Venezuela

**Venezuela**, virallisesti **Venezuelan bolivariaaninen tasavalta** () on 28,8 miljoonan asukkaan valtio Etelä-Amerikassa, Karibianmeren rannalla. Sen rajanaapurit ovat Brasilia etelässä, Guyana idässä ja Kolumbia lännessä. Vuosina 1522–1821 Venezuela oli espanjalaisten siirtomaa, ja se itsenäistyi nykyisen kansallissankarinsa Simón Bolívarin kampanjan ansiosta. 

Öljyteollisuus on tuonut maalle vaurautta 1920-luvulta alkaen. Öljytulojen varassa elävän maan talouden yleinen kehitys on kuitenkin laiminlyöty 2000-luvun taitteesta alkaen. Erityisesti maata vuodesta 1999 kuolemaansa 2013 saakka johtaneen presidentti Hugo Chávezin kunnianhimoiset sosiaaliset uudistukset saivat yhdessä öljyn hinnan halpenemisen kanssa aikaan pitkällisen ja alati syvenevän talouskriisin, joka on pahentunut Chávezin seuraajan Nicolás Maduron kaudella. Itsevaltaisista menetelmistä ja laajasta korruptiosta syytetyn Maduron syrjäyttämiseen pyrkivät Venezuelan protestit 2014–2019 ovat laukaisseet maassa myös vaikean poliittisen kriisin, joka on johtanut miljoonien ihmisten pakenemiseen maasta.

Ulkopolitiikassa Venezuela keskittyy yhteistyöhön eräiden muiden Latinalaisen Amerikan valtioiden ja OPECin sekä Kiinan ja Venäjän kanssa.

## Nimi
Venezuelan nimen alkuperästä on esitetty kaksi teoriaa, jotka pohjautuvat espanjalaisiin lähteisiin. Suositumman teorian mukaan Venezuela tarkoittaisi pientä Venetsiaa. Toisen teorian mukaan nimi juontaa juurensa alkuperäisasukkaiden kieleen, jonka puhujat kutsuivat itseään veneciuelaeiksi.

## Maantiede
 

### Pinnanmuodot ja vesistöt
Venezuelan maasto on vaihtelevaa. Maan luoteisosissa on Andien koillisimmat osat. Kolumbian rajan suuntaisesti kulkee Serranía del Perijá ja rajalta sisämaahan Cordillera de Mérida, johon kuuluu myös maan korkein kohta, 4&nbsp;978 metriä korkea Pico Bolívar. Cordillera de Mérida erottaa Maracaibojärven alangon Orinocojoen laaksosta.

Maan keskiosa on tasankoa, josta käytetään nimeä *[[llanos]]*; tasangot jatkuvat Kolumbian rajalta Orinocojoen suistoon idässä. Kolumbian rajalta Oriconon suistoon on matkaa 1&nbsp;300 kilometriä, ja leveimmillään *llanos* on 500 kilometriä leveä. Tasanko on matalaa ja hyvin vähän kumpuilevaa aluetta. Sen eteläpuolella on Guyanan ylänkö, joka käsittää kaksi viidesosaa Venezuelan pinta-alasta. Ylängön huomattavin alue on Gran Sabana, jossa on monia jyrkkärinteisesti kohoavia pöytävuoria, *[[tepui]]ta*. Guyanan rajalla on 2,8 kilometriä korkea Monte Roraima ja Auyantepuilta syöksyy alas maailman korkein vesiputous, Angelinputous.

Venezuelassa on kaksi suurta valuma-aluetta, Atlanttiin laskeva Orinocon vesistö ja Karibianmeren rannalla oleva Maracaibojärven valuma-alue. Orinoco ja sen tärkein sivujoki Caroní kuljettavat noin neljä viidesosaa koko maan pintavalunnasta. Orinocon vesistössä on myös melko harvinainen bifurkaatio. Lähes tasaisella maalla Orinoco haarautuu kahteen uomaan, joista toinen Casiquiare virtaa Amazonin sivujokeen Rio Negroon ja yhdistää näin vesistöt. Maracaibojärveä pidetään toisissa yhteyksissä Etelä-Amerikan suurimpana järvenä, mutta toiset pitävät sitä laguunina tai lahtena. Se on yhteydessä Karibianmereen kanaalin kautta, ja sen pohjoisosassa vesi on murtovettä.

Joulukuussa 2007 Venezuela siirtyi käyttämään ainoana maailmassa aikavyöhykettä, joka oli 4½ tuntia jäljessä UTC-ajasta. Energiansäästö-syistä 2016 kelloja siirrettiin puoli tuntia eteenpäin.

