open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yöailakki

**Yöailakki** (*Silene noctiflora*, syn. *Melandrium noctiflorum*) on yöaikaan kukkiva kohokkikasvi.

## Ulkonäkö ja koko

Yksi- tai kaksivuotinen yöailakki kasvaa 25–40 cm korkeaksi. Kasvi on haaraton tai vähähaarainen ja yläosastaan tahmeakarvainen. Lehtien muoto vaihtelee soikeista puikeisiin. Kukinto on harvakukkainen tai kukat ovat yksittäin. Sekä kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on karvainen, ulkoteriötön ja ainakin 2 cm pitkä. Vaaleassa verhiössä on lisäksi noin 10 matalaa suonta. Teriö on lisäteriöllinen ja väriltään kellertävän valkoinen tai hieman punertava. Terälehtien lapa on syvään kaksiliuskainen, liuskat vaihtelevat muodoltaan tasasoukista pitkulaisiin. Yöailakki kukki Suomessa heinä-syyskuussa. Kukat aukeavat vain öisin, jolloin ne tuoksuvat voimakkaasti. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota.

## Levinneisyys
Yöailakkia tavataan Euroopassa Ranskasta Länsi- ja Lounais-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Italiaan, Balkanille, Pohjois-Kreikkaan, Bulgariaan, Etelä-Ukrainaan ja Kaukasuksen alueelle. Pohjoisessa lajia tavataan Britteinsaarille, Fennoskandian keskiosiin ja Luoteis-Venäjälle saakka. Lajia kasvaa harvinaisena myös Islannissa. Aasiassa yöailakki kasvaa satunnaisena Länsi-Siperiassa, Keski-Aasiassa, Turkissa ja Iranissa. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös Uuteen-Seelantiin sekä Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa pääasiassa mantereen itä- ja keskiosissa.

Suomessa yöailakki on uustulokas, jota tavataan Etelä-Lappia myöten. Suurimmassa osassa maata laji on satunnainen, ainoastaan Etelä-Suomessa se on vakiintunut luontoon. Suomeen lajin tiedetään levinneen useilla eri tavoilla: laivojen painolastissa, puutarhasiemenessä, venäläisen viljassa seassa sekä venäläisten junavaunujen mukana.

## Elinympäristö
Yöailakki kasvaa Suomessa puutarhoissa, viljelymailla, ratapihoilla ja kaatopaikoilla.

## Lähteet
* *Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin*. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*Luontoportti: Yöailakki (''Silene noctiflora'')
*ITIS: ''Silene noctiflora'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Silene noctiflora'' 
*Flora of China: ''Silene noctiflora''
Keltaritariyökkönen

**Keltaritariyökkönen** (*Catocala fulminea*) on melko kookas loppukesän ja alkusyksyn taitteen yöperhoslaji. Suomen ritariyökköslajistosta se on kooltaan pienimpiä ja ainoa, jonka takasiivet ovat pohjaväriltään keltaiset.

## Koko ja ulkonäkö
Keltaritariyökkösen etusiivet ovat pohjaväriltään ruskeanharmaat ja voimakaskuvioiset. Varsinkin siiven kärkiosassa musta, ruskeavarjosteinen ulompi poikkiviiru tekee selkeästi erottuvan ja jyrkästi mutkittelevan kuvion. Sisempi poikkiviiru on myös musta, selvästi erottuva ja sen tyvipuolella on ruskeaa varjostumaa, joka vaalenee tasaisesti kohti siiven tyveä. Ruskea, vaaleareunainen munuaistäplä erottuu poikkiviirujen välissä hyvin, kuten myös sen vieressä oleva kolmiomainen, vaalea, mustareunainen täplä. Siiven keskiosassa on etureunan puolella mustahkoa varjostumaa, jonka sisäpuolelta siipi on varsin vaalea. Takasiivet ovat räikeän keltaiset ja niiden keskiosassa tummanruskea vyö tekee lenkin. Siiven ulkoreuna on myös suurelta osin tummanruskea. Siipiväli on 51–60&nbsp;mm.

Keltaritariyökköstä ei voi sekoittaa takasiipiensä keltaisen värin vuoksi mihinkään muuhun ritariyökköseen. Sen sijaan Suomessakin esiintyy useita muita yökköslajeja, joiden takasiivet ovat kirkkaan keltaiset tummalla kuvioinnilla. Näistä lajin erottaa helposti suuremman kokonsa sekä etu- ja takasiipien kuvioinnin avulla.

## Levinneisyys ja lentoaika
Keltaritariyökkösen palearktinen levinneisyys ulottuu Lounais-Euroopasta Japaniin. Suomessa laji oli pitkään kaakosta ja etelästä satunnaisesti vaelteleva etelärannikon harvinaisuus, jonka ensimmäinen havainto on vasta vuodelta 1932. Se on kuitenkin levinnyt 2000-luvun aikana erittäin voimakkaasti pohjoiseen ja länteen, samalla kun havaitut yksilömäärät ovat kasvaneet räjähdysmäisesti. Nykyisin sitä voi tavata Vaasa–Kajaani-linjan eteläpuolella, joskin idempänä laji lienee edelleen hieman yleisempi. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta syyskuun alkuun huipun ollessa elokuun puolivälissä.

## Elinympäristö ja elintavat
Laji viihtyy rehevissä metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Erityisesti paikoilla joissa kasvaa tuomea. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat hyvin syötille, mutta joissain määrin myös valolle. Muna on talvehtiva vaihe.

## Ravintokasvi
Toukka käyttää ravinnokseen pääasiassa tuomea (*Prunus padus*), mutta myös muutamia muita lehtipuita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*
Pikkuritariyökkönen

**Pikkuritariyökkönen** (*Catocala pacta*) on verraten kookas yöperhoslaji, mutta silti kooltaan pienimpiä Suomessa tavattavista *[[Catocala]]*-suvun ritariyökköslajeista.

## Koko ja ulkonäkö
Keskikokoinen yöperhonen, joka 50&ndash;55&nbsp;mm siipien kärkivälillään on pienimpiä ritariyökkösiä. Etusiivet ovat pohjaväriltään selvästi ruskeanharmaat ja niiden kuviointi on selvempää kuin monilla sukulaislajeilla. Sekä tyvipoikkiviiru, sisempi poikkiviiru että ulompi poikkiviiru ovat mustat ja erottuvat selvästi. Ulomman poikkiviirun ulkopuolella on lisäksi ruskeaa varjostumaa. Munuaistäplä on tumma ja erottuu hyvin, kuten myös sen vieressä sijaitseva tummarajainen, hieman nelikulmainen vaaleanruskea täplä. Takasiivet ovat kirkkaanpunaiset ja niissä on leveä tumma reunus. Lisäksi siiven keskellä on mustanruskea kaari. Erotuksena muista ritariyökköslajeista, joiden ruumiit ovat kokonaan harmaita tai harmaanruskeita, pikkuritariyökkösen takaruumis on yläpuolelta heleän punainen.

## Levinneisyys ja lentoaika
Lajin levinneisyys on melko itäinen ja sitä tavataan Pohjoismaiden eteläosista ja Saksasta Tiibetiin ja Venäjän kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa lajia tavataan maan etelä- ja keskiosissa, suunnilleen Vaasa-Joensuu-linjan eteläpuolella. Pohjoisempaa laji on hävinnyt, vaikka vanhoja havaintoja on tehty Oulun korkeudelta saakka. Havaintoja ei ole myöskään tehty Ahvenanmaalta enää 1980-luvun lopun jälkeen. Yökköset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun alusta syyskuun alkupuolelle ja lennon huippu on elokuun puolivälissä.

