open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Furry Lewis

**Furry Lewis** (oik. **Walter E. Lewis**, s. 6. maaliskuuta 1893, Greenwood, Mississippi &ndash; k. 14. syyskuuta 1981, Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen country blues (Piedmont blues) -muusikko, slidekitaristi ja laulaja-lauluntekijä. 

## Elämä

Mississipissä syntynyt Lewis muutti perheensä mukana Memphisiin seitsenvuotiaana. Hän sai lempinimensä "Furry" ("pörrö") lapsuutensa leikkikavereilta. Memphisissä soittaja, jota kutsuttiin nimellä "Blind Joe" opetti Furrylle kitaransoiton. Myöhemmin Blind Joe oli aiheena Furryn kappaleissa "Casey Jones" ja "John Henry". Vuoteen 1908 mennessä Lewis oli alkanut soittaa yksinään juhlissa, kapakoissa ja kadulla. Hän vieraili myös W. C. Handyn orkesterissa.

Lewis eli kiertolaiselämää vuoteen 1917, jolloin hän palasi Memphisiin menetettyään jalkansa rautatieonnettomuudessa. Lewis soitti soolona sekä yhdessä soittajien kuten Jim Jackson, Gus Gunnon ja Will Shade kanssa Memphisin Beale Streetin klubeissa kuten Pee Wee's. Lewis kierteli myös Dr. Willie Lewis Medicine Shown mukana, kunnes vuonna 1922 hän sai vakituisen työn Memphisin kaupungin kadunlakaisijana. Tässä työssä hän oli eläkeikään vuoteen 1966 saakka.

Lewisin levytysura alkoi huhtikuussa 1927, jolloin hän matkusti Chicagoon yhdessä kitaristi Landers Waltonin kanssa ja äänitti viisi kappaletta Vocalion-merkille. Kolmella kappaleista oli mukana myös mandoliininsoittaja Charles Jackson. Lokakuussa samana vuonna Lewis palasi studioon, tällä kertaa yksin, äänittäen kuusi kappaletta. Vuotta myöhemmin hän levytti myös Victor-merkille ja 1929 Vocalionille Memphisissä. Levyt eivät myyneet erityisen hyvin ja niinpä Lewis ei saavuttanut mitään Memphisin alueen kulttisuosiota suurempaa 1920-luvun lopulla huolimatta myöhemmistä klassikoista kuten "John Henry" ja "Kassie Jones -- Parts 1 and 2".

Lewis jatkoi normaalielämäänsä soitellen vain omaksi ja ystäviensä iloksi muun muassa W.C. Handy Parkissa kunnes vuonna 1959 folk/bluestutkija Sam Charters löysi hänet ja taivutteli hänet levytysstudioon. Ensimmäisen albumin julkaisi Folkways vuonna 1959, sitä seurasivat *Back On My Feet Again* ja *Done Changed My Mind* Prestige/Bluesville-merkille vuonna 1961. 1960-luvun bluesbuumin myötä Lewisista tuli suosittu artisti, joka esiintyi festivaaleilla ja mediassa. 1970-luvulla Lewisista ilmestyi artikkeli *[[Playboy]]*-lehdessä ja hän esiintyi *[[The Tonight Show]]ssa*. Hän esiintyi sivuroolissa myös kahdessa elokuvassa: vuoden 1975 *[[Ei aikaa arkailla]]* -elokuvassa hän esitti itseään ja vuoden 1981 *Kuningas Elviksessä* bluesmuusikkoa.

## Diskografia

Furry Lewisilta on julkaistu mm. kokoelma-albumi *[[In His Prime 1927–1928]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Kuvitettu diskografia
* Trail to the Hellhound: Furry Lewis
*
The Cosmos Rocks

__NOTOC__
**The Cosmos Rocks** on Queenin ja Paul Rodgersin ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt yhteinen studioalbumi, ja samalla Queenin ensimmäinen studioalbumi 13 vuoteen.

Albumi on omistettu vuonna 1991 kuolleelle Freddie Mercurylle, joka oli Queenin alkuperäinen laulusolisti. The Cosmos Rocks julkaistiin Suomessa 17. syyskuuta 2008 ja se nousi ilmestysviikollaan albumilistan sijalle 15. Albumin julkaisun myötä *Queen + Paul Rodgers* teki Euroopan-kiertueen syksyllä 2008.

*The Cosmos Rocks* ei menestynyt odotusten mukaisesti. Keväällä 2009 Queen ilmoitti, että se on lopettanut yhteistyön Paul Rodgersin kanssa. Yhtenä syynä eropäätökseen oli se, että Paul Rodgers teki Bad Company -yhtyeen kanssa paluukiertueen kesällä 2009.

## Kappaleet

### CD
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### Bonus-DVD
DVD sisältää osan konsertista, joka on nauhoitettu Japanissa vuonna 2005.

# Reaching Out (säv. Hill/Black)
# Tie Your Mother Down (säv. May)
# Fat Bottomed Girls (säv. May)
# Another One Bites the Dust (säv. Deacon)
# Fire and Water (säv. Rodgers/Fraser)
# Crazy Little Thing Called Love (säv. Mercury)
# Teo Torriatte (Let Us Cling Together) (säv. May)
# These Are the Days of Our Lives (säv. Queen)
# Radio Ga Ga (säv. Taylor)
# Can’t Get Enough (säv. Ralphs)
# I Was Born to Love You (säv. Mercury)
# All Right Now (säv. Rodgers/Fraser)
# We Will Rock You (säv. May)
# We Are the Champions (säv. Mercury)
# God Save the Queen (trad.)

## Kokoonpano
* Paul Rodgers – laulu, kitara, basso, koskettimet, huuliharppu
* Brian May – kitara, basso, piano, koskettimet, laulu
* Roger Taylor – rummut, lyömäsoittimet, koskettimet, laulu

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Rolling Stone: 
* Soundi: 

## Julkaisuformaatit
Normaalin CD-julkaisun lisäksi albumi on saatavilla seuraavanlaisissa formaateissa.

* Tour Edition – Queen Online Only
* Special Edition CD ja DVD
* Gatefold Vinyl
* iTunes Album Exclusive format

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu
Shakin maailmanmestaruusottelu 1985

**Shakin [[Shakin maailmanmestaruus|maailmanmestaruusottelu]] 1985** järjestettiin Moskovassa. Ottelussa vastakkain pelasivat hallitseva maailmanmestari Anatoli Karpov ja haastaja Garri Kasparov. Ottelun kesti 24 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 13–11. 

Kasparov voitti heti ensimmäisessä pelissä, jossa Karpov alkoi miettiä jo neljännen siirron jälkeen yllättävän avausvalinnan vuoksi. Edellisen MM-ottelun kaksi viimeistä peliä mukaan lukien tämä oli Karpovin kolmas peräkkäinen tappio, mitä hänelle ei ollut tapahtunut koskaan aikaisemmin. Neljännessä ja viidennessä pelissä Karpov puolestaan voitti ja siirtyi johtoon. Karpov teki virheen 11. pelissä, ja Kasparovin kuningataruhraus päätti pelin. Pistetilanne oli jälleen tasan. Kasparov voitti 16.&nbsp;pelin, jonka *[[Chess Informant]]* -kirjan lukijat valitsivat julkaisun historian parhaaksi. Pelaajat joutuivat 19.&nbsp;pelissä aikapulaan, jossa Kasparov hallitsi hermonsa paremmin. Karpov teki virheen vaikeassa asemassa, mikä johti tappioon. Kasparov johti kahdella pisteellä, mutta 22.&nbsp;pelissä hän haparoi, ja Karpov voitti helposti loppupelin. Seuraava peli päättyi tasan, mikä tarkoitti sitä, että viimeiseen peliin Kasparov siirtyi pisteen johdossa. Karpov tarvitsi voiton säilyttääkseen tittelinsä. Karpovilla oli valkeat, ja hän aloitti aggressiivisesti rakentamalla vaikuttavan hyökkäyksen Kasparovin kuningasta kohti. Kasparovin mukaan pelissä tultiin kriittiseen pisteeseen, jossa Karpovin olisi pitänyt omistautua täydellisesti pelkkään hyökkäykseen. Karpov kuitenkin valitsi tyylilleen uskollisena varovaisemman lähestymistavan, ja mahdollisuus oli mennyt. Kasparov sai vastapeliä ja voitti lopulta pelin ja ottelun. Siten 9. marraskuuta 1985 Kasparovista tuli 22-vuotiaana shakin kolmastoista maailmanmestari pistein 13–11. Tappion seurauksena Karpov lakkasi avaamasta kuningassotilaalla melkein kokonaan ja uudisti avausvalikoimansa hänelle luonnollisemman tyylin mukaiseksi.