### Ilmasto ja luonto
Venezuelassa vallitsee trooppinen ilmasto, tavallisesti kuuma ja kostea, joskin korkeammalla on viileämpää. Caracasissa kuukauden keskimääräinen ylin lämpötila vaihtelee joulukuun 28 ja toukokuun 32 asteen välillä. Eniten sataa kesäkuusta lokakuuhun, yli sata millimetriä kuussa. Kuivakausi on joulukuusta maaliskuun lopulle.

Venezuelan kasvillisuus on pääosin trooppista. Ainavihannat ja puolivihannat metsät peittävät maasta kaksi viidesosaa ja savanni noin puolet. Orinocon suistossa on puolestaan mangrovesoita. Sademetsiä on erityisesti alavilla alueilla, ja vuoristossa kasvillisuus vaihtuu. Semitrooppista kasvillisuutta on aina 1&nbsp;500 metriin. Siitä korkeammalla on vuoristokasvillisuutta, ja yli 3&nbsp;000 metrissä on niin sanottua *[[páramo]]*-kasvillisuutta, jossa on pääosin vuoristopensaita ja jäkäliä.

Venezuelan luonto on erityisen monipuolinen: maassa on tavattu lähes 1&nbsp;500 lintulajia, 350 nisäkäslajia ja kymmeniä tuhansia kasvilajeja. Niitä suojelemaan on perustettu 43 kansallispuistoa, jotka kattavat yli viidesosan maan pinta-alasta. 2000-luvun talouskriisin aikana puistojen tila on huonontunut hälyttävästi, kun puistot menettävät sekä budjettirahoitusta että matkailutuloja. Canaiman kansallispuisto on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1994 lähtien.

Venezuelan Andien pilvimetsissä elää harvinainen silmälasikarhu. Venezuelan Amazonin ja Orinocon deltan sademetsissä ja joissa elää makeanveden delfiineitä, orinoconkrokotiileja, anakondia, jättiläissaukkoja, jaguaareja, hämähäkkiapinoita, laiskiaisia, tapiireita ja harvinainen kynnetönmanaatti. Rannikon krokotiilit piileksivät mangrovemetsissä kuten Morrocoyn ja Tacariguan kansallispuistoissa. Los Roquesin kansallispuistossa suojellaan merikilpikonnia.

## Historia
### Varhaishistoria

Ensimmäiset ihmiset olivat saapuneet nykyisen Venezuelan alueelle 6&nbsp;000–13&nbsp;000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Asukkaita tuli kolmesta suunnasta: idästä (nykyisen Guyanan suunnasta) etelästä (nyky-Brasiliasta) ja pohjoisesta (Antilleilta). He harjoittivat maanviljelyä, metsästystä ja kalastusta.

Kristoffer Kolumbus rantautui kolmannella matkallaan vuonna 1498 ensimmäisen kerran Amerikan mantereelle, Venezuelaan. Eurooppalaiset keskittyivät alkuun hankkimaan orjia ja kalastamaan helmiä. Ensimmäinen siirtokunta oli vuonna 1523 perustettu, koillisrannikon Cumaná. Saksalainen Welserin suku hankki oikeudet Venezuelan luoteisrannikkoon, mutta espanjalaiset saivat alueen takaisin itselleen vuonna 1546. Ensimmäiset sisämaahan tunkeutujat etsivät tarunhohtoista Eldoradoa. Englantilainen Walter Raleigh muun muassa purjehti Orinocoa pitkin sisämaahan.

Espanjalaiset alkoivat 1500-luvun puolivälin jälkeen jakaa maata *[[encomienda|encomiendoihin]]*, ja vuonna 1600 maassa oli yli 20 asutuskeskusta. Katoliset lähetyssaarnaajat etenivät 1600- ja 1700-luvuilla toimeliaasti jokilaaksoja pitkin. Venezuelaa hallittiin osana Uuden-Granadan varakuningaskuntaa.

Kaakaosta tuli 1620-luvulla Venezuelan tärkein vientituote kahdeksi vuosisadaksi. Viljely alkoi houkutella entistä enemmän maahanmuuttajia, ja plantaaseille alettiin tarvita orjatyövoimaa Afrikasta. Venezuelaan kehittyi pian siirtomaa-aikainen kastijärjestelmä, jossa ylimpänä olivat Espanjassa syntyneet ja espanjalaisten jälkeläisten Amerikassa syntyneet *criollot*. Heidän jälkeensä olivat kanariansaarelaiset, jotka olivat saapuneet työvoimaksi. Alimpana olivat useampaa sekarotuiset *pardot*, orjat ja alkuperäisasukkaat. Itsenäisyyden aikana orjien osuus asukkaista oli noin 20 prosenttia ja intiaanien 10 prosenttia.

