open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Saarijärvi (Kivijärvenmaa)

**Saarijärvi** on Pirkanmaalla Vesilahden ja Sastamalan rajalla Kivijärvenmaalla sijaitseva järvi.

## Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 14,5&nbsp;hehtaaria ja sen pituus on 530&nbsp;metriä ja leveys 420&nbsp;metriä. Se on muodostunut metsäiseen painanteeseen, jonka etelärannalla on pieniä mäkiä. Niistä yksi kohoaa 14&nbsp;metrin korkeuteen vedenpinnasta. Muut rannat ovat varsin loivia. Järvessä on sen keskellä sijaitsee autio saari. Järven rantaviiva on 1,7&nbsp;kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven rantoja ei enää viljellä, mutta entisiä maatila asutetaan vielä. Lisäksi rantaan on rakennettu kahdeksan vapaa-ajan asuntoa. Taloille ja mökeille tule tiet Kivijärvenmaalta, jossa kulkee yhdystie&nbsp;12847, tai Löyttyjärven suunnalta. Sastamalan ja Vesilahden välinen kuntaraja kulkee järvessä olevan saaren kautta.

## Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen ei laske ojia, mutta sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 950 metriä pitkä laskuoja Valkijärveen. Valkijärvi laskee seuraavaksi Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 125,9 metriä ja Valkijärvellä 125,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 0,9 metriä.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa saaren rajapyykillä erotettiin Tyrvään ja Vesilahden pitäjät toisistaan. Saarijärven ja Valkijärven välissä on merkitty joko niitty- tai peltomaata, joka seuraa laskuojaa. Järveksi merkityssä kohdassa lukee nykykartoissa Kytömaa. Järven rannassa ei ole vielä asutusta. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa kuntarajalla kohtaavat Tyrvää ja Vesilahti. Järven rannassa on kaksi maatilaa, joiden pellot rantautuvat ainakin itäpuolella järveä. Vuoden 1959 peruskartassa on maatiloilla on peltomaata järven lähellä ja itärannassa peltomaat ulottuvat rantaan asti. Taloille tulee tiet Kivijärvenmaan suunnalta.

## Lähteet
Eric Åkerman

**Nils Eric Johan Åkerman** (25. lokakuuta 1907 Porvoo – 23. marraskuuta 1978) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen panssarikomentaja.

Åkerman kävi kadettikoulun vuosina 1929-1930 ja palveli kouluttajana Uudenmaan rakuunoissa 1930-1939. Talvisodassa Åkerman toimi eskadroonanpäällikkönä Uudenmaan Rakuunarykmentissä. Jatkosodan alussa hän toimi samoissa tehtävissä. Vuosina 1942-1944 hän palveli pataljoonankomentajana Panssaridivisioonassa, myös Rynnäkkötykkipataljoonan komentajana. Sodan jälkeen hän toimi Panssaripataljoonan komentajan apulaisena 1945 ja sittemmin komentajana 1946-1947. Vuonna 1948 hän opetti Sotakorkeakoulussa taktiikkaa. Vuosina 1949-1952 hän toimi toimistoupseerina pääesikunnassa. Vuonna 1952 hänet nimitettiin sotilasasiamieheksi Tukholmaan (vuodesta 1954 lukien myös Osloon ja Kööpenhaminaan). Vuosina 1956-1958 hän komensi 4. prikaatia, sittemmin Uudenmaan Prikaati. Tämän jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Sotilasuransa jälkeen Åkerman toimi liike-elämässä Oy Carbonex Ab:n toimitusjohtajana 1958-1966 sekä tämän jälkeen Oy Coly Ab:n toimitusjohtajana ja omistajana. 

## Julkaisuja
Nimellä *E. Åkerman*:
* *Panssariaseen organisaatiosta ja taktiikasta*. Tiede ja ase 7/1949 

## Lähteet
* https://runeberg.org/vemochvad/1967/0664.html
* http://dynamic.hs.fi/arkku/tiedostot/236294521978%20kolmas.pdf 

## Viitteet
Valkijärvi (Suonola)

**Valkijärvi** on Pirkanmaalla Vesilahdella Suonolan lähellä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Valijärven pinta-ala on 8,3 hehtaaria, ja sen pituus on 480 metriä ja leveys 290 metriä. Se on muodostunut alavaan painanteeseen, jota ympäröi pieniä ja matalia mäkiä. Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja ranta on moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Vain järven lounaisrannassa sijaitsee rantaan ulottuvaa suomaata. Järven lounaisrantaan on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa ja koillisrantaan yksi vapaa-ajan asunto. Niille tulee tiet Suonolan ja Kivijärvenmaan väliseltä kylätieltä. Järven pohjoisrantaa seuraa niin kutsuttu kärrypolku.

