open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Théâtre du Grand Guignol

**Grand Guignol** koko nimeltään ***Le Théâtre du Grand-Guignol*** oli teatteri Pigallen alueella Pariisissa. Se keskittyi kauhuesityksiin, ja se oli toiminnassa vuodet 1897–1962. Sitä käytetään myös usein kuvaamaan kaikenlaista graafista kauhuviihdettä William Shakespearen teoksesta *[[Titus Andronicus]]* splatter-elokuviin.

## Historia

Grand Guignol sai alkunsa 1897, kun ranskalainen näytelmäkirjailija Oscar Méténier osti teatterin Pariisin Pigallen alueelta. Grand Guignol oli Pariisin pienin teatteri, ja siellä esitettiin Méténier'n kiistanalaisia naturalistisia näytelmiä. Méténier'n näytelmät olivat usein sensuurin kohteina, sillä hän uskalsi esittää lavalla sellaisia asioita, joita aiemmin ei ole teatterissa nähty. Méténier'n *Mademoiselle Fifi*, joka perustui Guy de Maupassantin teokseen, oli Grand Guignolin ensimmäisiä näytelmiä. Siinä esiintyi prostituoitu ensimmäistä kertaa, ja poliisi lopetti näytelmän esittämisen hetkellisesti.

Max Maureystä tuli teatterinjohtaja vuonna 1898. Hänen ohjauksessaan Grand Guignolista tuli kauhuteatteri. Maurey keksi myös näytelmäkirjailija André de Lorden, joka kirjoitti monia teoksiaan yhteistyössä psykologi Alfred Binet'n kanssa. Monet näytelmät käsittelivätkin mielisairaita ihmisiä. Esimerkiksi de Lorden *L'Homme de la Nuit* -teoksessa ("Yön mies") pääosassa oli nekrofiili. Monet de Lordenkin näytelmistä kärsivät sensuurista, ja Englannissa kahden hänen näytelmänsä esitykset kiellettiin kokonaan.

Maureyn jälkeen teatterin johtoon valittiin Camille Choisy, joka oli sen johdossa vuodet 1914–1930. Hänen kaudellaan Grand Guignoliin tuotiin myös erikoistehosteita, kuten valaistusta ja ääntä. Choisy palkkasi vuonna 1917 näyttelijä Paula Maxan, joka tunnettiin pian "maailman salamurhatuimpana naisena". Hän esitti lavalla usein hahmoa, jota kidutettiin monilla eri tavoilla. Choisyn jälkeen johtajaksi tullut Jack Jouvin ohjasi teatteria kauhusta psykologiseen draamaan. Grand Guignolin kukoistuskausi alkoi olla ohi, ja viimeistään toinen maailmansota johti teatterin hiipumiseen. Sodan jälkeen katsojamäärät pienenivät. Grand Guignolin viimeinen johtaja Charles Nonon sanoi vuonna 1962 teatterin sulkemisen jälkeen, että aiemmin kaikki uskoivat lavalla tapahtuvan pelkästään mielikuvituksellisia asioita, mutta sota näytti, että todellisuus voi olla kauheampikin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Grand Guignol Online
Marquitos

**Marquitos** on Marcos-nimen hellittelymuoto. Sillä voidaan tarkoittaa muun muassa seuraavia henkilöitä:

* Marcos Alonso Imaz, espanjalainen jalkapalloilija
* Marcos Di Palma, argentiinalainen autourheilija
* Marcos García Barreno, espanjalainen jalkapalloilija.
Hv1

**Hv1** (ennen vuotta 1942 *H8*) on Valtionrautateiden käytössä ollut matkustajajunien vetämiseen tarkoitettu höyryveturi. 

Junapainojen kasvaessa 1910-luvun paikkeilla kävivät vanhemmat veturisarjat (kuten Hk-sarjat) liian heikkotehoisiksi, joten Valtionrautatiet suunnitteli uudenaikaisemman ja tehokkaamman veturisarjan hankkimista. Syntyi H8-sarja, joka valmistettiin kokonaan kotimaassa Tampellan ja Lokomon konepajoilla. Ensimmäiset 12 veturia valmisti Tampella vuoden 1915 syksyyn mennessä. Nämä veturit numeroitiin järjestykseen 545-556. Tämä tilaus viivästyi hieman ensimmäisen maailmansodan aiheuttaman raaka-ainepulan vuoksi ja ne valmistuivat noin puoli vuotta myöhässä.

Myöhemmin Tampellalta tilattiin 18 veturia lisää. Ne toimitettiin loppuvuodesta 1915 ja alkuvuodesta 1916. Ne saivat numerot 557-574. Lokomon konepaja rakensi 12 uutta veturia, jotka valmistuivat vuosina 1920-1921 ja ne saivat numerot 575-578. Loput veturit saivat poikkeuksellisesti numerot 648-655. Veturit 545:sta 563:een oli valmistuessaan tarkoitettu hiililämmitteisiksi ja 564:sta 578:iin sekä 648:sta 655:een halkolämmitteisiksi. Vetureiden lämmitystapaa vaihdeltiin sen käyttöajan kuluessa useaan otteeseen.

Vetureiden suurin sallittu nopeus oli 95 km/t (aluksi 80 km/t vuoteen 1934). Niiden pituus oli 15,814 metriä ja paino käyttökunnossa 88,5 tonnia. Nykyisin ainoa ajossa oleva Hv1 on Suomen Rautatiemuseon omistama numero 555. 

H8/Hv1-veturissa säilytettiin H-sarjan 4-6-0 perusrakenne, johon kuului kaksiakselinen, kääntyvä ja heilahtava etuteli sekä kolme kytkettyä vetoakselia. Vetopyörät olivat H8-sarjassa edeltäjiään suuremmat. Veturin rakenteisiin kuuluivat levykehys, tulistinkattila, kaksoiskoneisto, mäntäluistit ja Walschaertin (Heusinger) luistikoneisto. Tenderi oli kolmiakselinen. Valaistus toimi aluksi kaasulla, mutta vaihtui myöhemmin sähkötoimiseksi. Sarjaan tehtiin sen käyttöiän aikana lukuisia teknisiä parannuksia ja kokeiluja, erityisesti 1920- ja 1930-luvuilla. Vetureiden akseleita ja runkoa vahvistettiin kestävyyden lisäämiseksi. Lisäksi tehoa ja taloudellisuutta pyrittiin parantamaan kokeilemalla erilaisia lietsoinratkaisuja (vedonparannus), syöttöveden esilämmittimiä ja höyrynkuivaimia. Kaikkiin vetureihin asennettiin myös tehokkaammat ilmapumput.

Hv1-veturit olivat käytössä noin viidenkymmenen vuoden ajan. Niitä käytettiin eri puolilla Suomea, kunnes dieselveturit syrjäyttivät ne 1960-luvun puolivälissä. Hv1-veturit hylättiin vuosina 1965–1967. Veturit 546 ja 576 oli hylätty jo vuosina 1940 ja 1962 törmäyksissä aiheutuneiden vaurioiden takia.

Hv1-sarjasta ovat säilyneet veturit 554, 555 ja 575. Numero 555, joka on saanut yksilökohtaisen lempinimen *Prinsessa*, oli ajokuntoisena museoveturina vuosina 1995–2000 ja kunnostettiin jälleen ajokuntoon VR:n 150-vuotisjuhlien yhteyteen vuonna 2012.

## Säilyneet

## Lähteet
*
*
*SRHS: Tietoa Suomen vetureista 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Hv2

**Hv2** oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. 1910-luvun alussa vanhemmat veturisarjat olivat junapainojen kasvaessa tulleet ylikuormitetuiksi, joten Valtionrautatiet tilasi uusia ja voimakkaampia vetureita. Hv2 oli Hv1-veturin pohjalta suunniteltu veturi. Erona Hv1-sarjaan Hv2:ssa oli kapeampi aluskehys, jonka ansiosta veturit olisi myöhemmin voitu muuttaa kapeammalle yleiseurooppalaiselle raideleveydelle. 