### Itsenäisyys

Venezuela liittyi 1800-luvun alussa monien muiden Etelä-Amerikan siirtokuntien tavoin itsenäisyystaisteluun. Itsenäisyyssotaa johti alkuun Francisco de Miranda, mutta hänen yrityksensä kaatui ja uudeksi johtajaksi nousi Venezuelassa syntynyt Simón Bolívar. Hän johti joukkonsa voittoon kesäkuussa 1821 Carabobon taistelussa, minkä jälkeen Venezuela itsenäistyi osana Suur-Kolumbiaa. Siihen kuuluivat Venezuelan lisäksi Kolumbia, Panama ja Ecuador. Venezuela erosi liitosta vuonna 1829 ja itsenäistyi.

Itsenäisen Venezuelan ensimmäistä vuosisataa vuodesta 1830 eteenpäin voidaan kuvata caudillojen kaudeksi, jolloin valta vaihtui useasti komentajalta toiselle. Ensimmäisenä diktaattorina nousi pariin otteeseen presidenttinä toiminut José Antonio Páez, joka hallitsi *criollo*-eliitin tuella. Páezin taustalla oli konservatiivipuolue, kun hänen vastustajansa järjestäytyivät liberaalipuolueen taakse. Osapuolet ajautuivat sisällissotaan vuosina 1858–1863.

Cipriano Castro nousi valtaan vuonna 1899, mikä tarkoitti uutta aikakautta, sillä hän ja hänen kolme seuraajansa olivat kaikki Andien Táchiran osavaltiosta. Castro ja vuonna 1908 presidentiksi noussut Juan Vicente Gómez olivat julmia johtajia. Gómez keskitti vallan itselleen ja sorti oppositiota. Hänen kaudellaan Maracaibojärven altaasta löydettiin öljyä. Maan sisäinen vakaus houkutteli ulkomaalaisia öljysijoittajia, ja vuonna 1928 Venezuela oli maailman suurin maaöljyn viejä. Se toi maahan huomattavasti vaurautta, ja valtio pystyi muun muassa maksamaan kaikki valtionvelkansa ja kehittämään infrastruktuuria. Pääosa kansasta pysyi kuitenkin köyhänä, kun diktaattorit taas vaurastuivat huomattavasti.

Vuodesta 1958 lähtien Venezuelassa on vallinnut jonkinlainen siviilidemokratia. Rómulo Betancourtin toisella kaudella vuonna 1961 kirjoitettiin uusi perustuslaki, joka päätti pitkän caudillojen ja sotilasdiktaattorien kauden. Betancourtista tuli myös ensimmäinen presidentti, joka istui koko kauden, ja hänen seuraajaksi valittiin vuonna 1964 Raúl Leoni.

1970-luvulla talous kukoisti, kun öljyn hinta nousi vuoden 1973 öljykriisin ja vuoden 1979 öljykriisin myötä. Öljy- ja terästeollisuus kansallistettiin. 1980-luvulla öljyn hinnan laskun myötä tulivat talousongelmat, ja maa sai vuonna 1989 Maailmanpankilta lainaa. Presidentti Carlos Andrés Pérez alkoi toteuttaa suuria taloudellisia uudistuksia, joita IMF oli vaatinut. Uudistuksiin sisältyivät ”raju devalvaatio, kaupan ja sijoitusten rajoitusten purkaminen sekä välittömimmin kansalaisiin vaikuttanut valtion tukien poisto monilta perustuotteilta (esimerkiksi sähköltä, polttoaineelta, leivältä ja maidolta)”. Pérezin kaudella hinnat nousivat jyrkästi. Seurauksena oli väkivaltaisia mielenosoituksia, jotka laajenivat maanlaajuisiksi levottomuuksiksi vuonna 1989. Hallitus kukisti mielenosoitukset kovilla otteilla, mikä johti satoihin kuolonuhreihin. Tapausta kutsutaan Caracazoksi. Kansallistettuja aloja yksityistettiin jälleen useita kuolonuhreja vaatineen Caracazon jälkeen. 1990-luvun alussa Pérezin hallintoa pidettiin laajalti korruptoituneena, ja vuonna 1992 joukko sotilaita yritti kaapata Péreziltä vallan. Kaappaus epäonnistui. Vallankaappausta yrittäneiden joukossa oli operaatiota johtanut Hugo Chávez, joka valittiin presidentiksi vuonna 1998.

