutuksen, Veritas Vahinkovakuutuksen ja Fondex Rahastotorin kanssa Veritas-ryhmän. Veritas Henkivakuutus ja Veritas Vahinkovakuutus ovat vuoden 2009 alusta alkaen kuuluneet Aktia-konserniin. Fondex Rahastotori taas on vuonna 2008 siirtynyt Odin Forvaltning AS:n omistukseen.

Helmikuussa 2012 Veritas Eläkevakuutus osti 15 prosentin osuuden Aktia Vahinkovakuutuksesta. Ruotsalainen Folksam Sak -vakuutusyhtiö osti samalla 51 prosenttia Aktia Vahinkovakuutuksesta, Aktia-konsernin pitäessä itsellään 34 prosenttia osakkeista. Yritykset myivät osuutensa yrityksestä Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennialle lokakuussa 2018. 

Vuoden 2019 alusta yhtiö yhdistyi Pensions-Alandian kanssa.

## Sijoitustoiminta
Työeläkevakuutusyhtiöt sijoittavat osan eläkemaksuina kerätyistä varoista tulevia eläkkeitä varten. Sijoitustoiminnassaan Veritas hyödyntää erilaisia tuoton lähteitä ja hajauttaa sijoituksia kansainvälisesti eri omaisuusluokkiin. Sijoitukset koostuvat korkosijoituksista, osakesijoituksista, kiinteistösijoituksista ja muista vaihtoehtoisista sijoituksista.

## Hallinto
### Omistajat
Veritas Eläkevakuutus on noteeraamaton osakeyhtiö. Veritas Eläkevakuutuksen omistavat seuraavat säätiöt ja yhteisöt:
* Åbo Akademin säätiö 19,84 %
* Stiftelsen Eschnerska Frilasarettet 19,59 %
* Svenska litteratursällskapet i Finland 12,94 %
* Föreningen Konstsamfundet 10,51 %
* Försäkringsbolaget Alandia 10,05 %
* Folkhälsan 9,94 %
* Svenska Folkskolans Vänner 7,88 %
* Signe och Ane Gyllenbergs stiftelse 7,19 %
* Rahastot, säätiöt, yhdistykset ja yksityishenkilöt 2,06 %

## Lähteet
* Veritas Eläkevakuutuksen tuloskatsaukset ja -raportit
* Veritas Eläkevakuutuksen sijoitustoiminta
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Veritaksen verkkosivusto www.veritas.fi
* Pörssitiedon verkkosivu Verdandi/Veritas: historia
Rikesakko

**Rikesakko** on rahamäärältään kiinteä, päiväsakkoa lievempi varallisuusrangaistus, joka säädetään rikesakkorikkomuksista annetulla lailla (986/2016) eräiden rikkomusten ainoaksi rangaistukseksi. Rikesakko otettiin Suomessa käyttöön syyskuun alussa 1983 voimaan astuneella lailla. 

Vuonna 2022 rikesakon suuruus voi olla 40, 70 tai 100 euroa. Rikesakkorikkomuksista annetussa laissa (986/2016) säädetään rikkomuksista, joista rikesakko voidaan määrätä sekä kustakin rikkomuksesta määrättävän rikesakon rahamäärästä. Jos henkilö syyllistyy samalla kertaa kahteen tai useampaan rikkomukseen, rikesakko määrätään ankarimman rikesakon mukaan korotettuna 40 eurolla. Esimerkkejä rikesakkorikkomuksista on kalastonhoitomaksun laiminlyönti, omaisuuden töhrimiseen soveltuvan esineen hallussapito ja pienimuotoinen roskaaminen.

Rikesakon määrää poliisi, rajavartio- tai tullimies tai erätarkastaja. Yleisin rikesakko määrätään järjestyslain rikkomisesta. Tieliikennelain (729/2018) mukainen liikennevirhemaksu on korvannut tieliikenteen rikesakon. 

Maksamatonta rikesakkoa ei saa muuntaa vankeudeksi. Rikesakkomääräyksen saaneella henkilöllä on oikeus saattaa asia käräjäoikeuden käsiteltäväksi. Sitä varten hänen tulee ilmoittaa asia 30 päivän kuluessa rikesakkomääräyksen tiedoksisaamisesta sen paikkakunnan käräjäoikeuteen, jossa rikkomus on tehty. Käräjäoikeuden rikesakkoasiassa antamaan päätökseen ei saa hakea muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin.

## Katso myös
*Sakko
*Päiväsakko

## Lähteet
*Oikeusministeriö. Perussäännöksiä: Rikesakko. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Laki sakon ja rikesakon määräämisestä (27.8.2010/754)
S/S Karjalankoski

**S/S Karjalankoski** on sisävesihöyrylaiva, joka on nykyään yksityisomistuksessa Kuopiossa. Alus paloi pahasti vuonna 1948 jolloin aluksella syttyi tulipalo toukokuun 9. päivä. Se kuitenkin korjattiin vaikka korjaus oli todella kallis. Se myytiin vuonna 1952 hinaajaksi, mutta se jatkoi kuitenkin myöhemmin matkustajaliikenteessä. Vuoden 1991 jälkeen se on ollut yksityisomistuksessa.

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin sekä Suomen Höyrypursiseuran alusrekisteriin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
* 
* ''Aluksen piirustukset'' **Web archive 2016**
XIII

**XIII** voi viitata muun muassa näihin:

* luku 13 roomalaisin numeroin
* XIII, belgialainen sarjakuva
* *[[XIII (videopeli)|XIII]]*, videopeli
* *[[XIII (elokuva)|XIII]]*, elokuva
S/S Laitiala

**S/S Laitiala** on sisävesihöyrylaiva, joka tekee risteilyjä Lahdessa. Laiva oli aiemmin ravintolalaivana Savonlinnan torin rannassa S/S Hopeasalmi -nimellä ja risteili tätä ennen Saimaalla. 

Laitialan kutsumerkki on OG9086. 

## Tekniset tiedot

* **Aikaisemmat nimet:** S/S Hopeasalmi, S/S Mikkeli, S/S Mikkeli II, S/S Leppävirta I, S/S Leppävirta
* **Rakennuspaikka:** Paul Wahl & Co., Varkaus
* **Rakennusvuosi:** 1903
* **Pituus:** 26,7 metriä
* **Leveys:** 6,64 m
* **Syväys:** 2,2 m
* **Koneen tyyppi:** Compound-höyrykone
* **Koneen teho:** 138 ihv
* **Polttoaine:** Kevyt polttoöljy
* **Omistaja:** Lahden Järvimatkailu Oy, Lahti
* **Käyttäjä:** Lahden Järvimatkailu Oy
* **Kotisatama:** Lahti
* **Liikennöinti:** Nykyään: Illallisristeilyjä vesijärvellä, ravintolalaiva. Ennen: Risteilyjä Lahdesta, Liikenteessä Saimaalla, Ravintolalaivana Savonlinnassa 18 vuotta.
* **Matkustajia:** 130
* **Varusteet:** 2 salonkia ja 3 baaria, sauna (ei käytössä kesällä 2008).
* **Muuta:** Entisöity vuonna 1998, laivan ruumassa olevasta messibaarista on näkymä laivan konehuoneeseen.

