open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rob Minkoff

**Rob Minkoff** (s. 11. elokuuta 1962 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja, joka ohjasi muun muassa *[[Leijonakuningas]]*-animaatioelokuvan yhdessä Roger Allersin kanssa.

## Filmografia
* *[[Tummy Trouble]]* (1989)
* *[[Roller Coaster Rabbit]]* (1990)
* *[[Leijonakuningas]]* (*The Lion King*, 1994)
* *[[The Best of Roger Rabbit]]* (1996)
* *[[Stuart Little – pieni suuri hiiri]]* (*Stuart Little*, 1999)
* *[[Stuart Little 2]]* (2002)
* *[[The Haunted Mansion]]* (2003)
* *[[Red Dog]]* (2007)
* *[[The Forbidden Kingdom – kaksi mestaria]]* (*The Forbidden Kingdom*, 2008)
* *[[Flypaper]]* (2011)
* *[[Herra Peabody & Sherman]]* (*Mr. Peabody & Sherman*, 2014)
* Vimmaiset tassut (Paws of Fury: The Legend of Hank, 2022)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Neitseen Marian kuolonuneen nukkuminen

**Neitsyt Marian kuolonuneen nukkuminen** (, ) on yksi ortodoksisen kirkkovuoden  suurista juhlista. Juhlaa vietetään Jumalansynnyttäjän kuolinpäivän muistona ja se on Jumalansynnyttäjän juhlista suurin. Muistopäivä on vuosittain elokuun 15. päivänä eli samana päivänä, jolloin katolisessa kirkossa vietetään hänen taivaaseenottamisensa juhlapäivää.

Kirkkotaiteessa Maria kuvataan usein Jeesuksen ja miesapostolien ympäröimänä. Uusi löydös Deir al-Surian luostarista haastaa miesvaltaisen käsityksen, koska tämä kaikkein vanhin maalaus kuvastaa naisten ympäröineen Marian miesten nukkuessa kauempana. Tässä maalauksessa naiset polttavat suitsuketta, mikä ei ole hyväksyttyä kaikissa kirkkokunnissa.

## Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle pyhitettyjä kirkkoja
* Uspenskin katedraali (Helsinki)
* Uspenskin katedraali (Moskova)
* Uspenskin katedraali (Habarovsk)
* Uspenskin kirkko (Kontupohja)
* Tihvinän Marian kuolonuneen nukkumisen luostari (Tihvinä)

## Kirjallisuutta
* 

## Katso myös
* Neitsyt Marian kuolonuneen nukkuminen (kirja)

## Lähteet
Spiral-halli

**Spiral-Halli** on Tampereen Kaukajärvellä sijaitseva Suomen ensimmäinen varta vasten salibandyn peluuseen tarkoitettu halli. Hallissa on neljä täysimittaista salibandykenttää, ja kaksi pikkukenttää ja 12 pukukoppia, sekä kahvio. Hallia käyttävät pääasiassa salibandyseurat Classic, Ilves ja Koovee, jonka edustusjoukkue pelaa hallissa pääosan Salibandyliigan kotiotteluistaan, sekä futsal joukkue Ilves FS, joka pelaa Suomen Futsal-liigassa. Halliin pääsee Tampereen seudun joukkoliikenteen linjoilla 9, 10, 32 ja 38.

Spiral-Hallin tunnetuimpia tapahtumia ovat Spiral-liiga ja Spiral-kevätsarja. Yhteensä näihin tapahtumiin osallistuu vuodessa noin 130 joukkuetta. Sarjaan ei kelpuuteta 3. divisioonassa tai korkeammalla sarjatasolla pelaavia pelaajia.

## Aiheesta muualla
* Spiral-Hallin sivusto
Oodi

**Oodi** ( = laulu, runo) on lyyrinen runo. Kreikkalaisessa runoudessa sitä käytettiin juhlien yhteydessä; syntymäpäivillä, hautajaisissa tai valtiollisissa juhlissa. Muinaisessa Egyptissä se puolestaan oli kuninkaan ylistyslaulu. Roomassa oodi tuli tunnetuksi Horatiuksen teosten ansiosta.

Yksi kuuluisimmista sävelletyistä oodeista on Friedrich Schillerin runo *[[Oodi ilolle]]*, jonka sävelsi Ludwig van Beethoven.
Twinings

**Twinings** (*Twinings of London*) on englantilainen teenvalmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1706 ja valmistaa yli 200 erilaista teesekoitusta. Vuonna 2014 Twinings oli Suomen suosituin teemerkki 31 prosentin markkinaosuudellaan.

Vuonna 1964 Associated British Foods osti Twiningsin. Se toimii yli sadassa maassa.

Twinings, muodollisemmin R. Twining and Company Ltd, oli sekä kuningatar Elisabet II:n että Walesin prinssi Charlesin hovihankkija.

## Tuotteita
* Earl Grey Tea
* English Breakfast
* Lapsang Souchong
* Lady Grey Tea
* Prince of Wales Tea
* Darjeeling Tea
* Green Tea (vihreä tee)

## Lähteet
* Twiningsin virallinen sivusto
* Hovihankkijoiden liiton tietosivu Twiningsista 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Männynpunikkitatti

**Männynpunikkitatti** (*Leccinum vulpinum*) on Boletaceae-heimoon kuuluva hyvä ruokasieni. Se on hiukan tummempi kuin yleisempi lähisukulaisensa koivunpunikkitatti. Männynpunikkitatin punaruskea lakki kasvaa 10–20 senttimetriä leveäksi. Jalka on tummien nukkatupsujen peitossa, mutta muutoin se on valkoinen ja pituudeltaan 8–15 senttimetriä. Pillistö on vaaleanharmaa ja itiöt ovat kellanruskeita. Malto on vaaleaa, mutta oltuaan hapen kanssa kosketuksissa, se muuttuu tummaksi. Männynpunikkitattia tavataan yleisenä koko Suomessa kangasmetsissä ja mäntykankailla. Se on männyn juurisieni. Männynpunikkitatti on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Männynpunikkitatti kuuluu Ruokaviraston listaamiin suositeltuihin ruokasieniin. Se on maultaan mieto, eikä mallon tummeneminen haittaa ruokasienikäyttöä. Männynpunikkitatti tulee kypsentää hyvin, koska se voi muuten aiheuttaa vatsavaivoja. Sientä voi säilöä kuivaamalla tai pakastamalla.

Sienen lajinimi *vulpinum* viittaa kettuun, jonka turkin väri muistuttaa männynpunikkitatin lakin punaruskeaa väriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Männynpunikkitatti (''Leccinum vulpinum'')
* Luontoportti: Männynpunikkitatti ''Leccinum vulpinum''
* Puutarha.net: Herkulliset tatit - Männynpunikkitatti
Tapa–Tartto-rata

**Tapa–Tartto-rata** () on Viron rataverkkoon kuuluva rautatie, joka erkanee Tallinna–Narva-radasta Tapasta ja kulkee Jõgevan kautta Tarttoon. Tartosta on ratayhteys edelleen Valgaan ja Koidulaan.

## Aiheesta muualla
Myskimalva

**Myskimalva** (*Malva moschata*) on monivuotinen eurooppalainen malvakasvi, jota kasvatetaan yleisesti myös puutarhojen koristekasvina.

## Ulkonäkö ja koko

Myskimalva kasvaa 40–70 cm korkeaksi. Varsi on pysty ja hapsikarvainen. Lehden lapa on 5–7-osainen, liuskat 1–2 kertaa pariliuskaisia. Yksittäin lehtihangoissa olevat kukat ovat ruusunpunaisia tai valkoisia. Kukkaperät ovat hapsikarvaisia. Kukan ulkoverhiö on kolmelehtinen, teriö 4–5 cm leveä. Myskimalva kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Kiekkomaiset lohkohedelmykset ovat pitkä- ja valkokarvaisia ja sileitä. Kasvin lehdet tuoksuvat myskille, varsinkin niitä varovasti hierottaessa.