## Elinympäristö ja elintavat
Pikkuritariyökkönen viihtyy erityisesti kosteiden paikkojen, kuten rantojen, soiden ja suoniittyjen pajukoissa. Perhoset oleskelevat pensaikoissa ja voivat lentää illan tullen valolle, mutta suvulle tyypilliseen tapaan paremmin syötille.

Naaras munii kuorenrakoihin ja munat talvehtivat. Toukkia tavataan alkukesästä. Ne ovat yöaktiivisia ja viettävät päivät painautuneina oksia vasten, mihin ne naamioituvat varsin hyvin. Täysikasvuisina toukat koteloituvat yhteensitomiensa lehtien väliin maahan.

Ruotsissa laji on luokiteltu vaarantuneeksi.

## Ravintokasvi
Toukka syö useita eri pajulajeja (*Salix*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Perhoset: Pikkuritariyökkönen
* Suomen perhostutkijain seura 
* Bestimmungshilfe des Lepiforums
Aaltoritariyökkönen

**Aaltoritariyökkönen** (*Catocala sponsa*) on kookas ja näyttävä ritariyökkösiin kuuluva yöperhonen. Se lentää loppukesällä.

## Koko ja ulkonäkö
Kookas yökkönen, joka on kuitenkin ritariyökkösten joukossa keskikokoa. Etusiivet ovat ruskehtavan harmaankirjavat, usein tummasävyiset ilman silmiinpistävää kuviointia. Joskus väri voi olla myös vihertävänruskea. Siiven kärkiosan aaltoviiru on kuitenkin vaaleanharmaa. Vaaleareunaisen ja vaaleakehnäisen munuaistäplän vieressä siiven keskiosassa on laaja vaaleanharmaa, mustareunainen täplä. Takasiipien pohjaväri on voimakkaan karmiininpunainen ja siipeä reunustaa mustanruskea reunus. Lisäksi siiven keskellä on tumma vyö, joka tekee kaksi selvää mutkaa ulospäin. Siipiä reunustavat ripset ovat vaaleat, mustatäpläiset. Siipiväli 62&ndash;70 mm.

Samannäköinen laji on etenkin tammiritariyökkönen (*Catocala promissa*), joka on kuitenkin jonkin verran pienempi ja jonka etusiipien kuviointi on terävämpää.

## Levinneisyys ja lentoaika
Aaltoritariyökköstä tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Kaukasukselle. Suomessa laji oli aikaisemmin hyvin harvinainen lounainen erikoisuus, mutta se on viime vuosikymmeninä yleistynyt huomattavasti. Se on eteläpainotteinen, mutta pohjoisimmat yksittäishavainnot ovat nykyisin jopa Kuusamon korkeudelta ja pohjoisempana lajin levinneisyys on selvästi itäpainotteinen. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta syyskuun alkupuolelle lennon huipun ollessa elokuun alkupuolella.

## Elinympäristö ja elintavat
Aaltoritariyökkönen on tammimetsien laji, jolla on vahva vaellustaipumus ja jota siksi voidaan tavata hyvinkin kaukana vakituisilta elinpaikoilta ja poikkeavissa ympäristöissä. Ritariyökkösille ominaiseen tapaan se tulee syötille selvästi paremmin kun valolle, vaikka lentää kyllä valollekin. Toukka elää kookkaiden puiden latvuksissa ja koteloituu joko maahan tai puun rungolle yhteenkehräämiensä lehtien väliin. Muna talvehtii.

Suomen lajien uhanalaisluokituksessa 2019 se on luokiteltu elinvoimaiseksi (LC).

## Ravintokasvi
Toukan ravintokasvi on tammi (*Quercus robur*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
*
Paavo Roine

**Paavo Kultimo Roine** (5. elokuuta 1914 Mäntsälä – 11. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston ravintokemian professori vuosina 1949–1973 ja ravitsemustieteen yliopisto-opetuksen alullepanija Suomessa. Hän julkaisi muun muassa oppikirjoja ja laati 1950-luvun alussa ensimmäisen suomalaisen ruokaympyrän.

## Lähteet
Lauri Roivas

**Lauri Roivas**, myös **Roivanen** (1683, nähtävästi Ilomantsi–15. marraskuuta 1750) oli talonpoikaispäällikkö sodassa vuosina 1741–1743. 

Roivas oli maanviljelijä Ilomantsin Eimisjärvellä, jonka oma kotitalokin lienee tuhottu 1741 alkaneessa sodassa. Hän  ja toimi Pohjois-Karjalassa yhteistyössä sissipäällikkö Erkki Sallisen ja muiden kanssa venäläisiä vastaan. Asemalleen hän lienee saanut vahvistuksen maaherra Stjernstediltä. Roivas tunnettiin neuvokkaana sotilaana, joka pystyi yllättämään vihollisen ja kaappaamaan siltä kuormastoja ja muuta saalista. Hän osallistui muun muassa huhtikuussa 1742 käytyyn Öllölän taisteluun, jossa Sallisen johtamat talonpojat  karkottivat moninkertaisen vihollisjoukon.

Roivaksen puoliso oli Valpuri Sillanen.

## Lähteet
Suomi kesäparalympialaisissa 2012

**Suomi** osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäparalympialaisissa 10 lajiin. Suomen lippua avajaisissa kantoi Leo-Pekka Tähti. Päättäjäisissä lippua kantoi Jere Forsberg. 

## Mitalit

## Katso myös
* Suomi kesäolympialaisissa 2012

## Lähteet

* YLE: Suomelle kuuden mitalin potti paralympialaisista (9.9.2012)
Raatokärpäset

**Raatokärpäset** (Calliphoridae)  on kärpästen heimo. Heimoon kuuluu 1&nbsp;100 lajia. Raatokärpästen lisäksi myös monet muut kärpäset syövät raatoja, mutta raatokärpäset ovat erikoistuneet niihin.

## Ulkonäkö
Aikuisilla on usein metallinhohtoinen, sini- tai vihreänkiiltoinen pinta. Ne ovat tukevarakenteisia ja usein karvapeitteisiä. Toukat ovat valkeita ja matomaisia.

## Elinympäristö
Raatokärpäset viihtyvät aurinkoisilla paikoilla ja asutuksen lähellä. Ne lentävät usein sisälle rakennuksiin ja laskeutuvat ruokaan. Ne ovat tavallisia myös kaatopaikoilla ja tunkioilla.

Raatokärpäset munivat tuoreeseen tai kypsään lihaan tai ulosteisiin. Jotkut lajit munivat eläviin eliöihin ja linnunpesiin. Kuoriuduttuaan toukat syövät raatoa tai isäntäänsä. Aikuiset käyttävät ravinnokseen kukkia ja muita kasvinosia sekä hajoavaa kasvi- ja eläinainesta.

Kärpästen on havaittu noudattavan tiettyä järjestystä raadon syömisessä. Raatokärpäset ovat yleensä ensimmäisinä tuoreella raadolla. Kun pilaantuminen alkaa, seuraavat eräät sukaskärpässuvut. Raadon hajoamisen loppuvaiheessa, kun jäännökset ovat muuttuneet nestemäiseksi, sitä tulevat syömään mahla- ja hedelmäkärpäset.

Eräät kasvit, muun muassa raatokukat (*Stapelia*), houkuttelevat kärpäsiä raadontuoksulla.

