Popeda

**Popeda** on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin Tampereella vuonna 1977. Se on Suomen pitkäikäisimpiä aktiivisesti konsertoivia rockyhtyeitä. Se on julkaissut uransa aikana 20 studioalbumia, ja yhtyeen äänitteitä oli vuoteen 2017 mennessä myyty yli 720 000 kappaletta. Popeda palkittiin Suomi-palkinnolla vuonna 2014.

Popedan musiikilliset juuret ovat boogierockissa. Yhtyeen alkuaikoina sen musiikissa ja sanoituksissa oli vaikutteita uudesta aallosta, mutta 1980-luvun alussa musiikkityyli muuttui hard rock -tyylisemmäksi ja melodisemmaksi suomalaiseksi rockiksi. Popedaa on kutsuttu suomalaisen ”äijärockin” luojaksi, ja yhtyeen musiikkia on kuvattu myös ”junttirockiksi”. Yhtyeen kuuluisimpia kappaleita ovat muun muassa ”Kuuma kesä”, ”Tahdotko mut tosiaan”, ”Kersantti Karoliina”, ”Matkalla Alabamaan” ja ”Punaista ja makeaa”.

Popedan alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja Pate Mustajärvi, kitaristit Ari Puukka ja Arwo Mikkonen, basisti Ilari Ainiala ja rumpali Kai Holm. Uransa aikana Popeda on kokenut lukuisia kokoonpanovaihdoksia. Mustajärvi lähti yhtyeestä syyskuussa 2023, ja uudeksi solistiksi tuli Olli Herman.

## Historia

### Alkuvuodet: 1977–1982

Laulaja Pauli ”Pate” Mustajärvi ja bassokitaristi Ilari ”Ilpo” Ainiala perustivat marraskuussa 1977 uuden yhtyeen, jonka ensimmäinen julkinen esiintyminen tapahtui seuraavan vuoden helmikuussa Tampereen Gorilla-klubilla. Epe Helenius kiinnitti sen uudelle levy-yhtiölleen Poko Rekordsille, ja yhtye nimettiin Popedaksi pian sen jälkeen. Mustajärven mukaan nimi keksittiin, kun Ainiala oli lukenut *[[Suosikki]]*-lehdestä artikkelia jyväskyläläisestä Rock Cadillac -yhtyeestä ja pitänyt sen nimeä todella typeränä. Rock Cadillacin esimerkin mukaisesti hän halusi nimetä heidän yhtyeensä Punk Rock Popedaksi. Ainialan itsensä mukaan hän ehdotti Popeda-nimeä yhtyeen harjoituksissa. Pobeda on neuvostoliittolainen auto, ja sana itsessään tarkoittaa venäjäksi voittoa. Nimi kirjoitettiin tarkoituksella väärin Hurriganes-yhtyeen mallia seuraten. 

Alkuperäiseen kokoonpanoon lukeutuivat Mustajärven ja Ainialan lisäksi rumpali Kai Holm sekä kitaristit Ari “Jatsi” Puukka ja Tapani ”Arwo” Mikkonen, ja tällä kokoonpanolla julkaistiin myös yhtyeen debyyttisingle ”Hei mies” / ”Mönkiäislaulu”, joka nauhoitettiin Lahdessa Microvox-studiolla. Singlen saama palaute ei ollut kovinkaan myönteistä, vaikkakin Tampereen suunnalla sitä myös kehuttiin. ”Hei mies” jäi vähälle huomiolle, mutta ”Mönkiäislaulu” sai kohtuullisesti radiosoittoa. 

Yhtyeen esikoisalbumi *[[Popeda (albumi)|Popeda]]* nauhoitettiin elokuussa 1978 neljässä päivässä yhteistyössä tuottaja Timo Huovisen kanssa. *Popeda* ilmestyi lokakuussa ja sai ristiriitaisen vastaanoton. Albumia myytiin vain noin tuhat kappaletta. Kappaleista radiossa soi selvästi eniten ”Mauno soittaa stereoo”. Levyn teemat käsittelivät työttömyyttä, nuorisoryhmien ristiriitoja, turhautumista sekä muita uuden aallon yhtyeille tyypillisiä aiheita. Myös musiikki oli uudelle aallolle tyypillisesti suoraviivaista. Samana syksynä Popeda esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa, kun se oli mukana Särkänniemen huvipuistossa järjestetyssä Kemut-78-tapahtumassa. TV2 taltioi Popedan esityksen 14. elokuuta ja esitti siitä syksymmällä kolme kappaletta *[[Iltatähti (musiikkiohjelma)|Iltatähti]]*-ohjelmassaan.

Yhtyeen tuottajaksi tuli Eppu Normaalin kitaristi Pantse Syrjä. Popeda sai vuoden 1979 alussa pienen hitin lainakappaleella ”Suuret setelit”, joka nousi listojen tuntumaan, soi radiossa enemmän kuin yhtyeen aiemmat kappaleet ja toi lisää keikkoja. Kesällä Popeda esiintyi ensimmäistä kertaa festivaaleilla, kuten Provinssirockissa, Punkarockissa ja Saapasjalkarockissa. Basisti Ilpo Ainiala lähti yhtyeestä heinäkuussa sekä kyllästymisen että raskaan alkoholinkäytön vuoksi, ja hänet korvasi Risto ”Eebo” Lehtinen, joka oli toiminut yhtyeen roudarina sen alkuvuosina. Samalla yhtyeen yleissointi muuttui hieman, koska Lehtisen soittotyyli oli erilainen kuin Ainialan. Uudella kokoonpanolla Popeda levytti heti heinäkuussa singlen ”Huummetta”, joka vei yhtyeen musiikkia raskaampaan suuntaan. Singlestä ei kuitenkaan tullut suurempaa menestystä, eikä se soinut radiossakaan, koska sen luultiin ihannoivan huumausaineita.

Popedan toinen albumi *[[Raswaa koneeseen!]]* äänitettiin jälleen neljässä päivässä joulukuussa 1979 ja julkaistiin helmikuussa 1980. Albumille haettiin raskaampia, jopa hevivaikutteisia soundeja. Yhtye oli albumiin tyytyväinen, se sai hyvät arvostelut ja myös myi huomattavasti paremmin kuin esikoisalbumi *Popeda* ja nousi listoille. Levyn tunnetuin kappale on avausraita ”Da Da”, jota on esitetty yhtyeen keikoilla usealla vuosikymmenellä. Yhtyettä pidettiin silti ennen kaikkea livebändinä, ja yleisömäärät jatkoivat hidasta kasvuaan. Myös lehdistö alkoi kiinnostua yhtyeestä. Popedan ensimmäinen iso hitti oli elokuussa 1980 julkaistu single ”Mörri Möykky”, versio vanhasta lastenlaulusta, joka oli saavuttanut suosiota keikoilla. Singlen menestyksen myötä Popeda pääsi esittämään kappaleen playbackinä television *[[Toivotaan, toivotaan]]* -ohjelmaan keväällä 1981. 