Hv2-vetureita valmistettiin kaikkiaan 33 kappaletta. Osan vetureista valmisti suomalainen Lokomo, osan saksalainen Schwartzkopff. Veturit saivat alun perin sarjatunnuksen H9, mutta vuonna 1942 ne jaettiin tenderin pituuden mukaan sarjoihin Hv2 ja Hv3. Hv2-vetureissa oli lyhyempi, kolmiakselinen tenderi.

Hv2-veturit palvelivat matkustajaliikenteessä maan tärkeimpiä varikkoja, kunnes dieselöinti syrjäytti ne vuoteen 1968 mennessä. Saksassa valmistetut veturit erosivat jonkin verran suomessa valmistetuista, ja ne hylättiin jo vuonna 1965. Hv2-sarjasta on museoitu yksi veturi, numero 680, joka on Haapamäen höyryveturipuistossa.

## Lähteet
*
*
*SRHS: Tietoa Suomen vetureista 

## Aiheesta muualla
Hv3

**Hv3** (**H9** ennen vuotta 1942) oli Suomen Valtionrautateiden käytössä ollut väliraskas henkilöjunien höyryveturi. Hv3 oli muutoin samanlainen kuin Hv2-veturi, mutta se oli varustettu neliakselisella tenderillä ja Knorr-esilämmittimillä, jotka lämmittivät kattilaan syötettävää vettä. Hv2 sen sijaan oli Hv1-veturin pohjalta suunniteltu veturi. Erona Hv1-sarjaan veturissa oli kapeampi aluskehys, jonka ansiosta ne olisi myöhemmin voitu muuttaa kapeammalle yleiseurooppalaiselle raideleveydelle.

Hv3-vetureita valmistettiin kaikkiaan 24 kappaletta. Osan vetureista valmisti suomalaiset Tampella ja Lokomo, osan saksalainen Schwartzkopff. Vuonna 1920 Schwartzkopffilta tilattiin 10 veturia. Ne valmistuivat 1921 ja saivat numerot 638–647. Keväällä 1932 Tampellalta tilattiin viisi veturia, jotka valmistuivat vuosina 1932–1933 ja saivat numerot 781–785. Lokomolta tilattiin yhdeksän veturia kahdessa erässä vuosina 1937 ja 1939. Ne valmistuivat 1938–1941 ja saivat numerot 991–999. Hv2- ja Hv3-veturit saivat alun perin sarjatunnuksen H9, mutta vuonna 1942 ne jaettiin tenderin pituuden mukaan sarjoihin Hv2 ja Hv3. Hv3-vetureissa oli pidempi, neliakselinen tenderi.

Veturin vesitilan suuruus oli 19 kuutiometriä ja hiilitilan suuruus 6 kuutiometriä. Tulipinnan ala oli 109,8 neliömetriä ja tulistimen 30,7 neliömetriä. Työpaine oli 12 kilopondia neliösentille, sylinterin halkaisija 51 senttiä ja männän iskun pituus 60 senttiä. Veturi pystyi vetämään noin 600–700 tonnin vaunukuormaa noin 890 hevosvoimansa avulla. Pikajunakäytössä sen perässä oli tavallisesti kymmenisen vaunua eli noin 400 tonnin paino.

Hv3-veturit palvelivat matkustajaliikenteessä maan tärkeimpiä varikkoja, kunnes dieselöinti syrjäytti ne 1970-luvun alkuun mennessä. Saksassa valmistetut veturit erosivat muun muassa kattilansa ja valaistusjärjestelmänsä takia jonkin verran Suomessa valmistetuista, ja ne hylättiin vuonna 1965. Muiden vetureiden ajot loppuivat 1970.

Hv3-sarjasta on säilynyt kolme yksilöä, joista 781 on Keravan rautatieasemalla muistomerkkinä, 995 kunnostettuna museoveturina ja 998 Haapamäen museovarikolla. Vuonna 1941 valmistuneen veturin 995 kunnosti ajokuntoon Tapani Laaksomies Suolahdessa. Se on sarjan ainoa ajokuntoinen veturi. Veturi tuotiin 1978 kunnostettavaksi muistomerkiksi Ouluun. Veturi oli Oulussa vuoteen 2004, jolloin se siirrettiin Suolahteen. Veturi kunnostettiin vuosina 2004–2011, ja se aloitti liikennöinnin 2011.

## Lähteet
*
*
*Suomen Rautatiehistoriallinen Seura: Tietoa Suomen vetureista (Arkistoitu versio)

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
Pierre Janet

**Pierre Marie Félix Janet** [žane] (30. toukokuuta 1859 Pariisi – 24. helmikuuta 1947 Pariisi) oli uraauurtava ranskalainen psykologi, psykoterapeutti ja filosofi. Hän oli ensimmäisiä tutkijoita, jotka kiinnittävät huomiota potilaan traumojen ja elämänhistorian väliseen yhteyteen. Janet myös yhdisti työssään akateemisen psykologian tutkimuksen ja mielisairauksien hoidon käytännön menetelmät.

Janet opiskeli Pariisin yliopistossa kuuluisan neurologin Jean-Martin Charcot’n johdolla. Hänen filosofinen tutkielmansa valmistui vuonna 1889. Hän työskenteli Charcot’n kutsumana pariisilaisessa Salpêtrièren sairaalassa, jossa valmistui hänen hysteriaa käsittelevä lääketieteen väitöksensä *L’état mental des hystériques* vuonna 1892. Lääketieteen tohtorin arvo hänelle myönnettiin seuraavana vuonna.

Vuonna 1898 Janet luennoi Pariisin yliopistossa. Hän toimi vuodet 1902–1932 psykologian professorina Collège de Francessa. Vuonna 1923 julkaistiin hänen merkittävä teoksensa *La médecine psychologique* ja vuodet 1928–1932 hän käytti muistin tutkimiseen. Syksyllä 1906 Janet luennoi Harvardin yliopiston Medical Schoolissa Yhdysvalloissa. Hänelle myönnettiin Harvardin kunniatohtorin arvo vuonna 1936.

Janet’n psykiatrisessa ajattelussa keskeinen käsite oli energia. Hän piti tiettyjen hermostollisten ongelmien syynä energeettisen tason alentumista. Tästä kärsivillä henkilöillä ei ole sitkeyttä eikä omanarvontuntoa. Energia-käsitteen rinnalla hän puhui jännityksen (tension) käsitteestä: sielullista energiaa hillitään ja säännellään tensioilla. Näiden pohjalta Janet muodosti sielullisten toimintojen hierarkian, joka on samalla yksilön kehitysportaikko. Sen tasoja hän nimitti realiteetin asteiksi. 

Janet’n elämäntyö on rinnasteinen ja samanaikainen Sigmund Freudin työn kanssa sikäli, että kumpikin pyrki kuvaamaan ihmisen henkiset toiminnot kokonaisuutena. Janet’a on arvosteltu siitä, ettei hänen teoriansa ota huomioon niitä yksilöpsykologisia tekijöitä, jotka saattavat johtaa mielen sairastumiseen.

Pierre Janet’n setä oli filosofi Paul Janet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Onno Van der Hart & Barbara Friedman: A Reader's Guide To Pierre Janet: A Neglected Intellectual Heritage   (trauma-pages.com)
*Pierre Janet philosophe devenu médecin et psychologue, 1859-1947 (julkaisuja verkkoversioina,  Université Québec à Chicoutimi)   (uqac.ca)
Thomas Mitchell

**Thomas Mitchell** (11. heinäkuuta 1892 Elizabeth, New Jersey – 17. joulukuuta 1962) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän oli ensimmäinen, joka voitti urallaan niin Oscarin, Emmyn kuin Tonynkin.