Myskimalva muistuttaa suuresti ruusumalvaa (*Malva alcea*). Lajit voivat myös risteytyä keskenään, mutta risteymä (*M. alcea* × *moschata*) tuottaa hyvin vähän hedelmiä.

## Levinneisyys
Myskimalvaa levinneisyysalue ulottuu Ranskasta läpi Keski-Euroopan Puolaan, Unkariin ja Länsi-Balkanille. Etelässä levinneisyysalue jatkuu Etelä-Italiaan ja Albaniaan saakka, pohjoisessa Britteinsaarille, Tanskaan, Norjan eteläosiin, Keski-Ruotsiin ja Etelä-Suomeen. Laji kasvaa harvinaisena myös Venäjällä ja Afrikan puolella Marokossa. Myskimalva on levinnyt ihmisen mukana laajoille alueille Yhdysvaltoihin. Suomessa myskimalva on paikoitellen vakiintunut lajistoon pysyvästi. Runsaimmin sitä esiintyy villinä Ahvenanmaalla ja Lounais- ja Etelä-Suomessa. Satunnaisemmin lajia tapaa Oulun korkeudelle saakka.

## Elinympäristö
Suomessa myskimalva on koristekasvi, joka helposti villiintyy kasvupaikoiltaan luontoon. Toisinaan se on myös tulokaslaji. Villiintyneen myskimalvan kasvupaikat ovat usein mäkiä ja tienvarsia.

## Käyttö
Myskimalvaa on vanhanajan perenna, jota yhä kasvatetaan yleisesti koristekasvina. Muiden malvojen tapaan myskimalva on vanha lääkekasvi, jota on käytetty muun muassa yskänlääkkeenä ja kuhmujen hoitoon. Varren kuituja on käytetty myös kehruussa.

## Lähteet
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* *Ålands flora*. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Myskimalvan levinneisyys Suomessa.
* Luontoportti: Myskimalva (''Malva moschata'')
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Malva moschata''
Sorboosi

**Sorboosi** on ketohektoosi (CH2OH(CHOH)3 - COCH2OH), jota syntetisoituu kasveissa ksyluloosista. Sorboosi on koivusokerin (ksylitoli) esiaste ja sitä valmistetaan sorbitolista, *Acetobacter suboxydans* -bakteerin hapettaessa (~käymisen avulla). Sorboosia käytetään  askorbiinihapon (C-vitamiini) valmistuksessa.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla

* Human Metabolome Database (HMDB):  L-Sorbose 
* Food Component Database (FooDB): L-Sorbose 
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Sorbose 
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Sorbose
Keskimatkan juoksu

**Keskimatkan juoksulla** tarkoitetaan juoksumatkoja, jotka ovat vähintään 800 metriä ja alle 3&nbsp;000 metriä. 3&nbsp;000 metriä ylittävät matkat luetaan kestävyysjuoksuihin ja lyhyet matkat pikajuoksuihin. 800 metriä ja 1&nbsp;500 metriä ovat suosituimmat keskipitkät juoksumatkat, sillä ne juostaan yleisurheilun arvokilpailuissa. Myös mailin juoksu (1&nbsp;609 metriä) on suosittu juoksumatka, vaikka sitä järjestetään nykyisin enää harvemmissa kilpailuissa Ison-Britannian ulkopuolella. Joissain tapauksissa myös 3 000 metrin sekä kahden mailin kilpailut saatetaan lukea kuuluviksi keskimatkoihin.

## Tyypilliset keskipitkät juoksumatkat
*800 metrin juoksu
*1 500 metrin juoksu
*mailin juoksu

## Suomalaismenestys
1&nbsp;500 metrin juoksussa suomalaiset ovat voittaneet olympiakullan kolme kertaa. Paavo Nurmi voitti matkan vuonna 1924, Harri Larva vuonna 1928 ja Pekka Vasala vuonna 1972.

## Lähteet
Rhône (departementti)

**Rhône** on Ranskan departementti numero 69. Se sijaitsee Itä-Ranskassa, Rhône-Alpesin hallintoalueella. Departementti on saanut nimensä sen läpi virtaavan Rhônejoen mukaan. Pääkaupunki on Lyon.

## Katso myös
* Luettelo Rhônen kunnista

## Lähteet
Mailin juoksu

**Mailin juoksu** on nimensä mukaisesti mailin (1&nbsp;609 metriä) mittainen juoksumatka. Maili ei ole yleisurheilun arvokisaohjelmassa.

Haamurajana maililla pidettiin pitkään neljää minuuttia, jonka ensimmäisenä alitti englantilainen Roger Bannister 6. toukokuuta 1954. Mailin juoksijoita kutsutaan *mailereiksi*.

Nykyaikana urheilukilpailuissa juostaan pääasiassa metrijärjestelmän mukaista 1 500 metriä, mutta myös mailia juostaan varsinkin Isossa-Britanniassa.   

## Ennätyksiä
### Miehet

Lähteet:

### Naiset

Lähteet:

## Maailmanennätyksen kehitys
### Miehet
#### Epäviralliset ennätykset
##### Ammattilaiset

##### Amatöörit

#### IAAF:n ratifioimat ennätykset

Lähteet:

### Naiset

Lähteet:

## Maailmantilasto
### Miehet
Alle 3.47,0 juosseet miehet (tilanne elokuu 2024): 

### Naiset
Alle 4.16,00 juosseet naiset (tilanne elokuu 2024): 

* (i) = hallitulos

## Katso myös
* Haamumaili

## Lähteet
Rhône-Alpes

**Rhône-Alpes** [ʁon.alp] (arpitaaniksi *Rôno-Arpes*) on yksi Ranskan 26:sta hallintoalueesta. Rhône-Alpes sijaitsee Itä-Ranskassa. Sen pääkaupunki Lyon on Ranskan toiseksi suurin metropolialue Pariisin jälkeen. Hallintoalue on nimetty Rhônejoen ja Alppien mukaan.

## Maantiede
Alueen tasaista keskistä osaa hallitsevat Rhône- ja Saônejoet, jotka yhtyvät Lyonissa. Koillis- ja itäosat ovat vuoristoista, kuuluen Alppeihin ja Juravuoristoon. Lännessä alkaa Ranskan keskiylänkö.

Hallinnollisesti alueeseen kuuluu kahdeksan Ranskan departementtia, jotka ovat Ain, Ardèche, Drôme, Isère, Loire, Rhône, Haute-Savoie ja Savoie.

## Kielet
Rhône-Alpesin virallisena valtakielenä on ranska, mutta alueen paikalliskieli arpitaani ei ole kokonaan hävinnyt.

## Aiheesta muualla
Volskin kieli

**Volskin kieltä** puhuttiin Italiassa ennen latinan valta-asemaa. Se on itaalinen kieli ja sukua latinalle, umbrille ja oskille. Näitä kolmea kieltä voidaan pitää myös saman kielen kolmen murteena.

## Lähteet
Läänitys

**Läänitys** eli **lääni** oli keskiajalla ja uudella ajalla valtiovallan tai hallitsijan alaiselleen yksityishenkilölle myöntämä tulo tai oikeus palkkiona alamaisen suorittamista palveluksista. Tavallisesti jonkun ylimyksen saama läänitys oikeutti hänet hallitsemaan sitä ja nauttimaan sen tuloista korvauksena myöntäjälle suoritettavista palveluksista, kuten sotapalveluksesta tai virkapalveluksesta, tai palkkiona jo aiemmin suorittamistaan palveluksista. Joskus läänitys oli kruunulle myönnetyn velan panttina. Läänitys, jolla kruunun tulonlähde eli vero tai vuokra siirrettiin yksityiselle, myönnettiin joko sovituksi ajaksi tai se voi olla perinnöllinen. Läänitykseksi kutsuttiin myös maaomaisuutta, jota hallittiin maksamatta siitä korvausta. Myös sitä aluetta, jonka läänitetyistä tuloista tai oikeuksista nautittiin, kutsuttiin lääniksi.