## Lähteet
* 
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*  Luettelo Suomessa tavattavista lajeista.
Rosberg

**Rosberg** on sukunimi:

*Fredrik Rosberg (1855–1924), suomalainen insinööri ja Helsingin Puhelinyhdistyksen toimitusjohtaja
*Jari Rosberg (s. 1950), suomalainen jääkiekkoilija
*Jarno Rosberg (s. 1981), suomalainen nyrkkeilijä
*J. E. Rosberg (1864–1932), suomalainen maantieteilijä
*John Rosberg (1891–1960), suomalainen insinööri, Helsingin Puhelinyhdistyksen teknillinen johtaja ja äärioikeistolainen aktivisti, Fredrik Rosbergin poika
*Keke Rosberg (s. 1948), suomalainen moottoriurheilija
*Nico Rosberg (s. 1985), saksalais-suomalainen moottoriurheilija

## Muut
*Team Rosberg, saksalainen kilpa-autotalli
*"Keke Rosberg formula rock", musiikkikappale
J. E. Rosberg

**Johan Evert Rosberg** (18. kesäkuuta 1864 Kirkkonummi – 20. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja Helsingin yliopiston maantieteen ylimääräinen professori vuodesta 1902 ja professori vuodesta 1912. Rosberg teki tutkimusmatkoja Eurooppaan ja Aasiaan. Hän julkaisi maantieteen oppikirjoja ja karttakirjoja.

Rosbergin vanhemmat olivat apteekkari Viktor Rosberg ja Eva Charlotta Karolina Bruncrona. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886, filosofian lisensiaatiksi 1895 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1900.

## Julkaisut (osittainen)
**Bottenvikens finska deltan*, 1895.
**Land och folk* 1–2, 1906.
**Petsamon maa : Suomen alue Jäämeren rannalla : hieman historiaa ja maantiedettä*. Otava 1919
* *Muistelmia muilta mailta*. Otava 1920
* *Yleisen maantieteen alkeet*. Otava 1921
**Autolla Suomesta Välimerenmaihin*, WSOY 1926.
**Maapallo: Maantieteellinen tietokirja. Kuvia ja kuvauksia* 1–10, Otava, 1924–1929.
**Maat ja kansat: Maantieteellinen tietokirja.*. Otava 1931–1933.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Yves Duteil

**Yves Duteil** [iv dytɛj] (s. 24. heinäkuuta 1949 Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine) on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän toimi 1989–2014 myös pormestarina noin 700 asukkaan Précy-sur-Marnen kunnassa Pariisin itäpuolella, Seine-et-Marnen departementissa.

Toimistotyöntekijäisän ja kultaseppä-äidin poikana Pariisin luoteisessa esikaupungissa varttunut Duteil soitti lapsesta saakka pianoa ja muita kosketinsoittimia, kunnes vaihtoi kitaraan 15 vuoden iässä. Hän aloitti yliopisto-opinnot, mutta vaihtoi pian musiikkikonservatorioon. Hän sai ensi kerran menestystä laulullaan "Virages" vuonna 1972. Se sisältyy hänen vuoden 1974 esikoisalbumilleen *L'écritoire*.

Hänen eniten myyty ja tunnetuin albuminsa on vuonna 1977 julkaistu *Tarentelle*, jolta löytyvät nimikappaleen lisäksi hänen tunnetuimpiin kuuluvat laulunsa "Le petit pont de bois" ja "Le mur de la prison d'en face" sekä *Notre Temps* -lehden koko 1900-luvun parhaaksi ranskalaislauluksi valitsema "Prendre un enfant par la main".

1980-luvun puolivälissä Duteil teki ranskan kieltä ylistävän laulun ”La langue de chez nous” ja samannimisen albumin. Hänet palkittiin Ranskan akatemian hopeamitalilla. Pormestarin työstään hän on saanut Marianne-palkinnon.

Vuonna 2018 Yves Duteil julkaisi kuuden vuoden hiljaisuuden ja sydänleikkauksen jälkeen viidennentoista albuminsa *Respect*.

Duteil on kirjoittanut myös muutamia lastenkirjoja. Hänet tunnetaan myös ranskan kielen, lasten oikeuksien ja ympäristönsuojelun hyväksi tekemästään työstä.

## Duteil Suomessa
Yves Duteil on vieraillut Suomessa ainakin kahdesti 1970-luvun keskivaiheilla. Toinen kerta oli lokakuussa 1977 Helsingin konservatorion juhlasalissa, ja Yleisradio esitti tästä konsertista tallennetun 45-minuuttisen ohjelman maaliskuussa 1978.

## Levytykset
* 1972: "Virages" (single)
* 1974: *L'écritoire*
* 1976: *J'attends*
* 1977: *Tarentelle*
* 1978: *En public au théâtre des Champs-Elysées*
* 1979: *Mélancolie* (myöhemmin nimellä *J'ai la guitare*)
* 1980: *Yves Duteil chante pour les enfants*
* 1981: *Ça n'est pas ce qu'on fait qui compte*
* 1982: *L'Olympia*
* 1982: *Les saisons Grand-Père*
* 1983: *La statue d'ivoire*
* 1985: *La langue de chez nous*
* 1985: *L'univers musical Jean Musy – instrumental*
* 1987: *Ton absence*
* 1988: *Côté scène – Olympia*
* 1990: *Blessures d'enfance*
* 1991: *En public – spectacle au Zénith*
* 1992: *Vos préférences *, kokoelma
* 1992: *La fleur de l'impossible – Alberville*
* 1993: *Ligne de vie*
* 1994: *Entre elles et moi – duos*
* 1996: *Pour les enfants *, kokoelma
* 1997: *Touché*
* 1997: *Correspondences*, neljän CD:n kokoelma
* 2001: *Sans attendre*
* 2002: *Yves Duteil chante les enfants*
* 2003: *Yves Duteil chante pour elle*
* 2003: *Yves Duteil par cœur*
* 2004: *Tous les droits des enfants*
* 2004: *Yves Duteil chante l'air des mots*
* 2008: *(fr)agiles*
* 2010: *Mes escales...*, kahden CD:n kokoelma
* 2018: *Respect*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yves Duteil'n virallinen sivusto
Tiina Myllymäki

**Tiina Myllymäki** (s. 7. toukokuuta 1985 Helsinki) on suomalainen balettitanssija. Hän sai kiinnityksen Suomen Kansallisbalettiin vuonna 2003 ja vuonna 2011 hänet nimitettiin ensitanssijaksi. Myllymäki on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääroolin ja hänet palkittiin Edvard Fazer -palkinnolla vuonna 2012.

Myllymäki opiskeli Helsingin tanssiopistossa vuosina 1992–2003, opettajina Maj-Lis Rajala, Nelli Skrjabina-Satama ja Riikka Nyman. Lisäksi hän kävi kesäkursseilla Tanskassa ja Ranskassa.

Myllymäki on vieraillut Oulun kaupunginteatterissa 2006, Macaon Kulttuurikeskuksessa 2009 ja Singapore Arts Festivalilla 2009.