## Ura

Mitchell aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja näytelmien kirjoittajana vuonna 1913. Hänen ensimmäinen elokuvansa ilmestyi vuonna 1923. Mitchellin läpimurtorooli oli Frank Capran ohjaamassa elokuvassa *[[Sininen kuu (elokuva)|Sininen kuu]]* (*Lost Horizon*, 1937), ja samana vuonna hän näytteli elokuvassa *[[Hirmumyrsky (elokuva)|Hirmumyrsky]]* (*The Hurricane*, 1937), josta hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.

Pari vuotta myöhemmin Mitchell sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon Doc Boonen roolista elokuvassa *[[Hyökkäys erämaassa]]* (*Stagecoach*, 1939). Hänen muita tunnettuja roolejaan ovat muun muassa Diz Mooren rooli elokuvassa *[[Mr. Smith lähtee Washingtoniin]]* (*Mr. Smith Goes to Washington*, 1939), Scarlett O'Haran isän rooli elokuvassa *[[Tuulen viemää (elokuva)|Tuulen viemää]]* (*Gone with the Wind*, 1939), Billy-sedän rooli elokuvassa *[[Ihmeellinen on elämä]]* (*It's a Wonderful Life*, 1946) ja pormestari Jonas Hendersonin rooli Gary Cooperin ja Grace Kellyn tähdittämässä elokuvassa *[[Sheriffi (elokuva)|Sheriffi]]* (*High Noon*, 1952).

Mitchell loi mittavan uran televisiossa 1950- ja 1960-luvuilla ja voittikin parhaan näyttelijän Emmy-palkinnon vuonna 1952. Tämän lisäksi hän loi mittavan uran myös teatterinäyttelijänä ja voittikin vuonna 1953 Tony-palkinnon musikaalista *Hazel Flagg*. Näyttelemisen lisäksi hän myös toimi myös näytelmien kuin elokuvien käsikirjoittajana. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta.

## Yksityiselämä

Thomas Mitchell oli irlantilaissiirtolaisten lapsi. Hän oli pari kertaa elämänsä aikana naimisissa, mutta hänellä ei tiettävästi ollut lapsia. Hän kuoli luusyöpään 70-vuotiaana 1962.

## Aiheesta muualla
* Thomas Mitchell NNDB:ssä
* Thomas Mitchellin Broadwaylla näyttelemät roolit
Retkikunta 23

**Retkikunta 23** () oli Kansainvälisen avaruusaseman 23. miehistö.

Retkikunta 23 alkoi Sojuz TMA-16:n irtautuessa asemasta 18. maaliskuuta 2010. Kolme uutta miehistön jäsentä saapui Sojuz TMA-18:n mukana asemalle 4. huhtikuuta 2010. 

Retkikunta päättyi 2. kesäkuuta 2010 00:04 UTC Sojuz TMA-17:n irtautuessa ISS:stä Kotovin, Noguchin ja Creamerin laskeutuessa Sojuzilla Kazakstaniin. Skvortsov, Kornijenko ja Caldwell jatkoivat avaruusasemalla Retkikunta 24:n jäseninä.

## Miehistö

;Lähde: NASA;

## Varamiehistö

*Douglas H. Wheelock - Komentaja
*Anton Shkaplerov
*Satoshi Furukawa
*Mihail Tjurin
*Aleksandr Samokutjajev
*Scott J. Kelly

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*NASAn Expedition 23 Main Page  
*Retkikuntien 23/24 lehdistöpaketti  (11,5 Mt pdf) 
*Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu
Pedro Ríos

**Pedro Ríos Maestre** (s. 12. joulukuuta 1981 Jerez de la Frontera, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.

## Ura
Pelattuaan vuodet 2000–2004 Atlético Sanluqueñossa ja Ceutassa Ríos siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Xereziin. Toisena kautenaan 2005–2006 hän teki 11 maalia, kun joukkue sijoittui kauden päätteeksi seitsemänneksi.

Vuonna 2009 Ríos siirtyi kolmivuotisella sopimuksella madridilaisseura Getafeen.

## Aiheesta muualla
* Ríosin tilastot BDFutbol-sivustolla
Elfvik

**Elfvik** tarkoittaa seuraavia

* Villa Elfvik, Villa Elfvikin luontotalo, Espoon kaupungin ympäristövalistuskeskus
* Elfvik, kaupunginosa Ruotsissa Lidingön kunnassa
* Elfvikin kartano, maatila Ruotsissa Lidingön kunnassa
Anoia

**Anoia** on comarca Barcelonan maakunnassa, Kataloniassa, Espanjassa. Anoian pääkaupunki on Igualada, ja Anoian tärkein teollisuusala on paperiteollisuus.

Anoiasta pohjoiseen on Solsonèsin ja Bagesin piirikunnat, länteen Baix Llobregatin piirikunta, etelään Baix Penedèsin ja Alt Campin piirikunnat sekä itään Conca de Barberàn ja Segarran piirikunnat.

## Kunnat

Anoia koostuu 33 kunnasta. Väkilukutiedot ovat vuodelta 2001.

* Argençola - väkiluku 202 
* Bellprat - väkiluku 92 
* El Bruc - väkiluku 1 379 
* Cabrera d'Igualada - väkiluku 727 
* Calaf - väkiluku 3110 
* Calonge de Segarra - väkiluku 192 
* Capellades - väkiluku 5 111 
* Carme - väkiluku 721
* Castellfollit de Riubregós - väkiluku 217 
* Castellolí - väkiluku 441 
* Copons - väkiluku 281 
* Els Hostalets de Pierola - väkiluku 1 611 
* Igualada - väkiluku 34 391 
* Jorba - väkiluku 599 
* La Llacuna - väkiluku 884 
* Masquefa - väkiluku 6 209 
* Montmaneu - väkiluku 193 
* Òdena - väkiluku 2 737 
* Orpí - väkiluku 145 
* Piera - väkiluku 10 869 
* La Pobla de Claramunt - väkiluku 1 874 
* Els Prats de Rei - väkiluku 530 
* Pujalt - väkiluku 191 
* Rubió - väkiluku 131 
* Sant Martí Sesgueioles - väkiluku 350 
* Sant Martí de Tous - väkiluku 1 037
* Sant Pere Sallavinera - väkiluku 153 
* Santa Margarida de Montbui - väkiluku 9 236 
* Santa Maria de Miralles - väkiluku 102 
* La Torre de Claramunt - väkiluku 2 794 
* Vallbona d'Anoia - väkiluku 1 111 
* Veciana - väkiluku 168 
* Vilanova del Camí - väkiluku 10 793
Pr1

**Pr1** (ennen 1942 **N1**) *("Paikku")* oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. 1920-luvun alussa Valtionrautatiet tilasi uusia vetureita pääkaupunkiseudun paikallisliikenteeseen, sillä junapainojen kasvaessa vanhat Vk1–Vk3-sarjojen veturit olivat käyneet liian heikoiksi. Pr1-vetureita valmistettiin 16 kappaletta vuosina 1924–1926. Kahdeksan veturia valmisti saksalainen Hanomag, kuusi veturia suomalainen Lokomo ja kaksi veturia suomalainen Tampella. 

Pr1-sarja oli koko ikänsä käytössä Helsingin seudun paikallisliikenteessä. Veturilla voitiin ajaa molempiin suuntiin täyttä nopeutta, joten niitä ei tarvinnut kääntää Helsingin asemalla. Tämän vuoksi vetureissa oli karja-aura molemmissa päissä. Veturit olivat pääsääntöisesti keula Helsinkiin päin. Voimakkuutensa ansiosta vetureita käytettiin joskus myös lyhyen matkan tavarajunissa sekä Porkkalan vuokra-alueen aikaisissa pikajunissa Helsingin ja Kauklahden välillä. Veturit kiihtyivät myös nopeasti; paikallisliikenteen dieselöinti ei merkittävästi nopeuttanut junien aikatauluja. Loppuaikoinaan monet veturit toimivat vaihtotöissä, jolloin niiden karja-aurat korvattiin astinlevyillä. 