## Läänitykset Ruotsi-Suomessa

Ruotsissa ja Suomessa läänityslaitos poikkesi jonkin verran länsieurooppalaisesta vastineestaan. Näissä maissa läänitykset jaetaan neljään ryhmään sen perusteella, millaiset olivat lääninhaltijan eli lääninpitäjän velvollisuudet kuningasta kohtaan:
*Maksuläänit olivat järjestely, jossa lääninpitäjä maksoi kuninkaalle ennalta sovitun rahasumman.
*Palvelusläänien haltijat saivat kantaa alaistensa verot omaan käyttöönsä, mutta heillä oli velvollisuus palvella kruunua tietyllä tavalla, joka tavallisesti oli sotapalveluksen suorittaminen maan sotalaitoksessa.
*Panttiläänien pitäjät olivat lainanneet kruunulle rahaa ja saivat läänin sekä siitä saatavat tulot lainansa vakuudeksi.
*Tililäänit eli tilintekoläänit olivat kokonaisuus, jossa lääninpitäjän tuli tehdä kuninkaalle tili kaikesta alueensa veronkannosta. Järjestely oli kruunulle edullinen toimintatapa ja tililääneiksi annettiin alueita, joista saatuja luontoisveroja kruunun oli helppo hyödyntää.

Suomen alueella jaettiin 1500- ja 1600-luvuilla läänityksinä kreivi- ja vapaaherrakuntia. Nämä läänitykset peruttiin  vuoden 1680 reduktiossa.

## Katso myös
*Feodalismi

## Lähteet
Tartto–Valga-rata

**Tartto–Valga-rata** () on Viron rataverkkoon kuuluva rautatie, joka kulkee Tartosta Elvan kautta Valgaan Latvian rajalle. Valgasta on ratayhteys Valkan kautta edelleen Latvian pääkaupunkiin Riikaan.
Maarit Verronen

**Maarit Hannele Verronen** (s. 20. elokuuta 1965 Kalajoki) on suomalainen kirjailija. Hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja ja oli Finlandia-palkinto-ehdokkaana romaaneillaan *[[Yksinäinen vuori]]* (1993) ja *[[Pimeästä maasta]]* (1995).

Verronen valmistui filosofian kandidaatiksi Oulun yliopistosta vuonna 1989 pääaineenaan tähtitiede. Filosofian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1991. Verronen on työskennellyt Oulun yliopiston tähtitieteen laitoksella opetus- ja tutkimustehtävissä ja opiskellut myös aate- ja oppihistoriaa. Päätoiminen kirjailija hän on ollut vuodesta 1994 lähtien. Verronen asuu Helsingissä.

Verronen kuvaa teoksissaan usein ohikulkijoita ja tarkkailijoita, matkaajia tai ulkopuolelle jääneitä. Monet hänen teoksistaan sisältävät joitakin fantasia-aineksia, ja niitä voidaan kuvailla reaalifantasiaksi tai maagiseksi realismiksi.

## Teoksia
### Novellikokoelmia
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Romaaneja
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Tietokirjoja
* 
* 
* 
* 
* 
* *Turvaa ja taidetta: Tarinoita liikenneympyröistä*. Aviador, 2021.  

### Novelleja
* ”Saari ja lentäjä”. Antologiassa *Jäinen vaeltaja*, Ursa 1986.
* ”Teloitus”. Aikakone 3/1989.
* ”Desierto.bas”. Portti 4/1989 ja antologiassa *Keskiyön mato Ikaalisissa*, Ursa, 1989
* ”Freyrin maa, Ingolfin maa”. Aikakone 1/1992.
* ”Uhrituoksujen viesti”. Antologiassa *Kultainen naamio*, 1993.
* ”Pitkä, hyytävä kesä”. Mytago 4, 1993.
* ”Pahanilmanlintu”. Image 1994.
* ”Kellonvalajan suku”. Portti 2/1996.
* ”Pikkuvanha petunjärsijä”. Virke 1997.
* ”Varjomaa”. Äidinkielen opettajain liiton vuosikirja 44, 2000.
* *The Dedalus Book of Finnish Fantasy* (2006, toimittanut Johanna Sinisalo), käännökset novelleista ”Musta juna” sekä ”Kellarimies ja vaimo”

### Kuunnelmia
* ”Mustahiuksinen nainen”, 1996
* ”Kellarimies ja vaimo”, 1997
* ”Ruhtinas Ardian”, 1999
* ”Tuntematon eteläinen maa”, 2001 

## Palkintoja
* Sijoituksia ja kunniamainintoja Suomen tieteiskirjoittajat ry:n novellikilpailussa (1985) ja Tampereen science fiction -seuran novellikilpailuissa 1987–1991
* Kalevi Jäntin palkinto 1993
* Portti-palkinto vuoden 1993 parhaasta fantasiakirjasta
* Atorox-palkinnon toinen sija novellista ”Älä maksa lautturille” 1993
* Euroopan yleisradioliiton EBU:n nuorten käsikirjoituskilpailun palkinto 1993, kymmenen finalistin joukossa
* Nuoren taiteen Suomi-palkinto 1994
* Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto 1996
* Sokeain kuunnelmapalkinto kuunnelmasta ”Kellarimies ja vaimo” 1997
* Nuori Aleksis -palkinto kirjasta *Keihäslintu* 2005
* Tähtivaeltaja-palkinto kirjasta *Kirkkaan selkeää* 2011
* Kirjallisuuden valtionpalkinto 2018
* Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2022

### Ehdokkuuksia
* Finlandia-ehdokkuus 1993 ja 1995 romaaneista *Yksinäinen vuori* ja *Pimeästä maasta*
* Runeberg-palkintoehdokkuus 2009 novellikokoelmasta *Normaalia elämää*

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 
* 
* 
* Verronen, Maarit: Pois pohjoisesta. *Kaltio* 2/2004.

## Aiheesta muualla
* Maarit Verronen Kirjasampo.fi:ssä
* Maarit Verronen – oman tiensä kulkija Kirjasampo.fi
*
Ksyluloosi

**Ksyluloosi** (engl. *xylulose*) on viisihiilinen ketoosi C5H10O5, jonka CAS-numero on 5962-29-8. Ksyluloosin rakennekaava:

* H2COH-HCOH-HCOH-CO-H2COH

Ksyluloosia esiintyy muun muassa fotosynteesin pimeäreaktiossa (Calvinin kierto). Ksyluloosista on kaksi isomeeristä muotoa eli D-ksyluloosi (CAS 551-84-8) ja L-ksyluloosi (CAS 527-50-4). L-ksyluloosi on harvinainen ja arvokas sokerialkoholi.