## Vesistösuhteita
Valkijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee yksi laskuoja Saarijärveltä ja Valkijärven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä laskuoja Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 125,0 metriä ja Suonojärvellä 105,1 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 19,9 metriä.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järvi esiintyy nimellä ”Walkojärvi”. Saarijärvestä on merkitty Valkojärveen luontainen laskuoja. Kartassa on myös kolmas järvi, jonka paikalla lukee nykykartoissa Kytömaa. Saarijärven ja Valkijärven välissä on ollut joko niittymaata tai peltomaata. Myös lasku-uoman varresta on raivattu niittymaata. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa ihmistoiminnasta on runsaasti merkkejä. Järveä ympäröiviltä soilta on raivattu peltomaata Valkijärven ja Saarijärven välisen laskupuron ympäriltä ja Kytömaalta. Peltomaata sijaitsi myös sen itärannassa, jonka vieressä sijaitsi Rajalan maatalo. Maatalon kautta kulki silloin Suonolasta Lampijärvelle kulkeva kylätie. Myös laskupuron varren niityt on perattu peltomaaksi. Vuoden 1959 peruskartassa on Kytömaan ja Rajalan peltomaat vielä viljelyssä, mutta pellot eivät ylety rantaan asti. Rajalan kautta kulkenut kylätie on kuihtunut kävelypoluksi.

## Lähteet
Pikku-Hyyhönen

**Pikku-Hyyhönen** eli **Pikku-Hyyhynen** on Pirkanmaalla Vesilahdella Suonolan lähellä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Pikku-Hyyhösen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, ja sen pituus on 340 metriä ja leveys 70 metriä. Se on muodostunut mäkien väliseen soistuneeseen painaumaan, jonka eteläpuolella kohoaa Pikku-Hyyhösen vuori noin 13 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Järven rantaviiva on 0,74 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soista metsämaastoa. Järvessä ei ole saaria ja se on autio. Suonojasta Sammaljoelle johtava tie ohittaa järven sen pohjoispuolelta, mutta rantaan ei tule teitä.

## Vesistösuhteita
Pikku-Hyyhönen sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee ympäröivälle suolle kaivettuja ojia ja sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 500 metriä pitkä laskuoja Iso-Hyyhöseen, joka vuorostaan laskee Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 127,8 metriä ja Iso-Hyyhösellä 126,7 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 1,1 metriä.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa ja vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on merkitty metsätie Suonolan läheltä Lampijärvelle. Se kulkee kartoissa Pikku-Hyyhösen itäpuolelta, mutta myöhemmin rakennettiin kylätie kulkemaan lammen länsipuolelta. Lammella ei ole ollut asutusta. Vuoden 1959 peruskartassa ei asutusta ole tullut lammen lähelle. Järven ympäröivää suota ei ole vielä tuolloin ojitettu.

## Lähteet
Erik Ulfsson

**Erik Bernhard Ulfsson** (16. lokakuuta 1898 Helsinki – 27. marraskuuta 1984) oli Suomen Puolustusvoimien eversti tykistön aselajissa. 

Ulfsson kävi kadettikoulun 1919–1920 ja palveli kouluttajana, patterinpäällikkönä ja talouspäällikkönä KTR 1:ssä 1920–1927. Tykistön tarkastajan adjutanttina hän työskenteli 1927–1936. Patteristoupseerina KTR 3:ssa hän oli 1936–1937. Aliupseerikoulun johtajana KTR 4:ssä hän oli 1937–1939. Talvisodan sytyttyä Ulfsson palveli Taipaleen lohkon tykistökomentajana. Välirauhan aikana 1940 hän komensi KTR 7:ää sekä toimi pääesikunnan tykistöosastossa toimistopäällikkönä 1940–1941. Jatkosodan aikana hän toimi päämajan tykistöosaston päällikkönä sekä 1. divisioonan tykistökomentajana Maaselän kannaksella. Kesällä 1942 hän komensi myös KTR 5:tä. Sodan jälkeen hän toimi jälleen pääesikunnan tykistötoimiston päällikkönä 1944–1947. Tämän jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi ylitarkastajaksi vakuutusyhtiö Kalevaan 1947. Myöhemmin hän toimi Oy Telko Ab:n henkilöstöpäällikkönä 1952–1963.

Ylennykset: vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1925, majuri 1936, everstiluutnantti 1940, eversti 1943.

Hänen tyttärensä oli näyttelijä Birgitta Ulfsson.