## Rooleja
**[[Don Quijote]]*: Mercedes (Patrice Bart)
**[[Giselle]]* (Sylvie Guillem)
**[[Joutsenlampi]]*: Pikkujoutsenet, Pas de six (Rudi van Dantzig/Petipa–Ivanov)
**Joutsenlampi*: Pas de trois, pikkujoutsenet (Kenneth Greve)
**[[Merirosvo (baletti)|Le Corsaire – Merirosvo]]*: Medora (Ivan Liška / Petipa)
**Kuinka äkäpussi kesytetään*: Bianca (John Cranko)
**[[Manon (baletti)|Manon]]*: nimirooli (Sir Kenneth MacMillan)
**[[Prinsessa Ruusunen (baletti)|Prinsessa Ruusunen]]*: Prinsessa Florina (Javier Torres/Petipa)
**[[Pähkinänsärkijä]] ja Hiirikuningas*: Klaara (Wayne Eagling ja Toer van Schayk)
**[[Šeherazade (baletti)|Scheherazade]]*: nimirooli (Kenneth Greve)
**Tuhkimo – traaginen kertomus*: Tuhkimo, Sisarpuoli (Terence Kohler)
**Petite Mort* (Jiří Kylián)
**FLUKE* (Mats Ek)
**workwithinwork* (William Forsythe)
**Double Evil* (Jorma Elo)
*Savonlinnan oopperajuhlilla *Aida,* Mefistofele
**[[Lumikuningatar (baletti)|Lumikuningatar]]*: Lapinseita ja Lumikuningatar (Kenneth Greve)

## Palkinnot
*Moran pohjoismainen balettikilpailu 2000, finalisti.
*Prix de Lausanne 2001.
*Eurovision nuorten tanssijoiden kilpailu 2001.
*Helsingin kansainvälinen balettikilpailu 2001, semifinalisti.
*Moran pohjoismainen balettikilpailu 2002, 1. sija.
*Helsingin kansainvälinen balettikilpailu 2009, finalisti.
*Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinto 2012 

## Lähteet
Magnus Friedrich Roos

**Magnus Friedrich Roos** (1727–1803) oli saksalainen teologi. Hän oli Johan Albrecht Bengelin oppilas, ja hänellä oli merkittävä vaikutus Württembergin pietismiin.

## Suomennetut teokset
(Vuosi on suomennoksen ilmestymisvuosi)
**Jumalan lasten erinkaltaisuudesta ja yhdenkaltaisuudesta tässä elämässä*, 1857
**Ristinkoulu : eli neuvo kristilliseen käytökseen kärsimisissä, johon myös on liitetty rukouksia eri-tiloissa*, 1862
**Perheellinen rakennuskirja aamu- ja iltarukouksissa kuudeksi viikoksi*, 1866
**Kaksi saarnaa*, 1877.
**Saarnoja sunnuntai- ja juhlapäiväin evankeliumeista, koko vuosikerta*, 1884
**Kristillinen rukouskirja kotihartauden tarpeeksi*, 1891
**Kotihartauskirja*, 1896-1897
**Raamatunselityksiä I-IX*, 1898-1908
**Perheen hartauskirja : aamu- ja ehtoorukouksia kuutena viikkona, sekä tutkistelemuksia ja rukouksia ripillä käytäessä ja moniaissa muissa tilaisuuksissa*, 1901

## Lähteet
Gibraltar Chronicle

**Gibraltar Chronicle** on gibraltarilainen päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1801, ja sen levikki on nykyään noin 5&nbsp;000 kappaletta.

## Historia
Gibraltar Chronicle perustettiin 1801, ja sen sanotaan olevan The Timesin jälkeen maailman toiseksi vanhin englanninkielinen sanomalehti. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli ranskalainen Charles Bouisson, joka oli muuttanut Gibraltarille vuonna 1794. Hän toimi lehden päätoimittajana peräti 54 vuoden ajan. Lehteä hallinnoi alkuun Garrison Library.

Gibraltar Chronicle oli ensimmäinen lehti, joka uutisoi vuonna 1805 Trafalgarin taistelusta. Uutiset ylsivät Britannian lehtiin vasta yli viikon päästä tapahtuneesta. Lehti on ollut myös raportoimassa monista Gibraltarin tai sen lähistön merkittävistä tapahtumista, kuten *[[Mary Celeste]]n* tapauksesta, John Lennonin ja Yoko Onon häistä, operaatio Flaviuksesta ja *[[HMS Tireless (S88)|HMS Tirelessin]]* tapauksesta.

Lehden suunta on muuttunut 1900-luvulla, kun brittiläinen varuskunta on lähtenyt Gibraltarilta. Aikaisemmin lehti raportoi runsaasti aiheista, jotka kiinnostivat brittiläisiä joukkoja, kuten Britannian urheilu-uutisista. Varuskunnan lähdettyä lehti on siirtynyt enemmän paikallisuutisiin.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Lehden kotisivut
Buran Voronež

**Buran Voronež** () on venäläinen jääkiekkojoukkue Voronežin kaupungista Sverdlovskin alueelta. Joukkue on perustettu vuonna 1977 ja se pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL:ssä.

## Joukkue kaudella 2025–2026

### Valmennus & Joukkueenjohto
* **Päävalmentaja:** Filipp Metljuk 
* **Apuvalmentaja:** Jevgeni Galkin 
* **Apuvalmentaja:** Aleksei Koledajev 
* **Maalivahtivalmentaja:** Vjatšeslav Sedov 
* **Videovalmentaja:** Aleksandr Samohin 
* **Fysiikkavalmentaja:** Anatoli Maksimov 
* **Huoltopäällikkö:** Roman Dobrovolski 
* **Jääkiekkotoiminnanjohtaja:** Igor Provolnev 
* **Toimitusjohtaja:** Oleg Jašin 
* **Joukkueenjohtaja:** Jevgeni Filimonov 

*Lähde: EliteProspects*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Seuran kotisivut
Kaktushiirihaukka

**Kaktushiirihaukka** (*Geranoaetus albicaudatus*) on deguhaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan  Amerikan mantereella lähinnä subtrooppisella ja trooppisella vyöhykkeellä Antigua ja Barbudassa, Argentiinassa, Arubassa, Barbadosissa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Dominicassa, Ecuadorssa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guadeloupessa, Guatemalassa, Guayanassa, Hondurasissa, Martiniquessa, Meksikossa, Montserratissa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Saint Kitts ja Nevisissa, Saint Luciassa, Saint Vincent ja Grenadiineissa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Yhdysvalloissa, Uruguayssa ja Venezuelassa.

Se on vaelluslintu. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset ja lauhkean vyöhykkeen heinäarot, kuivat savannit ja subtrooppiset ja trooppiset kuivat ylävät pensastot. Populaatio on Pohjois-Amerikassa kasvamassa.

Kaktushiirihaukka on suurikokoinen hiirihaukka. Sen pituus on 44–60 cm, siipiväli 118–143 cm, ja se painaa 865–1&nbsp;240 grammaa. Aikuiset linnut ovat päältä harmaita ja alta ja takaosasta valkoisia, jossa on himmeää vaaleanharmaata tai punertavaa raidoitusta. Lyhyt pyrstö on valkoinen, ja melkein päässä siinä on musta poikkiraita.

## Alalajit

Sillä on kolme alalajia:
* *Geranoaetus albicaudatus albicaudatus* Vieillot, 1816
* *Geranoaetus albicaudatus colonus* Berlepsch, 1892
* *Geranoaetus albicaudatus hypospodius* Gurney, 1876

## Lähteet
Torkel Nordman

**Johan Torkel Matias Nordman** (15. toukokuuta 1878 Hämeenlinna – 23. joulukuuta 1949 Pori) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan suunnittelemistaan teollisuusrakennuksista ja huviloista.

## Ura
Nordmanin vanhemmat olivat maanmittari Mathias Nordman ja Anna Johanna Forssén. Hän kävi alkeiskoulun Tampereella ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Lyceum för gossar och flickor -koulusta. Nordman opiskeli 1896–1902 Polyteknillisessä opistossa ja 1899–1904 Helsingin yliopistossa, muttei suorittanut tutkintoa kummassakaan. Arkkitehdiksi hän valmistui Saksan Neustrelitzissa toimineesta Strelitzin polyteknillisestä opistosta. Vuonna 1902 Nordman aloitti työskentelyn Onni von Zansenin arkkitehtitoimistossa Porissa, mistä hän siirtyi jo parin vuoden kuluttua piirtäjäksi Birger Federleyn toimistoon Tampereelle. Federleyn toimistossa Nordman suunnitteli muun muassa suuren huvilan Kaukajärven kartanon omistajalle Bertel Grahnille. Vuonna 1906 Nordman palasi Poriin ja perusti arkkitehtitoimiston yhdessä rakennusmestari Arthur Fagerholmin kanssa. Se tuli tunnetuksi erityisesti teollisuusrakennuksista, mutta toimisto suunnitteli myös useita huviloita. Vuonna 1917 Nordman siirtyi Rosenlewin rakennusosaston päälliköksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka.

