Onnellisuustutkimus

**Onnellisuustutkimus** eli **onnellisuuden taloustiede** () tarkoittaa kansalaisten elämänlaadun tutkimusta taloustieteellisin ja psykologisin menetelmin. Onnellisuustutkimus täydentää bruttokansantuotteen kaltaisia objektiivisempia mittareita.

## Geenit 50 %, olosuhteet 10 %, muu 40 %
Sonja Lyubomirsky ym. (2005) totesivat tutkimuskirjallisuuden osoittavan, että pitkän aikavälin onnellisuuden eroista eri ihmisten välillä 50 % riippuu geeneistä ja 10 % olosuhteista. Näin ollen keskimäärin 40 % voi olla ihmisen oman toiminnan vaikutusta.

Onnellisuuteen vaikuttavia olosuhteita (10 %) olivat valtiokohtaiset, maantieteelliset ja kulttuuriset tekijät; ikä, sukupuoli, etninen ryhmä ja muut demografiset tekijät; yksilöhistoria, kuten lapsuuden traumat, auto-onnettomuudet tai arvovaltaiset palkinnot; sekä elämäntilanne, kuten siviilisääty, ammatti, työpaikan varmuus, tulot, terveys ja uskonnollisuus.

## Onnellisuuden muutosten tilapäisyys ja pysyvyys
Vuonna 1978 julkaistun tutkimuksen mukaan lottovoitot ja halvaantuminen vaikuttaisivat onnellisuuteen vain tilapäisesti ja sitten ihmisen onnellisuustaso palautuisi jälleen hänen yksilölliselle normaalitasolleen. Tätä tutkimusta siteerataan usein, ja monen asian katsotaan vaikuttavan onnellisuuteen vain tilapäisesti.

Tuoreissa suurissa paneelitutkimuksissa on kuitenkin osoitettu, että avioero, puolison kuolema, työttömyys, vammautuminen ja vastaavat tapahtumat muuttavat subjektiivista hyvinvointia pitkäaikaisesti. Palautuminen aiemmalle tasolle jää keskimäärin vain osittaiseksi ja riippuu myös synnynnäisistä tekijöistä. Vain 50 % pitkän aikavälin onnellisuuseroista selittyy geeneillä ja 10 % olosuhteilla, 40 % ehkä omalla tietoisella toiminnalla.

Myös keskisuuren lottovoiton (1 000 - 120 000 puntaa) on sittemmin todettu lisäävän henkistä hyvinvointia pysyvästi 1,4 GHQ-pistettä, jopa kaksi vuotta tapahtuman jälkeen. Suuressa ruotsalaistutkimuksessa 2020 taas todettiin, että lottosuurvoittajilla oli vielä 5-22 vuotta myöhemmin paljon suurempi tyytyväisyys omaan elämään muttei juurikaan korkeampaa päivittäisen onnellisuuden kokemusta tai mielenterveyttä. Myös Kahnemanin ja Deatonin tutkimus suurvoittajista sai samanlaisen tuloksen: arviot hyvinvoinnista paranivat muttei koettu hyvinvointi.

Oswald ja Powdthavee (2008) esittävät, että Brickmanin vuoden 1978 tutkimusta on tulkittu väärin. Heidän datansa mukaan palautuminen vanhalle onnellisuustasolle on vain osittaista. Bondin ja Langin (2018) mukaan siihenkin näyttäisi vaikuttavan raportointifunktion muuttuminen. He esimerkiksi löytävät vahvojat todisteita sille, että vammautunut henkilö madaltaa standardejaan sille, millaisen mielentilan raportoi tyytyväisyydeksi, sen sijaan, että hänen tyytyväisyytensä niinkään nousisi.

Sheldon ja Lyubomirsky (2006) kirjoittavat tutkimuskatsauksessaan, että sekä subjektiivisen että psykologisen hyvinvoinnin muuttaminen pysyvästi onnistuu helpommin omaa toimintaa muuttamalla kuin olosuhteita muuttamalla.

## Positiivisen psykologian interventioiden vaikutus
Tutkimuksissa on osoitettu Positiivisen psykologian mukaisten harjoitteiden (PPI) parantaneen hyvinvointia ja masennusta. Vaikutus on näkynyt myös pitkään jälkeenpäin. Tosin kiitollisuusharjoitusten vaikutus masentuneisiin oli eräässä tutkimuksessa kielteinen, vaikkakin useassa tutkimuksessa myönteinen ei-masentuneille. 49 tutkimusta kattaneen meta-analyysin (2009) mukaan julkaisuvinouma ei voi selittää tuloksia, koska ei-julkaistut mukaan lukien tutkimuksia aiheesta oli arviolta 250 ja ei-merkitsevyys olisi vaatinut yli 2 500 nollatutkimusta.