*[[Hullut koirat]]* -albumista (1981) odotettiin Popedan todellista läpimurtoa, mutta lopputulokseen oltiin tyytymättömiä niin yhtyeessä kuin levy-yhtiössäkin. Ongelmana pidettiin tunkkaista äänimaailmaa, eikä yhtye ottanut levyn tekemistä riittävän tosissaan vaan juhli studiossa. Poko Rekordsin johtaja Epe Helenius veti albumille lupaamansa merkittävän mainosbudjetin pois, koska pelkäsi huonon albumin mainostamisen isolla rahalla tuhoavan yhtyeen uran. Albumi nousi kuitenkin listasijalle 15, mikä oli Popedan siihen asti paras sijoitus albumilistalla. Kappale ”Ellu” soi paljon Nuorten sävellahjassa, ja ”Blues” ja ”Vankilalaulu” jäivät keikkaohjelmistoon pitkäksi aikaa. Albumi oli Popedan viimeinen, jonka tuotti Pantse Syrjä.

Pian *Hullut koirat* -albumin julkaisemisen jälkeen yhtyeen basisti vaihtui jälleen, kun aiemmin Kontra-yhtyeessä vaikuttanut Jyrki Melartin korvasi yhtyeestä eronneen Eebo Lehtisen. Lehtinen päätti Popedan sijaan panostaa opiskeluun.

Syksyllä 1981 äänitettiin Popedan kotiseudulla Ikurin Virelässä livealbumi *[[Raakaa voimaa]]*, jonka tarkoitus oli taltioida yhtyeen kehuttu lavaenergia, ja samalla levy-yhtiö halusi, että uusi levy korjaisi *Hullujen koirien* aiheuttaman pienen takapakin. Vuoden 1981 lopulla ilmestynyttä *Raakaa voimaa* -albumia pidettiin julkisuudessa onnistuneena. Suomalaiset livelevyt eivät kuitenkaan tuolloin olleet suuria myyntivaltteja, eikä *Raakaa voimaakaan* noussut sijaa 26 korkeammalle. 

Kitaristi Ari Puukka oli kyllästynyt ja lähti yhtyeestä pian livealbumin ilmestymisen jälkeen joulukuussa 1981. Talvella 1982 Popeda jatkoi hetken aikaa nelimiehisenä, mutta uutta kitaristia etsittiin koko ajan. Lopulta mukaan tuli nuori Costello Hautamäki, joka oli aiemmin soittanut Sensuuri-yhtyeessä. Mikkonen pelkäsi Costellon ottavan hänen paikkansa Popedassa, mutta Hautamäen tulon myötä Mikkonen kuitenkin jatkoi yhtyeessä ja he muodostivat sujuvaa yhteistöitä tehneen kitaristikaksikon. 

Uudella kokoonpanolla Popeda äänitti neljännen studioalbuminsa *[[Mustat enkelit (albumi)|Mustat enkelit]]*. Yhtyeellä oli vaikeuksia kappaleiden tekemisessä, minkä vuoksi albumista tuli musiikillisesti hajanainen. *Mustat enkelit* julkaistiin elokuussa 1982 Popedan historian suurimman mainoskampanjan siivittämänä, mutta albumi ei tuonut yhtyeelle lopullista läpimurtoa. Levyllä on kappale ”Yö”, joka oli samalla yhtyeen ensimmäinen albumilta irrotettu single. Siitä on tullut ajan myötä Popedan tunnettu kappale, mutta ilmestyessään se ei menestynyt. *Mustien enkelien* ilmestymisen jälkeen Hautamäki liittyi Sleepy Sleepersiin, mutta palasi pian takaisin Popedaan. Hautamäen lyhyen poissaolon aikana Popedaan tuli mukaan kosketinsoittaja Eero ”Safka” Pekkonen, joka oli vieraillut parissa *Mustat enkelit* -albumin kappaleessa.

### Läpimurto: 1983–1990

Kuusihenkisellä kokoonpanolla levytetty Popedan viides studioalbumi *[[Kaasua...]]* (1983) muodostui yhtyeen läpimurtolevyksi. Levyn tekemiseen paneuduttiin aiempaa intensiivisemmin, minkä myötä levystä tuli nyt yhtenäinen. Albumi nousi listalla kuudenneksi, ja menestys toi lisää konsertteja ja yleisöä. Myös kriitikoiden palaute oli hyvää. Radiossa soivat runsaasti levyn kappaleet ”Kaasua, komisaario Peppone” ja ”Silirimpsis hei”. *[[Soundi]]*-lehden vuosiäänestyksessä Popeda saavutti voitot neljässä eri sarjassa: vuoden yhtye, vuoden LP, vuoden biisi ja vuoden laulaja. 

*Kaasua...*-albumi jäi rumpali Kai Holmin viimeiseksi levytykseksi Popedassa. Varusmiespalvelusta suorittamaan lähteneen Holmin tuuraajaksi hankittiin hänen isoveljensä Kari Holm. Uusi kokoonpano hitsaantui vuoden aikana niin vahvasti yhteen, että Kari jäi yhtyeeseen pysyvästi. Kai olisi ollut halukas jatkamaan päästyään armeijasta, mutta yhtyeen muut jäsenet joutuivat kertomaan hänelle haluavansa jatkaa Karin kanssa. Pate Mustajärvi julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa *[[Nyt!]]* huhtikuussa 1984.

Popedan seuraavasta studioalbumista *[[Harasoo]]* (1984) tuli yhtyeen siihen asti suurin kaupallinen menestys ja ensimmäinen kultalevy. Suosiota saavuttivat myös sen singlet ”Matkalla Alabamaan” ja ”Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen)”. Yhtyeelle perustettiin ihailijakerho ja alettiin julkaista *Ikurin Posti* -nimistä fanilehteä. Toiminnan pyörittäminen osoittautui kuitenkin liian työlääksi, ja se hiipui nopeasti pois.

