Whippet

**Whippet** on maailmalla vinttikoirista yleisin, myös ”köyhän miehen greyhoundiksi”, ”köyhän miehen ravihevoseksi” (*Poor Man's Race Horse*) sekä ”salamannopeaksi riepukoiraksi” (*Lightning Rag Dog*) kutsuttu keskikokoinen koira. Kaksi ensimmäistä nimitystä ovat peräisin 1800-luvulta, jolloin vähävaraisemmilla ei ollut varaa greyhoundeihin ja he hankkivat sen sijaan whippetejä. Rotu on vinttikoirista yleisin myös Suomessa. 

## Ulkonäkö
Whippet on vinttikoiraroduista toiseksi pienin. Se on lyhytkarvainen ja syvärintainen. Koiran korvat ovat laskostuneet, niin sanotut ruusukorvat. Kaikki värit ja väriyhdistelmät ovat sallittuja. Turkki on lyhyt, sileä ja tiivis.

Urosten säkäkorkeus vaihtelee 47–51 cm ja narttujen 44–47 cm välillä; urosten paino on noin 9,5 kg. Rodun koosta on ollut jonkin verran kiistaa maailmalla. Erään durhamilaisen kaivostyöläisen mukaan 60–70 vuotta sitten hänen isoisänsä suosi 3,5-kiloisia whippetejä, jotta ne mahtuivat sujuvasti päällystakin taskuun. Pohjois-Amerikassa on tapana suosia tavallista kookkaampia yksilöitä, ja David Hancockin mukaan ajan myötä Yhdysvalloissa tullaan todennäköisesti hyväksymään 56 cm korkea whippet.  

## Luonne ja käyttäytyminen
Whippetin saalisvietti on voimakas. Se on vilkkaampi ja osallistuvampi kuin muut vinttikoirat eikä yhtä pidättyväinen. Whippet ei vaadi yhtä paljon liikuntaa kuin suuremmat vinttikoirarodut, mutta senkin tulee saada juosta vapaana mahdollisimman paljon. Rodun edustajat eivät yleensä juurikaan hauku.

Whippet sopii sekä näyttelyihin, agilityyn että rata- ja maastojuoksuun. Rodulla ei ole yleisenä esiintyviä perinnöllisiä sairauksia, mutta kuten monet muutkin vinttikoirat ne ovat metsästysviettinsä ja nopeutensa vuoksi jokseenkin onnettomuusalttiita. Näyttely- ja juoksulinjat ovat melko voimakkaasti eriytyneet; tämä näkyy erityisesti ratajuoksussa ja näyttelymenestyksessä. Maastojuoksussa sen sijaan molempien linjojen edustajat voivat kilpailla tasapäisesti hyvistä sijoituksista, koska laji ei perustu pelkästään nopeuteen.

## Alkuperä
Whippet polveutuu roomalaisten Britanniaan tuomista koirista. Vero Shaw'n mukaan valkoinen englanninterrieri olisi ollut rodun edeltäjä. Toisen lähteen mukaan whippet on saatu aikaan risteyttämällä englanninvinttikoiraa, italianvinttikoiraa ja mahdollisesti myös bedlingtoninterrieriä keskenään. 1800-luvulla englantilaiset kaivostyöläiset alkoivat juoksuttaa kilpaa kaniinijahtiin käyttämiään pieniä vinttikoiria, ja whippettien juoksuominaisuudet osoittautuivat niin hyviksi, että rotu hyväksyttiin nopeasti mukaan virallisiin kilpailuihin. Rotu virallistettiin vuonna 1890.

East Riding of Yorkshiren Stamford Bridgessä asunut herra Hodgson kasvatti pienikokoisia vinttikoiria, joiden ominaisuudet yllättivät Yorkshiren metsästäjät. Jalostuslinja koostui kolmesta nartusta, joiden nimi oli *The Dents*. Niillä oli sileä iho, kevyt rakenne, pienet ja ohuet korvat, lyhyet ja kierteiset hännät. Ne olivat samaan aikaan sekä erittäin nopeita juoksemaan että nopeita myös käännöksissään. David Hancockin mukaan nykyinen whippet kehittyi juuri tämänkaltaisista pienistä koirista.

Rodun sekalainen tausta näkyy vaihtelevassa karvanlaadussa. Karkeakarvainen whippet oli aikanaan suosittu manner-Euroopassa, muun muassa Saksassa. Lisäksi puhdasrotuisiin whippet-pentueisiin syntyi jo joitain vuosia sitten myös pitkäkarvaisia yksilöitä, joita kutsuttiin termillä *wheeler*. Nykyisin pitkäkarvaiset whippetit on hyväksytty tietyissä maissa omaksi rodukseen nimellä silken windsprite.

### Etymologia
Rodun nimi on todennäköisesti johdettu sanasta *whappet*, joka tarkoittaa "pientä räksyttävää koiraa".

## Terveys
Whippet elää usein sangen pitkäikäiseksi. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 11 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, tapaturmat ja sydänsairaudet. Whippetien merkittävimmät terveysongelmat ovat sydänsairaudet, varpaisiin kohdistuvat murtumat, välimuotoinen lanneristinikama ja suolistosairaudet.

Sydänsairauksista yleisin on myksomaattinen mitraaliläpän rappeuma. Sairaus aiheuttaa edetessään sivuäänen ja johtaa vuosien myötä sydämen vajaatoimintaan. Suomessa virallisesti sydäntutkituista whippeteistä hieman yli 10 %:lla on läppävika, vaikka tutkittujen koirien keski-ikä on alle viisi vuotta.

Suurempi osa whippeteistä on lanneristinikaman suhteen epämuodostunut (Suomen Kennelliiton asteikolla LTV1-LTV4) kuin terve (LTV0). Yleisin löydös on LTV1, joka voi olla täysin oireeton mutta silti normaalista poikkeava. Vakavammat LTV-asteet (2-4) kattavat noin 15 % tutkituista koirista. Välimuotoisen lanne-ristinikaman tiedetään altistavan lumbosakraalistenoosille, joka saa aikaan kipua ja joissain tapauksissa jopa neurologisia oireita cauda equina -hermokimpun jäädessä puristuksiin.

Whippeteillä esiintyy varpaissa useammin murtumia kuin muilla koiraroduilla. Myös suolistoon liittyvät ongelmat ovat yleisempiä kuin koirilla keskimäärin.

Whippetit ovat yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Whippetin jälkeläisen luku oli 0,28. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa
## Katso myös
*Silken windsprite
*Silkkivinttikoira
*Englanninvinttikoira

## Lähteet
*Ulla Kokko: *Koirien pikkujättiläinen*. WSOY 2004.
*Whippet-Harrastajat ry
*KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet

## Aiheesta muualla