## Lähteet
* https://runeberg.org/vemochvad/1967/0603.html

### Viitteet
Iso-Hyyhönen

**Iso-Hyyhönen** eli **Iso-Hyyhynen** on Pirkanmaalla Vesilahdella Suonolan lähellä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Järven pinta-ala on 15,1 hehtaaria, ja sen pituus on 1&nbsp;100 metriä ja leveys 320 metriä. Se on muodostunut mäkisen ylänköalueen painanteeseen, jossa sitä ympäröi pienet mäet. Järven asento on itä-länsisuuntainen. Eteläpuolella sijaitsevat Isokallio ja Jaakolanvuori, joka kohoaa yli 40 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Eteläranta onkin tämän takia jyrkkärinteisempi kuin pohjoisranta. Järven rantaviiva on 2,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjois- ja länsirannat rajautuvat metsäiseen suohon. Järvelle johtaa polku, mutta järvi on silti autio. Järvessä on yksi saari.

## Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee kaksi ojaa, joista toinen on Pikku-Hyyhösen laskuoja, ja Iso-Hyyhösen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 900 metriä pitkä ja Suonojärveen laskeva Hyyhösenoja. Järven vedenpinnan korkeus on 126,7 metriä ja Suonojärvellä 105,1 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 21,6 metriä.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa ei järvellä näkynyt ihmistoimintaan viittavia niittyjä tai asutusta. Suononrannasta tuli metsäpolku, joka ohitti järven sen länsipuolelta matkalla lounaaseen Lampijärvelle. Myöskään vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa ei näkynyt lukuun ottamatta kyseistä metsäpolkua eli -tietä. Vuoden 1959 peruskartassa on järvi edelleen luonnontilaisen eikä edes sen soita ole vielä ojitettu. Järven karttanimi on ollut vuoden 1930 talouskartasta alkaen ”Iso-Hyyhönen”.

## Lähteet
Pauliina Isomäki

**Pauliina Isomäki** (s. 1964 Vehmaa) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Yhdysvalloissa Valdosta State Collegessa Georgiassa ja Catawba Collegessa Pohjois-Carolinassa sekä musiikkitiedettä Åbo Akademissa, josta valmistui maisteriksi 1992. Isomäki on säveltänyt erityisesti vokaalimusiikkia, mm. kolme oopperaa.

## Keskeiset teokset

### Oopperat

*Keisarin majakka (libretto Leena Parkkinen)
**Unissa kaikki oli selkeämpää* (libretto Emma Puikkonen)
**Tahdon!* (libretto Emma Puikkonen)
**Pieni seksiooppera* (libretto Anne Lehikoinen)

### Vokaalimusiikkia

*Vuorisaarna (teksti: Joni Pyysalo, Raamattu, Pauliina Isomäki )
**Den väntande själen* (mezzosopraano ja piano/kamariorkesteri, teksti Edith Södergran)
*Arpi (sopraano, klarinetti, sello, harppu, teksti Niina Repo)
**Magnificat* (naiskuoro)
**Kanteletar-lauluja* (naiskuorolle, mieskuorolle, sekakuorolle)
**Sähkömiehen kalajutut* (sarja lastenlauluja, tekstit mm. Kirsi Kunnas)

### Kamarimusiikkia ja orkesteriteoksia

**Pilvet kuin…* (soolohuilulle ja orkesterille)
**In Her Dreams* (orkesterille)
**Källskärin Hermes* (2 trumpetille, käyrätorvelle, pasuunalle ja pianolle)
**Mielialoja* (sopraanosaksofonille ja pianolle)
**Valkea tyrsky* (vc solo)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Music Finlandin säveltäjäsivut: http://composers.musicfinland.fi/musicfinland/fimic.nsf/COMAA/4E1F718736B77D41C2257481003BEA3D?opendocument
Kivijärvi (Ekojärvi)