Popeda sai kesällä 1985 ison hitin singlellään ”Kuuma kesä”, josta tuli yhtyeen kaikkien aikojen tunnetuin kappale. Se oli mukana lokakuussa 1985 julkaistulla studioalbumilla *[[Pohjantähden alla]]*, joka oli yhtyeelle musiikillisesti hieman synkkä, ja myös äänimaailma erosi esimerkiksi kahdesta aiemmasta levystä. Sävellyksistä vastasi ensimmäistä kertaa ensisijaisesti Costello Hautamäki, aiemmin työteliäs Arwo Mikkonen teki vain yhden sävellyksen. Albumin julkaisun aikaan Popeda oli suosionsa huipulla, ja *Pohjantähden alla* nousi listoilla korkealle ja myi toisena Popeda-albumina kultaa. ”Kuuman kesän” lisäksi albumin suosittuja kappaleita ja keikkasuosikkeja olivat ”John Holmes” ja ”Tää on se yö”. Albumin jälkeen kosketinsoittaja Eero “Safka” Pekkonen kuitenkin jätti yhtyeen. Pekkonen väsyi jatkuvaan keikkailuun sekä raskaaseen alkoholinkäyttöön. Vuonna 1985 Popeda teki eniten esiintymisiä koko uransa aikana, yhteensä 146. Seuraavan vuoden alussa Popeda esiintyi useita kertoja ilman kosketinsoittajaa.

Popedan toinen kitaristi, alkuperäisjäsen ja merkittävä lauluntekijä Arwo Mikkonen kuoli sydänkohtaukseen 24. helmikuuta 1986 soundcheckin jälkeen keikkapaikalla Tampereen Cabaret Oscarissa. Mikkosella oli synnynnäinen sydänvika, jota ei silloisilla tutkimusmenetelmillä ollut havaittu. Yhtye kävi lähellä hajoamista, mutta levy-yhtiö Poko Rekordsin Epe Helenius ja keikkamyyjä Jouko Karppanen kannustivat jatkamaan. Eniten jatkopäätökseen vaikutti kuitenkin Mikkosen lesken jatkamista kannattava mielipide. Yhtyeeseen liittyivät kitaristi Timo ”Törrö” Tapaninen ja kosketinsoittaja Jukka ”Jukkis” Järvinen. Samalla Costello Hautamäen musiikillinen vastuu kasvoi entisestään. Pate Mustajärvi oli nyt ainoana jäljellä alkuperäisestä kokoonpanosta.

Uuden kokoonpanon ensimmäinen konsertti oli jo 14. maaliskuuta, ja viides esiintyminen tapahtui maaliskuussa Helsingin kulttuuritalolla järjestetyssä Amnesty-konsertissa, joka näytettiin televisiossa toukokuussa. Kesäkuussa ilmestyi single ”Eläinten vallankumous” ja vuoden lopulla single ”Kellot lyö”. Molemmat kappaleet olivat mukana marraskuussa julkaistulla yhtyeen ensimmäisellä kokoelma-albumilla *[[15 GT Golden Turpo]]*, jonka kylkiäisenä tuli Husulan Kasinolla äänitetty livealbumi *[[Huilut suorina]]*. *15 GT Golden Turpo* nousi listalla viidenneksi ja myi kultaa. Syksyllä 1986 Popeda teki Suomessa yhdentoista konsertin kiertueen neuvostoliittolaisen Autograph-yhtyeen kanssa. Kiertue toteutettiin Suomi–Neuvostoliitto-Seuran aloitteesta.

Popedan kahdeksas studioalbumi *[[Ei oo valoo]]* ilmestyi kesäkuussa 1987. Albumi äänitettiin Ruoveden Muroleessa sijaitsevan koulun tiloissa. Albumi jäi aluksi kestoltaan liian lyhyeksi, jolloin levylle tehtiin nopeasti kaksi kappaletta lisää. *Ei oo valoo* -albumista tuli suoraviivainen rocklevy, mutta sen materiaalia pidettiin epätasaisena. Levy nousi kuitenkin listalla kolmanneksi ja myi ajan saatossa kultaa. Myös keikkasuosio jatkui suurena, ja kesän aikana Popeda esiintyi noin kymmenellä festivaalilla. Yhtyeen esiintyminen Saapasjalkarockissa televisioitiin. Heinä-elokuun vaihteessa Popeda esiintyi jälleen Autographin kanssa, tällä kertaa Moskovassa Gorkin puistossa ja kahdella klubikeikalla. Loppuvuodesta 1987 Popeda teki Eppu Normaalin kanssa EppuPopedaNormaali-nimisen yhteisprojektin, jossa juhlistettiin molempien yhtyeiden kymmenenvuotista uraa. Projekti sisälsi kymmenen esiintymisen mittaisen kiertueen sekä singlen ”20 vuotta sikana” / ”Hyvä kankkunen”.

Albumi *[[Hallelujaa (albumi)|Hallelujaa]]* ilmestyi vuonna 1988. Costello Hautamäki oli pettynyt sooloalbuminsa *[[A Little Bit Crazy]]* vastaanottoon, ja hän lisäsi *Hallelujaalle* vaikutteita progressiivisesta rockista. Kappaleet olivat tällä kertaa valmiina, ja levytettävää materiaalia harjoiteltiin useita viikkoja ennen äänityksiä. Albumilta puuttui kuitenkin iso hitti, ja samalla Popedan suosion ensimmäinen huippu oli ohi, vaikka *Hallelujaa* myikin ajan kanssa kultalevyyn oikeuttavan määrän. Vuonna 1988 Popeda perusti myös osakeyhtiön hoitamaan asioitaan. Popeda Oy oli toiminnassa noin kymmenen vuotta, kunnes se päätettiin lopettaa.

Popeda jatkoi ahkeraa keikkailua, vaikka yleisömäärät laskivatkin. Kulttuuri oli muutenkin 1980-luvun lopulla muuttumassa. Tanssipaikkoja alkoi kadota, ja suomalaisten rockyhtyeiden esiintymiset siirtyivät vähitellen ravintoloihin. Maaliskuussa 1990 ilmestyi albumi *[[Kans’an Popeda]]*, jota tehtiin Hautamäen kotistudiolla yhtyeen silloisella mittapuulla varsin pitkään, useita kuukausia. Guns N’ Roses -yhtyeen nimestä väännetty *Kans’an Popeda* menestyi kohtuullisesti ja nousi listalla kolmanneksi. Tältäkin levyltä puuttuivat kuitenkin hitit, eivätkä sen singletkään saavuttaneet listasijoituksia. Popedan kolmen viimeisimmän studioalbumin kokonaismyyntiluvut olivat jääneet selvästi *Harasoo*- ja *Pohjantähden alla* -albumien vastaavista. Yhtyeen keikkasuosioon levyjen myynti ei kuitenkaan enää vaikuttanut.

Costello Hautamäen ja Timo Tapanisen välit kiristyivät 1990-luvun taitteessa. Tapaninen oli tyytymätön statistin rooliinsa Popedassa ja olisi halunnut vaikuttaa yhtyeeseen enemmän. Lopulta hän lähti yhtyeestä toukokuussa 1990. Kesän keikkoja Popeda teki viisihenkisellä kokoonpanolla, mutta myös basisti Jyrki Melartin oli alkanut kyllästyä ja lopulta erosi yhtyeestä saman vuoden lokakuussa.