Vuosina 1902–1903 Nordman toimi Akseli Gallen-Kallelan apulaisena Porissa sijaitsevan Juseliuksen mausoleumin freskojen maalaustyössä, ja valvoi myöhemmin 1930-luvulla rakennuksen entisöintiä. Hän oli myös aktiivinen vaikuttaja Porin kulttuurielämässä. Vuonna 1925 Nordman oli mukana perustamassa Porin Näyttämöä, ja kuului myöhemmin muun muassa Porin teatterin johtokuntaan.

Lisäksi hänen harrastuksiinsa kuului kuorolaulu. Tarinan mukaan Nordman tapasi maaliskuussa 1917 helsinkiläisessä ravintolassa seurueen, johon kuului muun muassa säveltäjä Jean Sibelius. Yhteisen illanvieton aikana Sibelius oli valittanut pääkaupungissa vallinnutta elintarvikepulaa, minkä johdosta Nordman Poriin palattuaan lähetti hänelle viulukoteloon pakatun savustetun lampaanlavan eli ”lampaanviulun”. Kiitokseksi Sibelius sävelsi Nordmanille kuoroteoksen "Fridolins dårskap". Erik Axel Karlfeldtin runoon sävelletystä kappaleesta muodostui myöhemmin yksi ruotsinkielisten mieskuorojen suosikkilauluista.

## Töitä
* Kaukajärven huvila, Tampere (1904)
* Kauttuan paperitehdas, Eura (1907)
* Hotelli Otavan laajennus, Pori (1908)
* Kirjurinluodon kesäravintola, Pori (1910)
* Mäntyluodon hotelli, Pori (1915)
* Varkauden paperitehtaan johtajan asunto Rantala (1912)
* Porin Konepajan konttori ja konehalli (1916)
* Pihlavan huvila-alueen huviloita, Pori (1910–1920-luvut)
* Kauniaisten kartanon laajennukset (1937)

## Lähteet
Mikael Muurimäki

**Mikael Muurimäki** (s. 11. maaliskuuta 1980 Seinäjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.

Muurimäki aloitti uransa aikuisten sarjoissa jo 16-vuotiaana kasvattajaseuransa TP-Seinäjoen riveissä. Vuotta myöhemmin hän pelasi joukkueessa ensimmäisen Veikkausliiga-kautensa. Lisäksi Muurimäki on pelannut Veikkausliigaa neljän kauden ajan Jarossa sekä FC Jazzissa. Yhteensä hän on pelannut 83 liigaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Kaudella 2004 hän oli kuudella maalillaan FC Jazzin paras maalintekijä yhdessä Matti Santahuhdan kanssa.

Muurimäki lopetti uransa huipputasolla vuoteen 2011 SJK:n noustua Ykköseen. Kaudella 2012 hän pelasi Kolmosessa SJK:n reservijoukkue Kerho 07:ssä.

## Lähteet
*Veikkausliigan tilastot

### Viitteet
HMS Trafalgar (D77)

**HMS Trafalgar** (viirinumerot R77 ja D77) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjä, joka valmistui toisen maailmansodan lopulla.

## Valmistus

Alus tilattiin 27. huhtikuuta 1942 Swan Hunterilta Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 12. tammikuuta 1944 ja valmistui 23. heinäkuuta 1945.

## Palvelus
Alus saapui romutettavaksi heinäkuussa 1970.

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet
Elof Roschier

**Elof Roschier** (26. huhtikuuta 1903 Kotka – 6. elokuuta 1976) oli suomalainen sotilas tykistön aselajissa, arvoltaan kenraaliluutnantti vuodesta 1956. 

Roschier osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten puolella. Hän valmistui kadettikoulusta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1937 (ye-upseeri 1942). Hän aloitti sotilasuransa Jääkäritykistörykmentissä nuorempana upseerina ja aliupseerikoulun johtajana 1923–1933. KTR 1:ssä hän toimi patterin päällikkönä sekä ye-upseerina 1934–1937. Kadettikoulussa hän opetti taktiikkaa vuonna 1938. 

Talvisodassa Roschier työskenteli toimistoesiupseerina puolustusministeriön taisteluvälineosastolla 1939–1940. Vuonna 1941 hän komensi Raskas Patteristo 3:a. Edelleen jatkosodassa ja Lapin sodassa hän komensi KTR 5:a toimien samalla divisioonan tykistökomentajana 1941–1944. Sodan jälkeen hän opetti tykistötaktiikkaa Sotakorkeakoulussa. Hän oli Tykistökoulun johtaja 1947–1953, operatiivisen osaston päällikkö pääesikunnassa 1954, päämajamestari 1954–1956 ja tykistön tarkastaja 1956–1963.

Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1925, kapteeni 1930, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1944. 

## Lähteet
Helmer Roschier

**Rolf Helmer Roschier** (10. tammikuuta 1891 – 17. elokuuta 1962) oli suomalainen kemisti ja Teknillisen korkeakoulun puun kemian teknologian professori 1939–1959. Hän tutki terpeenejä, selluloosan ja paperin valmistusta sekä puun sokeroitumista. Yhdessä professori Heikki Pellisen kanssa hän julkaisi oppikirjan *Hiokkeen ja selluloosan valmistus* (1953).

Roschier valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1914 ja tekniikan tohtoriksi 1918. Hänen väitöskirjansa Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa vuodelta 1917 oli *Über die Ozonisation des Apobornylens und der verschiedenen Fenchene: Beiträge zur Feststellung der konstitution dieser Kohlenwasserstoffe*.

Professorin virkansa ohella Roschier toimi Kauppa- ja teollisuusministeriön teollisuusosaston päällikkönä 1942–1944 ja Typpi Osakeyhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana 1944–1948.

## Lähteet
Saimi Lindroth

**Saimi Elina Lindroth** (23. huhtikuuta 1903 Hollola – 30. kesäkuuta 1977 Mäntsälä) oli suomalainen terveyssisar ja kirjailija.

Lindroth toimi 1935–1939 terveyssisarena Utsjoella Lapissa. Hän lähetti Gummeruksen tammikuussa 1946 julistamaan romaanikilpailuun *Se paikka ei ihmistä kestä* nimisen käsikirjoituksen nimimerkillä *Taamottu*. Käsikirjoitus ei saanut palkintoa mutta se lunastettiin syksyllä 1947 ja julkaistiin seuraavana vuonna nimellä *Taamottu*.

Lindroth julkaisi 1970-luvulla kaksi muistelmateosta, joista toinen kertoi hänen Lapissa viettämistään vuosista ja toinen taas kertoi jatkosodan aikaisesta Vienan Karjalasta.

## Teoksia
* *Taamottu : romaani Lapin suuren luonnon keskeltä*. Gummerus 1948
* *Terveyssisarena tunturipitäjässä* ; päällys ja vinjetti Birit Lukkari. Tekijä, Mäntsälä 1970
* *Minun Vienan-Karjalani*. Alea-kirja, Helsinki 1972

## Lähteet
* 

## Viitteet

## Kirjallisuutta
* Erno Paasilinna (toim.), *[[Tunturit puhuvat]]*, Karisto 1963. (Lapin kirjallisuuden antologia)
Gustaf Fredrik von Rosen

**Gustaf Fredrik von Rosen** (6. elokuuta 1688 Tallinna – 17. kesäkuuta Tukholma 1769) oli ruotsalainen sotilas ja Suomen viimeinen ruotsalainen kenraalikuvernööri. Hän oli hattupuolueen jäsen, vuodesta 1739 valtaneuvos. Suomen kenraalikuvernööriksi hänet nimitettiin vuonna 1747, ja hän vahvisti puolustusta ja talouselämää ja valvoi Suomen luotettavuutta Thomas Pacchaleniuksen ja Johan Wijkmanin valtiopetosjuttujen vuoksi. 