Pr1-veturit hylättiin vuoteen 1972 mennessä. Veturi 776 kunnostettiin Valtionrautateiden 125-vuotisjuhliin ja oli ajokuntoisena vuosina 1987–1996. Nykyään veturi on näytteillä Hyvinkään rautatiemuseossa.

765 nähdään elokuvassa Pekka ja Pätkä miljonääreinä.

## Lähteet
*
*
*SRHS: Tietoa Suomen vetureista 

## Aiheesta muualla

*  Tampereen veturiteollisuuden uusimmat saavutukset. Täkäläisten veturitehtaitten valtionrautateillemme rakentama uudenmallinen raskas paikallisjunaveturi, Aamulehti, 31.1.1926, nro 29, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marquitos (jalkapalloilija, 1933)

**Marcos Alonso Imaz** eli **Marquitos** (16. huhtikuuta 1933 Santander, Espanja – 6. maaliskuuta 2012 Santander, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän pelasi puolustajana.

Marquitos edusti urallaan Racingia, Real Madridia, Hérculesia, Real Murciaa, Calvo Soteloa ja Tolucaa. Real Madridin kanssa hän saavutti muun muassa sekä viisi Espanjan liigamestaruutta että Euroopan cupia. Hän teki 3–3-tasoitusmaalin ensimmäisessä, Stade Reimsia vastaan pelatussa vuoden 1956 Euroopan cupin loppuottelussa, jonka Real Madrid voitti lopulta 4–3.

Espanjan maajoukkueessa Marquitos pelasi kaksi ottelua, ensimmäisen vuonna 1955 ja toisen 1960.

Marquitosin poika Marcos Alonso Peña edusti pelaajaurallaan muun muassa Atlético Madridia ja Barcelonaa, ja on sittemmin toiminut valmentajana. Pojanpoika Marcos Alonso Mendoza on myös jalkapalloilija.

## Saavutukset

* Euroopan cup: 1955–1956, 1956–1957, 1957–1958, 1958–1959, 1959–1960
* Intercontinental Cup: 1960
* Copa Latina: 1955, 1957
* Primera División: 1954–1955, 1956–1957, 1957–1958, 1960–1961, 1961–1962
* Copa del Rey: 1961–1962

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Marquitosin esittely Real Madridin sivuston Jugadores de leyenda -osiossa
Strateginen informaatio

**Strategisella informaatiolla** tarkoitetaan kognitiivisessa uskontotieteessä mitä tahansa tietoa, joka laukaisee sosiaalisia suhteita käsittelevän päättelyn. 

## Intuitionvastaisten toimijoiden strateginen tieto
Antropologi Pascal Boyerin mukaan jumalat, henget ja esivanhemmat tulevat ihmisille merkittävämmiksi, jos niillä uskotaan olevan strategista tietoa. Vaikka jumalat oletetaan ihmismäisiksi, ne eroavat kuitenkin hyvin paljon ihmisistä siten, että niiden oletetaan pääsevän vapaasti käsiksi kaikkeen sosiaalisen toiminnan kannalta merkittävään tietoon. Tämä tekee jumalista vakavasti otettavia verrattuna ihmisiin. Jumalien koetaan tietävän asioista enemmän ja paremmin kuin ihmisten. Ne ovat useissa paikoissa yhtä aikaa tai näkymättömiksi muuttumalla hankkivat tietoa, jota tavallisen kuolevaisen on mahdoton saavuttaa.

Koska jumalilla on täydellinen pääsy strategiseen tietoon, ne täytyy ottaa huomioon jokapäiväisissä toimissa. Kanssakäymisen moraalisten käyttäytymissääntöjen rikkomisesta on odotettavissa jumalan rangaistus. Jumalat eivät välttämättä näe joka hetki ihmisten elämään, mutta heillä on pääsy siihen aina tilanteissa, joissa käyttäytymissääntöjä rikotaan. Jumalille oletettu kyky saavuttaa strategista tietoa on ihmismielen piirre. Eri kulttuureissa ja yhteisöissä moraalisäännöt vaihtelevat. Jumalien ajatellaan tilanteesta riippuen näkevän eri asioita. Näkeminen on kuitenkin yleismaailmallinen piirre. Koska jumalalla on kyky nähdä ihmisen elämään moraalisääntöjä rikottaessa, siitä tulee väistämättä elämää ohjaava toimija. Pelko jumalan rangaistuksesta kannustaa käyttäytymään sääntöjen edellyttämällä tavalla. Kaikki eivät kuitenkaan usko jumalaan, eivätkä siksi pelkää jumalan rangaistusta. Mikäli jumalat eivät pääsisi käsiksi strategiseen tietoon, ne lähestyisivät huomattavasti muita intuitionvastaisia toimijoita (toimijoita, jotka rikkovat ihmisten alitajuisia oletuksia heistä).

## Lähteet
*

### Viitteet
Argençola

**Argençola** () on kunta Anoian piirikunnassa, Barcelonan maakunnassa, Kataloniassa, Espanjassa. Argençola sijaitsee piirikuntansa rajalla, ja Argençolasta itään ovat Segarran ja Conca de Barberàn piirikunnat. Anoia-joki saa alkunsa kunnan alueelta. 

## Väkiluvun kehitys

## Lähteet
Campeonato Brasileiro Série A:n kausi 2010

Campeonato Brasileiro Série A:n 40. kausi alkoi 8. toukokuuta 2010 ja päättyy 5. joulukuuta 2010. Kaudella mukana on 20 joukkuetta ja se pelataan kaksinkertaisena.

## Joukkueet kaudella 2010
Dorothy Metcalf-Lindenburger

**Dorothy Marie ”Dottie” Metcalf-Lindenburger** (s. 2. toukokuuta 1975 Colorado Springs, Colorado) on opettaja ja NASAn astronautti. Hän osallistui 5. huhtikuuta 2010 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-131 tehtäväspesialistina.

Metcalf-Lindenburger syntyi Colorado Springsissä mutta pitää Fort Collinsia Coloradossa kotikaupunkinaan. Hän meni naimisiin 7. luokan opettajan Jason Metcalf-Lindenburgerin kanssa vuonna 2000. Heillä on yksi lapsi.  

Metcalf-Lindenburger harrastaa juoksua. Hän on juossut yli kymmenen maratonia, mukaan lukien Bostonin maratonin vuonna 2004.

## Koulutus
*Fort Collins High School, Fort Collins, Colorado.
*Alempi korkeakoulututkinto geologiassa (Bachelor of Arts) Whitman Collegessa, Washingtonissa vuonna 1997. 

## Ura opettajana
*Opettanut viisi vuotta geotieteitä (earth science) ja tähtitiedettä Hudson’s Bay High Schoolissa Vancouverissa, Washingtonin osavaltiossa. 
*Toiminut kolme vuotta maastojuoksuvalmentajana high school -tasolla ja kaksi vuotta tiedeolympialaisten valmentajana.
*Tutkinut kivien petrologiaa ja jäätiköitymistä. 

## Ura NASAssa

Metcalf-Lindenburger valittiin NASAn astronauttikoulutukseen tehtäväspesialistiksi ja opettaja-astronautiksi toukokuussa 2004. Hän suoritti koulutuksen helmikuussa 2006, minkä jälkeen hän toimi teknisissä tehtävissä astronauttitoimistossa ja tulevien lentojen parissa. Viimeksi hän on toiminut avaruusaseman järjestelmien ja miehistön käyttöliittymien parissa. Hänet nimitettiin sukkulalennon STS-131 miehistöön. STS-131 laukaistiin kohti Kansainvälistä avaruusasemaa (ISS) 5. huhtikuuta 2010.