### 1990-luku

Markku Petander liittyi Popedan uudeksi basistiksi syksyllä 1990. Petander tunnettiin entuudestaan ennen kaikkea kitaristina, ja hän oli soittanut muun muassa Yö-yhtyeessä. Varsinaista toista kitaristia yhtyeeseen ei kuitenkaan enää haluttu, vaikka Petander soittikin Popedan levyillä myös kitaraa. Popeda sai Petanderista myös merkittävän lauluntekijän. Arwo Mikkosen kuoleman jälkeen säveltämisestä oli vastannut pääasiassa Costello Hautamäki, mutta nyt hänen taakkansa helpottui. Heti keväällä 1991 Popeda sai pitkästä aikaa ison menestyskappaleen, kun Petanderin säveltämä ”Punaista ja makeaa” nousi listaykköseksi.

Vuonna 1992 julkaistu *[[Svoboda (albumi)|Svoboda]]*-albumi oli pitkälti Hautamäen ja Petanderin tekemä levy, ja sen tuotantoon panostettiin poikkeuksellisen paljon. Albumi sisälsi hittisinglet ”Punaista ja makeaa”, ”Repe ja Lissu”, ”Kirje” sekä ”Kersantti Karoliina”, jonka B-puolella oli niin ikään menestykseksi noussut ”Mää ja Tapparan mies”. Albumi myi platinaa, ja se on Popedan myydyin studioalbumi. Vuonna 1993 yhtyeeltä julkaistiin singlejen B-puolista ja muista harvinaisuuksista koottu kokoelma *[[Peetlehemin pesäveikot (nopein saa)]]*.

*Svobodan* seuraaja oli vuonna 1994 ilmestynyt *[[H.Ö.N.Ö.]]* Peräti 17 kappaletta sisältäneellä albumilla käytettiin paljon yhtyeen ulkopuolisia laulunkirjoittajia, ja levyllä oli vain viisi Mustajärven sanoitusta. Albumin työstäminen oli hyvin hajanaista, eivätkä yhtyeen jäsenet olleet studiossa tiettävästi kertaakaan samanaikaisesti. Lisäksi tuottaja Mika Sundqvist ei ollut levyllä mukana, minkä vuoksi *H.Ö.N.Ö.* oli *Svobodaakin* enemmän Hautamäen ja Petanderin kaksin työstämä albumi. Hajanaisuutensa vuoksi albumi oli kuitenkin Popedan musiikillisesti monipuolisin. *H.Ö.N.Ö.* myi kultaa, mitä edesauttoi mukana ollut hittisingle ”Tahdotko mut tosiaan”. Myös kappaleesta ”Erotomania” tuli suosittu.

Popeda matkusti keväällä 1995 Lontooseen äänittämään ajan muodin mukaisen unplugged-albumin. Kyseinen *[[Live at the BBC (Popeda)|Live at the BBC]]* sisälsi pääasiassa yhtyeen vanhoja kappaleita, jotka oli sovitettu akustisiksi versioiksi. Basistina oli mukana Eppu Normaalin Sami Ruusukallio, koska Markku Petander soitti toista kitaraa. Albumi ilmestyi elokuussa, mutta se ei noussut listalla sijaa 14 korkeammalle. Myös suurin osa Popedan jäsenistä oli tyytymättömiä levyyn. Julkaisun aikoihin Popeda teki muutamia akustisia keikkoja esimerkiksi televisiossa.

Basisti Markku Petander mursi kätensä Popedan talvitauolla ja joutui yhtyeestä sivuun. Petander oli jo pitkään tiedustellut kitaristin paikkaa Popedasta ja asetti paluunsa ehdoksi sen, että hän pääsisi kitaristiksi. Popeda ei kuitenkaan tarvinnut toista kitaristia, ja Petander jatkoi uraansa kitaristina Yö-yhtyeessä. Popedan uudeksi basistiksi tuli pienen harkinnan jälkeen uudelleen Jyrki Melartin. Hänen oli alun perin tarkoitus toimia ainoastaan väliaikaisena tuuraajana, mutta hän huomasi viihtyvänsä yhtyeessä ja jäi siihen pysyvästi.

Yhtye ryhtyi syksyllä 1996 työstämään seuraavaa albumiaan *[[500 cc (albumi)|500 cc]]*. Petanderin lähdön jälkeen sävellyksistä vastasi jälleen lähes yksinomaan Hautamäki. Musiikillisesti *500 cc* oli totuttua poptyylisempi. Albumilla on muun muassa kappale ”Mannaa mammonaa”, jolla yhtye voitti vuonna 1997 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen tunnusmusiikin sävellyskilpailun sekä ”Minä, sinä ja Mannerheim”, jossa laulaa myös sen säveltänyt Klamydia-yhtyeen Vesku Jokinen. Albumin pikkuhitti oli sen sijaan ”Mustameri ja mies”. *500 cc* ilmestyi huhtikuussa 1997, eikä se myynyt kultalevyyn oikeuttavaa määrää. 

Yhtye julkaisi vuoden 1997 syksyllä kokoelma-albumin *[[Hittejä, kersantti Karoliina!]]*. Se myi tuoreeltaan kultaa ja pari vuotta myöhemmin platinaa.

Popeda teki elokuussa 1998 noin viikon mittaisen keikka- ja lomamatkan Libanoniin, jossa se esiintyi YK-joukoille. Vuoden viimeinen esiintyminen oli 7. marraskuuta Tampereen Pakkahuoneella järjestetty 20-vuotisjuhlakonsertti.

Lainakappaleista koostuva albumi *[[Vieraissa]]* ilmestyi vuonna 1999. Levy ei menestynyt toivotusti ja oli listoilla vain neljä viikkoa ja korkeimmillaan seitsemännellä sijalla. Popeda jäi tauolle marraskuussa.

### 2000-luku

Vuosituhannen vaihtuessa Popedaa leimasivat ristiriidat ja välirikot. Costello Hautamäki ja Jyrki Melartin halusivat vaihtaa kosketinsoittajan ja rumpalin, mitä Pate Mustajärvi vastusti. Kosketinsoittaja Jukkis Järvisen ja rumpali Kari Holmin pitkä ura Popedassa tuli kuitenkin lopulta päätökseen. Pattitilanteessa yhtyeen tauko venyi, jolloin Hautamäki ja Melartin aktivoivat The Neropats -yhtyeen, joka keikkaili ja teki albumin. Neropatsin kolmas jäsen oli rumpali Arto ”Arska” Rautajoki, ja kun Mustajärvi kuuli kokoonpanon tekemiä demoja, hän lopulta suostui jatkamaan Popedassa. Rautajoki liittyi virallisesti Popedaan, ja uudeksi kosketinsoittajaksi tuli Jani Kemppinen.