## Katso myös

* Sokeri, monosakkaridit

## Lähteet
* 
* http://ethesis.helsinki.fi/julkaisut/ela/perus/vk/aarnikunnas/tiiviste.html 

## Aiheesta muualla
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Xylulose 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Xylulose
Merimakkarat

**Merimakkarat** (Holothuroidea) eli **merikurkut** ovat makkaran muotoisia, meressä eläviä piikkinahkaisiin luettavia selkärangattomia eläimiä. Merimakkaroiden luokkaan kuuluvia lajeja tunnetaan noin 1400. Merimakkaroiden hengityseliminä ovat peräsuoleen liittyvät vesikeuhkot, kaksi viemärisuolesta ruumiinonteloon ulottuvaa haaraista putkea. Niillä on nahkaa muistuttava, haarakkeeton ruumis, josta puuttuvat muille piikkinahkaisille ominaiset piikit, kalkkilevyt (ossikkelit) ja pedikellaariat. Suuta ympäröivät lonkerot, ja imujalkoja on runsaasti varsinkin vatsapuolella. Lonkeroiden kiinnittymiskohdassa on kalkkia sisältävä rengas, ja näitä renkaita on löytynyt fossiileina. Pienimmät lajit ovat alle sentin mittaisia, suurin laji, *Synapta maculata*, voi kasvaa yli viisimetriseksi.

Merimakkarat ovat yleensä yksi-, joskus kaksineuvoisia. Toukka, *auricularia*, ui vapaana. Merimakkarat voivat puolustautua syöksemällä peräaukosta ulos suuren osan sisäelimiään; niiden tilalle kasvavat uudet.

Merimakkarat siilaavat ravintonsa merenpohjan läheltä. Ne syövät lähinnä kasviplanktonia. Yleisin ravinnonhankintatapa on asettua melko voimakkaan virtauksen kohdalle, levittää pyyntihapsut ja siepata ohi ajelehtivaa syötävää. Toinen tapa on tonkia itse aktiivisesti pohjalietettä. Merimakkarat ovat monin paikoin ryhtyneet hyödyntämään kalanviljelylaitosten alle kertyvää ravinnepitoista lietettä.

Merimakkaroita tavataan lähes kaikilla merialueilla Eteläistä jäämerta myöten, mutta eniten lajeja elää trooppisilla koralliriutoilla. Toiset lajit pysyvät vuorovesivyöhykkeellä, jossa ne voivat joutua ajoittain kuivalle maalle, toiset taas syvimmissä merenpohjan haudoissa.

Merimakkaroita käytetään Aasiassa, varsinkin Kiinassa ja Malesiassa sekä ravinnoksi että terveysvalmisteiden raaka-aineena, niin kansanlääkinnässä kuin lääketeollisuudessa. Kiinalaiset valmistavat *Holothuria*- ja *Stichopus*-lajin merimakkaroista savustamalla ruoaksi *trepang*ia. Tyynenmeren saarilla kalastajat käyttävät merimakkaran myrkkyä saaliin tainnuttamiseen, ja hätääntyneen merimakkaran ulos työntämiä suolia verenvuodon tyrehdyttämiseen. Lääketeollisuus on kiinnostunut joidenkin lajien erittämistä myrkyistä, joilla on mikrobien kasvua estäviä, tulehdusta hillitseviä ja hyytymistä sääteleviä ominaisuuksia.

Joitakin merimakkaralajeja pidetään riutta-akvaarioissa. Jotkut harrastajat kuitenkin välttävät niitä, koska kuoleva merimakkara voi myrkyttää akvaarion muuta eliöstöä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Merimakkarat (''Holothuroidea'')
*ITIS: Holothuroidea 
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Holothuroidea, taxonomy 
*National Center for Biotechnology Information (NCBI): Holothuroidea, taxonomy 
*UniProt: Taxonomy - Holothuroidea (sea cucumbers) 
*Animal Diversity Web (ADW): Information, Holothuroidea
Käärmetähdet

**Käärmetähdet** (Ophiuroidea) ovat piikkinahkaisia, meritähtien lähisukulaisia. Niiden sakarat ovat paljon ohuempia ja notkeampia kuin meritähdillä. Sakaroidensa avulla käärmetähdet luikertelevat pitkin merenpohjaa ja kallionkoloja. Useimmilla käärmetähdillä on viisi sakaraa ja kolikkomainen keskivartalo. Suurimpien käärmetähtien sakarat eli lonkerot voivat kasvaa 60 cm pitkiksi.

Nykyiset käärmetähdet jaetaan kolmeen lahkoon ja 17 heimoon. Niitä tunnetaan noin 2 000 lajia, mutta koska ne elävät yleisesti yli 500 metrin syvyydessä, tuntemattomia lajeja lienee vielä paljon. 

Käärmetähdet liikkuvat ruiskuttamalla vettä sakaroissaan olevien reikien läpi. Jos sakara tarttuu kiinni kivenkoloon tai pedon suuhun, käärmetähti voi katkaista sen ja luikerrella vielä pakoon.

Käärmetähtiä elää kaikilla maailman merillä Jäämeriltä tropiikkiin asti.

Pienemmät käärmetähdet, etenkin ruskeankirjava *[[Ophiolepis superba]]*  ovat suosittuja riutta-akvaarion asukkaita. Vihreänsävyinen *[[Ophiarachna incrassata]]* on peto, ja saattaa koitua turmioksi muille akvaarion asukkaille.

## Lähteet
*ITIS: Ophiuroidea 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Käärmetähdet (''Ophiuroidea'')
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ophiuroidea 
*National Center for Biotechnology Information (NCBI): Ophiuroidea, taxonomy
Roomalainen tervehdys

**Roomalainen tervehdys** () on tervehtimiseen tai kunnioituksen osoittamiseen käytetty ele, jossa oikea käsi nostetaan vilkutusasentoon ilman vilkutukseen kuuluvaa toistuvaa sivuttaisliikettä. 

Roomalaisen tervehdyksen väitetään olleen antiikin roomalaisten sotilaallinen ja valtiollinen tevehdys, mutta tästä ei ole selkeitä todisteita. Käsitys on saattanut syntyä 1700-luvulla Ranskassa.

Renessanssin jälkeen tervehdyksen ovat ottaneet käyttöön monet tahot. Yhdysvalloissa tervehdys tunnettiin Bellamyn tervehdyksenä keksijänsä Francis Bellamyn mukaan. Bellamyn tervehdyksellä vannottiin uskollisuutta Yhdysvaltain lipulle muun muassa kouluissa. Italian fasistit ottivat roomalaisen tervehdyksen käyttöön vuoden 1920 tienoilla ja fasistien vallan aikana se oli laajassa käytössä. Fasistit omaksuivat tervehdyksen käytön kirjailija Gabriele D’Annunziolta, joka otti sen käyttöön vuonna 1919 johtaessaan italialaisten aktivistien tilapäisesti hallitsemaa Fiumen kaupunkivaltiota. D’Annunzio itse poimi sen ilmeisesti vuonna 1914 valmistuneesta, antiikin Roomaan sijoittuvasta italialaisesta historiallisesta spektaakkelielokuvasta *[[Cabiria]]*, jonka käsikirjoituksen laatimiseen hän itse oli osallistunut. Benito Mussolinin hallinto määräsi vuonna 1923 käyttämään roomalaista tervehdystä koulujen lipunnostoseremonioissa.

Natsi-Saksa seurasi perässä ja vuonna 1926 Kansallissosialistisen puolueen jäsenet alkoivat kättelyn sijaan tervehtiä toisiaan näin. Siitä lähtien se on tunnettu ”natsitervehdyksenä”. Eräät muut tahot, mukaan luettuna Yhdysvaltain koulut, lopettivat tällöin tervehdyksen käytön.

Toisen maailmansodan jälkeen roomalainen tervehdys on ollut käytössä muun muassa Chilen ja Syyrian puolustusvoimissa. Lisäksi Hizbollah käyttää sitä taistelijoidensa valatilaisuuksissa.

## Lähteet
Arabinoosi

**Arabinoosi** () on viisihiilinen monosakkaridi (pentoosi). Se sisältää viisi happiatomia. Polysakkarideista hemiselluloosat ( = solu) ovat polymerisoituneet erilaisista sokeritähteistä kuten arabinoosista.