## Katso myös
*Luettelo naisavaruuslentäjistä

## Lähteet
*NASAn elämäkerta 
*Spacefacts.de:n elämäkerta 

## Aiheesta muualla

*Sukkulalentoa STS-131 edeltänyt haastattelu  (8.3.2010) 
*Valokuvia Dorothy Metcalf-Lindenburgerista
Alan Poindexter

**Alan Goodwin ”Dex” Poindexter** (5. marraskuuta 1961 Pasadena, Kalifornia – 1. heinäkuuta 2012 Pensacola, Florida) oli yhdysvaltalainen laivastoupseeri ja NASAn astronautti. Hän lensi ensi kertaa avaruuteen avaruussukkulalennolla STS-122 helmikuussa 2008. Hän toimi 5. huhtikuuta 2010 laukaistun avaruussukkulalennon STS-131 komentajana.

Vaikka Poindexter syntyi Kalifornian Pasadenassa, hän piti Rockvilleä Marylandissä kotikaupunkinaan, sillä hän kasvoi siellä. Hän oli naimisissa Lisa Pfeifferin kanssa ja heillä on kaksi lasta. 

## Koulutus ja ura laivaston ilmavoimissa
Vuonna 1986 Poindexter suoritti Georgia Institute of Technologyssa lento- ja avaruusteknologian alemman korkeakoulututkinnon korkeimmin arvosanoin ja vuonna 1995 maisterintutkinnon (M.Sc.) Naval Postgraduate Schoolissa.

Georgia Techistä valmistumisen jälkeen hän astui laivaston palvelukseen vuonna 1986. Hän valmistui laivaston lentäjäksi vuonna 1988 ja toimi F-14 Tomcat -lentäjänä. Poindexter osallistui Persianlahden sotaan. Toisen palvelujaksonsa aikana vuonna 1993 hänet nimitettiin laivaston koelentokouluun. Valmistuttuaan joulukuussa 1995 hän toimi koelentäjänä. Hän toimi F14:n digitaalisen lennonohjausjärjestelmän pääkoelentäjänä suorittaen myös muita lentotestejä. Poindexter lensi yli 3&nbsp;500 tuntia yli 30 erilaisella lentokoneella ja suoritti yli 450 laskeutumista lentotukialukselle.

## Ura NASAssa

Poindexter valittiin NASAn astronauttikoulutukseen kesäkuussa 1998, ja hän ilmoittautui koulutukseen elokuussa. Joulukuussa 2002 hänet nimitettiin sukkulalennon STS-120 pilotiksi. Lennon oli tarkoitus kuljettaa Harmony-yhteysmoduuli Kansainväliselle avaruusasemalle. Tehtävä kuitenkin peruttiin kahden kuukauden kuluttua tapahtuneen avaruussukkula Columbian onnettomuuden takia. Heinäkuussa 2006 hänet nimitettiin avaruussukkulalennon STS-122 pilotiksi. Lento kuljetti eurooppalaisen Columbus-laboratoriomoduulin ISS:lle helmikuussa 2008.

Poindexter toimi lennonvalvonnan ja sukkulamiehistön yhteyshenkilönä maassa (CAPCOM) Hubble-avaruusteleskoopin huoltolennolla STS-125 toukokuussa 2009, samoin kuin lennon STS-127:n laukaisun aikana heinäkuussa 2009. Hänet nimitettiin sukkulalennon STS-131 komentajaksi. STS-131 laukaistiin avaruuteen 5. huhtikuuta 2010, ja tehtävä kesti 15 päivää.

## Kuolema
Poindexter kuoli 1. heinäkuuta 2012 vesiskootterionnettomuudessa Pensacola Beachin edustalla Floridassa. Hänen vanhemman poikansa ohjaama vesiskootteri osui Poindexteriin, joka oli osumahetkellä paikallaan vedessä. Poindexter kuoli myöhemmin vammoihin Pensacolan sairaalassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*NASAn elämäkerta 
*Spacefacts.de:n elämäkerta 
*Sukkulalentoa STS-131 edeltänyt haastattelu  (8.3.2010) 
*Sukkulalentoa STS-122 edeltänyt haastattelu  (16.11.2007)
James Dutton

**James Patrick Dutton** (s. 20. marraskuuta 1968) on NASAn astronautti ja Yhdysvaltain ilmavoimien koelentäjä, sotilasarvoltaan eversti.  Hän toimi 5. huhtikuuta 2010 laukaistun avaruussukkulalennon STS-131 pilottina.

Hän on naimisissa Erin Duttonin (o.s. Ruhoff) kanssa ja heillä on neljä poikaa.  
## Koulutus
Dutton valmistui Yhdysvaltain ilmavoimien akatemiasta luokkansa parhaana vuonna 1991 suorittaen alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc.) ilmailu- ja avaruustieteessä. Ylemmän korkeakoulututkinnon (M.Sc.) hän suoritti vuonna 1994 aeronautiikasta ja astronautiikassa University of Washingtonissa. 

## Ura ilmavoimissa
Dutton toimi vuosina 1995–1998 F-15C lentäjänä RAF Lakenheatissa Englannissa. Tuona aikana hän lensi Irakin yllä yli 100 taistelulentoa. Toukokuussa 1998 hän siirtyi Nellisin lentotukikohtaan suorittamaan F-15C:n testausta ja arviointia. Hänet valittiin ilmavoimein koelentokouluun (TPS) mistä hän valmistui joulukuussa 2000. Hän suoritti F-16:n koelentoja kesäkuuhun 2002. Hän lensi F-22 Raptorilla koelentoja Edwardsin lentotukikohdassa yli 350 tuntia elokuusta 2002 kesäkuuhun 2004.

## Ura NASAssa

Dutton valittiin NASAn astronauttikoulutukseen toukokuussa 2004. Hän suoritti koulutuksen 10. helmikuuta 2006. Hän toimi avaruussukkulalennon STS-124 lennonvalvonnan ja sukkulamiehistön yhteyshenkilönä maassa (CAPCOM). Hänet nimitettiin sukkulalennon STS-131 miehistöön pilotiksi. STS-131 laukaistiin avaruuteen 5. huhtikuuta 2010.

## Aiheesta muualla

*NASAn elämäkerta 
*Spacefacts.de:n elämäkerta 
*Sukkulalentoa STS-131 edeltänyt haastattelu  (8.3.2010)
Jersey Shore

**Jersey Shore** on yhdysvaltalainen Music Televisionin tositelevisiosarja, joka seuraa kahdeksan nuoren aikuisen kesää. Jersey Shoresta on nähty neljä tuotantokautta, ja viides tuotantokausi alkoi MTV:lla Yhdysvalloissa 5. tammikuuta 2012. Suomessa viidennen kauden ensiesitys alkoi 18.3.2012. Kuudes tuotantokausi kuvattiin vuonna 2012 heti viidennen kauden jälkeen. Ja vuonna 2018 kuvattiin epävirallinen seitsemäs kausi nimeltä **Jersey Shore: Family Vacation**. sarjalle on tehty kolme spinoff sarjaa Snooki & Jwoww, The Pauly D Project ja The Show with Vinny.

## Kaudet

Ensimmäinen kausi kuvattiin ohjelman nimen mukaisesti New Jerseyn rannikolla ja sen läheisyydessä. Toinen kausi jouduttiin kuitenkin kuvaamaan Floridan Miami Beachilla, sillä kuvausryhmä sai ensimmäisen kauden aikana porttikiellon lähes kaikkiin Jerseyn rannikkoalueen yökerhoihin. Kolmas kausi kuvattiin taas New Jerseyssä. Neljännen kauden kuvaukset on siirretty Italian Firenzeen, kun taas viides ja kuudes kausi on kuvattu tutuissa New Jerseyn maisemissa.