Hän ei osannut suomea, oli luonteeltaan epäluuloinen ja keskittyi yksityiskohtiin. Näistä syistä johtuen hän ei tehtävässään päässyt koskaan kunnon väleihin paikallisen väestön kanssa, mutta oli tärkeänä vaikuttajana kun päätöksiä katovuosien varalle rakennettavista pitäjänmakasiineista tehtiin.

Kenraalikuvernöörin virka lakkautettiin ja hän palasi vuonna 1754 Ruotsiin. Sen jälkeen hän toimi Pommerin sodassa ylipäällikkönä vuosina 1757–1758.

Hänen poikansa oli Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut valtaneuvos Fredrik Ulrik von Rosen.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*E. W. Juvelius, G. F. von Rosenin määrääminen Suomen kenraalikuvernööriksi, 1921

## Aiheesta muualla
*Kenraalikuvernööri von Rosenin arvoitus
*Svensk biografisk handlexikon: Gustaf Fredrik von Rosen, krigare (1688-1769
Oskari Kiiras

**Oskar Emil Kiiras** (sukunimi vuoteen 1933 *Lindström*; 14. syyskuuta 1903 Helsinki – 10. joulukuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kansalaisaktivisti, säveltäjä ja runoilija.

Kiiras työskenteli aluksi Helsingin poliisilaitoksen toimistovirkailijana ja sotien jälkeen hän toimi yksityisyrittäjänä. Hänet tuomittiin 1950-luvulla kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen jumalanpilkasta kirjastaan *Uusi uskonto ja uskonpuhdistus*, ja hän suoritti rangaistuksen Naarajärven varavankilassa. Kiiras perusti sittemmin 1957 *[[Totuuden Ystävät]]* nimisen uskonnollisen yhdistyksen, joka on edelleen olemassa. Kiiras toimitti myös Totuuden Torvi -lehden seuraajaksi tarkoitettua *Totuuden Sanomat*-lehteä jota ehti ilmestyä kolme numeroa vuoden 1955 aikana.

Myöhemmin Kiiras oli mukana politiikassa ja hän perusti useita eläkeläisten asiaa ajaneita puolueita. 1980-luvulla hän sävelsi Fransiskus Assisilaisen *Aurinkolaulun* ja lähetti sävellyksen paavi Johannes Paavali II:lle. Paavin kiitoskirjeen Kiiras tulkitsi anteeksiannoksi jumalanpilkkatuomiostaan.

Kiiras esiintyi myös pienessä sivuosassa Matti Kassilan 1969 ohjaamassa elokuvassa Vodkaa, komisario Palmu.

## Teoksia
* *Aurinko ja kotka* : runoja. Tekijä, Helsinki 1935
* *Yliuskonnon testamentti*. Kustannus oy Suomenmaa, Helsinki 1949
* *Uusi uskonto ja uskonpuhdistus*. Tekijä, Helsinki 1954
* *Je n'ai pas insulté Dieu : une nouvelle religion et la réforme*. Les presses contemporaines, Paris 1958

## Sävellyksiä
* * Kun mun kultani tulisi* , naiskuorolle Kantelettaren tekstiin, sovittanut Erkki Pullinen.

## Lähteet
* 
* Kysy kirjastonhoitajalta :  Kysymys Oskari Kiiraasta
* Wiipurilaisen Osakunnan Laulajien julkaisusarja
* Internet Movie Database : Oskari Kiiras

### Viitteet
Aaro Murros

**Aaro Antero Murros** (13. joulukuuta 1903 Pukkila – 8. kesäkuuta 1979 Lempäälä) oli suomalainen kirjailija.

Murros kävi kansakoulun ja oli koulutukseltaan peltiseppä. Hän toimi Otavan ja WSOYn kirjaedustajana vuosina 1929–1969. Murroksen vanhemmat olivat kupari- ja peltiseppä Vihtori Murros ja Ida Rask. Murroksen puoliso oli Rauha Maria (o.s. Mäkinen) vuodesta 1941. Murroksen sisko oli runoilija ja suomentaja Helena Murros. Murroksen asuinkuntia olivat synnyinkuntansa lisäksi Tampere ja  Lempäälä.

## Teoksia
* *Ehkä me vielä jaksamme nousta* : romaani. WSOY 1934
* *Kuin perhonen kotelostaan* : pienoisromaani. WSOY 1972

## Lähteet
* 

### Viitteet
Sakari Aarniala

**Maunu Aukusti Sakari Aarniala** (vuoteen 1935 **Andelin**, 7. tammikuuta 1914 Helsinki – 3. elokuuta 1986) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija ja toimitusjohtaja. 

## Urheilu-ura
Sakari Aarniala voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1942 ja 1944. Hän voitti matkalla myös hopeaa vuonna 1943 ja 1945. 400 metrillä Aarniala ei voittanut mestaruuksia, mutta oli SM-hopealla vuosina 1938, 1940 ja 1942 sekä pronssilla 1937. 

400 metrin ennätyksensä 49,7 Aarniala juoksi Viipurissa vuonna 1937 ja 800 metrillä 1.54,2 Helsingissä vuonna 1942. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja. Aarnialalla oli myös maaotteluedustuksia. Myöhemmin hän toimi muun muassa Helsingin olympiakisojen yleisurheilun olympiatoimikunnan sihteerinä.

Aarnialalle myönnettiin vuonna 1974 kultainen Pro Helsinki -ansiomerkki numero 28.

## Työelämä
Urheilu-uransa jälkeen Aarniala työskenteli Huopalahden kunnan taksoitussihteerinä vuosina 1940–1942 ja Helsingin kaupungin veroviraston apulaissihteerinä 1942–1947. Vuonna 1948 hän toimi Kauppapuutarhaliiton asiamiehenä ja vuosina 1949–1950 Oy Ullrich Ab:n ostopäällikkönä. Vuonna 1950 hänet nimitettiin Oy Ri-Ma Ab:n toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1955. Tämän jälkeen hän toimi vuodet 1955–1976 Suomen Sähkötuonti Oy:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan hän oli lainopin kandidaatti.

## Perhe
Kuvittaja Timo Aarniala oli Sakari Aarnialan poika.

Aarniala on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

## Lähteet
Ulla Hybinette

**Ulla Nyman** (o.s. **Evers-Hybinette**; 17. elokuuta 1903 Plainfield, New Jersey – 25. toukokuuta 2004 Maarianhamina) oli suomalainen kieltenopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Ulla Hybinetten vanhemmat olivat insinööri Victor Noak Hybinette ja Ester Evers. Hän kävi tyttökoulun ja voimisteluinstituutin Wiesbadenissa ja Frankfurtissa sekä suoritti ylioppilastutkinnon Uppsalassa. Myöhemmin Hybinette suoritti yliopisto-opintoja Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Hän meni naimisiin vuonna 1939 kirkkoherra Valdemar Nymanin kanssa ja he asuivat sittemmin Finströmissä Ahvenanmaalla.

1950-luvun lopulla Ulla Nyman alkoi opettaa englantia ja saksaa Ahvenanamaan merenkulkuoppilaitoksessa ja Ålands lyceumissa, jota tointa hän jatkoi eläköitymiseensä saakka. Viimeisinä vuosina Nyman asui Maarianhaminassa. 