Alus ei kuulu Museoviraston perinnelaivarekisteriin mutta se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.lahdenjarvimatkailu.fi/laivat/laitiala.html 
* http://www.steamship.fi/datafiles/userfiles/File/alukset/laitiala.html
Hermosillo

**Hermosillo** on Sonoran osavaltion pääkaupunki Pohjois-Meksikossa. Kaupungin asukasluku vuoden 2014 väestönlaskennassa oli noin 780&nbsp;000.

Kaupunki on perustettu 1741 nimellä Villa del Pitic. Nykyisen nimensä se sai 1828 kenraali José María González de Hermosillon mukaan. Meksikon vallankumouksen aikana se oli viisi kuukautta Venustiano Carranzan pääkaupunki.

Kaupungissa on melko paljon teollisuutta, josta yksi tärkeimmistä esimerkiksi Fordin autotehdas.

Hermosillossa toimii seuraavat yliopistot:

* Instituto Tecnologico de Hermosillo
* Universidad de Hermosillo
* Universidad Kino 
* Universidad de Sonora
* ITESM Campus Sonora Norte 
* Universidad del Noroeste

Amerikkalainen baseball on erittäin suosittua Hermosillossa ja kaupungin joukkueen nimi on Naranjeros.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*hermosillo.gob.mx/
XIII (sarjakuva)

**XIII** (kolmetoista) on belgialainen sarjakuva, jonka on käsikirjoittanut Jean Van Hamme ja kuvittanut William Vance. Sarjakuva kertoo muistinsa menettäneestä miehestä, jonka ainoa linkki menneisyyteen on solisluun tienoille tatuoitu roomalainen numero 13. Sarjan alkuasetelma on saanut vaikutteita Robert Ludlumin *Medusa*-trilogiasta.

Sarjakuvaa alettiin julkaista Belgiassa *[[Spirou (lehti)|Spirou]]*-lehdessä 1984 ja myöhemmin Dargaud-kustantamon julkaisemina albumeina. Sarjassa on 19 osaa.

Sarjakuvaan pohjautuen on julkaistu myös tietokonepeli ja tv-elokuva.

## Julkaisut suomeksi
Suomeksi XIII:tä on käännetty kahteen otteeseen. Like julkaisi albumin, joka sisälsi kolme ensimmäistä alkuperäistä osaa pienennetyssä sivukoossa mustavalkoisena. Myöhemmin Arktinen Banaani alkoi kääntää sarjaa uudestaan alkuperäisen kaltaisissa albumeissa.

## Sarjan osat
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# *Trois Montres d’argent* (1995)
# *Le Jugement* (1997)
# *The XIII mystery - L’enquête* (1999)
# *Secret Défense* (2000)
# *Lâchez les chiens !* (2002)
# *Opération Montecristo* (2004)
# *L’Or de Maximilien* (2005)
# *La Version irlandaise* piirtänyt Jean Giraud (2007)
# *Le Dernier Round* (2007)
* Lisäosa *Traquenards et Sentiments* (2004)

## Aiheesta muualla
* Arktisen Banaanin XIII-sivu .
* Kimmo Lakoman sarjakuvasivut.
* XIII:n viralliset kotisivut. 
* Jukka Laine: Mies vailla menneisyyttä. Kvaak.fi 14.12.2005.
* Salla Brunou: XIII nro 7 – kiehtovaa agenttiamericanaa. Kvaak.fi 21.1.2008.
* Janne Viitala: XIII ei vieläkään muista. Kvaak.fi 5.11.2009.
Tampico

**Tampico** on kaupunki Meksikon Tamaulipasin osavaltiossa Pánuco-joen pohjoisrannalla 10 km päässä Meksikonlahden rannalta. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 307&nbsp;300.

Kaupunki sijaitsee Meksikon öljyntuotantoalueen keskellä ja yksi maan tärkeimmistä satamista. Öljyn lisäksi sieltä viedään hopeaa, kuparia, puutavaraa, villaa, hamppua ja muita luonnontuotteita.

Nykyinen kaupunki sai kaupunginoikeudet vuonna 1824. Aiemmin paikalla oli espanjalaisten vuonna 1554 perustama Tampico Alto. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Topparoikka

**Topparoikka** voi tarkoittaa seuraavaa:
* Topparoikka on rautatienrakentajien työryhmästä tai työkunnasta käytetty nimitys.
* Topparoikka, lahtelainen rautatieharrastajien yhdistys ja sen samanniminen lehti
* "Topparoikka tulee", Toivo Kärjen ja Reino Helismaan laulu.
Gary (muusikko)

**Tuomas Mikael ”Gary” Keskinen** (s. 18. syyskuuta 1980) on suomalainen kitaristi,säveltäjä ja tuottaja. Gary on toiminut Hausmylly-yhtyeen jäsenenä vuodesta 2019. Gary soittaa myös Elias Hämäläisen luotsaamassa House Of Eli yhtyeessä. Hänelle myönnettiin Lappajärven kulttuuripalkinto itsenäisyyspäivänä 2006. Keskinen soitti kitaraa myös Technicolour-yhtyeessä.

Kevään ja kesän 2008 Keskinen toimi rockyhtye Negativen keikkakitaristina ja 2009 alusta lähtien Ancaran kitaristina. Ancara yhtyeessä Gary lopetti vuonna 2016..

Gary omisti oman levy-yhtiön (Scandal Music Company), jonka artisteihin kuuluvat muun muassa Suomen eturivin Idols-artisteja.  

Gary perusti myös uuden yhtiön vuonna 2012, LA hubin, Jimmy Westerlundin kanssa, joka keskittyy suomalaisen musiikin vientiin maailmalle, lähinnä kuitenkin Yhdysvaltoihin. 

Gary toimii muusikkona ja säveltäjänä lukuisten suomalaisten ja kansainvälisten artistien taustavoimissa.   

## Historia

Gary aloitti kitaran soittamisen 12-vuotiaana saatuaan kitaran enoltaan, muusikko Tuomo Övermarkilta. Jo 13-vuotiaana Gary aloitti keikkailun ympäri Suomea iskelmäartistien kanssa. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä, H.I.T.T., kirjoitti levytyssopimuksen Unirecordsin kanssa Garyn ollessa 14-vuotias. H.I.T.T. julkaisi kaksi singleä. Kun Gary oli 16-vuotias, hän lähti opiskelemaan musiikkia ja musiikkiopinnot päättyivät vuonna 2004 Helsingin pop-jazz konservatorioon. Opiskelujen ohella hän soitti eri kokoonpanoissa.