Vuonna 2018 Jersey Shoren epävirallinen seitsemäs kausi Jersey Shore: Family Vacation kuvattiin tuttuun tapaan New Jerseyn maisemissa.

## Osallistujat
Osallistujat ovat pysyneet samana kaksi ensimmäistä tuontantokautta, lukuun ottamatta Angelina Pivarnickin poistumista molemmilla tuotantokausilla. Kolmannella tuotantokaudella Pivarnick korvattiin Nicole Polizzin pitkäaikaisella ystävällä, Deena Nicole Cortesella. Tämän jälkeen muutoksia ei ole näyttelijäkaartissa tapahtunut. Seitsemännellä kaudella ei nähty Samantha Giancolaa, kun taas Angelina Pivarnick teki paluun.

Musta = vakituinen

Harmaa = vieraileva

Valkoinen = ei esiinny

## Vastaanotto
Ohjelma on saavuttanut suuren suosion Yhdysvalloissa. Jersey Shore on rikkonut MTV:n katsojaennätykset joka kaudella, ja kolmannen kauden avausjakson 8,45 miljoonan katsojamäärä teki sarjasta MTV:n katsotuimman sarjan kautta aikain. Lisäksi se on tehnyt tunnetuksi nykyaikaisen amerikanitalialaiskulttuurin ja sen ilmiöitä. Michael Sorrentinon mainitsema elämäntapa GTL (engl. gym, tan, laundry ()) on muuttunut maailmanlaajuisesti tunnetuksi termiksi.

Suosion mukana ohjelma on saanut myös paljon kritiikkiä lähinnä amerikanitalialaiselta yleisöltä, jonka mielestä se leimaa amerikanitalialaista kulttuuria pinnalliseksi. Näyttelijöiden itsestään käyttämän 'guido'-ilmauksen on myös koettu halventavan amerikanitalialaisia, sillä sitä on yleisesti käytetty lähinnä negatiivisessa mielessä. Näyttelijöiden etninen tausta on myös saanut palautetta, sillä ainakin Jenni Farley on kertonut juurensa olevan Irlannissa ja Espanjassa, kun taas Nicole Polizzi on kertonut olevansa chileläinen, tosin amerikanitalialaisen perheen adoptoima.

## Musiikki ja Tunnus
Jersey Shoren tunnus musiikki on "Get Crazy" joka on LMFAOn kappale.

## Aiheesta muualla
*
DeWitt Clinton (veturi)

**DeWitt Clinton** oli ensimmäinen höyryveturi, joka liikennöi New Yorkin osavaltiossa. Veturin omisti Mohawk and Hudson Railroad ja se oli neljäs Yhdysvalloissa rakennettu veturi &ndash; ennen sitä rakennettuja olivat Stourbridge Lion, Pride of Newcastle ja Best Friend of Charleston.

DeWitt Clinton aloitti liikennöinnin vuonna 1831 ja sen ensimmäinen matka oli New Yorkin osavaltion pääkaupungin Albanyn ja Schenectadyn välillä New Yorkin osavaltiossa. Veturi on nimetty Erien kanavan rakennuttajan DeWitt Clintonin mukaan. Veturi on romutettu, mutta siitä on tehty toimiva kopio, joka on näytillä Ford Museumissa Dearbornissa Michiganissa.

## Katso myös

* John Bull, edelleen olemassa oleva 1831 rakennettu yhdysvaltalainen höyryveturi

## Lähteet
* 
### Viitteet
Red Buttons

**Red Buttons** (5. helmikuuta 1919 New York, New York – 13. heinäkuuta 2006 Century City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.

## Ura

Buttons aloitti uransa teatterin parista. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa *[[Siivekäs voitto]]* (*Winged Victory*, 1944). Buttonsin todellinen läpimurtorooli oli elokuvassa *[[Sayonara (elokuva)|Sayonara]]* (1957), jossa hän esitti Joe Kellyä. Rooli toi hänelle sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon että parhaan miessivuosan Golden Globen. Muita hänen tunnettuja elokuvia ovat muun muassa *[[Atlantin valli murtuu (elokuva)|Atlantin valli murtuu]]* (*The Longest Day*, 1962), *[[Harlow – seksityttö]]* (*Harlow*, 1965) ja *[[Ammutaanhan hevosiakin]]* (*They Shoot Horses, Don't They?*, 1969). Elokuvien lisäksi Buttons loi mittavan uran televisiossa ja hän onkin saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

## Yksityiselämä

Buttonsin syntymänimi oli **Aaron Chwatt** ja hän oli juutalaissiirtolaisten lapsi. Red Buttons oli naimisissa kolme kertaa, joista viimeinen Alicia Pratsin kanssa kesti aina vuodesta 1964 aina vuoteen 2001, jolloin Alicia kuoli. Alician kanssa hänellä oli kaksi lasta. Hän kuoli verisuonisairauteen 87-vuotiaana.

## Aiheesta muualla
* Red Buttonsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Red Buttons TCMDB:ssä
* Red Buttonsin tekemät Broadway-näytelmät
* 
* Red Buttons NNDB:ssä
Papuanpöllö

**Papuanpöllö** (*Uroglaux dimorpha*) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa.

Se on keskikokoinen, sulavalinjainen pöllö, jolla on suhteellisen pieni pää, pitkä pyrstö ja lyhyet pyöreät siivet. Sen valkoinen naama on pieni ja erottuu huonosti, ja siinä on mustia viiruja ja valkoiset kulmakarvat. Sen selkäpuoli on ruskeankeltainen, ja alta se on musta-ruskeajuovainen. Silmät ovat kirkkaankeltaiset, ja nokka harmaa tai musta. Koiras on suurempi kuin naaras, mikä pöllöissä on harvinaista, sillä useimmissa lajeissa on päinvastoin.

Vaikka papuanpöllö esiintyy yleensä alavissa sademetsissä tai alavien savannien reunametsissä, sitä on joskus nähty 1&nbsp;500 metrin korkeudessa. Se on luultavasti paikkalintu rajatulla asuinalueellaan Uudessa-Guineassa.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut lajin elinvoimaiseksi, vaikka sen yksilömäärä ei tunneta ja se on levinneisyysalueellaan suhteellisen harvinainen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin todennäköisesti laaja Uudella-Guinealla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Luonnontuotteet

**Luonnontuotteet** ovat metsistä ja muualta luonnosta maanomistajan luvalla tai jokamiehenoikeuksien turvin kerättäviä luonnonmarjoja, metsäsieniä ja yrttejä sekä muita ruuan tai käsitöiden raaka-aineiksi soveltuvia materiaaleja (nk. erikoisluonnontuotteet). Jokamiehenoikeuksien rajoitukset on otettava huomioon keräystoiminnassa. Esimerkiksi kasvavien puiden kaataminen ja vahingoittaminen sekä varpujen, sammalien ja kuivuneen puun kerääminen toisen maalta ilman lupaa on kiellettyä.

## Luonnonmarjat

Syötäviä luonnonmarjoja kasvaa Suomen luonnossa 37, joista pariakymmentä voidaan hyödyntää laajemmin. Muutama tavallisin luonnonmarja tuottaa vuosittain yli 500 miljoonan kilon sadon, josta hyödynnetään vain alle kymmenen prosenttia.

## Metsäsienet

Syötäviä luonnonsieniä kasvaa satoja, ja ne tuottavat vuosittain yli miljardin kilon sadon. Tästä hyödynnetään vain prosentin verran. Syötävistä luonnonsienistä 23 lajia tai lajiryhmää on määritelty kauppasieniksi. Nämä ovat kohtalaisen helposti tunnistettavissa, ja niitä voidaan Suomessa myydä esimerkiksi toreilla ja kaupoissa.