Hautamäen, Mustajärven ja levy-yhtiön Epe Heleniuksen keskinäisen palaverin pohjalta alettiin työstää uutta albumia *[[Just!]]*. Levyn työstäminen käynnistyi vaikeuksilla, kun äänityssessioiden alussa Mustajärvi ei osallistunut harjoituksiin tai äänityksiin, ja albumin valmistuminen alkoi näyttää epävarmalta. Lopulta Mustajärvi ryhdistäytyi ja kirjoitti sanoitukset kymmeneen kappaleeseen. Huhtikuussa 2001 julkaistu *Just!* palautti yhtyettä musiikillisesti 1980-luvun suuntaan. Levy oli korkeimmillaan listasijalla 12 eikä sillä ollut isoja hittejä, mutta haasteelliset lähtökohdat huomioiden sitä pidettiin työvoittona. Välivuoden 2000 jälkeen yhtye palasi myös konsertoimaan. Lokakuussa Popeda esiintyi jälleen rauhanturvaajille, tällä kertaa Bosniassa.

Vesa Kontiaisen ja Kjell Starckin kirjoittama Popeda-kirja *Ilikeesti kiitää* ilmestyi elokuussa 2001. Siitä julkaistiin päivitetty uusintapainos toukokuussa 2009. 

Popedan alkuperäinen basisti ja perustajajäsen Ilpo Ainiala kuoli helmikuussa 2002. Costello Hautamäki oli vuosina 2002–2004 mukana myös Hanoi Rocks -yhtyeessä. Popedan muut jäsenet vaativat häntä lopulta valitsemaan yhtyeistä toisen, jolloin hän erosi Hanoi Rocksista. 

Olli Lindholmin säveltämä ja Pauli Hanhiniemen sanoittama ”Kakskytä centtiä” toi Popedalle vuonna 2002 pitkästä aikaa ison menestyskappaleen. Syksyllä ilmestyi kokoelma ja tupla-CD *[[Pelkkää juhlaa – 25v. Juhlakokoelma|Pelkkää juhlaa]]*, joka sisälsi yhtyeen tunnetuimpien kappaleiden lisäksi myös Pate Mustajärven soololevytyksiä. Albumi myi heti platinaa ja vuoteen 2006 mennessä tuplaplatinaa. Albumin tarkoituksena oli Popedan 25-vuotisen uran juhlistamisen lisäksi tukea samana syksynä järjestettävää konserttikiertuetta. Kyseinen 13 esiintymisen mittainen 25-vuotisjuhlakiertue käynnistyi lokakuussa, ja yhtye esiintyi sille poikkeuksellisesti myös suurissa konserttitaloissa ja -saleissa. Joitakin keikkoja haittasi merkittävästi Mustajärven alkoholinkäyttö. Esiintymisestä Tampereen Pakkahuoneella koostettiin yhtyeen ensimmäinen DVD-julkaisu, *[[Hyvää iltaa, Tampere!]].

Popedalta ei ilmestynyt vuonna 2003 albumeja tai singlejä, vaan yhtye keskittyi keikkailuun. Levy-yhtiö Poko Rekords yritti vuonna 2004 luoda yhtyeen uralle nostetta tilaamalla ”[[Ei lasten käsiin]]” -nimisen kappaleen lauluntekijäkaksikolta [[Risto Asikainen]] – [[Ilkka Vainio]]. Yhtye suhtautui kappaleeseen vastahakoisesti, eikä siitä tullut isompaa menestystä. Loppuvuodesta keikoilla alkoi olla ongelmia ja niiden taso vaihdella Mustajärven runsaan alkoholinkäytön takia. Popedan keikkamyyjä Jouko Karppasen mukaan yhtyeen keskeyttämistä pohdittiin vakavasti useita kertoja ja keikkamatkoille otettiin Jussi Aaltonen mukaan varalaulajaksi.

Seuraavaa *Häkää!*-studioalbumia alettiin työstää vuonna 2005. Levytysprosessiin liittyi jälleen haasteita. Edellisen *Just!*-albumin tavoin Mustajärvi oli studiolta poissa, minkä vuoksi soitinosuudet ja jopa miksaus tehtiin ennen lauluosuuksia. Levy-yhtiö halusi albumin ilmestyvän joulumarkkinoille ja oli huolissaan sen valmistumisesta. *Häkää!* ilmestyi lopulta marraskuun lopulla, mikä oli Poko Rekordsin Epe Heleniuksen mukaan aivan liian myöhään. Albumi nousi listalla sijalle 17. Basisti Jyrki Melartinin mukaan *Häkää!* oli tarpeellinen välityö. Sillä on muun muassa [[Ismo Alanko|Ismo Alangon]], [[Samuli Laiho]]n ja [[Jukka Kiviniemi|Jukka Kiviniemen]] Popedalle tekemä kappale ”[[Ikurin mimmi]]”, joka julkaistiin myös singlenä ja oli pieni menestys.

Solisti Pate Mustajärveä ei saatu lähtemään vuoden 2006 ensimmäisille keikoille, joten häntä tuurasi hänen sukulaisensa, [[Mustat Enkelit]] -yhtyeen laulaja [[Jussi Aaltonen]]. Mustajärvi palasi esiintymään helmikuun lopulla. Popeda teki myös muutamia yhteiskeikkoja [[Bloodpit]]-yhtyeen kanssa. Kokonaisuudessaan vuosi 2006 oli Popedalle vaikeaa aikaa.

Keikkavuosi 2007 alkoi hyvin, mutta Mustajärven juominen paheni kesällä, ja osa esiintymisistä jouduttiin keskeyttämään. Heinäkuussa yhtye teki kireissä tunnelmissa sujuneen 30-vuotisjuhlaristeilyn ja minikeikan [[Pyhäjärvi (Tampere)|Pyhäjärvellä]]. Vain pari päivää myöhemmin Mustajärvi sai sairauskohtauksen [[Muurame]]n Riihivuorirockiin saavuttaessa ja joutui sairaalaan. Kesän lopuilla keikoilla Mustajärveä tuurasi jälleen Jussi Aaltonen. Mustajärvi lopetti alkoholinkäytön syyskuussa ja lähti [[Minnesota-malli|Minnesota-hoitoon]] [[Lapua]]lle. Suunnitellun studioalbumin julkaisu siirtyi seuraavaan vuoteen, mutta sen tilalla ilmestyi kultalevyyn yltänyt kokoelma *30-vuotinen sota 1977–2007*.