### 2000-luku: Chávezin sosialismia

Vuodesta 1999 kuolemaansa saakka, vuoteen 2013, maata hallinnut presidentti Hugo Chávez lupasi poistaa maasta korruption ja tasata tuloeroja. Hän aloitti lukuisia sosiaalisia ohjelmia ja toteutti sosialistista talouspolitiikkaa valtapuolue PSUV:n johdossa. Hän poistatti presidentin kausirajoituksen, ja hänen kauttaan leimasi tyypillinen autoritaarinen kehitys, jossa valtaa keskitetään, vastustajia vaiennetaan väkivalloin ja suuri osa varallisuudesta kavalletaan tavalla tai toisella. Vuonna 1999 hyväksyttiin uusi perustuslaki, jossa muun muassa päätettiin maan uudeksi viralliseksi nimeksi Venezuelan bolivariaaninen tasavalta.

Vuonna 2002 maassa yritettiin Chávezin vastaista vallankaappausta. Oppositio vaati Chávezin jatkosta kansanäänestystä, joka järjestettiin vihdoin vuonna 2004 ja jonka Chávez voitti. Presidentti Hugo Chávez ilmoitti maan pyrkivän sosialismiin.

Chávezin aikana äärimmäinen köyhyys, lapsikuolleisuus ja lukutaidottomuus vähenivät, mutta toisaalta rikollisuus kasvoi räjähdysmäisesti, talouden hoito oli tuhlailevaa ja korruptio vaivasi maata.

### Maduron aika

Chávezin kuoltua syöpään maaliskuussa 2013 maassa järjestettiin vaalit, jotka voitti täpärästi Chávezin itse seuraajaakseen valitsemansa Nicolás Maduro. Vaalit hävinnyt Henrique Capriles väitti vaaleissa olleen valtaisia epäselvyyksiä.

Öljyn hinnan laskiessa Venezuelan talous alkoi vuonna 2014 supistua, ja pula ja inflaatio vaivasivat kansalaisia. Pulaa oli vuonna 2016 kaikesta: ruoasta, lääkkeistä ja sähköstä. Sähköpula johtui kuivuudesta eli vesivoiman puutteesta. Myös väkivaltarikollisuus oli yleistä. Oikeisto-oppositio voitti parlamenttivaalit vuoden 2015 lopussa, ja seurauksena oli sosialistien ja oikeiston välinen valtataistelu. Maduron kansansuosio alkoi huveta, kun Venezuelan talous syöksyi alaspäin. Oppositio järjesti vuosina 2014–2017 mielenosoituksia ja väkivaltaisia protesteja, jotka hallitus kukisti kovin ottein. Maduron kansansuosio laski niin, että kesällä 2015 Maduroa kannatti enää noin neljännes äänestäjistä, ja oppositio voitti parlamenttivaalit. Vuonna 2017 Maduron hallitus pyrki julkisesti ainakin kahteen otteeseen neutraloimaan parlamentin.

Maduro voitti vuonna 2018 myös presidentinvaalit, joissa alle puolet äänesti, ja joita pidetään yleisesti epädemokraattisina. Enin osa Väli- ja Etelä-Amerikan maista veti tukensa pois Madurolta. Tammikuun 23. päivänä 2019 parlamentin puhemies Juan Guaidó julistautui maan väliaikaiseksi presidentiksi. Suurvalloista erityisesti Kiina ja Venäjä ovat edelleen tukeneet Maduroa eivätkä Guaidón pyrkimykset tämän syrjäyttämiseksi ole tuottaneet tulosta.

Vuonna 2022 pyrittiin avaamaan maan hallituksen ja opposition välinen poliittinen umpisolmu. Marraskuun loppupuolella neuvotteluissa saatiin merkittävä sopu: Osapuolet pyysivät yhdessä YK:ta perustamaan rahaston, jonka kautta Venezuelan ulkomailla olevia jäädytettyjä varoja ohjattaisiin maan humanitaarisen kriisin auttamiseen. Kyse on tiettävästi noin kolmesta miljardista eurosta, jotka ohjattaisiin koulutukseen, terveydenhuoltoon, ruokaturvaan, tulvavalmiuteen ja sähköverkkoon. Sopu voi parhaassa tapauksessa helpottaa alueen pakolaiskriisiä ja lisätä merkittävästi maailman öljyntuotantoa.

Yhdysvallat iski Venezuelaan vuoden 2026 alussa. Sotilasoperaatiossa yhdysvaltalaiset joukot kaappasivat Maduron ja tämän vaimon Cilia Floresin viedäkseen heidät oikeuteen huumeiden salakuljettamisesta.