## Pelit

## Lähteet
* 

### Viitteet
Denes Agay

**Denes Agay** (1912 – 24. tammikuuta 2007) oli unkarilaissyntyinen, vuonna 1939 Yhdysvaltoihin paennut muusikko. Hän kokosi muiden muassa *The Joy of...* -nuottikokoelmat pianisteille hupi- ja opetuskäyttöön. Hän myös sävelsi ja sovitti musiikkia itse. 

Kuollessaan pitkälti yli yhdeksänkymmenen vuoden iässä Agay asui tyttärensä kotona Los Altosissa, Kaliforniassa.

## Lähteet
John Diercks

**John Diercks** (1927 – huhtikuu 2020) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksissaan on usein eksotiikan tuntua idän kulttuurien vaikutteiden ja mikrotonaalisuuden käytön seurauksena. Tuotantoon kuului sekä soitin- että laulumusiikkia. 

Diercks sai opetusta muiden muassa Alan Hovhanessilta. Hän työskenteli pitkiä jaksoja myös pedagogina ja musiikkikriitikkona.

## Lähteet
Fess Parker

**Fess Elisha Parker** (16. elokuuta 1924 Fort Worth, Texas – 18. maaliskuuta 2010 Santa Ynez Valley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Disney-roolistaan Davy Crockettina. Hänellä oli nimirooli myös televisiosarjassa *Daniel Boone* (1964–1970).

Teksasissa syntynyt Parker opiskeli Teksasin ja Etelä-Kalifornian yliopistoilla. Hän voitti Golden Boot -palkinnon ja oli lisäksi ehdolla Emmyn saajaksi. Hänet nimitettiin vuonna 1991 Disney-legendaksi.

Parker omisti viinitilan Kaliforniassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Robert Seppänen

**Robert Seppänen** (s. 14. heinäkuuta 1990) on suomalainen lentopalloilija, joka edusti Lentopallon Mestaruusliigassa Rovaniemen Santasportia, Saimaa Volleyta, Pielaveden Sampoa ja Kokkolan Tiikereitä. Hän oli Tiikerien kapteeni kaudella 2017–2018. Seppänen oli pelipaikaltaan yleispelaaja ja pelasi nuorten maajoukkueessa.

## Ura

Seppänen aloitti lentopallon helsinkiläisen PuMa-Volleyn riveissä. 16-vuotiaana hän lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon ja siirtyi pelaamaan Seinäjoki-Lentiksen B-junioreihin. Seppänen voitti kaudella 2006–2007 B-junioreiden SM-kultaa, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi sekä tähtiseitsikkoon. Samalla kaudella hän voitti aluejoukkueiden mestaruuden ja palkittiin sielläkin parhaana pelaajana. Kauden aikana hän pelasi myös 2-sarjaa nuorten maajoukkueen mukana.

Kaudella 2007 Seppänen pelasi nuorten maajoukkueen kanssa 1-sarjassa ja voitti A-poikien Suomen mestaruuden. Kauden jälkeen hän allekirjoitti hallinneen Suomen mestarin Rovaniemen Santasportin kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Rovaniemeläisseurassa helsinkiläispelaaja viihtyi kaksi kautta ennen kuin siirtyi Savonlinnalaisen Saimaa Volleyn riveihin vuonna 2010. Santasportissa Seppänen ehti saavuttaa miesten SM-hopeaa ja A-poikien SM-kultaa kaudella 2008–2009. A-poikien SM-turnauksessa hänet valittiin tähdistöön. Saimaa Volleysta Seppänen siirtyi neljän pelatun kauden jälkeen Pielaveden Sammon riveihin. Kauden 2014–2015 päätteeksi Seppänen allekirjoitti vuoden mittaisen sopimuksen Kokkolan Tiikereiden kanssa. Tiikereissä hän voitti SM-kultaa ja Suomen Cupin kaudella 2015–2016.

## Nuorten maajoukkue

Nuorten maajoukkueessa Seppänen on esiintynyt yli 20 maaottelussa. Hän voitti maajoukkueen mukana Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 2005 sekä 2006. Hänet valittiin vuonna 2006 kisojen parhaaksi pelaajaksi sekä tähtiseitsikkoon. 

## Joukkueet

* 2006–2008 Kuortaneen Urheiluopisto
* 2008–2010 Santasport
* 2010–2014 Saimaa Volley
* 2014–2015 Pielaveden Sampo
* 2015–2018 Kokkolan Tiikerit

## Lähteet
* 

### Viitteet
Klaus Fischer

**Klaus Fischer** (s. 27. joulukuuta 1949, Kreuzstraßl) on saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Peliurallaan Fischerin pelipaikka oli hyökkääjä.

Fischer pelasi urallaan 535 ottelua Bundesliigassa, ja hän teki otteluissa 268 maalia, millä hän on vielä vuonna 2020 Bundesliigan kaikkien aikojen  maalintekijätilastossa toisena Gerd Müllerin jälkeen. Schalken riveissä Fischer teki 182 maalia, mikä on edelleen Schalken seuraennätys. 

Maajoukkueessa Fischer pelasi 45 ottelua, joissa hän teki 32 maalia. Hän edusti Saksaa kaksissa MM-kisoissa, vuosina 1978 ja 1982.

Valmennusuransa jälkeen, Fischer alkoi valmentamaan junioreita. Hän valmentaa junioreita *Klaus Fischer Fußballschulessa* (Klaus Fischerin jalkapallokoulu).

## Lähteet
Janet Waldo

**Janet Marie Waldo** (4. helmikuuta 1919 Yakima, Washington – 12. kesäkuuta 2016 Encino, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan Judy Jetsonin äänenä tunnetussa televisiosarjassa *[[Jetsonit]]*.

Ennen näyttelijänuraansa Waldo opiskeli Washingtonin yliopistossa. Hän oli naimisissa näytelmäkirjailija-käsikirjoittaja Robert Edwin Leen vuodesta 1948 tämän kuolemaan 1994.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Natasha Slayton

**Natasha Tillett Slayton** (s. 19. elokuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin Heatherin roolista elokuvassa *Me and You and Everyone We Know* (2005). Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa.

## Tausta

Natasha Slayton syntyi 19. elokuuta 1988 Los Angeles County, California, USA: ssa Natasha Tillett Slayton. Hän on näyttelijä , joka tunnetaan Me and You and Everyine We Know (2005), The Lionhearts (1998) ja Brother's Keeper (1998).

Vuonna 2011, Natasha Slayton alkoi lähettämistä musiikkia hän itse sävelsi Larry Goetz.

Vuodesta 2012 Natasha on osa tyttöbändi G.R.L. rinnalla Lauren Bennett ja Jazzy Mejia.

Koomikko Bobby Slayton on Natashan isä.