Arabinoosia on muun muassa havupuissa ja arabikumissa. 

## Lähteet

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* PubChem: D-Arabinose 
* Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Arabinose 
* Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Arabinose 
* Food Component Database (FooDB): D-Arabinose 
* Food Component Database (FooDB): L-Arabinose 
* Liber Herbarum II: Luettelo arabinoosia sisältävistä kasveista
* The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Arabinose
Viluvere–Vändra-rata

**Viluvere–Vändra-rata** () oli vuosina 1928–1969 käytössä ollut Viron rataverkon kapearaiteinen rautatie. Se erkani Tallinna–Mõisaküla-radasta Viluveressa ja jatkui 10 kilometriä itään päin Vana Vändraan asti. Rata avattiin liikenteelle 16. helmikuuta 1928 ja suljettiin 8. syyskuuta 1969. Kiskot purettiin pois pian sulkemisen jälkeen. Radalla oli sekä henkilö- että tavaraliikennettä.
Nikkilä

**Nikkilä** () on kylä ja Sipoon osa-alue. Nikkilästä noin kymmenen kilometriä etelään sijaitsee Etelä-Sipoon paikalliskeskus Söderkulla.

Nikkilä on Sipoon kunnan hallinnollinen keskus, jossa sijaitsee muun muassa kunnanvirasto. Nikkilässä on kolme ruokakauppaa, pizzerioita, kampaamoja, huoltoasema, kirpputori, kahviloita ja useita baareja. Nikkilässä on myös kaksi yläastetta ja lukiota, yksi suomen- ja yksi ruotsinkielinen. Sipoon kunnankirjaston pääkirjasto sijaitsee Nikkilässä. Julkista terveydenhuoltoa tarjoaa Nikkilän sosiaali- ja terveysasema. Vuoden 1995 taajamarajaukseen asti Nikkilä muodosti oman taajamansa, nykyisin se on osa kuntarajat ylittävää Helsingin keskustaajamaa.

Nikkilän osa-alueen väkiluku vuonna 2020 oli 3 248.

## Sairaala
Nikkilässä toimi vuosina 1914–1999 Helsingin kaupungin rakentama Nikkilän psykiatrinen sairaala. 2000-luvun alussa sairaalarakennuksia peruskorjattiin asunnoiksi. Sairaala on lueteltu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. 

## Joukkoliikenne

### Rautatie
Nikkilän läpi kulkee Kerava–Porvoo-rata, ja kylän pohjoisosassa sijaitsee vanha Nikkilän rautatieasema. Nikkilässä rata ylittää sillalla varsin syvän Sipoonjoen laakson. Nykyinen rautatiesilta on jo kolmas, ja myös radan linjausta on alueella hieman muutettu.

Radan henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1981, ja asemalla pysähtyvät enää Porvoon museorautatien lättähatut kesälauantaisin. Muu liikenne on ohimenevää tavaraliikennettä. Tulevaisuudessa osa Helsingistä Keravalle kulkevista lähijunista saattaa jatkaa Nikkilään asti. Matka Keravalta Nikkilään kestäisi 11 minuuttia, ja liikenne voisi alkaa 2020-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.

### Linja-autot
Nikkilään kulkee busseja arkiaamuisin ja -iltapäivisin noin 10 kappaletta tunnissa, viikonloppuisin taas noin 1–3 bussia tunnissa.

**Bussilinjat ovat:** 

***785** Rautatientori–Viikki–Jokivarsi–Nikkilä

***787** Rautatientori–Viikki–Jokivarsi–Nikkilä(–Laukkoski)–Pornainen

***788** Rautatientori–Viikki–Jokivarsi–Nikkilä–Hinthaara–Porvoo

***785K 787K ja 788K** Kuninkaanmäen ja Nikinmäen kautta

***841** Nikkilä–Söderkulla–Östersundom–Itäkeskus (M)

***841B** Nikkilä–Söderkulla

***841N** Nikkilä–Söderkulla–Östersundom–Itäkeskus–Rautatientori

***982** Talman koulu–Talma Ski–Neulasniitty–Nikkilä

***984** Talman koulu–Martinkylä–Nikkilä–Hindsby–Knuters

***984K** Talman koulu–Mårsbacka–Martinkylä–Nikkilä–Hindsby–Knuters

***985** Kerava–Ahjo–Talma–Martinkylä–Nikkilä–Nikkilän kartano

***986** Nikkilä–Nikkilän kartano–Etelä Paippinen–Rajakulma–Järvenpää

***986B** Nikkilä–Nikkilän kartano–Etelä Paippinen–Rajakulma

***987**

***987T**

***992**

***993** Nikkilä–Gesterby–Box–Söderkulla–Taasjärvi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Brent Spiner

**Brent Jay Spiner** (s. 2. helmikuuta 1949 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan *[[Star Trek – uusi sukupolvi|Star Trek]]* -televisiosarjasta ja -elokuvista, joissa hän näyttelee Enterprisen operaatioupseerina toimivaa androidi Dataa.

Toinen merkittävä rooli hänellä on ollut elokuvassa *[[Independence Day – Maailmojen sota]]*. Pienempiä rooleja Spiner on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa *[[Kova laki]]*, *[[Frendit]]*, *[[Deadly Games]]*, *[[Hulluna sinuun]]*, *[[Frasier]]*, *[[Joey]]*, *[[Äärirajoilla]]* sekä elokuvissa *[[Ihmeiden aika (elokuva)|Ihmeiden aika]]*, *[[Dude, Where’s My Car?]]*, *[[Vanhat herrat vesillä]]* ja *[[Lentäjä (elokuva)|Lentäjä]]*.

Spiner on kunnostautunut myös laulajana; hän julkaisi albumin *Ol’ Yellow Eyes Is Back* vuonna 1991.

Spiner ja Loree McBride menivät naimisiin vuonna 2001. Heillä on yksi lapsi, Jackson Spiner.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Ankeriaat

**Ankeriaat** (Anguillidae) on ankeriaskalojen lahkoon (Anguilliformes) kuuluva kalaheimo, johon kuuluu kaksi sukua, ankeriaat (***Anguilla***) ja *[[Neoanguilla]]*.

Heimoon kuuluu 20–23 eri lajia, jotka elävät osan elämässään makeassa vedessä, osan meressä. Ankeriaat ovat merkittäviä ruokakaloja, joita syödään varsinkin savustettuina. Tärkeimmät ruokakaloina käytetyt heimon jäsenet ovat Australiassa ja Japanissa elävät lajit.

Eurooppalainen, Suomessakin elävä ankerias (*Anguilla anguilla*) kuuluu tähän heimoon.