## Politiikka ja yhteiskunta

### Poliittinen järjestelmä
Venezuela on maan vuoden 1999 perustuslain mukaan tasavaltainen ja demokraattinen liittovaltio. Hugo Chávezin uudistamassa perustuslaissa presidentti sai lisää valtaoikeuksia Vuosien 1961–1999 perustuslaissa presidentti sai istua vain yhden viisivuotiskauden. Uudessa perustuslaissa presidentti valitaan yleisellä kansanäänestyksellä joka kuudes vuosi. Presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johtaja. Pääministeriä ei ole. Aiemmin sama henkilö voitiin valita presidentiksi enintään kahdelle peräkkäiselle kaudelle, mutta tämä pykälä kumottiin kansanäänestyksessä vuonna 2009.

Nicolás Maduro valittiin vuonna 2024 kolmannen kerran presidentiksi, vaikka kansainvälisen arvion mukaan ainoa opposition ehdokas Edmundo González olisi todellisuudessa voittanut vaalit. Vaalilautakunta julisti Maduron voittajaksi, mutta se ei suostunut julkaisemaan äänestystuloksia. Venezuelan kansalliskokous oli myös vuonna 2019 julistanut Juan Guaidón olevan väliaikaisen hallinnon johtaja, koska Maduro oli valittu parlamentin mukaan presidentiksi laittomissa vaaleissa. Guaidó johti oppositiota kolmen vuoden ajan vuoteen 2022. Maduron kolmas kausi päättyi tammikuussa 2026 Yhdysvaltojen tekemiin iskuihin. Hänet vangittiin, ja korkein oikeus asetti väliaikaiseksi presidentiksi varapresidentin Delcy Rodríguezin.

Maduron PSUV-puolue hallitsee vaalikomissiota, minkä takia oppositio on boikotoinut parlamenttivaaleja. Vuoden 2025 vaaleissa 285-paikkaiseen parlamenttiin valittiin 253 edustajaa hallituskoalitiosta. Koalitoi voitti myös yhtä vaille kaikki 24 kuvernöörinpaikkaa. Venezuelassa on periaatteessa kaksi kansalliskokousta, sillä vuoden 2015 vaaleissa, joita pidetään vielä vapaina, valittu parlamentti on edelleen pystyssä opposition väliaikaisena lainsäädäntöelimenä. Se antoi itselleen vielä jatkokauden vuonna 2024. Käytännössä hallituskoalition johtama kansalliskokous toimii vain kumileimasimena, eikä sillä ole todellista valtaa.

Venezuelan oppositiota on 2000-luvulla vainottu, ja Maduron kaudella tilanne on entisestään selvästi pahentunut. Venezuelan hallinto on määrännyt lukemattomien poliittisten vastustajien vangitsemisen ja kiduttamisen. Paikallisen ihmisoikeusjärjestö Foro Penalin mukaan vuoden 2020 lopussa Venezuelassa oli 351 poliittista vankia.

### Oikeuslaitos ja rikollisuus
Oikeuslaitos on Chávezin ja edelleen Maduron aikana alistettu poliittiseen hallintaan, sillä sinne on nimitetty erityisesti lojaaleja tuomareita. Maduron puolueen johtama kansalliskokous pienensi 2022 korkeimman oikeuden kokoa 32 tuomariin ja valitsi sinne 20 uutta tuomaria. Osa uusista tuomareista oli jo mukana aiemmassa korkeimmassa oikeudessa, mikä saattaa mahdollistaa pidemmän virkakauden kuin perustuslain rajaama 12 vuotta. Oikeuslaitos on viisitasoinen, ja lisäksi on muun muassa asevoimien oma oikeus. Oikeuslaitos ei ole Venezuelassa itsenäinen, reilu, läpinäkyvä, saavutettava eikä tehokas, eikä kansalaisilla ole juurikaan luottoa oikeuden toteutumiseen.

Rikollisuus Venezuelassa on suurta, sillä vuonna 2020 henkirikoksia tehtiin 60,3 sataatuhatta asukasta kohti. Määrä oli hieman laskenut vuodesta 2018, mutta se oli silti maailman suurimpia. Venezuelan vankilat ovat myös Amerikan pahimpia, ja vankilajengit toimivat niissä varsin vapaasti.