## Filmografia

### Dokumentit

## Diskografia

### EP: t (joissa [[G.R.L.]])
* *G.R.L.* (2014)

### Singlet

* "Little Miss Lady" (2010)
* "Cage Me" (2011)
* "Dare You" (2012)
* "A Kiss" (2012)
* "Rewind" (2012)
* "If You Wanna" (2017)

### ''[[G.R.L.]] kanssa''
* "Vacation" (2013)
* "Girls Are Always Right" (2014)
* "Show Me What You Got" (2014)
* "Rewind" (2014)
* "Don"t Talk About Love" (2014)
* "Wild Wild Love" (2014)
* "Ugly Heart" (2014)
* "Lighthouse" (2015)
* "Kiss Myself" (2016)
* "Are We Good" (2016)

## Aiheesta muualla
*
Affinity

**Affinity** voi tarkoittaa seuraavia:

* Affinity, 1960- ja 1970-luvuilla aktiivinen brittiläinen yhtye
* Affinity, entinen British Evangelical Council
* *[[Affinity (romaani)|Affinity]]*, Sarah Watersin historiallinen romaani vuodelta 1999
* Affinity-sarja, Squierin sähkökitara- ja sähköbassosarja
* *[[Affinity (Hakenin albumi)|Affinity]]*, Haken-yhtyeen studioalbumi
* Affinity, brittiläisen Serif-ohjelmistotalon ohjelmistopaketti kuvankäsittelyyn, julkaisuun ja graafiseen suunnitteluun
** Affinity Photo
** Affinity Publisher
** Affinity Designer
* affiniteetti
Itävalta yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Itävalta]]** on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä neljä mitalia.

Itävallan ensimmäinen MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli Helsingissä 1983 kahdeksanneksi 5&nbsp;000 metrin juoksussa sijoittunut Dietmar Millonig. Seitsemänneksi sijoittui Roomassa 1987 kuulantyöntäjä Klaus Bodenmüller ja Tokiossa 1991 seiväshyppääjä Hermann Fehringer, ja he olivat vuoteen 2019 saakka menestyneimmät itävaltalaiset miesurheilijat yleisurheilun MM-kilpailuissa. Tokiossa seitsemänneksi sijoittui myös Bulgariasta muuttanut pituushyppääjä Ljudmila Ninova.

Itävallan ensimmäinen MM-mitalisti oli Stuttgartissa 1993 pronssia korkeushypyssä saavuttanut Sigrid Kirchmann. Samoissa kisoissa kuudenneksi sijoittuivat 1&nbsp;500 metrin juoksussa Theresia Kiesl ja pituushypyssä Ljudmila Ninova. Kaksissa seuraavissa kisoissa Itävalta jäi vaille pistesijoituksia. Sevillassa 1999 seitsemänneksi sijoittuivat Stephanie Graf 800 metrin juoksussa ja Ukrainaa aiemmin edustanut Valentina Fedjušina kuulantyönnössä. Edmontonissa 2001 Graf saavutti hopeaa 800 metrillä. Berliinissä 2009 kiekonheitossa kahdeksanneksi sijoittui Gerhard Mayer. Lontoossa 2017 seitsenottelussa kuudenneksi sijoittui Ivona Dadic. Dohassa 2019 kiekonheittäjä Lukas Weißhaidinger ja seitsenottelija Verena Preiner saavuttivat pronssia. Budapestissä 2023 keihäänheittäjä Victoria Hudson sijoittui viidenneksi ja kiekonheittäjä Lukas Weißhaidinger seitsemänneksi.

## Itävallan MM-mitalit kisoittain

## Itävallan MM-mitaliurheilijat

## Lähteet

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Naso

**Naso** on välskärikalojen suku, johon kuuluu 17 lajia. Sukuun kuuluvaa silosarvikalaa (*Naso lituratus*) kutsutaan akvaarioharrastajien parissa joskus nasoksi tai nasuksi. 

## Koko ja ulkonäkö
Nasot ovat vartalonmuodoltaan litteitä, soikeita kiekkoja, ja suurimmat lajit kasvavat jopa metrin pituisiksi. Tyypillinen väritys on hopean ja sinisen sävyinen. Joidenkin lajien otsassa on sarvi. Nasojen iho ja suomurakenne on samantapainen kuin hailla, ja ne voivat uida nopeasti pitkiä matkoja.

## Elinympäristö
Nasot ovat kotoisin indopasifiselta merialueelta: Havaijilta Intian valtamerelle ja Punaisellemerelle asti. Ne viihtyvät parvissa riutan jyrkillä ulkosyrjillä ja avomerellä.   
## Ravinto
Nuoret nasot ovat lähes kokonaan kasvissyöjiä, ja laiduntavat riutalla kasvavaa levää. Aikuistuvat yksilöt siirtyvät asteittain eläinplanktonin syöjiksi.


Tiedosto:Naso_vlamingii - Masken-Nasendoktorfisch imponierend.jpg|*[[Naso lopezi]]*
Tiedosto:Nasounicornis-Blauklingen.jpg| Sinisarvikala *Naso unicornis*
Tiedosto:Naso annulatus.JPG|  Rengassarvikala *Naso annulatus*


## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
John Locke (muusikko)

**John Tilden Locke** (25. syyskuuta 1943 Los Angeles, Kalifornia – 4. elokuuta 2006 Ojai, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hänet muistetaan parhaiten kalifornialaisen Spirit-yhtyeen kosketinsoittajana. Locke oli mukana myös Nazareth-yhtyeessä 1980-luvun alkupuolella.
Sveitsi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Sveitsi]]** on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä yhdeksän mitalia, joista neljä on kultaa. Yksittäisistä kisoista parhaiten se on menestynyt Roomassa 1987, jolloin tuloksena oli yksi kultamitali ja kolme neljättä sijaa.

Ensimmäisissä MM-kilpailuissa Helsingissä 1983 Sveitsin parhaat saavutukset olivat Stephan Niklausin viides sija kymmenottelussa ja Pierre Délèzen kuudes sija 1&nbsp;500 metrin juoksussa. Roomassa 1987 kuulantyöntäjä Werner Günthör voitti maalle ensimmäisen maailmanmestaruuden, ja neljännelle sijalle päätyivät Délèze 5&nbsp;000 metrin juoksussa sekä Cornelia Bürki 1&nbsp;500:n ja 3&nbsp;000 metrin juoksussa. Günthör uusi mestaruutensa kaksissa seuraavissa kisoissa. Hänen lisäkseen kahdeksan parhaan joukkoon yltivät Tokiossa 1991 Julie Baumann 100 metrin aitajuoksussa (viides) ja Anita Protti 400 metrin aitajuoksussa (kuudes) sekä Stuttgartissa 1993 naisten 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestijuoksun joukkue (kahdeksas). Göteborgissa 1995 maan ainoa pistesijoille yltänyt urheilija oli 100 metrin aitajuoksussa viidenneksi sijoittunut Baumann.

Sveitsi palasi mitalimaaksi Ateenassa 1997 Anita Weyermannin juostessa pronssille 1&nbsp;500 metrillä. Seuraavaksi paras sveitsiläinen oli kahdeksanneksi maratonilla sijoittunut Franziska Rochat-Moser. Sevillassa 1999 maan ainoa menestyjä oli pronssia saavuttanut 400 metrin aitajuoksija Marcel Schelbert. Edmontonissa 2001 André Bucher voitti kultaa 800 metrin juoksussa. Pariisissa 2003 ja Helsingissä 2005 yksikään sveitsiläinen ei päässyt pistesijoille. Osakassa 2007 maan ainoan mitalin saavutti maratonjuoksija Viktor Röthlin, joka sijoittui pronssille. Berliinissä 2009, Daegussa 2011 ja Moskovassa 2013 Sveitsi jäi vaille pistesijoja. Pekingissä 2015 Noemi Zbären sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi. Lontoossa 2017 Léa Sprunger sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi, naisten pikaviestijoukkue samoin viidenneksi ja Kariem Hussein 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Dohassa 2019 Mujinga Kambundji sijoittui 200 metrin juoksussa kolmanneksi, Lea Sprunger 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja naisten pikaviestijoukkue neljänneksi.