Kokeillut interventiot olivat kiitollisuuskirjeiden kirjoittaminen, optimistisen ajattelun harjoittaminen, myönteisten elämänkokemusten läpikäynti uudelleen ja sosiaalinen vuorovaikutus. PPI tarkoittaa myönteisten asioiden kehittämistä, ei ongelmien hoitamista.

Myös vielä tuoreemmassa meta-analyysissä (39 tutkimusta, 6 139 osanottajaa, 2012) todettiin PPI-interventioiden vaikutus myönteiseksi. Subjektiivisen hyvinvoinnin Standardoitu keskimääräinen ero (SMD) oli 0,34 korkeampi, psykologisen hyvinvoinnin 0,20 ja masennuksen 0,23. 3-6 kuukautta intervention jälkeen kummankin hyvinvoinnin nousu oli yhä merkitsevä, joten vaikutus näyttää melko pysyvältä. Toisaalta laadukkaimmissa tutkimuksissa myönteinen vaikutus ei ollut yhtä suuri. Siksi tekijät toivovat lisää laatututkimuksia vahvistamaan todistusaineistoa. Heidän mukaansa ylempänä mainittu meta-analyysi (2009) ei keskittynyt riittävästi tutkimusten laatuun.

Tämä jälkimmäinen meta-analyysi totesi hyvinvointia lisääviksi siunaukset, ystävällisyysharjoitukset, henkilökohtaisten tavoitteiden asettamisen, kiitollisuuden osoittamisen ja henkilökohtaisten vahvuuksien varaan rakentamisen.

Eräiden tutkimusten mukaan säännöllinen meditaatio lisää ihmisten onnellisuutta. Esimerkiksi 9 viikon "rakkaus-ystävällisyysmeditaatio"-interventio lisäsi positiivisten tuntemusten, ja vaikutus oli tallella vielä 15 kuukautta intervention jälkeenkin, myös niillä, jotka olivat lopettaneet meditaation, jatkaneilla vielä enemmän.

## Onnellisuus maittain

*Satisfaction with Life Index* (elämäntyytyväisyyden mittari) pyrkii mittaamaan ihmisten itse ilmoittamaa keskimääräistä onnellisuutta (subjektiivista tyytyväisyyttä elämäänsä) maittain.

On esitetty muitakin elämänlaadun mittareita, joissa otetaan huomioon lisätekijöitä. Esimerkiksi hollantilainen sosiologi Ruut Veenhoven on katsonut, että koska jokainen onnellinen vuosi on hyvästä, on myös eliniänodote otettava huomioon, ja hän on kehittänyt mittarin *Happy Life Years*.

## Onnellisuus ja bruttokansantuotteen kasvu
Bruttokansantuotteen kasvulla on kiistatta yhteys onnellisuuden kasvuun, mutta lisäksi on otettava huomioon tasaisen tulonjaon vaikuttavuus onnellisuuteen. Myös BKT:n taso näyttäisi lisäävän onnellisuutta: mitä rikkaampi maa, sitä onnellisempi se keskimäärin on, joskin ei merkitsevästi yli 15 000 dollaria/vuosi/hlö tuottavissa maissa. 

Vuonna 2008 Pennsylvanian yliopiston taloustieteilijät Justin Wolfers ja Betsey Stevenson päätyivät siihen, että valtion vaurastumisen ja kansalaisten onnellisuuden välinen yhteys on logaritminen, mikä viittaisi siihen, että vaurastuminen lisäisi onnellisuutta rajatta, joskin loiventuvasti (vaurauden kaksinkertaistuminen olisi yhtä hyvä asia tulotasosta riippumatta). 

Talouskasvun mukana myös eliniänodote on kohonnut, joten rikkaimmissakin maissa talouskasvu korreloi vahvasti *Happy Life Years* -mittarin kanssa.

## Mikä lisää yksilön onnellisuutta?
Vaurastuminen lisää onnellisuutta, köyhimmillä nopeimmin. Se, miten kattavasti ihminen tuntee päättävänsä itse omasta elämästään, korreloi onnellisuuden kanssa. 

Vastentahtoinen työttömyys vähentää onnellisuutta, mutta eläkeläiset sekä vapaaehtoisesti kotivanhemmiksi tai -puolisoiksi ryhtyneet ovat kuitenkin keskimääräistä onnellisempia. Myös ikäväksi koettujen työtehtävien, kuten siivoamisen, suorittaminen vähentää ihmisen onnellisuutta. 

Myös sosiaalisen kanssakäymisen on havaittu lisäävän onnellisuutta. Luotettava tutkimusnäyttö ei kuitenkaan tue sitä, että mediassa usein suositellut meditaatio, liikunta tai luonnossa oleskelu lisäisivät onnellisuutta.

Vakava sairaus, työttömyys ja avioero vähentävät onnellisuutta.

Seuraavat tekijät lisäävät onnellisuutta toistensa lisänäkin: koulutus, naissukupuoli, suuret tulot, iäkkyys tai nuoruus, avioliitto, eläkkeellä tai kotivanhempana oleminen, yrittäjyys.