## Lajit
Ankeriaiden sukuun kuuluu seuraavat 19 lajia:

* *[[Anguilla anguilla]]* (Linnaeus, 1758) – Ankerias
* *[[Anguilla australis]]* Richardson, 1841 – Australianankerias
** *Anguilla australis australis* Richardson, 1841
** *Anguilla australis schmidti* Phillipps, 1925
* *[[Anguilla bengalensis]]* (Gray, 1831) – Bengalinankerias
** *Anguilla bengalensis bengalensis* (Gray, 1831)
** *Anguilla bengalensis labiata* (Peters, 1852)
* *[[Anguilla bicolor]]* McClelland, 1844 – Indonesianankerias
** *Anguilla bicolor bicolor* McClelland, 1844
** *Anguilla bicolor pacifica* Schmidt, 1928
* *[[Anguilla borneensis]]* Popta, 1924
* *[[Anguilla celebesensis]]* Kaup, 1856
* *[[Anguilla dieffenbachii]]* Gray, 1842 – Uudenseelanninankerias
* *[[Anguilla interioris]]* Whitley, 1938 – Uudenguineanankerias
* *[[Anguilla japonica]]* Temminck & Schlegel, 1846 – Japaninankerias
* *[[Anguilla labiata]]* (Peters, 1852) 
* *[[Anguilla luzonensis]]* Watanabe, Aoyama & Tsukamoto, 2009
* *[[Anguilla malgumora]]* Kaup, 1856
* *[[Anguilla marmorata]]* Quoy & Gaimard, 1824 – Jättiankerias
* *[[Anguilla megastoma]]* Kaup, 1856
* *[[Anguilla mossambica]]* (Peters, 1852) – Afrikanankerias
* *[[Anguilla nebulosa]]* McClelland, 1844 – Täpläankerias
* *[[Anguilla obscura]]* Günther, 1872 – Etelänankerias
* *[[Anguilla reinhardtii]]* Steindachner, 1867 – Kirjoankerias
* *[[Anguilla rostrata]]* (Lesueur, 1817) – Amerikanankerias

Lisäksi heimoon on tunnistettu uusi suku *[[Neoanguilla]]* ja sen ainoa laji *[[Neoanguilla nepalensis]]* Shrestha, 2008.

## Lähteet
*

### Viitteet
Svetozar Marović

**Svetozar Marović** (, s. 31. maaliskuuta 1955 Kotor, Jugoslavia) on montenegrolainen poliitikko, joka oli Serbia ja Montenegron presidentti 7. maaliskuuta 2003 – 3. kesäkuuta 2006. Hänen kautensa päättyi Montenegron julistautuessa itsenäiseksi.

## Elämäkerta

Marović suoritti oikeustieteen tutkinnon silloisessa Titogradissa (nykyisin Podgorica) Veljko Vlahovićin yliopistossa. Hän on naimisissa Đina Prelevićin kanssa ja heillä on kaksi lasta.

Marović oli perustamassa Montenegron demokraattista sosialistipuoluetta (Demokratska partija socijalista Crne Gore), jonka edeltäjä oli Montenegron kommunistinen puolue. Marović valittiin 1990 Montenegron parlamenttiin, ja hän toimi sen puheenjohtajana kolme kautta. 

Marović keksi 1990-luvun alussa moton: "Sota rauhan puolesta", jolla hän kuvasi ja oikeutti Montenegron reserviläisten hyökkäyksen Dubrovnikiin ja Konavleen 1991.

Vuonna 2001 entinen Montenegron presidentti Momir Bulatović syytti muistelmateoksessaan *Pravila ćutanja* Marovićia lahjusten ottamisesta öljyn ja tupakan salakuljetuksen jättämiseksi huomiotta.

Presidentiksi Marović valittiin heinäkuussa 2003 nelivuotiskaudelle Serbia ja Montenegron parlamentin valitsemana. Hän pyysi anteeksi Kroatian ja Bosnia-Hertsegovinan kansalaisilta. Kroatian Stjepan Mesić vastasi anteeksipyyntöön omallaan, mutta kukaan Bosnian presidenttineuvostosta ei esittänyt vasta-anteeksipyyntöä.

Syyskuun alussa 2005 Serbian valtiovarainministeri Mlađan Dinkić kertoi lehdistökonferenssissa Marovićin solmineen Mile Dragićin puolustusvälinetarviketarvikkeiden valmistajan kanssa 296 miljoonan euron sopimuksen muun muassa 69&nbsp;000 kypärän ja 60&nbsp;000 luotiliivien toimittamisesta Serbia ja Montenegron 28&nbsp;000 miehen asevoimille.

Marovićin DSP-puolue kannatti Montenegron itsenäisyyttä, ja Marović kampanjoi sen puolesta 2006. Kun 55,5 prosenttia äänesti 21. toukokuuta 2006 itsenäisyyden puolesta, Montenegro julistautui itsenäiseksi 3. kesäkuuta.

Vuonna 2016 Marović tuomittiin talousrikoksista vankilaan ja suuriin vahingonkorvauksiin. Hän vältti rangaistuksen pakenemalla Serbiaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Meritähdet

**Meritähdet** (Asteroidea) ovat piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Niiden ruumiinmuoto muistuttaa tähteä, jossa yleensä on viisi sakaraa, tai viidellä jaollinen määrä. Meritähtien sakarat ovat suhteessa lyhyemmät ja leveämmät kuin lähisukulaisilla käärmetähdillä. Meritähden alapinnalla on putkijalat, joiden avulla meritähti liikkuu ja syö. Meritähdillä ei ole päätä eikä aivoja, ja niiden, ruoansulatuselimistö on varsin yksinkertainen. Jotkut meritähdet ovat petoja, jotkut syövät kivien pinnalle muodostuvaa bakteerikasvustoa, jotkut levää ja jotkut pohjalietettä. Jotkut lajit ruokailevat pullauttamalla ruoansulatuselimistönsä vartalon aukosta ulos, valuttamalla ruoan päälle entsyymejä ja imaisemalla sulaneen ruoan sisäänsä yhdessä vatsapussinsa kanssa.

1990-luvun alussa meritähtiä tunnettiin noin 1&nbsp;600 lajia kaikista maailman suolaisista meristä. Itämeren sisäosissa meritähtiä ei vähäisen suolapitoisuuden takia esiinny.

Meritähdet jaetaan seitsemään lahkoon, mutta niiden keskinäisistä sukulaisuussuhteista on eri näkemyksiä.
*Brisingida: moniraajaisia syvänmeren lajeja; noin 100 lajia, 17 sukua ja 6 heimoa.
*Forcipulatida: noin 300 lajia, 68 sukua ja 6 heimoa.
*Notomyotida: joustavaraajaisia syvänmeren lajeja; 75 lajia, 12 sukua, yksi heimo.
*Paxillosida: kaivautuvat hiekkaan; 255 lajia, 46 sukua ja 5 heimoa.
*Spinulosida: hento kalkkirunko; noin 120 lajia, 9 sukua ja yksi heimo.
*Valvatida: tämän lahkon luokittelussa on eniten epävarmuutta; noin 695 lajia, 165 sukua ja 14 heimoa.
*Velatida: paksuvartaloisia lajeja, joiden keskuskiekko on suuri ja sakaroiden välissä on vaot; noin 200 lajia, 25 sukua ja 5 heimoa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Meritähdet (''Asteroidea'')
* IL: Maailman suurin meritähti lensi Suomeen tynnyrissä
*ITIS: Asteroidea 
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Asteroidea, taxonomy 
*National Center for Biotechnology Information (NCBI): Asteroidea, taxonomy 
*UniProt: Taxonomy - Asteroidea (starfishes) 
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Asteroidea, information 
*Calfo: Starfish: considerations for the common varieties Reefkeeping 2004
Kansainvälinen kehitysjärjestö

**Kansainvälinen kehitysjärjestö** (, **IDA**) on osana Maailmanpankkia toimiva Yhdistyneiden kansakuntien (YK) perustama organisaatio. Se aloitti toimintansa 24. syyskuuta 1960. Sen tehtävänä on tukea kehitystä ja vakautta myöntämällä köyhimmille maille 30–40 vuoden lainoja, joihin tyypillisesti sisältyy lupaus 5–10 ensimmäisen vuoden korottomuudesta.  

IDA:n alkupääoma oli 912,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen viisitoista perustajavaltiota olivat Australia, Etelä-Vietnam, Intia, Italia, Kanada, Kiina, Länsi-Saksa, Malesia, Norja, Pakistan, Sudan, Ruotsi, Thaimaa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Kahdeksassa kuukaudessa jäsenmäärä nousi 51:een ja nykyisin jäseniä on 172.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kansainvälisen kehitysjärjestön kotisivut
Pako tulevaisuudesta

**Pako tulevaisuudesta** (engl. *Logan’s Run*) on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Michael Anderson. Elokuvan pääosissa nähdään Michael York ja Jenny Agutter, ja sivuosia esittävät Peter Ustinov ja Farrah Fawcett. Elokuva kertoo tulevaisuuteen sijoittuvasta dystopistisesta yhteiskunnasta. 