Eugenessa 2022 Simon Ehammer sijoittui pituushypyssä kolmanneksi, Mujinga Kambundji 100 metrillä viidenneksi ja 200 metrillä kahdeksanneksi, Annik Kälik seitsenottelussa kuudenneksi, Angelica Moser seiväshypyssä kahdeksanneksi ja naisten pikaviestijoukkue seitsemänneksi ja pitkän viestin joukkue kahdeksanneksi. Budapestissä 2023 Angelica Moser sijoittui seiväshypyssä viidenneksi, Jason Joseph 110 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi ja Ditaji Kambundji 100 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi.

## Sveitsin MM-mitalit kisoittain

## Sveitsin MM-mitaliurheilijat

## Lähteet

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Suicide Silence

**Suicide Silence** on viisihenkinen yhdysvaltalainen deathcore-yhtye, joka on kotoisin Riversidesta Kaliforniasta.

## Historia
### ''The Cleansing''
Suicide Silence syntyi 2002 Riversidessä Kaliforniassa ja julkaisi ensimmäisen demonsa. Toisen demonsa se julkaisi 2003 ja kolmannen 2006. Kaksi kappaleista uudelleennauhoitettiin albumille 2007. Vuonna 2005 yhtye julkaisi nimensä mukaisen EP:n. Kaksi vuotta myöhemmin yhtye julkaisi ensimmäisen täysipitkän albuminsa *The Cleansingin*. Albumin tuottaja oli Krissan Duwason ja miksaaja Tue Madsen. Albumi nousi sijalle 94 Billboard 200:lla ja myi 7&nbsp;250 kappaletta ensimmäisellä viikolla ja tuli toiseksi myydyimmäksi debyyttiartistiksi Century Median historiassa. Ennen allekirjoittautumista James Recordsille yhtye julkaisi itsenauhoitetut demonsa 2003 ja 2004, ja myöhään 2005 yhtye laittoi ulos ensimmäisen laadukkaan studionauhoitetun julkaisun nimeltään Suicide Silence EP, joka julkaistiin Isossa-Britanniassa englantilaisen levy-yhtiön In At the Deep End Recordsin ja USA:ssa SOS Recordsin toimesta. Yhtye esiintyi Mayhem Festivaleilla kesällä 2008. Se kiersi Eurooppaa Parkway Driven ja Bury Your Deadin kanssa ja jatkoi onnistunutta Yhdysvaltojen kiertuetta samojen yhtyeiden kanssa. 

Aikaisin 2009 Suicide Silence vastaanotti Revolverin Golden God -palkinnon ja esiintyi palkintogaalassa. Suicide Silence esiintyi Suomessa ensimmäistä kertaa 19. marraskuuta 2010 Nosturissa.

### Mitchin kuolema
1. marraskuuta 2012 yhtyeen pitkäaikainen laulaja ja keulamies Mitch Lucker kuoli moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin.

Yhtyeen Facebook-sivuilla vahvistettiin Luckerin kuolema: *Ei ole helppoa tapaa sanoa tätä. Mitch kuoli aiemmin tänä aamuna moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Tämä on todella musertavaa meille kaikille ja esitämme syvimmät osanottomme hänen perheelleen. Hän tulee olemaan sydämissämme ikuisesti. Lepää rauhassa, Mitchell Adam Lucker - Rakastamme sinua, veli.*

## Jäsenet
### Nykyiset
* Eddie Hermida – laulu
* Chris Garza – kitara
* Mark Heylmun – kitara
* Alex Lopez – rummut
* Dan Kenny – bassokitara

### Entiset
* Mitch Lucker – laulu
*Tanner Womack – laulu
*Josh Tufano - kitara
*Rick – kitara
*Mike Bodkins – bassokitara
*Michael Olheiser – bassokitara
*Chris Grucelski – bassokitara
*Justin Tufano – rummut
*Josh Goddard – rummut

## Diskografia
### Albumit
* *[[The Cleansing (album)|The Cleansing]]* (2007) U.S. #94
* *[[No Time to Bleed]]* (2009)
* *[[The Black Crown]] (2011)*
* *[[You Can't Stop Me]]* (2014)
* *[[Suicide Silence (albumi)|Suicide Silence]]* (2017)
* *[[Become the Hunter]]* (2020)
* *[[Remember... You Must Die]]* (2023)

### EP:t

* *[[Suicide Silence EP]]* (2005)
* *[[Green Monster (EP)|Green Monster]]* (2008)
*   Sacred Words (2014)

### Demot
* *2003 Demo* (2003)
* *2004 Demo (Family Guy Demo)* (2004)
* *2006 Pre-Prod Demo* (2006)

## Aiheesta muualla

*Virallinen nettisivu
*
Ivan Grose

**Ivan Grose** (s. 8. lokakuuta 1928 Toronto) on kanadalainen liikemies ja poliitikko. Hän istui vuosina 1994–2004 parlamentin liberaalijäsenenä Oshawasta, Ontariosta. 

Grose toimi vuonna 2003 parlamentin sihteerinä veteraanien asiain ministerille.

## Lähteet
Shakin maailmanmestaruusottelu 1986

**Shakin [[Shakin maailmanmestaruus|maailmanmestaruusottelussa]] 1986** pelasivat hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Anatoli Karpov. Ottelun kesti 24 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 12½–11½. 
Kaksitoista ensimmäistä peliä pelattiin Lontoossa, ja loput pelit pelattiin Leningradissa.
## Pelit

## Lähteet
*
Prionurus

**Prionurus** on välskärikalojen suku, johon kuuluu seitsemän lajia. Ne ovat niin isoja, että toisin kuin muita välskärikaloja, niitä ei juuri pidetä akvaarioissa.

## Koko ja ulkonäkö
*Prionurus*-välskärit ovat vartalonmuodoltaan litteitä, soikeita kiekkoja, joilla on nokkamainen kuono, ja ne kasvavat 30–70&nbsp;cm pitkiksi.

## Alkuperä
*Prionurus*-välskäreitä elää Tyynenmeren itäosassa (*P. punctatus* ja *P. laticlaviatus*) ja Afrikan rannikolla (*P. biafraensis*).

## Ravinto
*Prionurus*-välskärit ovat lähes kokonaan kasvinsyöjiä, ja laiduntavat riutalla kasvavaa levää.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*''Prionurus microlepidotus'' Australian museum fish site 
*''Prionurus laticlavius'' Discover life 
*
Jeffrey Lundgren

**Jeffrey Don Lundgren** (3. toukokuuta 1950 – 24. lokakuuta 2006) oli yhdysvaltalainen lahkojohtaja ja rikollinen. Hän varttui Kristuksen yhteisöön kuuluneessa uskonnollisessa perheessä. Hän oli vuodesta 1970 naimisissa puolisonsa Alicen kanssa. Hän palveli Vietnamin sodassa. 

Lundgren joutui 1980-luvulla erotetuksi viroistaan Kristuksen yhteisössä. Hän oli toiminut temppelioppaana ja antanut Raamatun sekä Mormonin kirjan opetusta. Hän julistautui profeetaksi ja perusti oman pienen kulttinsa. Kultin jäsenet muuttivat Lundgrenien luo ja antoivat varansa kultin käyttöön. Kultin sisällä suunniteltiin hyökkäystä Kirtlandin temppeliin (Ohio), ja miesjäsenet saivat tätä tarkoitusta varten puolisotilaallista koulutusta. Lundgren päätti toteuttaa iskun 3. toukokuuta 1988, mutta perui sen sittenkin.