## Teoksia
* *Färjan* : berättelse. Schildt, Helsingfors 1954

## Lähteet
* 
* Projekt Runeberg : Svenskt författarlexikon 3 : 1951-1955

### Viitteet
HMS Pallas (1890)

**HMS Pallas** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Pearl-luokan 3. luokan risteilijä. 

## Valmistus

Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 1. heinäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1890 ja valmistui 30. kesäkuuta 1891.

## Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1906.

## Lähteet
*

### Viitteet
Laila Kantola

**Laila Siiri Mielikki Kantola** (10. lokakuuta 1902 Turku – 24. joulukuuta 1997) oli suomalainen kirjailija.

Kantola kävi viisi luokkaa Turun suomalaista tyttökoulua ja yhden luokan Turun suomalaista jatko-opistoa. Hän teki matkan Englantiin vuonna 1938. Kantolan vanhemmat olivat kultaseppä Mikko Kantola ja Aina Sofia (o.s. Lindberg). Puoliso oli Teemu Emil Kavanto vuosina 1921–1934 (liitto päättyi eroon).

## Teoksia
* *Nuoren naisen päämäärä* : romaani. Otava 1929
* *Ani* : romaani. Gummerus 1959

## Lähteet
* 

## Viitteet
Sven-Erik Rosenlew

**Sven-Erik Theodor Wilhelm Rosenlew** (28. joulukuuta 1902 Helsinki – 30. heinäkuuta 1963 Helsinki) oli Oy Rosenlew Ab:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri.  Sven-Erik Rosenlew kuoli leukemiaan Eiran sairaalassa. 

## Elämä
Rosenlew kirjoitti ylioppilaaksi Porin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1920, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston maanviljelys-taloudellisessa tiedekunnassa. Vuosina 1924–1926 Rosenlew teki opintomatkoja Ruotsiin ja Englantiin.

Valmistuttuaan hän työskenteli aluksi Tyrvännössä sijainneen Suontaan kartanon tilanhoitajana vuoteen 1939 saakka. Vuosina 1936–1939 Rosenlew toimi myös Oy Rosenlew Ab:n maanviljelysosaston päällikkönä. Yhtiön johtajaksi isänsä Erik Rosenlewin rinnalle hänet nimitettiin 1940 vastuualueenaan paperi- ja selluloosateollisuus. 

Vuonna 1950 Rosenlew nimitettiin koko konsernin toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä työskenteli aina kuolemaansa vuoteen 1963 saakka. Sen jälkeen toimitusjohtajana toimi varatoimitusjohtaja Marcus Nykopp, jonka jälkeen vuonna 1969 Sven-Erikin pojasta Gustav Rosenlewista tuli yrityksen toimitusjohtaja.

Vuorineuvoksen arvonimi Roselewille myönnettiin vuonna 1953. Samana vuonna hän peri omistukseensa Suontaan kartanon.

Sven-Erik Rosenlew oli myös innokas urheilumies. Hän harrasti haulikkoammuntaa ja edusti Suomea Helsingin olympialaisissa. Rosenlew toimi myös yhtiön Porin tehtaiden urheiluseuran RU-38:n puheenjohtajana. Hänellä oli tapana kannustaa lapsia urheilukatsomoon, ja usein lapset odottelivat urheilukentän reunalla että hän tulee otteluun ja sisään tullessaan Sven Erik totesi lasten olevan "omia  lapsiani" ja kaikki päästettiin ilmaiseksi sisälle.

## Lähteet
* 

### Viitteet
HMS Pearl (1890)

**HMS Pearl** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Pearl-luokan kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijä. 

## Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 1. huhtikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1890 ja valmistui lokakuussa 1892.

## Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1906.

## Lähteet
*

### Viitteet
Aulis Akola

**Aulis (Auno) Anselmi Akola** (30. maaliskuuta 1904 Salla – 3. joulukuuta 1987 Salla) oli suomalainen kirjailija.

Akolan vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Akola ja Briitta Susanna Huhtala. Hän kävi kansakoulun ja suoritti rakennusalan opintoja 1942–1945. Akola oli naimisissa vuodesta 1955 Tyyne Monton kanssa.

Kuolajärvellä asunut Akola joutui sodan aikana evakoksi Veteliin ja palasi sieltä Sallaan 1950-luvulla. Akola toimi sääaseman hoitajana Sallassa 1961–1972 aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka.

Akola julkaisi useita omakustannekirjoja ja kirjoitti myös runoja sekä sävelsi joitain niistä. Akola kirjoitti myös lehtiin käyttäen nimimerkkiä *Haavi*.

## Teoksia
* *Sodanpaineen alla*. Tekijä, Salla 1964
* *Kuin lastu lainehilla*. Tekijä, Salla 1968
* *Kelvoton sankari*. Tekijä, Kemijärvi 1971
* *Syvien syytösten alla*. Tekijä, Kemijärvi 1973
* *Muistoksi tämä* : runoja ; kirj. Sallan kirjoittajat Aulis Akola ym. ; toim. Kauko Kellokumpu ja Eero Väänänen. Sallan kansalaisopisto, Salla 1975

## Lähteet
* 
* Kirjasampo.fi : Aulis Akola
* Kuolajärven kylän tilat ja talot asukkaineen v. 1939 : Akolan Auliksen tila
Rosenqvist

**Rosenqvist**, **Rosenquist** on muun muassa seuraavien sukunimi:

* Aksel Rafael Rosenqvist, *Aksel Rafael Kurki* (1880–1950), suomalainen opettaja ja kasvatustieteilijä
* Armas Rosenqvist (1911–1987), suomalainen päätoimittaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
* Arnold Rosenquist (1907–1964), suomalainen upseeri ja urheiluvaikuttaja, Oskar August Rosenqvistin poika
* Arvid Rosenqvist (1889–1957), suomalainen kielentutkija, professori
* Edil Rosenqvist (1892–1973), suomalainen painija
* Ernst Edvard Rosenqvist (1869–1932), suomalainen juristi ja olympia-ampuja
* Felix Rosenqvist (s. 1991), ruotsalainen moottoriurheilija
* Gustaf Allan Rosenqvist (1885–1961), suomalainen liikemies, toinen Andrée & Rosenqvist-yhtiön perustajista
* Gustaf L. Rosenqvist (1890–1974), suomalainen maanviljelijä, agronomi ja maanviljelysneuvos
* G. G. Rosenqvist (1855–1931), suomalainen professori
* James Rosenquist (s. 1933), yhdysvaltalainen taidemaalari
* Karl Richard Rosenqvist (1897–1932), suomalainen kuvanveistäjä
* Ole Rosenqvist (1893–1961), Porvoon hiippakunnan piispa
* Oskar August Rosenqvist (1881–1918), suomalainen taloustieteilijä, Högre Svenska Handelsläroverketin johtaja
* Susanne Rosenqvist (s. 1967), ruotsalainen meloja
* Tuula Rosenqvist (1933–2011), suomalainen televisiokuuluttaja
* Vilhelm Teodor Rosenqvist (1856–1925), suomalainen professori ja pedagogi.
Tauno Himmi

**Tauno Emil Himmi** (sukunimi aik. *Himberg*; 12. maaliskuuta 1903 Tampere – 22. joulukuuta 1976) oli suomalainen varatuomari, lääninasessori ja kirjailija.

Himmin vanhemmat olivat nimismies ja sotakamreeri Juha Emil Himberg ja Iida Josefiina Herckman. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1932 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937.

Himmi toimi Hämeen lääninhallituksen ylimääräisenä esittelijänä 1933–1938, nuorempana lääninsihteerinä 1938–1949, vanhempana lääninsihteerinä 1949–1955 ja lääninasessorina 1955–1966.