Vankilajengien lisäksi myös kaupunkijengit, huumekauppiaat, kaivosmafia ja Kolumbian Kansallinen vapautusarmeija ELN pitävät valtaa. ELN ja FARC-liikkeestä irtautuneet sissit hallitsevat laitonta kaivostoimintaa Amazonasin osavaltiossa. Brasilialaiset rikollisorganisaatiot puolestaan salakuljettavat huumetahna [selvennä] ja ovat myös mukana kaivostoiminnassa. Puolisotilaalliset *[[Colectivo (Venezuela)|colectivot]]* ovat puolestaan jengejä, jotka hallitsevat monien isojen kaupunkien tiettyjä tiheitä asuinalueita. Ne harjoittavat huumekauppaa, kiristystä, kaappauksia ja murhia.

### Kansalaisvapaudet
Perustuslaki takaa ja suojelee kansalaisvapauksia ja henkilökohtaista koskemattomuutta, mutta sillä ei ole *[[de facto]]* mitään arvoa. Freedom Housen vuoden 2025 raportin mukaan Venezuela ei ole vapaa maa, ja sen tilanne on heikentynyt koko ajan vuoden 1999 jälkeen. Valtio on katkaissut toisinajattelijoiden väylät vaikuttaa, rajoittanut kansalaisvapauksia ja asettaneet epäiltyjä vastustajia oikeuteen.
 
Sananvapautta ja yhdistymisvapautta rajoitetaan voimakkaasti. Monia televisio- ja radioasemia on suljettu 2000-luvulla, ja journalistien kollegion mukaan vuosien 2004–2024 aikana ainakin 405 mediatoimijaa on suljettu. Vuoden 2024 aikana on pakotettu 14 radioasemaa lopettamaan toimintansa. Itsenäisiin toimittajiin kohdistuu puolestaan painostusta ja väkivaltaa, ja heitä myös vangitaan sattumanvaraisesti.

Uskonnonvapaus toteutuu Venezuelassa pääsääntöisesti hyvin. Kokoontumisvapautta rajoitetaan voimakkaasti, ja protestoijien ja turvallisuusjoukkojen välillä syntyy usein väkivaltaisia yhteenottoja. Aktivisteja ja kansalaisjärjestöjä häiritään ja uhkaillaan sekä asetetaan oikeuteen.

## Osavaltiot

Venezuela on jaettu 23 osavaltioon, pääkaupunkialueeseen (Caracas) ja yhteen liittovaltiolliseen alueeseen. Osavaltiot on jaettu 335 kuntaan (*municipios*), jotka on vielä jaettu 1&nbsp;084 alueeseen (*parroquias*).

Osavaltiot (pääkaupunki suluissa) ovat:

# Amazonas (Puerto Ayacucho)
# Anzoátegui (Barcelona)
# Apure (San Fernando de Apure)
# Aragua (Maracay)
# Barinas (Barinas)
# Bolívar (Ciudad Bolívar)
# Carabobo (Valencia)
# Cojedes (San Carlos)
# Delta Amacuro (Tucupita)
# Falcón (Coro)
# Guárico (San Juan De Los Morros)
# Lara (Barquisimeto)
# Mérida (Mérida)
# Miranda (Los Teques)
# Monagas (Maturín)
# Nueva Esparta (La Asunción)
# Portuguesa (Guanare)
# Sucre (Cumaná)
# Táchira (San Cristóbal)
# Trujillo (Trujillo)
# Yaracuy (San Felipe)
# La Guaira (La Guaira)
# Zulia (Maracaibo)
# Liittovaltiollinen alue

## Talous

2010-luvun lopussa Venezian talous heittelehti, inflaatio oli ulkomaalaisten arvioiden mukaan satoja prosentteja ja bruttokansantuote laski yli 10 prosenttia vuodessa. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 öljyn hinta nousi ja Venezuelan talous lähti huimaan kasvuun. 
 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Venezuelan talous muuttui maatalouskeskeisestä öljykeskeiseksi. Toisen maailmansodan jälkeen maa oli 15 vuoden ajan maailman tärkein öljynviejä, kunnes Persianlahden maat sivuuttivat sen. Venezuela oli perustamassa OPECia vuonna 1959. Öljytulot kattavat noin kolmanneksen maan bruttokansantuotteesta, 95 prosenttia vientituloista ja yli puolet hallinnon kustannuksista.

1970-luvulla öljy toi tuloja maalle, niin että rahaa riitti suorastaan kerskakulutukseen. Muut tärkeät tuotannon alat unohdettiin kokonaan. Elintarvikkeita maa ei tuottanut omaan kulutukseensa 1980-luvun alussa läheskään tarpeeksi. Nykyisin tilanne on jo vähän parempi, mutta omavaraisuuteen ei ole vielä päästy: elintarvikkeista tuodaan kaksi kolmannesta ulkomailta. Maataloustuotteista Venezuela vie ulkomaille tupakkaa, kalaa, hedelmiä, kaakaota ja näistä jalostettuja tuotteita.