Vuonna 1989 Lundgren kuitenkin murhasi ampumalla viisi henkilöä, hänen opetuksiaan seuranneen Averyn perheen. Murha tapahtui kultin jäsenten käyttöön vuokratussa maalaistalossa, jossa murhien jälkeen pidettiin rukouskokous. Poliisit ja FBI:n agentit kävivät paikalla tutkimassa raportteja suunnitellusta iskusta temppeliin, mutta kukaan ei tiennyt asiasta mitään, ja kaikki sanoivat asuvansa talossa omasta tahdostaan. Ketään ei pidätetty. Kultin jäsenet lähtivät vuorille Länsi-Virginiaan, josta siirryttiin lokakuussa 1989 Missouriin. Länsi-Virginiassa Lundgren oli valinnut toiseksi vaimokseen Kathryn Johnsonin. Kathrynin mies Larry Johnson ei pitänyt tästä, ja vielä vuoden 1989 aikana hän kertoi viranomaisille Lundgrenin tekemistä murhista.

Tammikuussa 1990 löydettiin surmattujen ruumiit. Lundgren pidätettiin Kaliforniassa 7. tammikuuta. Hän väitti toimineensa Jumalan käskystä. Murhat olivat hänestä olleet Siioniin pääsyn edellytys. 1990-luvulla vankilassa ollessaan hän meni naimisiin Kathryn Johnsonin kanssa. Pari sai tyttären. Lundgrenilla oli lapsia myös Alicen kanssa. Alice sai hänestä avioeron.

Lundgren sai kuolemantuomion, joka pantiin täytäntöön lokakuussa 2006 myrkkyruiskeella. Armahdus evättiin muun muassa siitä syystä, että Lundgren oli tehnyt rikokset kylmän laskelmoidusti. Kolme uhreista oli ollut iältään 7–15-vuotiaita lapsia. Tapauksen johdosta annettiin langettavia tuomioita myös muille, mutta vain Jeffrey Lundgren tuomittiin kuolemaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jeffrey Lundgren Clemency Report
Roy Hattersley

**Roy Sydney George Hattersley**, paroni Hattersley PC (s. 28. joulukuuta 1932) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1964–1997 ja toimi puolueensa varajohtajana vuosina 1983–1992. Hän oli ministerinä useaan otteeseen ja sai lopulta elinikäisen päärinarvon.

Hattersley on myös kirjailija ja *[[The Guardian]]in* kolumnisti. Osan tuotannostaan hän on kirjoittanut koiransa Busterin näkökulmasta.
Raja Rao

**Raja Rao** (8. marraskuuta 1908 – 8. heinäkuuta 2006) oli intialainen kirjailija. Hän oppi äidinkielenään kannadan mutta julkaisi tuotantonsa englanniksi.

Rao julkaisi romaanien ja novellien ohella esimerkiksi esseitä ja Mahatma Gandhin elämäkerran. Hän sai ansioistaan Padma Bhushanin ja Padma Vibhushanin. Hänelle myönnettiin Neustadt-palkinto vuonna . Rao muutti myöhemmällä iällään Yhdysvaltoihin, jossa hän vuosina 1966–1983 opetti Texasin yliopistossa Austinissa. Hän kuoli Austinissa 97-vuotiaana.

## Lähteet
Lorenz Frølich

**Lorenz Frølich** (25. lokakuuta 1820 – 25. lokakuuta 1908) oli tanskalainen taiteilija, joka muistetaan varsinkin Hans Christian Andersenin satujen kuvituksista. Hän kuitenkin teki myös itsenäisiä teoksia ja toimi Kööpenhaminassa Kuvataideakatemian professorina.
Murole

**Murole** on kylä Ruoveden eteläosassa. Siellä sijaitsee Muroleen kanava. 

Kylässä on 1932 valmistunut Muroleen kirkko ja nykyisin kylätalona toimiva koulu. Aikaisemmin kylässä oli myös kyläkauppa ja Ruoveden Osuuspankin sivukonttori. Koulun vieressä on tenniskenttä. Kylän yhteisiä asioita edistää Muroleen kylät ry.

Muroleen kylästä on Ruoveden keskustaan noin 25 kilometriä ja Tampereen keskustaan noin 50 kilometriä.

## Lähteet
*Muroleen kylä
Billy Rankin

**William (Billy) Rankin** (s. 25. huhtikuuta 1959 Lennoxtown, Skotlanti) on skotlantilainen kitaristi. 

Rankin aloitti uransa 1970-luvulla Phase-yhtyeessä joka nautti paikallista suosiota Skotlannin alueella. Vuonna 1978 Phasen hajottua hän liittyi Zal Cleminsonin yhtyeeseen tehden kiertueita Euroopassa ja Isossa-Britanniassa. Samoihin aikoihin Rankin kävi koe-esiintymässä saksalaiselle Scorpions-yhtyeelle hakien paikkaa Uli Jon Rothin lähdettyä yhtyeestä. Tämä kaatui kuitenkin kielimuuriin. Seuraavaksi hän perusti lyhytikäisen The Mirrors -yhtyeen jonka jälkeen vuonna 1979 hän teki sopimuksen April Music/CBS-yhtiön kanssa ja alkoi säveltää kappaleita yhdessä Peter Shelleyn kanssa. Osa kappaleista päätyi myöhemmin muun muassa Nazarethin levyille. 

Vuonna 1980 Rankin liittyi skotlantilaiseen, maailmanlaajuista suosiota nauttineeseen Nazareth-yhtyeeseen Zal Cleminsonin tilalle. Nazarethin suosio oli tuohon aikaan laskusuunnassa varsinkin Isossa-Britanniassa, kun taas Pohjois-Amerikassa suosio oli parempaa. Vuonna 1982 yhtye sai pienen hitin Rankinin sävellyksellä "Dream On". Myös vuoden 1981 tuplalivealbumi *[[Snaz]]* menestyi hyvin. Billy Rankin erosi yhtyeestä vuonna 1983 epätasaisen *[[Sound Elixir]]* -albumin jälkeen lähtien soolouralle.

Rankinin sooloura lähti hyvin käyntiin, kun hänen "Baby Come Back" -single nousi Yhdysvalloissa top-40:neen ja sai soittoaikaa myös MTV-kanavalla. Hän julkaisi kaksi sooloalbumia, *Growin' Up Too Fast* ja *Crankin*, 1980-luvun puolivälissä. Ongelmat levy-yhtiön ja managereiden kanssa johtivat kuitenkin levytyssopimuksen purkautumiseen ja 1980-luvun loppuajan Rankin teki erilaisia tuotantotöitä pienemmissä puitteissa. 

1990 Manny Charltonin erotessa Nazarethista Billy Rankin liittyi hänen tilalleen ja toistamiseen Nazarethiin. Hän oli mukana kahden albumin ajan ja vuonna 1994 hän erosi vedoten henkilökohtaisiin erimielisyyksiin muiden jäsenten kanssa. 

1990-luvun loppupuolella Rankin julkaisi sooloalbumin *Shake* ja 2000-luvulla hän on tehnyt keikkoja sooloartistina sekä ollut mukana uudelleenkootussa Sensational Alex Harvey Bandissa. 

## Diskografia
### Sooloalbumit

**Growin' Up Too Fast*  (A & M Records 1983)
**Crankin*' (A & M Records 1985) 
**Shake* (1999)

### Nazarethin kanssa

**[[Snaz]]* (1981)
**[[2XS]]* (1982)
**[[Sound Elixir]]* (1983)
**[[No Jive]]* (1991)
**[[Move Me]]* (1994)

## Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut 

## Lähteet

1. Biografia
Italia talviolympialaisissa 2002

**[[Italia]]** osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002 112 hengen joukkueella, josta 65 oli miehiä ja 47 naisia. Maa saavutti neljä kultaa ja hopeaa sekä viisi pronssia. Mitalitilastossa Italia sijoittui seitsemänneksi. Avajaisissa lippua kantoi naisten syöksylaskun hopeamitalisti Isolde Kostner.

## Mitalistit
### Kultaa
* **[[Alppihiihto talviolympialaisissa 2002|Alppihiihto]]**
**Naisten supersuurpujottelu: Daniela Ceccarelli
* **[[Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2002|Maastohiihto]]**
**Naisten 15 km yhteislähtö (v): Stefania Belmondo
**Naisten 30 km (p): Gabriella Paruzzi
* **[[Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 2002|Ohjaskelkkailu]]**
**Miesten yksikkö: Armin Zöggeler

### Hopeaa
* **Alppihiihto**
**Naisten syöksylasku: Isolde Kostner
* **Maastohiihto**
**Naisten 30 km (p): Stefania Belmondo
**Miesten 4x10 km viesti: Giorgio Di Centa, Fabio Maj, Pietro Piller Cottrer ja Cristian Zorzi
* **[[Kaukalopikaluistelu talviolympialaisissa 2002|Kaukalopikaluistelu]]**
**Miesten 5&nbsp;000 m viesti: Michele Antonioli, Maurizio Carnino, Fabio Carta, Nicola Franceschina ja Nicola Rodigari

### Pronssia
* **Alppihiihto**
**Naisten supersuurpujottelu: Karen Putzer
* **Maastohiihto**
**Naisten 10 km (p): Stefania Belmondo
**Miesten 1,5 km sprintti (v): Cristian Zorzi
* **[[Taitoluistelu talviolympialaisissa 2002|Taitoluistelu]]**
**Jäätanssi: Barbara Fusar Poli ja Maurizio Margaglio
* **[[Lumilautailu talviolympialaisissa 2002|Lumilautailu]]**
**Naisten parisuurpujottelu: Lidia Trettel
Heinz Flohe

**Heinz "Flocke" Flohe** (28. tammikuuta 1948 Euskirchen – 15. kesäkuuta 2013 Vettweiß) oli saksalainen jalkapallon maailmanmestari, joka edusti urallaan Saksan liittotasavaltaa.

Flohe pelasi seuratasolla 1. FC Kölnissä ja TSV 1860 Münchenissä. Maajoukkueessa hän pelasi 39 ottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Flohe oli Saksan kokoonpanossa kolmissa arvokisoissa: vuosien 1974 ja 1978 MM-kisoissa sekä 1976 EM-kisoissa. Saksan liittotasavallan MM-kilpailuissa 1974 hän voitti maailmanmestaruuden ja vuoden 1976 EM-kilpailuissa Jugoslaviassa hopeaa.

Flohe sai sydäninfarktin keväällä 2010 ja vajosi koomaan. Hän kuoli Vettweißissa 14. kesäkuuta 2013, 65-vuotiaana.

## Lähteet
Saksan demokraattinen tasavalta yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

**[[Saksan demokraattinen tasavalta]]** (DDR) osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983 ja 1987, jonka jälkeen maa liittyi Saksan liittotasavaltaan. Se oli mukana myös 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailussa vuonna 1976 ja olympiaohjelmaan kuulumattomien naisten juoksulajien MM-kilpailuissa vuonna 1980. Vuotta 1976 lukuun ottamatta se oli aina kisoihin osallistuessaan mitalitilaston ykkönen.

Saksan demokraattisen tasavallan MM-historian menestyneimmät urheilijat ovat pikajuoksijat Marita Koch, joka Helsingissä 1983 voitti kultaa 200 metrillä ja molemmissa viesteissä sekä hopeaa 100 metrillä, ja Silke Gladisch, joka vuoden 1983 pikaviestivoiton jatkoksi saalisti Roomassa 1987 kultaa 100:lla ja 200 metrillä sekä hopeaa pikaviestissä. Kolme kultamitalia voitti myös aita- ja viestijuoksija Sabine Busch ja kaksi henkilökohtaista kultamitalia kiekonheittäjä Martina Hellmann. Saksan liittotasavallan riveissä uraansa jatkaneista menestyneimmät ovat kaksi kultaa ja neljä muuta MM-mitalia urallaan voittanut Heike Drechsler ja vuoden 1987 maailmanmestaruuden jatkoksi kolme muuta MM-mitalia saavuttanut kiekonheittäjä Jürgen Schult.

Yksittäisissä lajeissa Saksan demokraattinen tasavalta saavutti kolmoisvoiton naisten 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1980 ja naisten seitsenottelussa vuonna 1983. Roomassa 1987 yksikään maa ei yltänyt kolmoisvoittoon, mutta DDR vei kaksoisvoiton miesten 50 kilometrin kävelyssä, naisten 100 metrin juoksussa, naisten 800 metrin juoksussa ja naisten kiekonheitossa – viimeksi mainitusta tuli myös neljäs sija, ja kolmoisvoitto jäi 62 senttimetrin päähän.

## Saksan demokraattisen tasavallan MM-mitalit kisoittain

## Saksan demokraattisen tasavallan parhaat MM-mitaliurheilijat

## Lähteet

* 
* 
*
Rope-a-dope

**Rope-a-dope** on nyrkkeilytermi, jolla tarkoitetaan ottelutaktiikkaa, jossa nyrkkeilijä nojaa köysiin päätään suojaten ja ottaa vastustajan iskuja vartaloonsa. Taktiikan tarkoituksena on väsyttää voimakkaita iskuja lyövä vastustaja. Köysiin nojataan siksi, jottei nyrkkeilijä itse väsyisi liikkumalla kehässä ja jottei menettäisi tasapainoaan kovien iskujen tuoksinnassa. Rope-a-dopen tunnetuimpana käyttäjänä pidetään nyrkkeilyn kolminkertaista maailmanmestaria Muhammad Alia, joka hyödynsi taktiikkaa ensimmäistä kertaa *[[Rumble in the Jungle]]* -maailmanmestaruusottelussa George Foremania vastaan. Myös James Toney on onnistunut käyttämään menestyksekkäästi tyyliä ja yhdessä Alin kanssa he ovatkin ainoat maailmanmestarit, jotka ovat onnistuneet käyttämään keinoa useammissa otteluissa hyvällä menestyksellä. 

## ''Rumble in the Jungle'': Muhammad Ali ja rope-a-dope

*Rumble in the Jungle* -kamppailussa Alia pidettiin altavastaajana nuorempaan ja fyysisesti ylivoimaiseen maailmanmestari George Foremaniin nähden. Alin uskottiin häviävän varmasti, mikäli Foreman saisi hänet köysiin. Ottelun ensimmäisessä erässä Ali otteli tyylilleen uskollisena liikkuen paljon ja lyöden jabia. Tämän jälkeen hän kuitenkin muutti taktiikkaa ja alkoi nojata kehän köysiin päätään suojaten, jolloin Foreman pystyi lyömään häntä voimakkailla iskuillaan useita kertoja vartaloon Alin pyrkiessä lyömään tätä iskusarjoilla kasvoihin. Alin iskunkestävyyden ansiosta vain lyhyitä otteluita uransa aikana aiemmin otellut Foreman alkoi väsymään kamppailun pitkittyessä. Haastaja tyrmäsi väsyneen Foremanin kahdeksannen erän lopulla.

Ali käytti Rope-a-dopea myös Chuck Wepneriä vastaan hänen seuraavassa tittelinpuolustusottelussaan. Oteltuaan Ron Lylen kanssa hän nimesi tyylin rope-a-dopeksi. Ali käytti tyyliä urallaan monia nyrkkeilijöitä vastaan. Myöhemmin Frazier itse yritti käyttää samaa tyyliä otellessaan toista kertaa George Foremanin kanssa, mutta hävisi tyrmäyksellä.

## Heikkoudet
Nyrkkeilijät ovat joutuneet urallaan pahoihin vaikeuksiin yritettyään käyttää taktiikkaa, sillä taktiikka vaatii nyrkkeilijältä erityistä iskunkestävyyttä. Esimerkiksi nuori Henry Clark yritti hyödyntää taktiikkaa voimakkaasti iskevää Earnie Shaversia vastaan ja hävisi ottelun tyrmäyksellä toisessa erässä. Taktiikan toisen heikkouden havaitsi itse Muhammad Ali vuonna 1978 kun hän yritti käyttää sitä Leon Spinksia vastaan. Spinks teki yrityksen tyhjäksi lyömällä Alia vartalon sijaan voimakkaasti käsivarsiin, jolloin Ali ei enää ottelun viimeisissä erissä kyennyt lyömään voimakkaita iskuja, ja hävisi pistein.

## Lähteet
From Her to Eternity

**From Her to Eternity** on yhtyeen Nick Cave and the Bad Seeds vuonna 1984 julkaisema debyyttialbumi. Albumin nimi viittaa James Jonesin kirjaan *[[Täältä ikuisuuteen (kirja)|Täältä ikuisuuteen]]* (*From Here to Eternity*).

## Nauhoitus
Kappaleet "Saint Huck", "Wings off Flies" ja "A Box for Black Paul" nauhoitettiin The Gardenissa syys-lokakuun aikana 1983. Suurin osa kappaleista nauhoitettiin Lontoossa Trident Studioilla maaliskuussa 1984. Nimikkokappale "From Her to Eternity" nauhoitettiin albumin julkaisun jälkeen Berliinissä vuonna 1987 ja kappale esiintyy Wim Wendersin elokuvassa Berliinin taivaan alla.

## Kappaleet
Levyn aloitusraita "Avalanche" on cover Leonard Cohenin kappaleesta ja "In the Ghetto" taas on versio Mac Davisin Elvikselle kirjoittamasta hittikappaleesta.

### Kappalelista
# 
# 
# 
# 
#  *
#  *
# 
# 
# 
#  * (elokuvan Berliinin taivaan alla versio)

 *vain cd-versiolla*

## Singlet

## Kokoonpano
* Nick Cave - laulu, sanoitukset, Hammond-urut, huuliharppu
* Hugo Race - kitara, laulu
* Anita Lane - sanoitukset
* Mick Harvey - rummut, laulu, piano, vibrafoni
* Barry Adamson - basso, laulu
* Blixa Bargeld - kitara, laulu

## Lähteet
* allmusic (From Her to Eternity)
*  Rate Your Music

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Yhtyeen viralliset kotisivut  
*
Anselm Kiefer

**Anselm Kiefer** (s. 8. maaliskuuta 1945 Donaueschlingen) on saksalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan monumentaalisista teoksistaan. Hänen aiheensa liittyvät yleensä historiaan, kirjallisuuteen ja filosofiaan. Hän liittää suurikokoisten teostensa paksuihin maalikerroksiin esimerkiksi sementtiä, hiekkaa, lyijyä, maata, tuhkaa tai vaikkapa kasveja. Hän tekee myös veistoksia ja installaatioita.

Kieferin syntymäkaupunki Donaueschingen sijaitsee lounaisessa Saksassa. Kaupunki raunioitui pahoin sodanaikaisissa pommituksissa. Kiefer eli lapsuutensa ensimmäiset vuodet keskellä näitä raunioita. Tämän on sanottu vaikuttaneen taiteilijan tuotantoon koko hänen uransa ajan.

Kiefer opiskeli ensin oikeustiedettä 1960-luvun puolivälissä Freiburgin yliopistossa. Hän suoritti 1960–1970-luvuilla taideopintoja Freiburgin taideteollisessa korkeakoulussa sekä Karlsruhen ja Düsseldorfin kuvataideakatemioissa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Joseph Beyus ja Peter Dreher. 

Uransa alkupuolella hän käsitteli Saksan ja erityisesti natsi-Saksan historiaa. Hän herätti kiivasta arvostelua valokuvateoksillaan, joissa hän poseerasi isänsä käyttämässä Wehrmachtin univormussa historiallisten nähtävyyksien ääressä. Häntä syytettiin natsien ihailusta, eivätkä syyttäjät ymmärtäneet taiteilijan tarkoittamaa viestiä: saksalaisten on kohdattava omat kipupisteensä. Hän halusi taiteessaan käsitellä saksalaisen kulttuurin suhdetta kolmannen valtakunnan syntyyn sekä osallistua näin poliittiseen ja eettisen keskusteluun.

1980-luvulta lähtien Kiefer on ammentanut aiheensa yhä enemmän maailmanhistoriasta, filosofiasta ja kirjallisuudesta. Hän käyttää töissään myös monitasoisia viittauksia runouteen, uskontoihin, mystiikkaan ja alkemiaan.

1988 Anselm Kiefer osti vanhan tiilitehtaan Höpfingenistä, Odenwaldista ja teki siitä ateljeensa. Vuodesta 1993 Kiefer on asunut Ranskassa. Aluksi hän asettui Etelä-Ranskaan, Barjaciin, jossa hänellä on vanhaan silkkikutomoon rakennettu ateljee. Kiefer on luonut 35 hehtaarin alueesta kokonaistaideteoksen, joka sisältää monumentaalitaidetta ja installaatioita.

Vuodesta 2007 Kiefer on työskennellyt Pariisin lähellä Croissy-Beaubourgissa sijaitsevassa ateljeessaan. Kyseessä on jälleen vanha, 36&nbsp;000 neliömetrin kokoinen halli, joka on täynnä hänen valmiita ja keskeneräisiä töitään.  

Hän on saanut ansioistaan Wolfin palkinnon vuonna 1990 ja Praemium Imperialen 1999. 

Kieferillä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa. Suomessa hänen ensimmäinen näyttelynsä nähtiin Serlachius-museo Göstassa Mäntässä talvella 2015–2016.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Cal Tjader

**Callen Radcliffe Tjader, Jr.**, tunnettu nimellä **Cal Tjader** (16. heinäkuuta 1925 St. Louis – 5. toukokuuta 1982 Manila), oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän saavutti suosiota latinovaikutteisella musiikillaan. Hänen instrumenttejaan olivat vibrafoni ja piano sekä rumpusetti ja muut lyömäsoittimet.

## Elämä ja ura
Tjader syntyi St. Louisissa, Missourissa ruotsalaissukuisten vaudeville-artistien perheeseen. Hänen isänsä steppasi ja äiti soitti pianoa, ja perhe kiersi mannerta esiintymässä. Kun poika oli kaksivuotias, perhe asettui asumaan Kalifornian San Mateoon, jossa he avasivat tanssikoulun. Äiti opetti pojalle pianonsoittoa ja isä steppausta, ja Cal Tjader tuli tunnetuksi steppaavana Tjader Juniorina.

Vapauduttuaan armeijan lääkintäjoukoista vuonna 1946 Tjader aloitti opettajaopinnot San Francisco State Collegessa, jossa tapasi pianisti Dave Brubeckin. Tjader soitti rumpuja monissa Brubeckin ja saksofonisti Paul Desmondin kokoonpanoissa ja myös muun muassa pianisti George Shearingin kanssa. Samalla hän opetteli soittamaan vibrafonia ja alkoi yhä enemmän kiinnostua latinalaisrytmeistä.

Vuonna 1954 Tjader lyöttäytyi yhteen paikallisten latinomuusikoiden kanssa ja muodosti Cal Tjader Modern Mambo Quintetin, käyttäen hyväksi muotitanssi mambon suosiota. 

Vuonna 1957 Tjader levytti latinoperkussionistien Willie Bobon ja Mongo Santamarían kanssa muun muassa paljon myydyn albumin *Soul Sauce* (1964), jonka nimikappale, versio Dizzy Gillespien ja Chano Pozon kappaleesta ”Guachi Guara”, nousi hitiksi.

Vuoden 1966 albumi *El Sonido Nuevo (The New Sound)* syntyi yhdessä pianisti Eddie Palmierin kanssa. 1970-luvulla Tjader teki yhteistyötä Poncho Sánchezin kanssa, joka sittemmin nousi suureksi nimeksi latinojazzin piirissä ja kutsuu Tjaderia musiikilliseksi oppi-isäkseen.

Tjader kuoli 1982 kesken kiertueen sydänkohtaukseen Manilassa, Filippiineillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Cal Tjaderin viralliset kotisivut
Helmut Haller

**Helmut Haller** (21. heinäkuuta 1939 Augsburg – 11. lokakuuta 2012 Augsburg) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.

Haller pelasi seuratasolla ensin kotikaupunkinsa joukkueessa FC Augsburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi Italiaan pelaamaan Bolognaan ja Juventukseen. Maajoukkueessa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki 13 maalia. Haller oli Saksan joukkueen mukana kolmissa MM-kisoissa, vuosina 1962, 1966 ja 1970.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Diane Arbus

**Diane Arbus** (14. maaliskuuta 1923 New York, Yhdysvallat – 26. heinäkuuta 1971 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. 

Arbus syntyi vauraaseen juutalaiseen perheeseen. Äidin puolanjuutalainen suku omisti menestyvän turkiksia myyvän tavaratalon Russek’sin. Dianen isä David Nemerov oli köyhemmistä oloista, mutta hänenkin sukunsa oli itäeuroopanjuutalainen, lähtöisin Kiovasta. Suvun yritys menestyi, ja Nemerovit elivät ylellistä elämää hienostoalueella Keskuspuiston kupeessa. Arbusin veli on runoilija Howard Nemerov.

Arbus oli naimisissa näyttelijä Allan Arbusin kanssa 1941–1959. He saivat kaksi tytärtä, valokuvaaja Amy Arbusin ja kirjailija ja toimittaja Doon Arbusin. Arbusit perustivat muotikuvausyrityksen. He toimivat työparina ja kuvasivat *[[Vogue]]en*, *Glamouriin* ja muihin muotilehtiin. Pari erosi 1959, jonka jälkeen Diane keskittyi uraansa kuvajournalistina ja taiteilijana.

Arbusin tuotantoonsa kuuluu useita erityisen tunnettuja valokuvia, kuten *Child with Toy Hand Grenade in Central Park, N. Y. C.* (1962). Kuvan lapsi on tennispelaaja Sidney Woodin poika Colin. Toinen tunnettu kuva on *Identical Twins, Roselle, New Jersey* (1967). Arbusia kiinnosti kuvata eritoten ihmisiä yhteiskunnan marginaalissa, muun muassa niin sanottuja friikkejä. Hän sai jo eläessään MoMAan, ja vuonna 1972 hänen kuviaan valittiin Venetsian biennaaliin. Pariisin Jeu de Paume museossa on 5. helmikuuta 2012 asti avoinna retrospektiivi, jossa on esillä kaksisataa kuvaa. Arbusin lempikuvauspaikkoja oli freak showna tunnettu Hubert’s Museum Manhattanin 42. kadulla.

Arbus sairasti masennusta ja teki New Yorkissa 48-vuotiaana itsemurhan. Elokuvassa *[[Fur]]* (2006) häntä esittää Nicole Kidman.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Ray Conniff

**Joseph Raymond ”Ray” Conniff** (6. marraskuuta 1916 – 12. lokakuuta 2002) oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen viihdemuusikko, pasunisti ja yhtyeenjohtaja. Hän tuli tunnetuksi big bandiä ja sanatonta lauluyhtyettä yhdistävistä, swing-tyyliin tehdyistä levytyksistä suosituista hiteistä, kuten ”We Wish You a Merry Christmas” ja ”Somewhere My Love”. Hän teki orkestereineen ja lauluyhtyeineen 53 menestysalbumia vuosien 1957 ja 1974 välillä, ja kaikkiaan uransa kuluessa yli sata albumia.

Conniff syntyi Massachusettsissa ja oppi isältään pasuunansoiton taidon. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä jo junior high schoolissa ja opiskeli sovittamista kirjekurssin avulla. Valmistuttuaan high schoolista Conniff muutti Bostoniin, jossa hän liittyi Dan Murphy’s Musical Skippers -yhtyeeseen. Pari vuotta myöhemmin vuonna 1936 hän siirtyi Hank Biaginin yhtyeeseen ja muutti New Yorkiin, jossa hän soitti ensin Bunny Beriganin ja sitten Bob Crosbyn ja Artie Shawin orkestereissa, samalla kun opiskeli Juilliardissa.

Conniff turhautui, kun swing-tyyli joutui tekemään tilaa bebop-jazzille 1940-luvun lopulta alkaen ja työskenteli vuosia musiikkielämän ulkopuolella. Hän tutki populaarimusiikkia ja sen kaupallista menestystä. Vuonna 1954 hän soitti pasuunaa televisioyhtiöiden ABC ja NBC studio-orkestereissa ja sai 1955 paikan Columbia Recordsin sovittajana ja kapellimestarina. Tämä työ tuotti useita hittejä muun muassa Johnnie Raylle, Guy Mitchellille, Frankie Lanelle, Johnny Mathisille ja Marty Robbinsille.

Conniffin omalla nimellä tehty levytysura sai alkunsa vuoden 1956 albumista *’S Wonderful!*, joka koostui popstandardien swing-sovituksista big bandille ja sanattomasti hyräilevälle kuorolle. Perusresepti oli, että miesäänet tuplaavat pasuunastemmaa ja naisäänet trumpettistemmaa. Tätä seurasivat samoilla aineksilla tehdyt albumit *’S Marvelous* (1957) ja *’S Awful Nice* (1958), jotka kaikki nousivat albumilistan kymmenen myydyimmän joukkoon. Vuonna 1959 Conniff perusti oman lauluyhtyeen The Ray Conniff Singers.

Conniff julkaisi lauluyhtyeineen 1960-luvulla vähintään kolme albumia vuodessa, joista yksi oli usein joululevy. Sanatonta laulua käyttävät levyt menestyivät Pohjois-Amerikan markkinoiden lisäksi hyvin myös Britanniassa ja Etelä-Amerikassa, jonka markkinoille hän levytti sinne erityisesti suunnattuja albumeja.

Conniff levytti Columbialle aina vuoteen 1995 asti ja siirtyi sitten omalle Ivy Music -&#8288;levymerkilleen, jonka jakelusta huolehti PolyGram. Vuonna 1997 hän julkaisi sadannen albuminsa *I Love Movies*.

## Lähteet
Shakin maailmanmestaruusottelu 1987

**Shakin [[Shakin maailmanmestaruus|maailmanmestaruusottelussa]] 1987** Sevillassa pelasivat hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Anatoli Karpov. Ottelun kesti 24 peliä, ja se päättyi tasapisteisiin 12–12. Kasparov säilytti tittelinsä hallitsevana mestarina. 

## Pelit

## Lähteet
*
Jürgen Grabowski

**Jürgen Grabowski** (7. heinäkuuta 1944 Wiesbaden – 10. maaliskuuta 2022 Wiesbaden) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1974.

Grabowski pelasi koko 15-vuotisen ammattilaisuransa Eintracht Frankfurtissa. Hän voitti seuran riveissä Saksan cupin vuosina 1974 ja 1975 sekä UEFA Cupin vuonna 1980. 

Maajoukkueessa Grabowski pelasi 44 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän edusti Länsi-Saksaa kolmissa MM-kisoissa, vuosina 1966, 1970 ja 1974, joissa joukkue voitti vastaavasti hopeaa, pronssia ja kultaa. Grabowski tosin ei saanut peliaikaa vuoden 1966 kisoissa. Mestaruuteen päättyneissä vuoden 1974 kisoissa hän pelasi kuudessa ottelussa ja teki yhden maalin jatkolohko-ottelussa Ruotsia vastaan.

## Lähteet