Lapset vähentävät vanhempien onnellisuutta ollessaan alaikäisiä, mutta lisäävät vanhempiensa onnellisuutta sitäkin enemmän aikuistuttuaan ja saadessaan jälkeläisiä. Naimisissa olevat ovat onnellisempia, mutta se ei johdu välttämättä avioliitosta, vaan siitä, että onnettomimmat jäävät yleensä naimattomiksi. 

Zürichin yliopistossa tehdyn tutkimuksen mukaan demokratia ja federalismi lisäävät hyvinvointia. Ne auttavat kansalaisia valvomaan ammattipoliitikkoja ja osallistumaan poliittiseen päätöksentekoon.

### Vanhemmuus
Suomessa kaikkein onnettomimpia parisuhteessa ovat pienten lasten vanhemmat, etenkin isät.

Ensimmäisen lapsen syntymä vähentää saksalaisen onnellisuutta keskimäärin 1,6 yksikköä asteikolla 1-10. 17 prosentilla vähenemä oli ainakin kolme yksikköä, ja heistä vain 58 % hankki toisen lapsen kymmenen vuoden sisällä. Esimerkiksi avioero vähensi onnellisuutta vain 0,8 yksikköä ja työttömyys tai puolison kuolema vain 1 yksikön verran.  Vuosien myötä onnellisuus kuitenkin nousi ja oli iäkkäämpänä korkeampaa kuin lapsettomilla. Yhtenä selityksenä voi olla, että kotona asuvien lasten hyvinvointiin on käytettävä rahaa ja aikaa, mikä on pois vanhempien keskinäisestä ajasta ja tukemisesta.

## Arvostelua
On esitetty, että onnellisuusmittareita voidaan yrittää käyttää perustelemaan autoritaarista politiikkaa ja siksi mittareita ei saisi käyttää politiikan perusteluna vaan ainoastaan yksilöiden informoimiseen.

Professori Edward Glaeserin mukaan ihmiset tekevät kaiken aikaa tietoisia valintoja, jotka vähentävät heidän onnellisuuttaan, koska heillä on muitakin, tärkeämpiä tavoitteita. Tästä syystä hallituksen ei pitäisi vähentää kansalaisten vaihtoehtoja "onnellisimpiin" vaan maksimoida kansalaisten valinnanvapaus, jotta nämä voisivat itse tehdä valintansa.

Itse ilmoitettu onnellisuus on subjektiivinen (epäluotettava) mittari. On vaikea verrata yhden ihmisen onnellisuutta toisen onnellisuuteen. Eri kulttuurien kesken vertailu voi olla erityisen vaikeaa. On silti todettu, että suurten tietomäärien poikkileikkausten vertailu maasta ja ajankohdasta toiseen tuottaa johdonmukaisia malleja onnellisuuden tekijöistä. Vaihtoehtoisen ehdotuksen mukaan luotettavampi mittari olisi aivojen ilokeskuksen suora mittaaminen.

Työttömät ovat tyytyväisempiä työttömyyden lisääntyessä, vaikka se tarkoittaa työllistymismahdollisuuksien heikkenemistä. Venäjällä sekä työllisten että työttömien onnellisuus lisääntyi, kun 1990-luvun lopun kriisin myötä työttömyys lisääntyi. Voi olla, että tämä johtui odotusten laskemisesta tai sitten muista samanaikaisista muutoksista Venäjällä.  

### Tilastotieteellinen ja muu tekninen arvostelu
Bondin ja Langin (2018) mukaan tuloksia vääristää se, että ihmiset joutuvat pyöristämään onnellisuutensa kyselyn esimerkiksi 3- tai 7-portaiselle asteikolle, jolloin "pyöristysvirheet" voivat saada vähän onnellisemman ihmisryhmän näyttämään vähän onnettomammalta. Näin ei olisi, jos esimerkiksi kummankin ryhmän todelliset onnellisuudet olisivat normaalijakauman mukaisia samalla hajonnalla, mutta heidän tulostensa mukaan usein näin ei näytä olevan, ja joillain log-normaaleilla jakaumilla moni tulos saadaan päinvastaiseksi.

Heidän tuloksensa myös näyttävät siltä, että "raportointifunktio" olisi erilainen eri ryhmillä ja jopa samalla yksilöllä eri aikoina. Esimerkiksi vammautunut ihminen alkaa vähitellen raportoida itsensä taas onnellisemmaksi sisäisellä onnellisuustasolla, jolla hän aiemmin olisi valinnut alemman vastausvaihtoehdon.

## Katso myös
* Inhimillisen kehityksen indeksi
* Bruttokansanonnellisuus
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*John Helliwell, Richard Layard & Jeffrey Sachs (editors): World Happiness Report 2015 (pdf)   (worldhappiness.report)
* 
*
*
*