Maassa on maaöljyn lisäksi rikkaat esiintymät hiiltä, rautaa, bauksiittia ja kultaa, sekä vesivoimaa ja timantteja. Halpa energia on mahdollistanut raskaan teollisuuden kehittämisen ja maa on yksi suurimmista alumiinin tuottajista maailmassa.

Venezuelalla oli vuonna 2018 yli kahdeksan miljardin euron edestä Venäjän myöntämiä lainoja.

### Energia

IEA:n mukaan Venezuela oli vuonna 2008 maailman 9. suurin öljyntuottajamaa (137 Mt, 3,5 prosenttia maailman tuotannosta) ja 10. suurin kivihiilen viejä (6 Mt). Venezuelan jalostettujen öljytuotteiden vienti vuonna 2007 oli 29 Mt (4. sija) ja kaikkien öljytuotteiden vienti 106 Mt (6.sija). 

IEA:n mukaan Venezuela oli vuonna 2017 maailman 11. suurin öljyntuottajamaa (122,9 Mt), mutta kivihiilen tuotanto oli pudonnut 0,6 megatonniin ja vienti 0,4 megatonniin.

Energiantuotannon huippu oli vuonna 2012, mistä se lähti jyrkkään laskuun.

### Ruoka- ja energiapula

Presidentti Chavezin vuodesta 2003 asettamat ruuan ja muiden tarvikkeiden asettamat hintakatot loivat ruoka- ja materiaalipulaa. Venezuelassa halvalla ostetut hyödykkeet kannatti myydä kalliilla muualla. Tämä synnytti salakuljetusta. Sosialisoitu maatila myös saattoi lakata toimimasta. Öljyn hinta laski vuosina 2008–2009. Vuonna 2010 maassa oli pulaa mm. sähköstä ja lihasta. Vuonna 2014 alkanut öljyn maailmanmarkkinahintojen romahdus pahensi tavarapulan ennen näkemättömäksi. Maassa oli vuonna 2016 pulaa lääkkeistä, ruuasta ja sähköstä.

Vuonna 2019 hyperinflaatio nousi 10 miljoonaan prosenttiin. Vuosina 2013–2019 talous kutistui 65&nbsp;prosenttia:lla.

### Liikenne

Venezuelassa on 409 lentokenttää, joista viidellä on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Maan kansallinen lentoyhtiö on Conviasa. Rautateitä on 806&nbsp;km, ja Orinocojoella on 400&nbsp;km sisävesiväylää. Satamakaupungit ovat La Guaira, Maracaibo, Puerto Cabell ja Punta Cardon. Venezuelan lähivesillä liikkuvia on varoitettu merirosvojen hyökkäyksistä.

Rautateillä ja jokireiteillä ei ole matkustajaliikennettä, joten maan sisällä liikutaan paljon linja-autoilla. Kaikissa suurkaupungeissa on paikallisbusseja ja pääkaupunki Caracasissa myös metro.

## Väestö

Venezuelan väkiluku vuonna 2024 oli Human Rights Watchin mukaan 28,8 miljoonaa. Venezualan väestössä on lukuisia kansanryhmiä. Noin kaksi kolmasosaa on mestitsejä eli eurooppalaisten ja Amerikan alkuperäisasukkaiden jälkeläisiä tai afrikkalaisten, eurooppalaisten ja alkuperäisasukkaiden jälkeläisiä. Viidesosa asukkaista on eurooppalaisten ja kymmenesosa afrikkalaisten jälkeläisiä. Alkuperäisasukkaiden osuus väestöstä on pieni.

Eurooppalaistaustaisia asuu erityisesti suurissa kaupungeissa, kun taas afrikkalaistaustaiset asuttavat Karibianmeren rannikkoa. Alkuperäiskansoja on erityisesti Zulian osavaltiossa Maracaibojärven ympäristössä sekä pienempiä määriä Amazonasissa, Guyanan ylängöllä ja Orinocon suistossa. Suurin alkuperäiskansa on guajirot ja toiseksi suurin waraot.

Virallinen kieli on espanja, mutta maassa on myös lukuisia kotoperäisiä murteita ja kieliä sekä siirtolaisten mukanaan tuomia kieliä ja murteita. Vuoden 2017 latinobarometri kyselyssä 67 prosenttia väestöstä on katolisia, 18 prosenttia protestantteja, kaksi prosenttia muita uskontoja ja 13 prosenttia uskonnottomia.