*Pako tulevaisuudesta* perustuu William F. Nolanin ja George Clayton Johnsonin samannimiseen vuonna 1967 julkaistuun romaaniin. Tekeillä on myös uusi elokuva samasta aiheesta, jonka ilmestymisajankohta ei ole tiedossa.

Vuonna 1966 ilmestyi sävyltään ja osin juoneltaankin samantyyppinen yhteiskuntakriittinen tieteiselokuva *[[Fahrenheit 451 (elokuva)|Fahrenheit 451]]*. Molemmat elokuvat kuvaavat futuristista yhteiskuntaa, jossa kansalaisia hallitaan, ja yksi valvovien omista riveistä nousee vastarintaan havaitessaan olevansa väärällä puolella, taistelevansa väärien arvojen puolesta.

## Juoni
*Pako tulevaisuudesta* on tulevaisuuteen sijoittuva tarina hedonistisesta ja utopistisesta yhteiskunnasta, jossa kukaan ei elä vanhaksi. He uskovat "uusiutuvansa" karuselliksi kutsutun seremonian kautta, johon kaikki tietyn iän ylittäneet osallistuvat. Toisinaan kupoliin rakennetusta kaupungista yritetään paeta eli "juosta" tarkoituksena löytää Pyhätöksi kutsuttu turvapaikka kaupungin ulkopuolelta. "Juoksijoita" ottavat kiinni Nukkumatit, aseistetut poliisit, jotka "lopettavat" juoksijan. Kaupungin asukkaat uskovat että kuolema kohtaa vain niitä, jotka kaupungista poistuvat. Ikääntyvät ihmiset "uudistuvat" ja juoksijat "lopetetaan".

Michael Yorkin esittämä Nukkumatti nimeltään Logan 5 saa kaupungin toimintaa ohjaavalta tietokoneelta tehtäväkseen tekeytyä juoksijaksi ja etsiä Pyhättö kaupungin ulkopuolelta. Hänen onnistuu saada liittolaisekseen nuori Jennifer 6 ja hänen avullaan soluttautua juoksijoiden joukkoon. Jennifer 6:n kanssa hän pakeneekin lopulta kaupungista ja löytää ulkomaailman, villin luonnon. He tapaavat Peter Ustinovin esittämän vanhan herran, joka on elänyt koko ikänsä vapaassa maailmassa.

Maailman ja elämän todellinen luonne valkenee Loganille, joka on koko ikänsä elänyt valheellisessa, epätodellisessa maailmassa. Hän päättää välittää tiedon muillekin, ja vapauttaa kaupungin asukkaat heidän keinotekoisesta, valheellisesta pikkumaailmastaan, jossa yli 30-vuotiaita ei ole.

## Arvioita
*[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Bello Romano sanoo viihdyttävyyden jäävän elokuvassa välillä toiseksi mutta kehuu erikoistehosteita. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

## Lähteet
Ída

**Ída** () tai **Ídi** (Ίδη) eli **Psiloreítis** (Ψηλορείτης) on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sekä sen korkeus että prominenssi ovat 2&nbsp;456 metriä. Ída on Kreetan korkein vuori ja Kreikan kaikista vuorista yhdeksänneksi korkein. Vuoren alue muodostaa luonnonpuiston ja geopuiston nimellä **Psiloreítiksen geopuisto** (Γεωπάρκο/Φυσικό Πάρκο Ψηλορείτη, *Geopárko/Fysikó Párko Psiloreíti*). Se on osa Euroopan geopuistojen verkostoa (EGN) ja samalla Unescon geopuistojen verkostoa (GGN).

## Maantiede

Ídavuori sijaitsee Réthymnon alueyksikön alueella Kreetan keskiosissa. Vuoren korkeimman huipun nimi on Tímios Stavrós (Τίμιος Σταυρός). Muut korkeimmat huiput ovat Agkathiás (Αγκαθιάς, 2&nbsp;424 m), Stolístra (Στολίστρα, 2&nbsp;325 m), Vouloménou (Βουλομένου, 2&nbsp;267) ja Koúsakos (Κούσακος, 2&nbsp;209 m). Prominenssiltaan Ída on Kreikan korkein vuori ja koko Euroopan vuorista kahdeksanneksi korkein. Kreetalla Ída on vain kolme metriä korkeampi kuin saaren toiseksi korkein vuori Páchnes Lefká Óri -vuorilla.

Vuori on lähes puuton, puustoa on ainoastaan sen alarinteillä. Aiemmin puustoa oli enemmän. Yli 2&nbsp;000 metrin korkeudessa ei ole kasvillisuutta lainkaan. Vuorelta on louhittu kultaa, kuparia ja rautaa. Nykyisin Psiloreítiksen ympäristö muodostaa suojelualueen. Skínakas (Σκίνακας) -huipulla 1&nbsp;750 metrin korkeudessa sijaitsee Kreetan yliopiston observatorio. Vuoren itäpuolella sijaitsee Nídan ylätasanko. Tasangon laidalla vuoren itärinteessä 1&nbsp;495 metrin korkeudessa sijaitsee Ídan luola (*Idaío ántro*), jota pidettiin antiikin aikana Zeuksen syntymäpaikkana (yhdessä Díktin luolan kanssa). Paras polku vuorelle kulkee Nídan tasangolta.

## Historia, mytologia ja kulttuuri

Ídavuori vaikuttaa olleen minolaisen kulttuurin aikana pyhä vuori. Sen satulanmuotoinen huippu näkyy hyvin erityisesti Faistoksen palatsikeskukselle. Ídavuori liitettiin varhain erityisesti Zeukseen, mihin perustuu myös kreikkalaisen mytologian kertomus tämän syntymästä Ídan luolassa. Kristillisellä ajalla vuoren huipulle pystytettiin Pyhälle Ristille (*Tímios Stavrós*) omistettu kappeli, mistä myös vuoren korkein huippu on saanut nimensä. Kappelilla juhlitaan aina 14. syyskuuta, jolloin vuorelle kiipeää suuri joukko ihmisiä.

Puolukan (*Vaccinium vitis-idaea*) tieteellisessä nimessä *vitis* tarkoittaa latinaksi *viiniköynnöstä* ja *idaea* Ídavuorella asuvaa. Nimestä huolimatta puolukka ei silti kasva vuorella. Nimi on otettu antiikin kreikkalaisen Theofrastoksen tutkimuksesta, jossa hän todennäköisesti kuvailee vuorella kasvavaa mustikkaa, ja jota tieteellisen nimen antanut Carl von Linné tulkitsi ilmeisesti väärin yhdistäen Ídavuodella asuvan lajin puolukkaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Φυσικό Πάρκο Ψηλορείτη - Psiloritis Natural Park. Psiloreítiksen luonnonpuiston verkkosivut.
Faina Ranevskaja

**Faina Grigorjevna Ranevskaja** (, oik. **Feldman**, ; 27. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1896 Taganrog – 19. heinäkuuta 1984 Moskova) oli neuvostoliittolainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.

Faina Ranevskaja syntyi Feldman-nimisenä Taganrogissa rikkaaseen juutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä omisti kuivamustetehtaan, rakennuksia, kaupan ja höyrylaivan. Hän myös johti kaupungin synagogaa ja perusti juutalaisen vanhainkodin. Hänen äitinsä oli suuri taiteen ja kirjallisuuden ystävä, joka ihaili erityisesti Anton Tšehovia. Perheeseen kuului myös kaksi veljeä ja sisko. Alakoulun hän kävi paikallisessa tyttökoulussa, mutta sai sittemmin kotiopetusta, joka painottui erityisesti musiikkiin ja vieraisiin kieliin.