## Yrtit

Yrteiksi luetaan luonnonvaraiset kasvit, joita voidaan käyttää ravinnoksi. Yrttejä käytetään esimerkiksi juomissa, salaateissa, leivissä, keitoissa, muhennoksissa tai muissa ruoissa. Luonnonyrteistä vain osaa voidaan poimia jokamiehenoikeuksien turvin. Niitä poimivan onkin tärkeää perehtyä jokamiehenoikeuksiin ja selvittää, minkä yrttien poimintaan tarvitaan maanomistajan lupa.

## Erikoisluonnontuotteet
Lisäksi luonnontuotteisiin lasketaan kuuluviksi erikoisluonnontuotteet, joita ovat muun muassa pettu, mahla, terva, puuhiili, turve, tupasvilla, poronjäkälä, sammal, tuohi, paju, luonnon kuitukasvit, kaarna, koivunoksat, varvut, lieot, puun juuret, liekopuut, kaislat, heinät, oljet, ruo´ot, luonnonkukat, pahkat, käävät, luonnonvärit ja korukivet.

## Luonnontuoteala
Luonnontuoteala on elinkeino, johon kuuluu luonnontuotteiden talteenotto sekä niihin liittyvä yritystoiminta, neuvonta, koulutus ja tutkimus.

## Lähteet
Soo Line 1003

**Soo Line 1003** on 2-8-2-pyörästön omaava kunnostettu Minneapolis, St. Paul and Sault Ste. Marie Railwayn (”Soo Line”) L-1-sarjan höyryveturi.  ALCO rakensi sen vuonna 1913 ja se oli käytössä Soo Linellä vuoteen 1954 asti, minkä jälkeen se meni käyttövarastoon Gladstoneen, Michiganiin. 

Joulukuussa 1954 veturi luovutettiin Superiorin kaupungille Wisconsiniin, jossa se laitettiin näytteille. 1970-luvulla Superior Shortline Steam Railroad Ltd. organisoitiin veturin kunnostamiseksi käyttökuntoon. Se liikennöi muutaman lyhyen matkan vuonna 1983, kunnes se laitettiin takaisin kunnostukseen. Kunnostus viivästyi rahanpuutteen ja muutaman muun virheen takia. 

Veturi myytiin vuonna 1994 Wisconsin Railway Preservation Trustille (WRPT) osittain purettuna. WRPT sai kerättyä 250&nbsp;000 dollaria varoja veturin kunnostamiseksi ja lopulta se saatiin kunnostetuksi. Ensimmäisen koeajon se suoritti 27. lokakuuta 1996, mutta ensimmäiset julkiset museoajot jäivät vuoden 1997 puolelle.
Hv4

**Hv4** oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. Se kehitettiin vanhemmista Hk1–Hk3-sarjoista, ja se muistutti suuresti Hk3:a mutta oli raskaampi ja tehokkaampi. Tampella ja Lokomo valmistivat vetureita 28 kappaletta vuosina 1912–1933. Alun perin veturit saivat sarjamerkinnän H7, joka vaihdettiin Hv4:ksi vuonna 1942. 

Hv4-sarjaa käytettiin henkilö- ja pikajunissa. Materiaaliltaan raskaamman kiskotuksen tultua käyttöön ne siirrettiin pääasiassa kevytkiskoisille radoille, josta puolestaan Dm6- ja Dm7 -kiskobussit eli *Lättähatut* syrjäyttivät niitä 1950-luvulta lähtien.

Hv4-vetureissa oli muun H-sarjan kaltainen 4-6-0 pyörästöjärjestys, johon kuului kaksiakselinen kiertyvä ja heilahtava etuteli sekä kolme vetoakselia. Rakenne perustui levykehykseen, ja vetureissa oli tulistinkattila sekä Walschaertin luistikoneisto. Numerosta 524 alkaen veturin kehystä vahvistettiin ja korotettiin 135 mm, minkä vuoksi myöhempien vetureiden kattila ja hytti sijaitsivat korkeammalla. Uudempiin vetureihin (742–751 ja 757–760) asennettiin tehokkaammat tandem-ilmapumput ja vedensyöttölaitteet. Alun perin vanhemmat veturit olivat hiililämmitteisiä ja uudemmat halkolämmitteisiä.

Sarjaan tehtiin sen käyttöiän aikana useita muutoksia. Veturien 516–523 kehyksiä vahvistettiin ja ne uusittiin kokonaan vuosina 1932–1939. Vuosina 1926–1927 toteutettiin muutos, jossa ilmapumpun poistohöyry ohjattiin tenderiin lämmittämään vettä. Poistohöyryimureita alettiin asentaa vuodesta 1930 alkaen. Viimeisestä valmistuserästä poistettiin AEG-sähkövalaistus vuonna 1940 ja korvattiin Aga-valaistuksella, mutta kaikkiin Hv4-vetureihin asennettiin sähköinen veturivalaistus vuosina 1950–1953. Sarjan suurin sallittu nopeus nostettiin 80 km/h:sta 85 km/h:iin vuonna 1934.

Vuonna 1918 seitsemän veturia jäi Venäjälle, mutta ne ostettiin takaisin viisi vuotta myöhemmin. Vuonna 1940 kolme vanhinta veturia luovutettiin Neuvostoliitolle sotakorvauksina. Muut Hv4-veturit hylättiin vuosina 1964–1965. Veturit 742 ja 751 ovat säilyneet, ja ne odottavat mahdollista kunnostusta Haapamäen museoveturiyhdistyksen raiteistolla.

## Teknisiä tietoja
*Tenderi:
**Vettä: 9&nbsp;t
**Hiiltä: 5&nbsp;t
**Halkoja: 10&nbsp;m³
*Tulipinta: 96,5&nbsp;m²
*Tulistuspinta: 26&nbsp;m²
*Arinapinta: 1,45&nbsp;m²

Lähde:

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Vaunut.org: Kuvia Hv4-vetureista
Jean Peters

**Elizabeth Jean Peters** (15. lokakuuta 1926 Canton, Ohio – 13. lokakuuta 2000 Carlsbad, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka oli 1940- ja 1950-luvulla kiinnitetty 20th Century Foxille. Hän esiintyi Joseph Cottenin ja Marilyn Monroen rinnalla elokuvassa *[[Niagara (elokuva)|Niagara]]* (1953) ja Marlon Brandon tähdittämässä elokuvassa *[[Viva Zapata!]]* (1952). Jean Peters vetäytyi vähitellen julkisuudesta 1950-luvun puolivälin jälkeen. Hänen viimeinen elokuvansa oli *[[Mieheni Peter]]* (1955). 

Erottuaan ensimmäisestä avioliitostaan teksasilaisen öljy-yrittäjän Stuart Cramerin kanssa Jean Peters nai miljonääri Howard Hughesin 1957. Liitto, joka oli Hughesin kolmas, kesti vuoteen 1971, mutta pari oli asunut erillään jo vuosia tätä ennen, ja keskustellutkin vain puhelimitse Hughesin erakoiduttua. Jean Peters aktivoitui uudelleen vasta 1970- ja 1980-luvulla esiintyen televisiosarjoissa, kuten *[[Ristin varjossa]]* ja *[[Murhasta tuli totta]]*.

Jean Peters kuoli leukemiaan Kalifornian Carsbadissa vuonna 2000.
Luonnonmarjat

__NOTOC__

**Luonnonmarjat** ovat luonnonvaraisten kasvien tuottamia marjoja. Suomessa kasvaa 37 luonnonvaraista syötävää marjaa. Ravintokäyttöön näistä hyödynnetään pariakymmentä lajia. Tunnetuimmat ja kaupallisesti arvokkaimmat marjat ovat puolukka, mustikka, variksenmarja, vadelma, lakka, karpalo, pihlajanmarja, tyrni, juolukka ja mesimarja.