Himmin kirjalliseen tuotantoon kuului romaaneita ja näytelmiä. Hän harrasti myös maalaamista.

## Näytelmiä
* *Valokuva voi valehdella* : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Pienviljelijäin liitto, Helsinki 1932 (nimellä *Tauno Himmy*)
* *Kaupungin valot odottavat* : kaksinäytöksinen näytelmä. Werner Söderström oy:n näytelmäsarja 144. WSOY 1936
* *Taitaa kohta räjähtää* : kolminäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 421. Karisto 1936
* *Eläköön tuli kolmoset*.. 1939-1940
* *Hämeen lukko*. 1943
* *Kaksoset vain aluksi*.1943
* *Kaksi lääkäriä*.. 1946 
* *Kaksi aseveljeä*. 1951 
* *Miehenne on minun*. 1954
* *Elina Klauntytär Kurki*.
* *Majurin Ekin tytär*.
* *Rouva johtajan perheasiat*.
* *Vain kaksoset - näin aluksi*.

## Romaaneja
* *Serenaadi Selmalle : leppoisa kertomus erään laamannin toisesta nuoruudesta*. Karisto 1947 
* *Laukon valtiatar : romaani uuden ajan sarastuksen vuosilta*. Karisto 1948
* *Miekka ja risti : romaani kristinuskon ja pakanuuden välisten valtataistelujen ajoilta*. Karisto 1948 
* *Sydänten kapina : romaani isoavihaa edeltäneiltä ajoilta*. Karisto 1949
* *Viha ja rakkaus*. Karisto 1950
* *Sydänyön hetkiä : romaani vuosien 1808-1809 sodan ajoilta*. Karisto 1951 
* *Kauniin lesken kosijat : kevyt kertomus entisaikojen avioliittomarkkinoista*. Karisto 1952 
* *Rakas entinen vaimoni : leppoisa kuvaus kunnon rehtorin harha-askeleesta hänen itsensä kertomana*. Karisto 1953
* *Tuomarin tunnustus*. Karisto 1954 (Kirjan digitoitu versio Internet Archivessa)

## Muuta tuotantoa
* *Nyt ei olla ponttoolla* : runoja. 1937 
* *Vapaaseen huoltoon kohdistuva arvostelu*. Vapaan huollon julkaisuja n:o 4. Suomen huolto, Helsinki 1942
* *10 vuotta vapaata huoltotyötä Hämeessä : vapaan huollon Hämeen lääninkeskus 1939-1949* ; tekijät Tauno Himmi ja Väinö Heikkilä. Hämeenlinna 1949
* *Raamatun toteutuneet ennustukset*. Tekijä, Tampere 1970

## Lähteet
* 
* HämeWikin artikkeli Tauno Himmi 
* Pirkanmaalaista kaunokirjallisuutta
* Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.1.1977, HS Aikakone. Viitattu 15.3.2018.

### Viitteet
Ole Rosenqvist

**Georg Olof (Ole) Rosenqvist** (24. marraskuuta 1893 Helsinki – 8. kesäkuuta 1961 Helsinki) oli Porvoon hiippakunnan järjestyksessä toinen piispa. Rosenqvist oli Åbo akademin lehtori 1926–1930, käytännöllisen teologian professori 1930–1954 ja rehtori 1942–1950. Kirkkoneuvos 1944–1954. Porvoon hiippakunnan piispa hän oli 1954–1961.

## Ura teologina
Rosenqvist oli pitkäaikainen Åbo Akademin teologisen tiedekunnan dekaani ja käytännöllisen teologian professori vuosina 1930-1954. Hän toimi teologisen tiedekunnan dekaanina 1930-1942, vararehtorina 1936-1942 ja rehtorina 1942-1950.

### Porvoon piispa (1954–1961)
Rosenqvist valittiin Porvoon ruotsinkielisen hiippakunnan piispaksi vuonna 1954. Piispana Rosenqvistin vahvuus oli hallintoasioissa. Rosenqvististä tuli arkkipiispa Ilmari Salomiehen eräänlainen luottopiipsa, jonka puoleen hän kääntyi vaikeissa tilanteissa. Porkkalan vuokra-alueen palauttamisen jälkeen vuonna 1956 Rosenqvistin johdettavaksi tuli alueen kirkollinen jälleenrakennustyö.

## Yksityiselämä
Hänen vanhempansa olivat dogmatiikan professori G. G. Rosenqvist ja Fanny Rosina Forstén. Ole Rosenqvist avioitui vuonna 1918 Ebba Linnea Pomoellin kanssa. 

## Lähteet
Jurassic Park Rapids Adventure

**Jurassic Park Rapids Adventure** on koskenlaskua muistuttava huvipuistolaite, joka sijaitsee The Lost World -alueella Universal Studios Singaporessa Resorts World Sentosassa, Sentosan saarella, Singaporessa.

## Lähteet
Kalle Krappe

**Kaarlo Fredrik (Kalle) Krappe** (10. toukokuuta 1904 Lappi Tl – 19. helmikuuta 1983) oli suomalainen pakinoitsija ja kirjailija.

Krappe toimi jatkosodan alkuvaiheissa JR 56:n I pataljoonan kranaatinheitinjoukkueen ykkösheittimen johtajana. Hän joutui jättämään rintamapalvelun terveydellisistä syistä marraskuussa 1941.

Krappe kirjoitti pakinoita ja runoja.

## Teoksia
* *Sanasilppu Rauman puolest* : pakinakokoelma. Kalle Krappe, Lappi Tl 1977

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
* Kalle Krappen muistiinpanoja Krh.J/I/JR 56:sta v. 1941
Hecht

**Hecht** on saksalainen sukunimi ja tarkoittaa haukea. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Ben Hecht (1894–1964), yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja
* Hanna Hecht, o.s. Lindberg (1869–1909), suomenruotsalainen kirjallisuuden kääntäjä
* Jessica Hecht (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Jochen Hecht (s. 1977), saksalainen jääkiekkoilija
* Raymond Hecht (s. 1968), saksalainen keihäänheittäjä
Gustaf Fredrik Rotkirch

**Gustaf Fredrik Rotkirch** (25. maaliskuuta 1815 Vihti – 24. maaliskuuta 1884 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta) oli Turun hovioikeuden presidentti ja valtiopäivämies.

Rotkirch suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1836 ja varatuomarin arvon hän sai vuonna 1839. Rotkirch toimi oikeusosaston senaattorina vuosina 1862–1868 ja Turun hovioikeuden presidenttinä vuosina 1868–1884. Valtiopäivämies hän oli aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1867. Hänen vanhempansa olivat kapteeni Anders Gustaf Rotkirch (1785-1844) ja Eva Fredrika Blåfield (1794-1866).

Rotkirchin ensimmäinen puoliso oli Aurora Teresia Rotkirch (1821-1859). Heille syntyivät lapset: Gustaf Fredrik Rotkirch (1848-1918); Augusta Fredrika Terese Rotkirch  Wuorenheimo (1851-1881) ja Hedvig Emelie Rotkirch Bonsdorff (1857-1923). Toinen puoliso vuodesta 1861 oli Sigrid Augusta Armfelt (1826-1911), joka oli Alexander Armfeltin tytär. Sigrid Augusta oli ollut vuoteen 1855 asti naimisissa Gustaf Fredrikin nuoremman veljen, Karl Wentzel Rotkirchin (1818-1855) kanssa tämän kuolemaan asti. Heille syntyi tytär Sigrid Rotkirch Grönvik (1854-1936). 

Rotkirchin poika ensimmäisestä avioliitosta oli isänsä niminen virka- ja valtiopäivämies Gustaf Fredrik Rotkirch.

## Lähteet