Vuonna 2002 perustettiin Technicolour-yhtye, jossa Gary toimi soolo- ja komppikitaristina. Samaan aikaan hän perusti myös toisen yhtyeen nimeltä Monday. Vuonna 2008 Gary toimi Negativen kitaristina ja vuoden 2009 alussa Gary liittyi Ancara-yhtyeeseen. 

Garyn luotsaama Monday-yhtye osallistui Suomen euroviisukarsintaan 2010, mutta ei päässyt jatkoon. Gary on itse säveltänyt heidän siellä esittämänsä kappaleen ”Play” ja sanoittanut sen yhdessä Mondayn laulajan kanssa.

## Rockin' High
Keskinen on soittanut myös maailman korkeimman keikan Mount Everestillä marraskuussa 2015. Guinnessin ennätystenkirjaan ennätystä ei virallistettu, kun keikalla ei ollut lippuja myynnissä. Rockin' High projektista on tehty myös elokuva Project Rockin' High, joka sai  suomen ensi-illan Helsingissä Rakkautta ja Anarkiaa festivaaleilla syyskuussa 2016. Elokuvan ohjasi Matleena Saarensalmi ja tuotannosta vastasi Production House. Elokuva näytettiin myös Ylellä Dokumenttiprojektissa. Kansainvälinen ensi-ilta oli toukokuussa 2017 Italiassa Trento Film Festivaaleilla.

## Lähteet
Punainen ylijättiläinen

**Punainen ylijättiläinen** on spektriluokaltaan K tai M ja Yerkesin spektriluokittelussa luokassa I oleva ylijättiläistähti. Punaiset ylijättiläiset ovat suurimpia tähtiä kooltaan mutta eivät massaltaan.

Massaltaan suunnilleen yli 10 Aurinkoa olevat tähdet kehittyvät punaisiksi ylijättiläisiksi tähden ytimen vetyvarastojen loputtua ja heliumin fuusioitumisen alettua. Näillä tähdillä on erittäin viileä pintalämpötila (3&nbsp;500–4&nbsp;500&nbsp;K) ja valtava halkaisija. Linnunradan suurimmat punaiset ylijättiläiset ovat KW&nbsp;Sagitarii, V354&nbsp;Cephei, ja KY&nbsp;Cygni, joiden kaikkien halkaisija on noin 1&nbsp;500 kertaa Auringon halkaisija (noin 7&nbsp;AU eli seitsemän kertaa Maan etäisyys Auringosta). Useimpien punaisten ylijättiläisten halkaisija on 200–800 kertaa Auringon halkaisija. Nämä massiiviset tähdet ovat lähinnä "kuumaa tyhjiötä", joilla ei ole selvää fotosfääriä, ja ne yksinkertaisesti "heikkenevät" tähtienväliseen avaruuteen.

Punainen ylijättiläisvaihe on suhteellisen lyhyt: se kestää ainoastaan muutamista sadoista tuhansista vuosista noin miljoonaan vuoteen. Useimmat tähdet vaihtelevat punaisen ylijättiläisvaiheen ja sinisen ylijättiläisvaiheen välillä, kunnes ne lopulta räjähtävät supernovana. Massiivisimmat punaiset ylijättiläiset saattavat kehittyä Wolfin–Rayetin tähdeksi.

## Aiheesta muualla
*Hubble pinpoints red supergiant that exploded.
*The Stellar Lifecycla: Massive Red Supergiant
*Image and video simulations of a red supergiant
Vaasan Ooppera

**Vaasan Ooppera**, koko nimeltään **Vaasan Ooppera alueooppera r.y.**, on Vaasassa toimiva ooppera. Se on Suomen toiseksi vanhin alueooppera, perustettu vuonna 1956. Aluksi nimellä Vaasan Oopperayhdistys - Vasa Operaförening toimineen yhdistyksen perusti ryhmä laulunopettaja Tyyne Hasen oppilaita. Yhdistyksen perustavassa kokouksessa 6. joulukuuta 1956 valittiin puheenjohtajaksi ekonomi, johtaja Eino S. Rahikainen (1914–1979), joka toimi oopperayhdistyksen puheenjohtajana kymmenen ensimmäistä vuotta. Rahikaisen muutettua pois paikkakunnalta puheenjohtajaksi valittiin yhdistyksen toiminnanjohtaja, lehtori, laulaja Irma Rewell, joka toimi puheenjohtajana aina kuolemaansa asti.

Monissa Vaasan Oopperan produktioissa 1950-luvulta lähtien kapellimestarina toimi Eino Haipus.

## Lähteet
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*https://web.archive.org/web/20080224050422/http://www1.vaasa.fi/ooppera/, Vaasan Ooppera (Internet Archivessa)
Timoniemi

**Timoniemi** on kylä keskellä Kuhmoa, noin 20 km keskustasta pohjoiseen Kekkostietä (tie 9070). Kylä elää maa- ja metsätaloudesta, mutta suurin osa kylän ihmisistä käy töissä keskustassa. Timoniemellä toimii kyläyhdistys, jonka puheenjohtajana toimii Teija Haverinen. Lisäksi kylällä on eri palveluita tarjoavia yrityksiä.

## Kylälehti Timoniemen Netti
Timoniemen kylälehti **Timoniemen Netti** on ilmestynyt 10. joulukuuta 2000 alkaen neljä kertaa vuodessa. Lehden jutut on luettavissa kylän Internet-sivuilla numerosta 10 alkaen.
Alkuun lehden päätoimittajana toimi sen perustaja, Maija Tähkävuori. Tällä hetkellä lehden päätoimittajana toimii Teija Haverinen.

## Tekniikan tulo Timoniemelle

Timoniemen ensimmäinen puhelin oli *Onnelan* talossa 1930-luvulla. Timoniemenvaaran ensimmäinen puhelin oli Tulisalmessa, lossissa 1960-luvulla. Ensimmäiset sähköt tulivat Timoniemelle koulun läheisyyteen ja Timoniemenvaaralle 1949.
Tällä hetkellä kylällä on Kaisanet Oy:n WiMax laajakaista ja alkuvuodesta 2011 Soneran avaama 3G-verkko.

## Aiheesta muualla
* Kylän Internet-sivut
Luciano Galletti

**Luciano Martín Galletti** (s. 9. huhtikuuta 1980 Mar del Plata, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija. Gallettin pelipaikka oli keskikentän tai hyökkäyksen vasemmalla laidalla.

Gallettin pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa oli 1997–1998 argentiinalaisen Estudiantesin riveissä. Vuonna 1999 hän siirtyi Italiaan, Parman joukkueeseen. Otteluita Parmassa ei kuitenkaan tullut ainuttakaan, ja edessä oli jo samana vuonna siirto alemmalle sarjatasolle Serie B:n Napoliin. Koska läpimurtoa Italiassa ei tullut, Galletti palasi takaisin kotimaahansa, seura oli vanha tuttu Estudiantes. Seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Galletti siirtyi takaisin Eurooppaan, tällä kertaa Espanjassa. Seura oli Real Zaragoza, jota Galletti edusti neljän kauden ajan ja kuului jokaisen aikana joukkueen runkopelaajiin. Vuonna 2005 hän siirtyi Atlético Madridiin. Ensimmäisellä Atlético-kaudellaan Galletti oli maanmiehensä Maxi Rodríguezin varamies ja peliaika jäi suhteellisen vähäiseksi. Syksyllä 2006 Maxin loukkaannuttua vakavasti Galletti sai tilaisuutensa ja nousi yhdeksi Atléticon runkopelaajista. Kesäkuussa 2007 Galletti myytiin kreikkalaiseen Olympiakosin joukkueeseen. Galletti oli pakotettu päättämään pelaajauransa tammikuussa 2010, kun hänellä todettiin munuaisten vajaatoiminta.  

Argentiinan maajoukkueessa Galletti pelasi 13 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Maajoukkuedebyyttinsä helmikuussa 2002 tehnyt Galletti oli mukana vuoden 2005 Maanosaliittojen cupissa, jossa hän pelasi täydet minuutit Tunisiaa vastaan ja tuli vaihdosta kentälle otteluissa Meksikoa ja Brasiliaa vastaan.

Myös Gallettin isä Rubén Horacio Galletti oli tunnettu jalkapalloilija.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Luciano Gallettin virallinen sivusto  
* Gallettin tiedot Football Database -sivustolla
Gustavo Adrián López

**Gustavo Adrián López Pablo** (s. 13. huhtikuuta 1973 Valentín Alsina, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edusti kotimaansa Independienten jälkeen espanjalaisia Real Zaragozaa (1996–1999), Celta Vigoa (1999–2007) ja Cádizia (2007–2008). 174 senttimetriä pitkän Lópezin pelipaikka on hyökkääjä. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus.

Lópezin ammattilaisura alkoi kaudella 1991–1992 Independienten joukkueessa. Hän edusti seuraa neljä kautta, kunnes siirtyi kaudella 1995–1996 Real Zaragozaan. Ensimmäinen visiitti Eurooppaan jäi puolen kauden mittaiseksi, ja López palasi pian takaisin Independienteen. Kuitenkin jo seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi uudestaan Zaragozaan, ja tällä kertaa hän viihtyi aragonialaisseurassa kolmen kauden verran, kunnes siirtyi Celta Vigoon vuonna 1999. López pelasi Celtassa kahdeksan kautta.

Argentiinan maajoukkueessa López debytoi joulukuussa 1994 Romaniaa vastaan pelatussa ottelussa. Ainoat MM-kisansa López koki Japanissa ja Etelä-Koreassa 2002 mutta hän ei päässyt turnauksessa pelaamaan. Yhteensä 31 maaottelua pelannut ja niissä neljä maalia tehnyt López oli mukana Atlantan olympialaisissa 1996, jossa Argentiinan joukkue voitti hopeaa.

## Lähteet
Mexicali

**Mexicali** on Meksikon Baja Californian osavaltion pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2010 noin 936 000.

Mexicali sijaitsee Meksikon Yhdysvaltain vastaisella pohjoisrajalla Kalifornian Calexicoa vastapäätä ja se on Latinalaisen Amerikan pohjoisin kaupunki. Mexicali ja Calexico ovat kaksoiskaupunkeja. Calexico on taloudellisesti yhteydessä Mexicaliin. Mexicali sijaitsee noin kahden tunnin ajomatkan päässä Yhdysvaltain San Diegosta. Kaupunki on perustettu 1903.

## Väestö
Mexicalissa on Meksikon suurin kiinalaisväestö ja kiinalaiskaupunki *La Chinesca*. 

## Talous
Mexicalin laakso on merkittävä maaviljelysalue, jossa on yli  keinokasteltua maata. Pohjois-Amerikan vapaakauppa-alue NAFTAn myötä 1994 suurin osa Meksikon ja Yhdysvaltain välisistä kaupan rajoitteista poistettiin ja alueella on perustettu runsaasti tehtaita (niin sanottu *maquiladoras*), jotka tuovat raaka-aineensa Yhdysvalloista ja vievät valmiit tuotteet takaisin. Kesällä 2006 käynnistettiin Silicon Border -projekti, joka rakentaa Mexicaliin täydellisen mikropiirien tuotantoketjun ja luo noin  20&nbsp;vuoden kuluessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* http://www.mexicali.gob.mx/
Vitali Ginzburg

**Vitali Lazarevitš Ginzburg** (; 4. lokakuuta (J: 21. syyskuuta) 1916 Moskova, Venäjän keisarikunta – 8. marraskuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen fyysikko, joka osallistui Neuvostoliiton vetypommin kehittelyyn 1950-luvulla. Ginzburg sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 2003 yhdessä venäläis-yhdysvaltalaisen Aleksei Abrikosovin ja yhdysvaltalaisen Anthony Leggettin kanssa työstään suprajohtavuuden ja supranesteiden parissa. 

Ginzburg valmistui Moskovan valtionyliopistosta 1938 ja sai väitöskirjansa valmiiksi 1942. Ginzburg työskenteli Lebedevin fysiikaninstituutissa 1940-luvulta lähtien, ja hän oli instituutin johtaja 1971–1988. Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen Ginzburg oli vuodesta 1956. Hänen suurimpia saavutuksiaan on Lev Landaun kanssa kehittämä suprajohtimiin liittyvä Ginzburgin–Landaun-teoria.

Venäjänjuutalaista syntyperää ollut Ginzburg oli tunnettu ateismin edustaja sekä neuvostoaikana että kommunismin romahtamisen jälkeisellä Venäjällä. Hän oli yksi allekirjoittajista presidentti Vladimir Putinille lähetetyssä avoimessa kirjeessä, jossa vastustettiin Venäjällä lisääntynyttä klerikalismia. Ginzburg tunnettiin myös voimakkaana antisemitismin vastustajana ja Israelin valtion kannattajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nobelprize.org
Trumpettipuut

**Trumpettipuut** (*Catalpa*) kuuluvat bignoniakasveihin. Suvussa on kymmenisen lajia. Luontaisena trumpettipuita kasvaa Itä-Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Intian saarilla.

Trumpettipuut ovat kesävihantia, vankkaoksaisia, isolehtisiä puita, jotka valkeine kukintoineen muistuttavat hieman hevoskastanjaa. Trumpettipuut puhkeavat lehteen Keski-Euroopassakin hyvin myöhään, vasta kesäkuun alussa, jolloin kaikki muut puut ovat jo lehdessä. Lehdet ovat hieman herttamaisia ja pyöreätyvisiä. Terttumaiset valkoiset torvimaiset kukinnot muistuttavat rakenteeltaan keisaripuun kukkia. Kukista (3 cm) kehittyy syksyllä erikoisennäköisiä, jopa 40 cm pitkiä, hyvin hoikkia, riippuvia kotahedelmiä, jotka sisältävät karvaisia siemeniä. Ruskeat siemenkodat säilyvät lehdettömillä oksilla kevääseen saakka, ja niiden perusteella puun tunnistaminen on helppoa. Siemenkotien ulkonäön perusteella Yhdysvalloissa puuta kutsutaan papupuuksi (bean tree). Trumpettipuun kaarna on ruskeaa, uurteista ja muistuttaa hieman tervalepän kaarnaa.

Varsinkin kukkiessaan komeat trumpettipuut ovat Etelä- ja Keski-Euroopassa suosittuja katu- ja puistopuita. Keltatrumpettipuu (*Catalpa ovata*) menestyy Ruotsissa Upsalan korkeudelle saakka. Suomessa se on jotenkuten menestynyt, kukkinut ja tuottanut siemeniä aivan etelässä suotuisilla paikoilla.

Euroopassa yleisimmät tavattavat lajit ovat amerikkalaiset loistotrumpettipuu (*Catalpa speciosa*) ja alabamantrumpettipuu (*Catalpa bignonioides*). Liuskalehtinen keltatrumpettipuu (*Catalpa ovata*) on kotoisin Kiinasta. Liljatrumpettipuu (*Catalpa* × *erubescens*) on kestävä alabamantrumpettipuun ja keltatrumpettipuun risteymä.

## Trumpettipuulajeja
* alabamantrumpettipuu (*Catalpa bignonioides*)
* kaihotrumpettipuu (*Catalpa bungei*)
* liljatrumpettipuu (*Catalpa* × *erubescens*)
* kiinantrumpettipuu (*Catalpa fargesii*)
* keltatrumpettipuu (*Catalpa ovata*)
* loistotrumpettipuu (*Catalpa speciosa*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Trumpettipuut (''Catalpa'')
* Suomen Lajitietokeskus: Trumpettipuut – ''Catalpa''
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Catalpa'' 
* Flora of China: ''Catalpa''
Eläinmaantieteellinen alue

**Eläinmaantieteellinen alue** on eläimistöltään samankaltainen alue maapallolla. Eläinmaantieteellisten alueiden eläimistön eroihin ovat vaikuttaneet etenkin mannerliikunnot, joiden seurauksena mantereet ovat välillä olleet biologisesti eristäytyneinä pitkän aikaa, mikä on johtanut niille tyypillisen eläimistön kehittymiseen. 

Maapallo jaetaan tavallisesti kuuteen eläinmaantieteelliseen alueeseen Alfred Russel Wallacen 1800-luvulla tekemän työn mukaan. Hän oli ensimmäinen joka havaitsi, että kokonaiset eläinten ryhmät saattavat esiintyä vain tietyllä eläinmaantieteellisellä alueella.

## Eläinmaantieteelliset alueet
Yleensä maapallo jaetaan näihin kuuteen eläinmaantieteelliseen alueeseen:
*Palearktinen alue (54,1 milj. km²), Euraasia ja Pohjois-Afrikka
*Nearktinen alue (22,9 milj. km²), Pohjois-Amerikka    
*Neotrooppinen alue (19,0 milj. km²), Etelä- ja Keski-Amerikka
*Etiopialainen alue (22,1 milj. km²), Saharan eteläpuolinen Afrikka ja Arabian niemimaan eteläosat, Madagaskar
*Orientaalinen alue (7,5 milj. km²), Etelä- ja Kaakkois-Aasia
*Australialainen alue (7,7 milj. km²), Australia lähisaarineen

WWF:n mukaan on vielä oseaninen alue ja antarktinen alue.

## Katso myös
* Indopasifinen merialue

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Diego Placente

**Diego Rodolfo Placente** (s. 24. huhtikuuta 1977 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Saksassa, Espanjassa, Ranskassa ja Uruguayssa. 176 senttimetriä pitkän Placenten pelipaikka oli vasen laitapuolustaja. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus.

Placente aloitti ammattilaisuransa kaudella 1996–1997 Argentinos Juniorsin joukkueessa. Kahden ja puolen kauden jälkeen hän siirtyi yhteen maan mahtiseuroista, River Plateen. River Platessa hän pelasi kaksi kokonaista kautta ja kaksi vajaata, kunnes siirtyi kesken kauden 2000/01 saksalaiseen Bayer 04 Leverkuseniin. Leverkusenissa vietettyjen neljän ja puolen kauden aikana Placente nousi yhdeksi parhaista Euroopassa pelaavista pelaajista pelipaikallaan. Hän oli seuran runkopelaajia aina vuoteen 2005 saakka, jolloin hän siirtyi Bayer 04:sta Primera Divisiónin Celta Vigoon.

Placenten ura espanjalaisseurassa jäi kahteen kauteen. Kaudeksi 2007-08 hän palasi kotimaahansa CA San Lorenzoon. 14 ottelun visiitti Argentiinassa jäi lyhyeksi ja kesällä 2008 Placente palasi Eurooppaan, tällä kertaa Ranskan liigassa pelaavan FC Girondins de Bordeaux'n paitaan.

Argentiinan maajoukkueessa Placente pelasi 22 maaottelua, joista ensimmäisen joulukuussa 2000 Meksikoa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2002 MM-kisoissa ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa Argentiinan kolmesta ottelusta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Placente footballdatabase.com-tietokannassa
Kiiltokuva

**Kiiltokuva** on kiiltävälle paperille painettu tai kiiltäväksi lakattu värillinen painokuva, joka on stanssattu kuva-aiheen reunoja myöten ja useimmiten korkopuristettu eli preeglattu siten että reliefi korostaa kuva-aiheen muotoja. Tyypillisesti kiiltokuvat ovat noin tulitikkurasian kokoisia. Yleisiä kiiltokuvien aiheita ovat enkelit, kukat, lapset ja eläimet. Joskus aiheina käytetään osia tunnetuista taideteoksista, esimerkiksi Rafaelin enkeli. Myös populaarikulttuuri on ollut kuvien aiheena, esimerkiksi Disneyn hahmoista on tehty kiiltokuvia.

Kielikuvana kiiltokuva tarkoittaa epätodellisen ihannoivaa sanallista tai kuvallista esitystä jostakin henkilöstä tai asiasta.

## Historiaa
Kiiltokuvia alettiin painaa 1800-luvun keskivaiheilla monivärisen kivipainotekniikan kehityksen myötä. Niiden synnynmaaksi arvellaan Saksaa. Vanhimmissa kiiltokuvissa on kukka-aiheita, kuten lemmikkiseppeleen ympäröivät, toisiaan puristavat kädet. 1870-luvulla alettiin suosia aiheina lapsia ja lapsenhahmoisia enkeleitä sekä lemmikkieläimiä. Vuosisadan lopulla yleistyivät tunnettujen tarinoiden aiheet, kuten Robinson Crusoe.

Kiiltokuvia käytettiin ensin leike- ja päiväkirjojen koristeina. Kiiltokuvat liittyivät myös muistokirjan pitoon: ystävän muistokirjaan kirjoitetun ”värssyn” kuvitukseksi piti luovuttaa yksi kiiltokuva. Silkkinauhaan ripustettuja kiiltokuvia käytettiin kirjanmerkkinä. Jouluisin niitä käytettiin kuusenkoristeina joko sellaisenaan tai koristekaramellin kääreeseen liimattuna.

1900-luvun lapset saattoivat välitunneilla ja vapaa-aikoinaan harrastaa kiiltokuvien vaihtamisleikkiä, jossa kouluvihon kahtia taitettujen lehtien sisällä säilytettiin kussakin yhtä kiiltokuvaa. Arvonnan kaltaisessa vaihtoleikissä piti osoittaa mistä lokerosta haluaa luovuttamansa kiiltokuvan tilalle toisen. Vihon yksi lokero saattoi olla kuvaton ”kassa”, jonka osuessa kohdalle menetti kiiltokuvansa saamatta mitään tilalle.

Nykyisin kiiltokuvat ovat suosittu nostalginen keräilyharrastuksen kohde myös aikuisille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
*
S/S Norrkulla

**S/S Norrkulla** on tilausristeilyjä Helsingin Pohjoisrannasta tekevä höyrylaiva. Alus oli alkuperäiseltä nimeltään S/S Nagu, risteili aiemmin Savonlinnan lähivesillä sisävesihöyrylaivana nimellä *Figaro*. Vuonna 1919 laivan runkoa pidennettiin keskeltä 3,84 metrillä. Pääkannen hyttien yläpuolelle rakennettiin siltakansi, johon tuli myös ruorihytti. Laivan kylkiin lisättiin valkoiset sivupellit, joihin tuli myös ikkunat. Laivan kattilassa tapahtui vaipan repeämä 70-luvulla jonka johdosta käyttöpaine on alennettu 9,5:stä seitsemään baariin. Laiva on kunnostettu viimeisimmän omistajanvaihdoksen jälkeen perusteellisesti vuosina 2005–2011. Mm. kaikki laivan salongit ja aurinkokansi on kunnostettu, korsteeni on uusittu, höyrykattila on peruskorjattu ja höyrykoneen suihkulauhdutin on korvattu uudella pintalauhduttimella (v. 2011).

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

## Valmistus
Jakob Nordqvist, Otto ja Carolus Wrede, Wiktor Henriksson ja Sigurd Möller perustivat 3. joulukuuta 1911 Ångbåts Ab Nagu -yhtiön Turussa, minkä tehtävänä oli turvata saaristoliikenne Turusta Nauvoon. Varustamo tilasi jo ennen virallista perustamista Joroisista Tehtaat Lehtoniemi & Taipale Fabrikerilta aluksen, joka saapui uutena Turkuun marraskuussa 1911. *S/S Nagu* aloitti liikennöinnin välittömästi katsastusten jälkeen.

## Palvelus
Alus liikennöi kolmasti viikossa Turusta Nauvoon muun muassa reittiä Turku-Haarla-Mustfinnö-Prostvik-Pensar-Kirjais-Berghamn-Nötö. Se teki myös viikonloppuisin risteilyjä Jurmoon ja Nötöön. Yhtiö ajautui konkurssiin ja alus myytiin pakkohuutokaupassa 28. toukokuuta 1915 Ab Vulcanille Turkuun 41 tuhannella markalla. Alus luovutettiin kuitenkin vasta 12. kesäkuuta. Venäläisten pakko-otettua aluksen ensimmäisen maailmansodan vuoksi se oli *Njurokiksi* nimettynä Saaristomerellä  huoltoaluksena. Alus myytiin 30. syyskuuta 1918 Norrkulla Ab:lle Helsinkiin 275 tuhannella markalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.höyrylaiva.fi/
*www.hoyrylaiva.fi 
* http://www.savonlinna.fi/museo/nayttelyt/museolaivat 
* http://www.hhlweb.biz/00-norrkulla.htm
* http://www.ihalines.fi/suomeksi/norrkulla.html
Zamora-palkinto

**Zamora-palkinto** () on Espanjan jalkapalloilussa kauden parhaalle maalivahdille myönnettävä palkinto. Sitä on jakanut urheilulehti *[[Marca]]* vuodesta 1959, mutta myös aiempien vuosien tilastot on sittemmin julkaistu. Palkinto on nimetty maalivahti Ricardo Zamoran mukaan.

Palkinnon voittaa maalivahti, jolla on vähiten päästettyjä maaleja suhteessa pelattuihin otteluihin. Maalivahdin on lisäksi täytynyt pelata kauden aikana vähintään 60 minuuttia vähintään 28 ottelussa. Aiemmin raja on ollut matalampi johtuen joukkueiden vähäisemmästä määrästä. Eniten parhaan maalivahdin titteleitä on voittanut Antoni Ramallets, viisi.

Kauden parhaalle maalintekijälle myönnettävä vastaava palkinto on nimeltään Pichichi.

## Voittajat
Fabricio Coloccini

**Fabricio Coloccini** (s. 22. tammikuuta 1982 Córdoba, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa espanjalaista Deportivo de La Coruñaa ja englantilaista Newcastle Unitedia. 183 senttimetriä pitkän Coloccinin pelipaikka on keskuspuolustaja. Hiustensa vuoksi Coloccinin lempinimi on Enrulado ().

Coloccini aloitti ammattilaisuransa Boca Juniorsissa kaudella 1998–1999. Jo seuraavalla kaudella hän teki sopimuksen italialaisen suurseuran AC Milanin kanssa. Pelipaikkaa milanolaisjoukkueessa ei kuitenkaan auennut, ja Coloccinia kierrätettiin lainasopimuksilla useissa seuroissa. Ensin hän pelasi kotimaassaan San Lorenzossa, sitten Espanjassa Alavésissa, Atlético de Madridissa ja Villarrealissa. Ensimmäisen ja myös viimeiseksi jääneen ottelussa Milanissa hän pelasi kaudella 2004–2005, vaikka seura oli omistanut hänet jo vuosien ajan. Kesken tuon kauden Coloccini siirtyi Deportivo de La Coruñan riveihin. Coloccini siirtyi Newcastle Unitediin 16 miljoonan euron siirtosummalla, nelivuotisella sopimuksella.

Coloccini on pelannut Argentiinan maajoukkueessa 39 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin vuosina 2003–2013. Debyyttinsä hän teki huhtikuussa 2003 Libyaa vastaan pelatussa ottelussa. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2006, joissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa puolivälieräottelussa Saksaa vastaan, sekä Ateenan olympialaisissa 2004, joissa Argentiina voitti olympiakultaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Coloccinin tiedot Football Database -sivustolla
Kankaanpää Seura

**Kankaanpää Seura r.y.** on 1957 perustettu kotiseutuyhdistys, joka toimii Kankaanpäässä ja lähialueella. Kankaanpää Seura on ainoa paikkakunnalla ja sen välittömässä ympäristössä toimiva kotiseutuyhdistys. Seura edistää alueen historian tutkimusta, järjestää tilaisuuksia ja tapahtumia ja julkaisee vuodesta 1964 ilmestynyttä Kankaanpään Joulu -lehteä.
Seura myöntää vuosittain Kankaanpään Pitkäplakkarin arvonimen henkilölle, joka on pitkäaikaisesti ja poikkeuksellisen merkittävästi edistänyt seutukunnan kehitystä. Lisäksi Seura myöntää professori Kauko Räikkeen suunnittelemaa Kankaanpään puolesta -mitalia ansiokkaasta toiminnasta Kankaanpään hyväksi.

50-vuotisjuhlavuonnaan 2007 Kankaanpää-seura toteutti Reuttamo-tietokannaksi kutsutun verkkopalvelun, joka sisältää digitoituja Kankaanpään Joulu -lehden numeroita hakemistoineen, sukututkimusta auttavan kuvakokoelman Kankaanpään hautamuistomerkeistä sekä Kankaanpään keskusta-alueen tilusten asutus- ja historiatiedoston.

Vuonna 2011 Kankaanpää-seura sai Museovirastolta 4&nbsp;000 euron avustuksen Kankaanpään kenkäteollisuuden historian kartoittamiseksi.

## Seuran julkaisuja
**Kukin taplaa tyylillään : kankaanpääläisiä sananparsia*. Kankaanpää seura, 1980. .
*Kaappa Jaakko (toim.): *Kankaanpään kansanlaulukirja*. Kankaanpää Seura 1991.
**Hörhiäisen pesällä : Kankaanpäässä kerättyä kansanperinnettä*. Kankaanpää-seura, 1983. .
*Heikkilä, Olavi: *Koirikuonosta Kauraharjuun : Kankaanpään kruununmaiden historiaa 1860-1920*. Kankaanpää seura, 1995. .
*Nurminen, Jouko: *Sortokausista sotavuosiin : Kankaanpään suojeluskunta ja lotat*. Vapaussodan Satakunnan perinneyhdistys ry:n Kankaanpään seudun osasto ja Kankaanpää seura ry, 2003. .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kankaanpää Seura 
*Kankaanpään Joulu
Kanada-malja

**Kanada-malja** (itse pokaalissa *Canada-malja*) on jääkiekon SM-liigan , jonka saa pudotuspelien voittajajoukkue eli Suomen mestari. Sen lahjoitti Kanadan suomalaisyhteisö Suomen jääkiekkoliitolle järjestämänsä keräyksen myötä vuonna 1950. Keräyksen organisoi kanadansuomalainen liikemies Arne Ritari. Palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 1951, ja vuoteen 1975 asti se jaettiin SM-liigan edeltäjän SM-sarjan voittajajoukkueelle.

Alun perin maljan laattoihin merkittiin ainoastaan mestarijoukkueen nimi ja vuosiluku, mutta SM-liigan perustamisesta lähtien siihen on kirjattu myös pelaajat. Mestaruuslaattaan saa nimensä, kun on pelannut kolmasosan kauden otteluista. Maljaa on jouduttu korottamaan useaan otteeseen ja vuonna 2013 se alkoi olla maksimikoossaan. Tuolloin sanottiin, että ongelma joudutaan ratkaisemaan lähivuosina, sillä 17-kiloisen maljan on sanottu olevan hankala pideltävä erityisesti silloin, kun pelaaja nostaa sen harteilleen.

Kanada-maljasta tehtiin vuonna 1991 kopio, ja alkuperäinen annettiin näytteille Tampereella sijaitsevaan Suomen Jääkiekkomuseoon. Voittajajoukkue saa voitetun finaalin jälkeen jäälle aidon Kanada-maljan, minkä jälkeen se vaihdetaan kopioon. Alkuperäisen maljan on arvioitu olevan hopeoitua kuparia tai uushopeaa, kun taas kopio on kokonaan hopeaa.

## Kanada-maljan saajat

* 1951 Ilves
* 1952 Ilves
* 1953 TBK
* 1954 TBK
* 1955 TBK
* 1956 TPS
* 1957 Ilves
* 1958 Ilves
* 1959 Tappara
* 1960 Ilves
* 1961 Tappara
* 1962 Ilves
* 1963 Lukko
* 1964 Tappara
* 1965 Karhut
* 1966 Ilves
* 1967 RU-38
* 1968 KooVee
* 1969 HIFK
* 1970 HIFK
* 1971 Ässät
* 1972 Ilves
* 1973 Jokerit	
* 1974 HIFK
* 1975 Tappara
* 1976 TPS
* 1977 Tappara
* 1978 Ässät
* 1979 Tappara
* 1980 HIFK
* 1981 Kärpät
* 1982 Tappara
* 1983 HIFK
* 1984 Tappara
* 1985 Ilves
* 1986 Tappara
* 1987 Tappara
* 1988 Tappara
* 1989 TPS
* 1990 TPS
* 1991 TPS
* 1992 Jokerit
* 1993 TPS
* 1994 Jokerit
* 1995 TPS
* 1996 Jokerit
* 1997 Jokerit
* 1998 HIFK
* 1999 TPS
* 2000 TPS
* 2001 TPS
* 2002 Jokerit
* 2003 Tappara
* 2004 Kärpät
* 2005 Kärpät
* 2006 HPK
* 2007 Kärpät
* 2008 Kärpät
* 2009 JYP
* 2010 TPS
* 2011 HIFK
* 2012 JYP
* 2013 Ässät
* 2014 Kärpät
* 2015 Kärpät
* 2016 Tappara
* 2017 Tappara
* 2018 Kärpät
* 2019 HPK
* 2020 *Kanada-maljaa ei jaettu, SM-liigakausi keskeytettiin koronaviruksen johdosta.*
* 2021 Lukko
* 2022 Tappara
* 2023 Tappara
* 2024 Tappara
* 2025 KalPa

## Lähteet
S/S Lokki

**S/S Lokki** on vuonna 1913 rakennettu suomalainen sisävesihöyrylaiva. Laiva toimi ammattiliikenteessä matkustaja-aluksena vuoteen 1971 asti. Samana vuonna laiva muutettiin halkokäyttöisestä öljykäyttöiseksi. 