Mustajärven raitistuttua kosketinsoittaja [[Jani Kemppinen|Jani Kemppisen]] ja rumpali [[Arto Rautajoki|Arska Rautajoen]] urat Popedassa päättyivät. Muiden jäsenten mukaan henkilökemiat heidän kanssaan eivät kohdanneet, vaikka he soittivat yhtyeessä noin kuusi vuotta. Alkusyksy 2007 vietettiin epävarmuudessa, eikä jatkosta ollut tietoa. Lopulta seuraavan talven aikana yhtyeeseen liittyivät kosketinsoittaja [[Pate Kivinen|Iso-Pate Kivinen]] ja rumpali [[Lacu Lahtinen]]. He molemmat olivat soittaneet aiemmin [[Hanoi Rocks]] -yhtyeessä, jonka kautta he tunsivat Costello Hautamäen entuudestaan. Muutokset kokoonpanossa toivat yhtyeeseen uutta myönteistä henkeä. Kesän 2008 merkittävimpiä konsertteja oli esiintyminen Suomi-ilmiö-tapahtumassa [[Tampereen stadion|Tampereen stadionilla]].

Uusi kokoonpano oli alkanut työstää uutta studioalbumia loppukeväästä, ja *Täydelliset miehet* -nimen saanut albumi ilmestyi syyskuussa 2008. Albumi nousi suoraan listasijalle kaksi ja siitä myönnettiin kultalevy tammikuussa 2009. Albumin suosituin kappale oli ”[[Elän itselleni]]”. Lisäksi ”Rio de Janeiro” soi paljon radiossa. Vuonna 2009 Popedalta ei ilmestynyt levyjä, mutta se konsertoi ahkerasti esiintymällä esimerkiksi useilla kesän festivaaleilla. Costello Hautamäki joutui jättämään elokuussa kaksi konserttia väliin kuumeen takia, ja häntä tuurasi kitarassa Jussi Ojanen.

=== 2010-luku ===

Popedan kolmas livealbumi *Pitkä kuuma kesä 2010 – Live* äänitettiin kolmessa eri konsertissa kesällä 2010 ja julkaistiin 27. lokakuuta. Albumi ei ollut suuri myyntimenestys, vaan nousi listalla kahdeksanneksi ja pystyi listalla vain kolme viikkoa. Samanaikaisesti albumin kanssa ilmestyi *Pitkä kuuma kesä* -DVD, joka oli taltioitu heinäkuussa Tampereen [[Tammerfest]]issä.

Uutta *Voitto*-studioalbumia äänitettiin pitkin vuotta 2011 useissa studioissa. Albumin soundimaailma oli hieman erilainen ja monipuolisempi, ja melodioihin oli panostettu. Levyllä käytettiin poikkeuksellisesti useita yhtyeen ulkopuolisia sanoittajia, kuten [[Vexi Salmi]], [[Jouni Hynynen]] ja [[Jani Viitanen]]. Mustajärvi kertoo tekstiensä vähyyden syyksi motivaatiovaikeudet. *Voitto* ilmestyi lokakuussa 2011, nousi listalla neljänneksi ja ylitti 10 000 kappaleen kultalevyrajan. Vexi Salmen tekstittämä ”Hääkellot soi” julkaistiin singlenä.

Popeda oli mukana vuonna 2013 ilmestyneessä suositussa [[manserock]]-elokuvassa *Vuonna 85*, jossa se esitti livenä kappaleen ”Kuuma kesä”. Samana vuonna Popeda teki 35-vuotisjuhlakiertueen. Marraskuussa ilmestyi kuusi CD-levyä sisältävä *Museorekisterissä*-boksi. Siitä julkaistiin myös typistetty versio *Museorekisterissä – karvanopat ja Wunderbaum*, jolla on kaksi CD:tä ja 38 kappaletta.

Popeda järjesti 2010 -luvulla useita laivaristeilykeikkoja joko yksinään tai [[Yö (yhtye)|Yön]] sekä [[Paula Koivuniemi|Paula Koivuniemen]] kanssa.

Yhtye sai vuoden 2014 [[Veikkaus]]voittorahoista jaetun Suomi -palkinnon ja sijoittui toiseksi Vuoden tamperelainen -äänestyksessä 2015.

Popeda täytti vuonna 2017 40 vuotta. Yhtye julkaisi 17. maaliskuuta 2017 uuden studioalbumin *Haista Popeda!*. Albumin tuotti [[Stig|Pasi Siitonen eli Stig]]. Levyllä oli useita ulkopuolisten tekemiä sävellyksiä, Hautamäki teki levylle vain kuusi sävellystä ja Mustajärvi sanoitti ainoastaan kaksi. Levy sai ristiriitaisen vastaanoton. Vuoden 2017 lopulla yhtye järjesti 40 -vuotiskonsertin Hartwall -areenalla ja sen jälkeen vielä kaksi keikkaa Tampereen Tullikamarilla. Laulaja Mustajärvi oli nyt hyvässä iskussa ja yhtyeen hyvä yhteishenki näkyi lavalla.

=== 2020-luku ===


Jyrki Melartin lähti Popedasta marraskuussa 2021. Hän jätti yhtyeen yllättävästi kesken kiertueen pari viikkoa ennen merkittävää [[Tampereen Kannen areena]]n avajaisviikonlopun konserttia. Ensin Melartin ilmoitti yhtyeelle jäävänsä pois kahdelta keikalta puolisonsa sairastumisen vuoksi. Tuuraajaksi tuli Costello Hautamäen poika [[Alex Hautamäki]], joka on vieraillut Popedan keikoilla aiemminkin. Pian Melartin ilmoitti yhtyeen keikkamyyjälle puhelimitse jättävänsä yhtyeen ja jäävänsä eläkkeelle. Melartinin äkillinen lähtö yllätti Popedan jäsenetkin. Alex Hautamäki jatkoi basistina keikoilla ja maaliskuussa 2022 hänet valittiin viralliseksi jäseneksi.

Pate Mustajärvi ilmoitti marraskuussa 2022 lähtevänsä Popedasta ja esiintyvänsä yhtyeessä viimeisen kerran Ratinasta poikki -konsertissa Tampereen stadionilla seuraavan vuoden syyskuussa. Mustajärvi oli miettinyt yhtyeen jättämistä jo vuodesta 2020, mutta koronapandemia viivästytti asiaa. Lopulta hän kertoi päätöksestään Popedan jäsenille ja muulle henkilökunnalle maaliskuussa 2022. Mustajärvi ei kertonut yksittäistä syytä lopettamiselle. Hän on maininnut muusikon ammatin raskaat puolet, kuten ajamisen, valvomisen ja keikkailun vanhemmalla iällä. Mustajärven viimeinen konsertti Popedan laulajana keräsi yli 28&nbsp;000 katsojaa ja oli loppuunmyyty. Hautamäki ilmoitti pian konsertin jälkeen, että Popeda tiedottaa jatkosuunnitelmistaan tammikuussa 2024. Mustajärvi antoi Hautamäelle luvan esiintyä Popeda-nimellä, sillä kitaristi halusi jatkaa Popedan nimellä esiintymistä. Asia sovittiin keväällä 2023 pidetyssä palaverissa, jonka aikana syntyi kiista oikeuksista Popedan nimeen. Kiista sovittiin ja muut jäsenet halusivat olla mukana ilman Mustajärveä jatkavassa Popedassa. Hautamäki sai paljon hakemuksia Popedan laulajan pestiin ja kävi jokaisen läpi.