Pohjoisen luonnon valoisa kesä kypsyttää metsiin ja soille marjasadon, jota jokainen luonnossa liikkuja voi jokamiehenoikeuksien turvin hyödyntää. Suomen vuotuisen metsämarjasadon on arvioitu olevan yli 500&nbsp;miljoonaa kiloa. Huononakin satovuonna luonnonmarjoja kypsyy yli 100&nbsp;kg eli parikymmentä ämpärillistä jokaista suomalaista kohti.

Luonnonmarjasadosta poimitaan talteen vain murto-osa. Esimerkiksi puolukan ja mustikan sadosta on arvioitu poimittavan vain 5–10&nbsp;%. Lakan sadosta poimitaan talteen enemmän, kun taas esimerkiksi variksenmarjan suuri sato jää miltei kokonaan hyödyntämättä. 

Luonnonmarjatuotteita jalostavien suomalaisyritysten marjatarpeesta jopa 90 prosenttia poimivat ulkomailta, kuten Thaimaasta, tulevat marjanpoimijat.

Luonnonmarjoja syödään Suomessa keskimäärin kahdeksan kiloa henkeä kohden vuodessa.

Uhanalaisia, rauhoitettuja luonnonmarjoja Suomessa ovat euroopanmarjakuusi, lehtokielo, lehtovatukka ja sinikuusama. Näistä lehtokielon sekä sinikuusaman marjat ovat myrkyllisiä ja euroopanmarjakuusi on kokonaan marjamaisten käpyjensä punaista siemenvaippaa lukuun ottamatta tappavan myrkyllinen.

## Syötävät luonnonvaraiset marjat Suomessa
* Ahomansikka eli metsämansikka
* Isokarpalo
* Juolukka
* Karjalanruusu
* Kataja
* Koiranruusu
* Lakka eli hilla tai suomuurain
* Lehtovatukka
* Lillukka
* Mesimarja
* Metsäruusu
* Mustikka
* Mustaherukka eli mustaviinimarja
* Oratuomi
* Orjanruusu
* Pihlaja eli kotipihlaja
* Pikkukarpalo
* Pohjanpunaherukka
* Punamarjakanukka eli kornelikanukka
* Puolukka
* Riekonmarja eli tunturisianmarja
* Ruohokanukka
* Sianpuolukka
* Sinivatukka
* Suippoliuskaorapihlaja
* Suomenpihlaja
* Taikinamarja
* Tuomi eli metsätuomi
* Tyrni
* Tylppäliuskaorapihlaja
* Vadelma
* Variksenmarja eli kaarnikka

## Merkittävimmät myrkylliset luonnonmarjat Suomessa
* Euroopanmarjakuusi eli marjakuusi
* Kalliokielo
* Kielo
* Koiranheisi
* Korpipaatsama eli paatsama
* Lehtokielo
* Mustakoiso
* Mustakonnanmarja
* Näsiä eli riidenmarja
* Orapaatsama
* Oravanmarja
* Punakoiso
* Punakonnanmarja
* Sinikuusama
* Sudenmarja eli karhunmarja, kuolemanmarja tai käärmeenmarja
* Vehka eli suovehka

## Katso myös
* Marjastus

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Arktiset Aromit ry
* Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet
Metsäsienet

**Metsäsienet** on nimitys, jota Suomessa käytetään luonnonvaraisista ruokasienistä erotuksena viljellyistä ruokasienistä. Monet metsäsienet ovat myös suositeltavien ruokasienien luettelossa. Joissakin muissa kielissä metsäsieniä kutsutaan villeiksi sieniksi 

Yli 70&nbsp;% suomalaisista harrastaa sienestystä. Suurin osa poimituista sienistä menee kotitalouskäyttöön. Suosituimpia ruokasieniä ovat tatit, rouskut, kantarelli, suppilovahvero, korvasieni, vaaleaorakas ja lampaankääpä, ja vuosittaiseksi kokonaissadoksi (ei suinkaan poimituksi määräksi) arvioidaan 1&nbsp;000 miljoonaa kg.. Koska sienten joukossa on myös myrkyllisiä lajeja, kannattaa sienestys opetella kokeneen sienestäjän kanssa yhdessä tai osallistua sienikursseille.

## Kauppasienet

Ruokasienellä tarkoitetaan viljeltyä tai luonnonvaraista sientä, joka sellaisenaan tai käsiteltynä soveltuu ihmisravinnoksi. Vanha kansallinen ruokasieniasetus kumottiin 1. heinäkuuta 2012. Evira tulee ylläpitämään ohjeellista listausta suositeltavista ruokasienistä. Elintarvikelain (23/2006) mukaan elintarvikealan toimija vastaa siitä, että kaupan on vain turvallisia elintarvikkeita.

## Katso myös
* Luettelo suomalaisista ruokasienistä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet
Bor (jumala)

**Bor** (”poika”) on skandinaavisessa mytologiassa ensimmäisen jumalan Burin poika. Bor sai vaimokseen jättiläisnainen Bestlan, ja heidän poikiaan ovat Odin, Vili ja Ve. Borin pojat surmasivat alkujättiläinen Ymirin ja tekivät hänen ruumiistaan maailman.

## Lähteet
*Anni Sumari (toim): Óðinnin ratsu. Skandinaaviset jumaltarut. Like 2007. . 

### Viitteet
Ventersdorp

**Ventersdorp** on kaupunkikunta, joka sijaitsee Etelä-Afrikan Luonteis-provinssissa. Kaupungin asukasluku on noin 3&nbsp;200 asukasta, mutta sen lähiympäristö käsittää noin 22&nbsp;000 asukasta ja koko kunnallishallintoalueen asukasluku on noin 57&nbsp;000.

Kaupungin perustivat Hollannin reformoidun kirkon jäsenet noin vuonna 1866, kun he rakensivat paikalle oman kirkkonsa.  

Kaupunki nimettiin rakennetun kirkon maa-alueen omistajan Ventersdorpin mukaan.

## Lähteet
Vesipallo kesäolympialaisissa 1948

**[[Kesäolympialaiset 1948|Vuoden 1948 kesäolympialaisten]] [[vesipallo]]** järjestettiin 28. kesäkuuta &ndash; 7. elokuuta 1948. Laji oli kymmenettä kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 156 osanottajaa 18 eri maasta.

## Mitalistit

## Lopputulokset

## Alkulohkot

18 joukkuetta jaettiin kuuteen alkulohkoon, joissa pelattiin jokainen jokaista vastaan. Ryhmien kaksi parasta selviytyi toiselle kierrokselle. Isäntäjoukkue Ison-Britannian tie katkesi yllättäen jo alkulohkoon.

### Ryhmä A

### Ryhmä B

### Ryhmä C

### Ryhmä D

### Ryhmä E

### Ryhmä F

## 2.kierros

Toiselle kierrokselle selvinneet 12 joukkuetta jaettiin edelleen kolmen joukkueen ryhmiin. Joukkueiden, jotka olivat 1.kierroksella kohdanneet ja jatkoivat samaan lohkoon, keskinäisen ottelun tulos siirtyi suoraan mukaan 2. kierrokselle.

### Ryhmä G

### Ryhmä H

### Ryhmä I

### Ryhmä J

## Välierät

Välierävaihe pelattiin kahdessa neljän joukkueen ryhmässä. Edelleenkin keskinäisten otteluiden tulos kaikilta aikaisemmilta kierroksilta seurasi mukana sarjataulukkoon. Jo kohdanneet joukkueet eivät siis pelanneet uudelleen vastakkain.

### Ryhmä K

### Ryhmä L

## Loppusarjat

### Sijat 1-4

### Sijat 5-8

## Lähteet
*
*

## Viitteet