Aggressiivi

**Aggressiivi** on erityisesti tunnepitoisissa puuskahduksissa esiintyvä suomen kielen verbirakenne, joka ilmaisee kieltoa tai torjuntaa. Tyypillisesti se muistuttaa kieltolausetta, mutta siitä puuttuu kieltoapuverbi (*en, et, ei, emme, ette, eivät*). Sen sijaan aggressiiviin sisältyy usein jokin kirosana, joka helposti mielletäänkin aggressiivin leimalliseksi piirteeksi.

Aggressiivia voidaan pitää muoti-ilmiönä, joka liittyy etenkin nuorten kielenkäyttöön, mutta aggressiiville tyypillistä kieltoverbin poisjättämistä on havaittu jo 1900-luvun alun murreaineistoissa. Vaikka aggressiivia esiintyy puhekielessä varsin laajasti, sen erityisluonteeseen ei ole suomen kieliopeissa juuri kiinnitetty huomiota, vaan sitä on pidetty lähinnä kieltolauseen poikkeusmuotona.

## Rakenne

Aggressiivin rakennetta ja luonnetta on tarkastellut Lari Kotilainen vuonna 2007 julkaistussa väitöstutkimuksessaan. Hänen mukaansa kyseessä on erityinen konstruktiotyyppi, jolle on ominaista kieltoverbittömyys, reaktiivisuus, tunnepitoisuus ja verbiloppuisuus; lisäksi rakenteen alussa on usein kirosana, ja siihen tapaa sisältyä jokin kieltohakuinen sana (tyypillisesti *mitään*, jonka voi tulkita pronominiksi tai adverbiksi). Täsmällisemmin Kotilainen on tunnistanut konstruktion neljä perusmuunnelmaa:

* kieltoverbitön kieltokonstruktio (mahdollinen kirosana + verbin täydenteet ja määritteet ja adverbit + pääverbin kieltomuoto)
::*(Vittu) mä mitään tiedä!*
* myöntökieltokonstruktio (kirosana yksikössä tai monikossa + verbin täydenteet ja määritteet ja adverbit + pääverbin myöntömuoto)
::*Vitut mä mitään tiedän!*
* toistokonstruktio (kirosana monikossa + pääverbin myöntömuoto, lekseemi mainittu jo edellä)
::*Paskat tiedän!*
* *paskat välitän* -konstruktio (subjekti + kirosana monikossa + *välittää*-verbi + verbin täydenteet ja määritteet)
::*Mä paskat välitän siitä!*

## Aggressiivi-nimityksen alkuperä ja sekaannukset

Kotilainen ei väitöskirjassaan suoranaisesti kutsu tarkastelemaansa rakennetyyppiä aggressiiviksi, mutta mainitsee, että tällaista nimitystä on käytetty kieltoverbittömästä kieltokonstruktiosta. Toisaalla hän on itsekin toistuvasti käyttänyt *aggressiivi*-nimitystä viitatessaan aggressiivissävyiseen kieltosanattomaan kieltoon.

Nimitys *aggressiivi* (toisinaan myös muodossa *agressiivi*) on peräisin Jaakko Häkkisen vuonna 1999 laatimasta kielitieteellistä argumentaatiota parodioineesta kirjoituksesta ja syntyi väännöksenä komin kielessä esiintyvän egressiivi-sijamuodon nimestä (vaikka kieliopillisesti aggressiivilla ei ole mitään yhteyttä egressiiviin). Häkkisen näennäistieteellisessä määritelmässä aggressiivia luonnehdittiin ponnekasta kieltoa ilmaisevaksi verbin modukseksi eli tapaluokaksi, josta käytettiin myös nimeä *ponsitapa*. Itse asiassa aggressiivirakenteen verbi on indikatiivissa, mutta Häkkisen kuvauksen mukaan aggressiiville olisi tyypillistä liittää osamorfeemi *[[vittu]]* välittömästi pronominisubjektiin (*vittumä sinne mene*) tai paikallissijaiseen pronominiin (*vittusiellä ketään ole*). 

Häkkisen alkuperäinen vitsi julkaistiin ensin Helsingin yliopiston suomen ja suomalais-ugrilaisten kielten opiskelijoiden Siulaset-ainejärjestölehdessä ja myöhemmin Suomen Kuvalehdessä (1/2000). Netissä se on saanut lukuisia toisintoja, mutta niihin on saatettu tehdä lisäyksiä, joissa ajatus verbin tapaluokasta hukkuu huomion kiinnittyessä kirosanan käyttöön. Joskus aggressiivia on virheellisesti luonnehdittu uudeksi sijamuodoksi tai sanaluokaksikin.

## Lähteet