Caracasin pääkaupunkiseutu, jonka väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2010 lähes 4,5 miljoonaa, on maan suurin taajama-alue. Varsinainen Caracasin kaupunki (arvio vuodelle 2019 runsaat kaksi miljoonaa asukasta) oli vasta maan toiseksi suurin kaupunki, kun suurin oli Maracaibo (2,6 miljoonaa asukasta). Muita yli miljoonan asukkaan kaupunkeja olivat Valencia ja Barquisimeto.

Venezuelan yhteiskunnallinen sekasorto ja talouden romahtanut on ajanut miljooniaa venezuelalaisia pakolaisiksi. Kesäkuussa 2024 arviotiin, että vuoden 2015 jälkeen 7,7 miljoonaa venezuelalaista on karannut maasta. Se on Etelä-Amerikan nykyhistorian suurin siirtolaisaalto. Vuoden 2014 vaalien jälkeen jopa 43 prosenttia kansalaisista arvioi harkitsevansa lähtöä maasta. Venezuelalaisista siirtolaisista Kolumbiassa asuu 2,81 miljoonaa ja Perussa 1,66 miljoonaa.

Vuosina 1996–2006 maassa raportoitiin noin 40 000 AIDS-tapausta. Vuonna 2006 ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 29&nbsp;000 henkeä, mutta sitä sai vain puolet heistä, noin 15&nbsp;000 henkeä. Lääkitystilanne on parantunut, seuraavana vuonna hoitoa sai jo 23&nbsp;000 henkeä, mutta todellisista tarvitsijoiden määristä tai viruksen kantajista on huonosti tietoa saatavana.

## Kulttuuri

Etniset ryhmät, valkoiset, intiaanit, mustat ja mestitsit eli *pardot* ovat pysyneet paljolti erillään. Kansalliseen perinteeseen on kuulunut valkoisen ryhmän ylemmyys muihin nähden. Valkoiset ja pardot asuvat kaupungeissa, intiaanit Amazonasin alueella ym. syrjäisillä rajaseuduilla ja mustat Karibianmeren rannikolla. Maassa on yhä n. 50 alkuperäiskansaa, ja alkuperäisistä kielistä on yhä elossa n. 30. Alkuperäiskansoista suurin on Paraguanán niemimaalla, osittain Kolumbian puolella asuva wayuu-kansa (guajirot). Vuonna 1999 uudistetun perustuslain myötä Venezuelan alkuperäiskansojen oikeudet paranivat. Oikeuksien, kuten omalla äidinkielellä tarjotun alkuopetuksen toteutumiseen käytännössä on silti vielä matkaa. Alkuperäiskansat ovat kuitenkin ottaneet koulutustaan omiin käsiinsä mm. perustamalla oman yliopiston, Universidad Indígena de Venezuelan.

Ruokaperinteeseen kuuluu tukeva aamiainen, runsas lounas ja kevyt illallinen. Omaleimaisin ruokalaji on *[[arepa]]* eli eräänlaiset maissijauhosämpylät, joita syödään täytettyinä välipaloiksi ja aterioilla lisukkeina.

Venezuela on suuri telenovela-tyyppisten televisiosarjojen tuottajamaa. Niitä on tehty kymmeniä. Toisin kuin esimerkiksi Kolumbiassa tai Brasiliassa, Venezuelan telenoveloissa ei käsitellä ajankohtaisia aiheita vaan ne ovat puhdasta viihdettä. Venezualalaisia telenoveloita viedään runsaasti ulkomaille, vuoteen 1993 mennessä niitä oli esitetty 38 maassa. Sarja *Cara sucia* (likanaama) on noussut espanjankielisten katsojatilastojen kärkeen Yhdysvalloissa.

### Urheilu
Venezuelan jalkapallomaajoukkue on menestynyt muihin Etelä-Amerikan joukkueisiin verrattuna huonosti: se ei ole koskaan selviytynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin, ja on Ecuadorin ohella ainoa, joka ei ole voittanut Copa Américaa. Joulukuussa 2010 se oli FIFAn rankingissa sijalla 60.

Venezuela on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1932 alkaen. Se on saanut kaikkiaan 12 mitalia taekwondosta, painonnostosta, nyrkkeilystä, ammunnasta, miekkailusta ja kolmiloikasta. Maan ainoat kultamitalistit ovat nyrkkeilijä Francisco Rodríguez ja miekkailija Rubén Limardo.

Vuosina 2011–2015 venezuelalainen Pastor Maldonado kilpaili Formula 1 -sarjassa Williamsin ja Lotusin kuljettajana. Hän otti uransa ainoan F1-osakilpailuvoiton Espanjan GP:ssä 2012.

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla