Hernekeitto

**Hernekeitto** on keittoruoka, joka valmistetaan suomalaisittain kuivatuista vihreistä herneistä ja sianlihasta. Tavanomaisesti herneet turvotetaan ennen keittämistä liottamalla kylmässä vedessä yön yli, minkä jälkeen niitä keitetään yhdessä lisätyn lihan kera, kunnes ne hajoavat. Mausteina käytetään usein suolaa, mustapippuria, meiramia ja sinappia, vihanneslisukkeina sipulia ja porkkanaa. Suomen länsiosissa hernekeitto on perinteisesti hyvin sakeaa ja savustetulla lihalla viimeisteltyä, karjalaisessa hernerokassa puolestaan on myös lientä ja herneet ovat kokonaisia eikä sianliha yleensä ole savustettua. Kiehauttamalla valmiita hernekeittosäilykkeitä on saatavilla suomalaisissa ruokakaupoissa useina eri variaatioina, myös kasvishernekeittona ja lihattomana.

Koska hernekeiton raaka-aineet ovat edullisia ja helposti kuljetettavia eikä valmistus edellytä liioin käsityötä, on se Suomessa hyvin suosittu suurten joukkoruokailu- ja toritapahtumien ruokalaji.  

Hernekeittoa on syöty jo antiikin aikaan. Se mainitaan Aristofaneen komediassa *[[Linnut (Aristofanes)|Linnut]]* (414 eaa.). Kreikkalaiset ja roomalaiset viljelivät herneitä viimeistään noin 500–400 eaa. Tuona aikakautena Ateenan kaduilla myytiin kuumaa hernekeittoa.

## Hernekeitto armeijassa

Ruotsin armeijassa hernekeittoa syötiin tiistaisin ja torstaisin, koska perjantai oli katoliseen aikaan paastopäivä ja torstaina haluttiin tarjota tukevaa ja ravitsevaa ruokaa. Hernekeitto ja pannukakku torstain ja laskiaistiistain ruokalajeina ovat sen aikaista perinnettä.

*[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* Kysy Kirsiltä -palsta tarjosi perinteen synnylle toisen selityksen heinäkuussa 1994. Kustaa Vaasan aikana osa veroista maksettiin kruunulle luonnontuotteina, kuten voina, herneinä ja vesilinnunmunina. Tarinan mukaan herneet säilyivät pisimpään, joten hovissa popsittiin etenkin keväisin paljon hernerokkaa, minkä vuoksi kiivas kuningas menetti malttinsa yksipuoliseen ruokalistaan. Ratkaisu löytyi uudelta ruokavarastonhoitajasta, joka keksi, että hernekeittoa syötäisiin kerran viikossa läpi vuoden. Toisen legendan mukaan Eerik XIV kuoli syötyään myrkytettyä hernekeittoa.

Suomen puolustusvoimissa hernekeittoa tarjoillaan pannukakun kera joka viikko, yleensä torstaisin.

## Muiden maiden hernekeittokulttuuri
Ruotsissa hernekeitto valmistetaan yleensä keltaisista herneistä.

Alankomaissa hernekeitossa voi muun sianlihan sijaan olla myös makkaraa.

Saksassa keittoon lisätään lähes aina muita kasviksia, pääasiassa sipulia, porkkanaa ja perunaa. Lihan lisääminen keittoon on yleistä, kuten myös keiton tarjoaminen makkaran kanssa, jolloin siitä usein mainitaan ja makkaran saa mukaan pyydettäessä ("mit Bockwurst"). Hernekeitto on yleistä tarjottavaa Saksassakin kylmän vuodenajan ulkoilmatapahtumien yhteydessä.

Englannissa hernekeittoa muistuttava mutta paksumpi *pease pudding* haudutetaan vesihauteessa, ja se muistuttaa rakenteeltaan hiukan lanttulaatikkoa. Hernekeitto keittoruokanakin tunnetaan nimenomaan paksuudestaan, joten sitä voisi kutsua jo melkein soseeksi: onhan Lontoon sumuja kautta aikain verrattu nimenomaan hernerokkaan.

Venäjällä hernerokka tehdään savustetusta sianlihasta, ja siihen lisätään usein myös perunaa. Venäläisessä rokassa on melko runsaasti lientä.

Norjassa sakeata etikalla maustettua hernemuhennosta käytetään kylmänä ruoanlisäkkeenä vihreiden vihannesten tapaan. Lämmin hernekeitto puolestaan on liemimäistä, eikä siinä ole lihaa.

Islannissa hernekeittoon käytetään suolattua lampaanlihaa.

Australiassa englantilaistyyppiseen hernekeittoon lisätään kellumaan australialainen lihapiirakka, ja ruokalaji tunnetaankin nimityksellä *Pie Floater*.

## Katso myös
*Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla

* Markku Huusko: Tyly arvio: Suomalainen purkkihernekeitto ”pula-ajan herkkua”. Uusi Suomi 18.7.2012.