Popeda tiedotti tammikuussa 2024 [[Olli Herman]]in olevan yhtyeen uusi laulaja. Hautamäki ja Herman tekivät yhteistyötä kesällä 2023, kun Hautamäki kärsi flunssasta soolokiertueensa aikana. Hän pyysi Hermanin laulamaan puolestaan. Onnistuneen konsertin jälkeen Hautamäki pohti Hermanin sopivan Popedaan ja päätti kysyä häntä mukaan. Herman yllättyi pyynnöstä, mutta suostui heti. Popeda aloitti keikkailun Hermanin kanssa maaliskuun 2024 lopussa.

== Musiikki ==

Popedan musiikissa ei ole ollut suuria muutoksia. Yhtyeen henkiset juuret ovat [[boogierock]]issa. Alkuaikoina yhtyeen musiikissa ja sanoituksissa oli vaikutteita [[Uusi aalto (musiikki)|uudesta aallosta]], mutta 1980-luvun alussa musiikkityyli muuttui hieman [[hard rock]] -tyylisemmäksi ja melodisemmaksi [[suomirock|suomalaiseksi rockiksi]]. Popedaa on kutsuttu suomalaisen ”äijärockin” luojaksi, ja yhtyeen musiikkia on kuvattu myös ”junttirockiksi”. [[Epe Helenius]], joka kiinnitti Popedan omalle [[Poko Rekords]]illeen vuonna 1977, kutsui yhtyettä ”Suomen [[The Rolling Stones|Rolling Stonesiksi]]”. Rolling Stones on antanut Popedalle musiikillisia vaikutteita ja esimerkiksi vuonna 1999 levytetty ”Mustaa” on suomennos Rolling Stonesin kappaleesta ”[[Paint It, Black]]”. 

Suurimman osan Popedan kappaleista on säveltänyt kitaristi [[Costello Hautamäki]] ja sanoittanut solisti [[Pate Mustajärvi]]. Vuoden 1980 *Raswaa koneeseen* -albumista vuoteen 1986 asti sävellyksistä vastasi pitkälti silloinen kitaristi [[Arwo Mikkonen]]. Sävellyksiä teki yhtyeessä ollessaan myös [[Markku Petander]] (muun muassa ”Tahdotko mut tosiaan”). Negative-yhtyeen solisti [[Jonne Aaron]] on tehnyt Popedalle kappaleen ”Elän itselleni”. 

Yhtyeen laulukieleksi valikoitui suomi [[Juice Leskinen|Juice Leskisen]], [[Hector]]in, [[Dave Lindholm]]in ja [[Tuomari Nurmio]]n innoittamana. Mustajärvi sai sanoituksiinsa inspiraatiota esimerkiksi uutisista, musiikista ja elokuvista, ja hänen teksteissään on paljon myös yhteiskunnallista kritiikkiä. Popedalle ovat tehneet sanoituksia myös muun muassa [[Pauli Hanhiniemi]] (”Tahdotko mut tosiaan”) ja [[Juice Leskinen]] (”Mää ja Tapparan mies”). *Voitto*-albumille (2011) kappaleita sanoittivat Mustajärven lisäksi muun muassa [[Vexi Salmi]], [[Jouni Hynynen]] ja [[Jukka Takalo]].

Popeda oli suosionsa huipulla 1980-luvulta 1990-luvun alkuun. Yhtyeen kuuluisimpia kappaleita ovat muun muassa ”[[Kuuma kesä (kappale)|Kuuma kesä]]”, ”[[Tahdotko mut tosiaan]]”, ”[[Kersantti Karoliina]]”, ”[[Matkalla Alabamaan]]”, ”[[Punaista ja makeaa]]” ja ”[[Lihaa ja perunaa]]”. Vuonna 1985 julkaistu ”Kuuma kesä” valittiin MTV:n äänestyksessä vuonna 2016 parhaaksi kesäkappaleeksi.

== Jäsenet ja kokoonpanot ==



=== Nykyiset jäsenet ===

* [[Costello Hautamäki]] – kitara, laulu (1982–)
* [[Alex Hautamäki]] – bassokitara (2022–)
* [[Pate Kivinen|Iso-Pate Kivinen]] – kosketinsoittimet (2008–)
* [[Kari Lahtinen|Lacu Lahtinen]] – rummut (2008–)
* [[Olli Herman]] – laulu (2024–)

===Entiset jäsenet===

* [[Pate Mustajärvi]] – laulu (1977–2023)
* [[Arwo Mikkonen]] – kitara (1977–1986)
* [[Ari Puukka|Ari "Jatsi" Puukka]] – kitara (1977–1981)
* [[Ilari Ainiala|Ilari "Ilpo" Ainiala]] – bassokitara (1977–1979)
* [[Kai Holm]] – rummut (1977–1983)
* [[Risto Lehtinen|Risto "Eebo" Lehtinen]] – bassokitara (1979–1981)
* [[Jyrki Melartin]] – bassokitara (1981–1990, 1995–2021)
* [[Kari Holm]] – rummut (1983–2000)
* [[Eero Pekkonen|Eero ”Safka” Pekkonen]] – kosketinsoittimet (1983–1985)
* [[Timo Tapaninen|Timo ”Törrö” Tapaninen]] – kitara (1986–1990)
* [[Jukka Järvinen (muusikko)|Jukka ”Jukkis” Järvinen]] – kosketinsoittimet (1986–2000)
* [[Markku Petander]] – bassokitara (1990–1995)
* [[Jani Kemppinen]] – kosketinsoittimet (2001–2007)
* [[Arto Rautajoki]] – rummut (2001–2007)

===Aikajana===



== Diskografia ==

=== Studioalbumit ===
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

=== Livealbumit ===
* 
* 
* 

=== Kokoelmat ===
* *15 GT Golden Turpo* (1986) 
* *Poko klassikot* (1987)
* *Peetlehemin pesäveikot (nopein saa)* (1993)
* *Hittejä, kersantti Karoliina!* (1997) 
* *Pelkkää juhlaa – 25v. Juhlakokoelma* (2CD, 2002) 
* *30-vuotinen sota 1977–2007* (2007) (CD/DVD) 
* *Museorekisterissä – Karvanopat ja Wunderbaum* (2CD, 2013)
* *Museorekisterissä* (6CD-box, 2013)

=== DVD:t ===
* *Hyvää iltaa, Tampere!* (2002) 
* *Pitkä kuuma kesä 2010 – Live* (2010)

=== Singlet ===
* *Hei mies / Mönkiäislaulu* PIS 006, 1978
* *Erkki ja Leena / Sammakkalaulu* PIS 008, 1978
* *Suuret setelit / Lauri Lutavuori* PIS 022, 1979
* *Huummetta / Kouluun* PIS 033, 1979
* *Mörrimöykky / Bebobbahobbin* PIS 057, 1980
* *Minä elän / Silimiklasikyy (live)* PIS 084, 1981
* *Minä elän / Silimiklasikyy (live) / Luvattu maa (live)* PIS 12-084, 1981
* *Kalteriblues / Onnellinen mies* PIS 103, 1982
* *Yö / Maailma palaa* PIS 109, 1982
* *Delilah / Yks kysta kimma* PIS 115, 1983
* *Kaasua, komisaario Peppone / Viimeinen mohikaani* AUTOM 5, 1983
* *Kaasua, komisaario Peppone* PEPPONE 1, 1983
* *Matkalla Alabamaan / Nyrkki-Kyllikki* PIS 129, 1984
* *Matkalla Alabamaan (remix) / Sielun Veljet: Aina nälkä* PROMO 12-1, 1984
* *Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen) / Raz, Dva, Tri* PIS 140, 1984
* *Palle and the Boys / Hjulapata* PIS 152, 1985
* *Palle and the Boys / Hjulapata / Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen) (4x10 km:n viestihiihtomixaus)* PIS 152-12, 1985
* *Kuuma kesä / Tuomas parka* PIS 158, 1985
* *Tää on se yö / Mikä vika mussa on* PIS 176, 1986
* *Eläinten vallankumous / Omia ollaan* PIS 191, 1986
* *Kellot lyö / Potkurilakkirock* PIS 195, 1986
* *Maailmankaikkeuden suvijenkka / Ranttalitytön tärinät* PIS 214, 1987
* *Bandiittipolkka / Luumäkirock* PIS 219, 1987
* [[EppuPopedaNormaali]]: *20 vuotta sikana / Hyvä kankkunen* PIS 224, 1987
* [[Raaka-Arska]] & Räp-Popeda: *Muumi Muumi / Hei mies -räp* PIS 229, 1987
* *Optinen O / Valkoisessa huoneessa* PIS 231, 1988
* *Sä lähdit taas / Kovan pojan blues* PIS 253, 1988
* *Sä lähdit taas / 4711* AUTOM 19, 1989
* *Paulin taikakaulin / Heavy lutaa* PIS 262, 1989
* *Lilli Kupponen / Nysse tulee / Kuuma kokardi* PROMOCD 2, 1990
* *Enkeliblues / Nysse tulee* AUTOM 21, 1990
* *Punaista ja makeaa / Kotiin* PIS 290, 1991
* *Kirje / Irmeli* PIS 303, 1991
* *Kersantti Karoliina / Mää ja Tapparan mies* PROMOCD 5, 1992
* *Kersantti Karoliina / Mää ja Tapparan mies* PIS 308, 1992
* *Repe ja Lissu / Sen kunniaksi* PIS 314, 1992
* *Hjulapata / Omia ollaan / Kovan pojan blues* PSCD 30, 1993
* *Siankorvaa ja raanavettä* PROMOCD 8, 1994
* *Oodi makkaralle* PROMOCD 9, 1994
* *Siankorvaa ja raanavettä* AUTOM 24, 1994
* *Tahdotko mut tosiaan / Pelkosenniemen poika* PSCD 47, 1994
* *Mustameri ja mies / Mannaa mammonaa* PROMOCD 26, 1997
* *Paperitähdet / Mayday Mayday* PSCD 127, 1999
* *Mustaa / No niin tottakai* PSCD 133, 1999
* *Beibin kanssa Irlantiin / Entisestä pois* PSCD 173, 2001
* *Tohtori Mustajärvi* PSCD 177, 2001
* *Hilipatipippaa / Onko vielä aikaa* PSCD 184, 2001
* *Kakskytä centtiä / Pakko saada BMW* PSCD 200, 2002
* *Ei lasten käsiin* PSCD 237, 2004
* *Ikurin mimmi* PSCD 259, 2005
* *Katsastuslaulu (Popeda) / Tango Pelargonia (Trio Mukavat)* PSCD 268, 2006
* *Reino* PSCD 288, 2007
* *Kuutamohullu* PSCD 295, 2008
* *Onhan päivä vielä huomennakin* PSCD 301, 2008
* *Elän itselleni* PSCD 304, 2008
* *Hääkellot soi* PSCD 307, 2011
* *Bermudan kolmio*, 2012
* *Onko saunan takana tilaa?*, 2016
* *Lihaa ja perunaa*, 2017
* *Sha-la-la* / *Ikävä keikalle* (feat. [[Klamydia (yhtye)|Klamydia]]), 2021
* *Madafakin darra*, 2024

=== Muut ===
* *Suomirokkia kotikaraoke: Popeda – 15 Popedan hittiä karaokeversioina* ([[DVD]], 2008) <br> <small>Kaasua Komisaario Peppone | Matkalla Alabamaan | Kersantti Karoliina | Tahdotko mut tosiaan | Kakskytä centtiä | Kuuma kesä | Kellot lyö | Reino | Palle & the boys | Punaista ja makeaa | John Holmes | Mää ja Tapparan mies | Repe ja Lissu | Yö | Sukset</small>
* Eri esittäjiä: *Da Da (Kuulat sekaisin)* (2008) ([[tribuuttialbumi]])

=== Mukana levyillä ===
* Eri esittäjiä: *Kylmää joulua!* (1978) (kappaleet "Soihdut sammuu" ja "Joulukirkkoon")
* Eri esittäjiä: *Kantti kestää nauttia* (1988) (kappale "Leivonnaisia")
* Eri esittäjiä: *Toinen käsittely – kunnianosoitus Alivaltiosihteerille* (1995) (kappale "Mauno Henrik Koivisto")
* Eri esittäjiä: *Säkenöivää voimaa* (2002) (kappale "Aina nälkä")
* [[Klamydia (yhtye)|Klamydia]]: *Piikkinä lihassa* (2003) (kappale "Tosi routari")

== Kappaleet ==
* [[Luettelo Popedan kappaleista]]

== Lähteet ==
* 
* 

=== Viitteet ===


== Kirjallisuutta ==
* *Nuotteja, kersantti Karoliina!* (2001)
* Kontiainen, Vesa: *Aitoa suomirokkia – Poko Rekordsin historia'' Helsinki: Like, 2004.

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut.
* 
* 
* Popedan keikkaklassikoita. Ylen Elävä arkisto.
* Popeda Särkänniemessä. Ylen Elävä arkisto.
* Popeda esittää kappaleen ”Suksi” Hittimittari-ohjelmassa 13.10.1984. Yle Areena.