Laiva upposi Laitaatsillan telakalla vuonna 1997. Laiva nostettiin maalle loppuvuodesta 2005. Siitä purettiin kaikki puurakenteet ja seinät. Aluksen kunnosti sen nykyinen omistaja Parasteam Finland Oy. Aluksen runko, höyrykone ja kattila on korjattu Billnäsissä, kansirakenteet ja sähköt ym. rakennettiin Helsingissä Hietalahdessa. Alus valmistui 2016 ja 2017 rekisteröitiin kaupalliseksi matkustaja-alukseksi kotimaa 2 alueelle.

## Tekniset tiedot

* **Rakennuspaikka:** Alhström telakka, Varkaus
* **Rakennusvuosi:** 1913
* **Pituus:** 23,95 m
* **Leveys:** 6,10 m
* **Syväys:** 2.00 m
* **Vetoisuus:** 99,09 brt
* **Koneen tyyppi:** Compound-höyrykone
* **Koneen teho:** 129 ihv
* **Nopeus:** 9,5 solmua
* **Kattila:** 10 kp, 53 m²
* **Polttoaine:** puu
* **Omistaja:** Yksityinen henkilö 
* **Entiset omistajat:** Kasurilan Höyrywenhe Oy 1913–1916, Itä-Kuopion Höyrywenhe Oy 1916–, Pohjois-Kallaveden Höyrylaiva Oy, Kuopio –1971, Auto-Prima R.W. Stellberg Ky, Helsinki 1971–?, Roll laivat ?–1993, Kuopion Roll Risteilyt Oy 1993–2006, Parasteam Finland Oy 2006–2007,
* **Kotisatama:** Helsinki 
* **Matkustajia: 50 h**
* **Varusteet:** 12+8 makuupaikkaa, 2 salonkia, ruokasali

Aluksen höyrykattilan tuubien uusimiseen on museovirasto vuonna 2014 myöntänyt 9&nbsp;000 euroa.

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Itä-Savo, 15.10.2007
* Länsi-Uusimaa 27.09.2008
* Kuvia 
* Kuva aluksesta 
* Savonlinnan vesien matkustajalaivoja 
* Sisävesihöyrylaivoja 
* Uutinen uppoamisesta
S/S Paul Wahl

**S/S Paul Wahl** on Savonlinnasta risteilevä, vuonna 1919 rakennettu sisävesihöyrylaiva.  Laivan aikaisemmat nimet ovat *Paasivesi*, *Joensuu*, *Mikkeli* ja *Vehmersalmi*.
 
Kesällä 2022 S/S Paul Wahl liikennöi reiteillä Savonlinna-Kuopio, Savonlinna-Joensuu  ja Savonlinna-Lappeenranta. 

## Tekniset tiedot

* **Aikaisemmat nimet:** *S/S Paasivesi*, *S/S Joensuu*, *S/S Mikkeli*, *S/S Vehmersalmi*, *S/S Maaninka*
* **Rakennuspaikka:** A. Ahlström Osakeyhtiö, Varkauden konepaja, Varkaus
* **Rakennusvuosi:** 1919
***Pituus:** 26,5 metriä
* **Leveys:** 6,0 m   
* **Syväys:** 2,1 m
* **Vetoisuus:** 125 brt
* **Koneen tyyppi:** Compound-höyrykone
* **Koneen teho:** 150 ihv
* **HöyryKattila:** 10 bar, kaksi Oilon-öljypoltinta (kaksi tulipesää)
* **Polttoaine:** kevyt polttoöljy
* **Nykyinen omistaja:** Oy Vip Cruise Ltd, Savonlinna 2005–
* **Entiset omistajat:** Varkauden kaupunki (1982–2005), Saimaan Laivamatkat Oy (1967–1982)
* **Käyttäjä:** Oy Vip Cruise Ltd
* **Kotisatama:** Savonlinna
* **Liikennöinti:** tilausristeilyjä Savonlinnan ympäristössä, aikaisemmin risteilyjä Varkaudesta
* **Matkustajia:** 99
* **Varusteet:** ravintola, neljä salonkia

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

## Lähteet
S/S Punkaharju

**S/S Punkaharju** on Savonlinnasta tilausristeilyjä tekevä sisävesihöyrylaiva. Aluksen on suunnitellut Varkauden Lehtoniemen telakalla oppinsa saanut Eemil Kiiveri. Hän piirsi laivan rungon sellaiseksi, että se tarvitsee mahdollisimman pienitehoisen koneen kulkeakseen. Alus vaurioitui tulipalossa vuonna 1913, jolloin mm. höyrykone vaihdettiin tehokkaammaksi. Alus osallistui sota-aikana evakuointikuljetuksiin. Höyrylaiva S/S Punkaharju siirtyi takaisin Savonlinnaan vuonna 1999. Aluksen Omistaa LP Management Oy.

## Tekniset tiedot

* **Aikaisemmat nimet:**  S/S Taimi III (?–1999), S/S Punkaharju, S/S Kerttu (?–1934), S/S Osuuskunta I (1905–?)
* **Rakennuspaikka:** Lypsyniemen telakka, Savonlinna (Eemil Kiiveri)
* **Rakennusvuosi:** 1905/1926
* **Pituus:** 22,5 metriä
* **Leveys:** 4,95 m
* **Syväys:** 2,00 m
* **Vetoisuus:** 74 brt
* **Koneen tyyppi:** Compound-höyrykone
* **Koneen teho:** 92 ihv
* **Polttoaine:** Kevyt polttoöljy
* **Omistaja:** LP Management Oy, 2017 -
* **Entiset omistajat:** Oy Vip Cruise LTD 1999–2016, Hotelli Joensuun Karelia –1999, Martti Sieranta – Vuokralla Punkaharjun Laivat Oy:lle 1982–?, Saimaan Laivamatkat Oy 1967–1982, Höyrylaiva Osakeyhtiö Kerttu 1934–1967, Höyryvenhe Osuuskunta 1905–1934)
* **Käyttäjä:** LP Management Oy 
* **Kotisatama:** Savonlinna
* **Liikennöinti:** höyrylaiva S/S Punkaharjun Maisemaristeilyt 1.6.–30.8. Tilausristeilyt Savonlinnasta, tilausliikenteessä etukäteen myydyille ryhmille. 
* **Matkustajia:** 75
* **Varusteet:** Ravintola, anniskeluoikeudet, satelliittinavigointijärjestelmä ja sähköiset merikarttaohjelmat

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

## Aiheesta muualla
* http://www.saimaashop.com
* Suomen Höyrypursiseura
* http://www.savonlinna.fi/museo/nayttelyt/museolaivat