Teatterista Faina Feldman innostui 14-vuotiaana nähtyään Moskovassa Tšehovin Kirsikkapuiston. Kun hän kertoi vanhemmilleen halusta ryhtyä näyttelijäksi, aiheutti se skandaalin ja välit menivät poikki. Hän myös otti käyttöön taiteilijanimen *Ranevskaja*, mistä sittemmin tuli hänen virallinen sukunimensä. Näyttelijänuransa hän aloitti avustajana Malahovin kesäteatterissa Moskovan lähistöllä vuonna 1915. Feldmanin perhe lähti maasta, mutta Ranevskaja jäi jatkamaan näyttelijänuraansa ja esiintyi näytöksissä ympäri Neuvostoliittoa.

Vuonna 1931 Ranevskaja siirtyi *Kamera*-teatterin palkkalistoille. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuonna 1934 valmistunut Guy de Maupassantin novelliin *[[Rasvapallo]]* pohjautunut mykkäfilmi *[[Pyška]]*, jonka ohjasi Mihail Romm. Neuvostoliitossa vierailulla ollut ranskalainen elokuvakriitikko Romain Rolland näki elokuvan ja piti siitä. Elokuvaa ryhdyttiin näyttämään teattereissa myös Ranskassa, jossa se oli katsojamenestys. Vuosina 1935–1939 Ranevskaja työskenteli Puna-armeijan keskusteatterissa, vuosina 1943–1949 nykyisessä Majakovski-teatterissa, vuosina 1955–1963 Puškin-teatterissa ja 1949–1955 ja uudelleen 1963–1983 Mossovet-teatterissa Juri Zavadskin kanssa.

Vuonna 1949 Ranevskajalle myönnettiin Stalinin valtionpalkinto ja vuonna 1961 Neuvostoliiton kansan taiteilijan arvonimi.

## Aiheesta muualla
* http://www.peoples.ru/art/cinema/actor/ranevskay/history3.html
Merisiilit

**Merisiilit** (Echinoidea) ovat piikkisen pallon muotoisia, piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Luokkaan kuuluu noin 940 lajia. Aikuinen yksilö on halkaisijaltaan tyypillisesti 3–10 cm. Ne etenevät merenpohjalla imujalkojensa avulla. Merisiilit voivat elää jopa 20 vuotta.

Joidenkin merisiilien piikit voivat aiheuttaa kivuliaan tulehduksen, jos niiden päälle astuu. Tiettyjä merisiililajeja voi pitää merivesiakvaariossa. Merisiilin mätiä käytetään esim. Japanissa ruoanlaitossa, etenkin sushiannoksissa. 

Useimmat merisiililajit ovat kasvinsyöjiä. Ne voivat syödä kaikkia levälajeja, myös kalkkipitoisia leviä, kuten *[[Halimeda]]*. Merisiilejä pidetään koralliriuttojen avainlajeina: jos merisiilit vähenevät, levät ottavat vallan ja koko biotooppi muuttuu. Kylmemmissä vesissä runsastuneet levät saattavat myös aiheuttaa melkoista tuhoa rakkolevämetsille. 

Vaikka merisiilejä suojaa piikikäs kuori, ne eivät ole turvassa eläimiltä, jotka ovat erikoistuneet niiden pyyntiin. Tällaisia ovat esim. merisaukko ja merikissa. 1800-luvun puolivälissä merisaukot vähenivät rajusti Amerikan länsirannikolta. Sen seurauksena merisiilien määrä kasvoi räjähdysmäisesti.

Eräät kalat, kuten säppikalat, pystyvät keikauttamaan merisiilin kumoon ja iskevät sitten herkkään alapuoleen. Merisiilit pystyvät kuitenkin puolustamaan itseään työntämällä piikit pohjahiekkaan tai -mutaan, jolloin kala ei pääse käsiksi niiden herkkään vatsaan.

## Terävä puolustautuminen
Merisiilien terävät piikit suojaavat hyvin eläintä petoja vastaan. Niiden piikit voivat olla jopa 30 senttimetrin mittaisia, ja tavallisesti ne pitävät pedot loitolla. Piikkien pisto aiheuttaa kipua, ja lisäksi joidenkin lajien piikeistä vuotaa myrkkyä. Pahimmillaan piikkien pisto voi aiheuttaa verenmyrkytyksen. Kivun lisäksi myrkyn vaikutuksia ovat mm. pahoinvointi, puutuminen ja hengitysvaikeus.

## Merisiilien historia
Merisiilejä on ollut maapallolla jo satoja miljoonia vuosia. Merisiilit ilmestyivät maapallolle ordovikikaudella (n. 490–443,5 miljoonaa vuotta sitten), eli ne kuuluvat vanhimpiin eläimiin. Niiden fossiileja on löydetty mm. Virosta, Ranskasta ja Australiasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Merisiilit (''Echinoidea'')
*ITIS: Echinoidea 
*University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Echinoidea, taxonomy 
*National Center for Biotechnology Information (NCBI): Echinoidea, taxonomy 
*UniProt: Taxonomy - Echinoidea (sea urchins)
Christ Illusion

**Christ Illusion** on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtyeen Slayerin kymmenes studioalbumi. Yhtyeen alkuperäinen rumpali Dave Lombardo palasi yhtyeeseen vuonna 2001 ja soitti 14 vuoden tauon jälkeen uudella Slayer-albumilla. 

*Christ Illusion* nousi heti ensimmäisellä listaviikollaan Suomen albumilistan sijalle kaksi. Albumi nousi Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla sijalle viisi, joka on yhtyeen toiseksi korkein listasijoitus albumin *[[Repentless]]* (2015) neljännen sijan jälkeen.

Kerry King ja Dave Lombardo äänittivät *Christ Illusionin* ensimmäiset demot maaliskuussa 2004. Kappaleen "Catalyst" oli määrä ilmestyä jo edellisellä albumilla *[[God Hates Us All]]*, mutta Tom Arayan lauluosuudet äänitettiin vasta *Christ Illusionin* studiosessioissa. Kerry King soitti kaikkien kappaleiden rytmikitararaidat käyttäen Hannemanin komppiosuuksissa Hannemanin kitaroita ja vahvistimia.

Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Cult" ja "Eyes of the Insane", lisäksi albumin uudella painoksella on uusi kappale Final six. 

Slayer voitti vuonna 2007 Grammy-palkinnon parhaasta metalliesityksestä *Christ Illusion* -albumin kappaleella "Eyes of the Insane" ja vuonna 2008 *Christ Illusion* -albumin erikoispainoksen kappaleella "Final Six".

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kerry King, ellei toisin mainita.

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Christ Illusion Edit
*Christ Illusionista* julkaistiin erikoisversio 24. heinäkuuta 2007. *Christ Illusion Edit* sisältää alkuperäisten kappaleiden lisäksi kaksi ylimääräistä raitaa ja DVD:n, jolla on kolme musiikkivideota.

### Erikoisversion lisäraidat
# 
# 

### DVD:n musiikkivideot
# Slayer On Tour, 2007 
# South Of Heaven (Live) 
# Eyes Of The Insane

## Kokoonpano
* Tom Araya – basso, laulu
* Jeff Hanneman – kitara
* Kerry King – kitara
* Dave Lombardo – rummut

## Listasijoitukset
### Albumilistat
Billboard (Pohjois-Amerikka)

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Desibeli.net: 
* Imperiumi.net: 
* Metacritic: 72/100
* PopMatters: 
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*