**Kivijärvi** on Pirkanmaalla Sastamalassa Kivijärvenmaalla ja Kolkunmaalla sijaitseva järvi.

## Maantiede
Järven pinta-ala on 47,0 hehtaaria, ja sen pituus on 2,4 kilometriä ja leveys 550 metriä. Se sijaitsee mäkisellä ylänköalueella suoreunaisessa painaumassa. Sen rannat ovat pääosin alavaa metsämaata, jota rikkovat rantaan asti ulottuvat mäet. Sellaisia ovat koillisrannan Rusinakallio, länsirannan keskikohdalla Laajalahdenkangas ja eteläpäässä Kiimasuonvuori. Näistä korkein on Rusinakallion mäki, joka kohoaa pienenä mäkenä 20 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Laajalahdenkangas on mäistä suurin ja se erottuu kauempana järveltä. Järvi on yleisilmeiltään pitkä ja kapea. Vastaranta ei jää missään kauemmaksi kuin 340 metrin päähän. Pohjoispään lahtimainen osa on varsin kapea ja vesikasvillisuudesta päätelleen matala. Keskikohdassaan järvi levenee Laajalahdeksi ja eteläosassa se on leveimmillään. Eteläosassa sillä on kaksi pikkulahtea Mustalahti ja Joensuu. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 6,1 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Ranta on umpeenkasvanutta ja paikoin avosuota. Muutamien peltojen keskellä sijaitsee kolme maatilaa, jotka muodostavat kaakossa Kivijärvenmaan kylän ja luoteessa Kolkunmaan kylän. Rannoille on rakennettu toistakymmentä loma-asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 12847.

## Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee muutama pelto-oja ja ojiteuuilta soilta metsäojat. Sen luusua sijaitsee Mustalahdessa järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa kaksi kilometriä pitkä Kivijärvenoja, joka laskee Lampijärveen. Se laske vuorostaan Suonojärven Saastojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 115,0 metriä ja Suonojärvellä 105,1 metriä mpy., joten Kivijärvenojalle kertyy pudotusta 9,9 metriä.

## Historia
Kivijärven vedenpintaa laskettiin ensimmäisen kerran 1860-luvulla. Toisen kerran järveä laskettiin 1900-luvun alussa, jolloin pinta aleni metrin verran. Järvenlaskun maanomistus on vielä yksityistämättä, sillä Karttapaikan kiinteistörajoista näkyy järven vesijättömaan raja. Vesijättömaan ja vesialueen yhteispinta-ala voidaan mitata karttapaikan työkalulla. Sen tulos on noin 67 hehtaaria. Sen mukaan vesijättömaata on noin 20 hehtaaria.

## Lähteet
Löyttyjärvi (Vesilahti)

**Löyttyjärvi** on Pirkanmaalla Vesilahdella Suonolan lähellä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Löyttyjärven pinta-ala on 3,9 hehtaaria, ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Se on muodostunut pieneen soistuneeseen maaston painanteeseen, jonka itäpuolella kohoaa Leiposenvuori ja kaakkoispuolella Mäntytöpäs. Kaakkoisrannasta kohoaa mäenrinteet yli 15 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Järven rantaviiva on 0,85 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven eteläpuolella sijaitsee lähiympäristön ainoa maatila, jonka peltomaita on järven lounais- ja luoteispuolella. Rantaan on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto maatilan lähelle. Järven itäpuolella kulkee Suonolasta tulevalta tieltä haarautuva metsäautotie Saarijärven suuntaan. Sastamalan rajalle on matkaa 200 metriä.

## Vesistösuhteita
Löyttyjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee kolme metsäojaa ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja Kivijärvenojaan. Tämä oja laskee Lampijärveen, joka vuorostaan laskee Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 124,7 metriä mpy.

## Historiaa
Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa järven etelärannassa sijaitsee rakennus, jonka lähellä ei vielä ole peltomaata. Vuoden 1959 peruskartassa peltomaata on raivattu ja otettu viljelyyn järven luoteis- ja lounaispuolelta. Maatilalle tule tie Kivijärvenmaan suunnalta.

## Lähteet
Lars Ehrnrooth

**Lars Carl Albert Ehrnrooth** (3. kesäkuuta 1897 Valkeala – 4. syyskuuta 1980 Kirkkonummi) oli Suomen Puolustusvoimien everstiluutnantti ja herastuomari. 

Ehrnroothin vanhemmat olivat professori Ernst Ehrnrooth ja Karin Selin. Lars Ehrnroothin veljiä olivat kenraalit Adolf Ehrnrooth ja Gustaf Ehrnrooth. 

Lars Ehrnrooth valmistui ylioppilaaksi 1915 ja kävi oikeustieteellisiä opintoja. Vuoden 1918 sodassa hän toimi ryhmän- ja joukkueenjohtajana. Vuosina 1919–1933 hän palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä sekä Ratsuväkiprikaatissa. Hän kävi Sotakorkeakoulun 1927–1929. Vuosina 1933–1937 hän palveli sotilasasiamiehenä Tukholmassa. Ratsastuskoulun päällikkönä hän oli 1937–1939. Talvisodan aikana hän komensi Polkupyöräpataljoona 8:aa. Jatkosodan aikana hän toimi pataljoonankomentajana, Ratsuväkiprikaatin esikunnassa sekä jalkaväen koulutuskeskus 17:n komentajana. Sodan jälkeen hän omisti ja piti Tyriksen kartanoa Kirkkonummella. 

Ylennykset: reservivänrikki 1918, vänrikki 1918, luutnantti 1920, ratsumestari 1926, majuri 1930, everstiluutnantti 1940. 

Ehrnrooth kilpaili kenttäratsastuksessa. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1924, lopputuloksenaan keskeytys.

## Lähteet
* https://runeberg.org/vemochvad/1967/0101.html

### Viitteet
Lampijärvi (Vesilahti)

**Lampijärvi** on Pirkanmaalla Vesilahdella Saastonkulmalla sijaitseva järvi.

## Maantiede
Lampijärven pinta-ala on 12,9 hehtaaria, ja sen pituus on 560 metriä ja leveys 400 metriä. Se sijaitsee Saastonkulman pohjoispuolella. Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvessä ei ole saari, mutta sen rannat ovat hyvin matalia. Lounaisrannassa on suo, mutta muualla ovat rannat metsämaata. Järven rannoilla ei ole asutusta tai vapaa-ajan asuntoja. Järven läheltä kulkee paikallistie.

## Vesistösuhteita
Lampijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen on johdettu muutama metsäoja, joista suurin on Kivijärvenoja, joka alkaa Kivijärvestä. Samaan ojaan yhtyy koilisessa sijaitsevan Löyttyjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,9 kilometriä pitkä laskuoja Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 109,2 metriä ja Suonojärvellä 105,1 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 4,1 metriä.

## Lähteet
Arvīds Reķis

**Arvīds Reķis** (s. 1. tammikuuta 1979 Jūrmala, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Saksan DEL-liigassa pelaavaa Augsburger Pantheria. Hän on edustanut Latviaa useissa arvokisoissa, esimerkiksi vuoden 2014 Olympialaisissa, Sotšissa.
## Tilastot

Maajoukkue:

## Lähteet
*
Toivo Sarparanta

**Toivo Valdemar Sarparanta** (vuoteen 1936 **Söderman**, 22. helmikuuta 1893 Turku – 19. kesäkuuta 1961 Hämeenlinna) oli Suomen Puolustusvoimien eversti kenttätykistössä. 

Sarparanta oli valmistunut insinööriksi Tampereen teknisestä opistosta 1916. Vuoden 1918 tapahtumien myötä hän jäi sotilasuralle kenttätykistörykmentti 1:een (KTR 1) nuoremmaksi upseeriksi 1918–1920, patterin päälliköksi 1920–1924 ja patteriston komentajaksi 1925–1929. Hän kävi komentajakurssin Sotakorkeakoulussa 1930. Hän siirtyi patteriston komentajaksi Jääkäritykistörykmenttiin 1929–1934 ja palasi taas patteriston komentajaksi KTR 1:een 1934–1937. Jyväskylän sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1937–1939. Vuosina 1931–1933 Sarparanta oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen.

Talvisodan sytyttyä Sarparanta komensi KTR 7:ää, myöhemmin KTR 10:ä. IV armeijakunnan tykistökomentajana hän oli 1940–1941. Jatkosodassa hän toimi VII armeijakunnan tykistökomentajana 1941–1943 ja Aunuksen ryhmän tykistökomentajana 1943–1944. Vuonna 1944 hän oli III armeijakunnan tykistökomentaja. Sodan jälkeen hän komensi KTR 4:ää 1944–1946. Etelä-Hämeen sotilasläänin komentajana Sarparanta oli 1946–1951 ja Hämeen sotilasläänin komentajana 1951–1952. 

## Lähteet
* https://runeberg.org/kuka/1954/0769.html

### Viitteet
Gustaf Palmgren

**Carl-Gustaf Palmgren** (15. toukokuuta 1904 Helsinki – 2. heinäkuuta 1978 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ratsuväen aselajissa. 

Palmgren kävi kadettikoulun 1922–1924 ja palveli kouluttajana, adjutanttina ja eskadroonanpäällikkönä Uudenmaan rakuunarykmentissä 1924–1933. Tämän jälkeen hän palveli esikuntaupseerina ja esikuntapäällikkönä Ratsuväkiprikaatissa 1933–1941. Sotakorkeakoulun hän kävi 1935–1937. Sodan aikana hän toimi mm. Ryhmä Oinosen ja Ratsuväkiprikaatin esikuntapäällikkönä. Sodan jälkeen hän oli sotilasasiamiehenä Tukholmassa 1945–1948. Pataljoonankomentajana hän palveli 1948–1954 JR 4:ssä ja sittemmin 4. prikaatissa. Kyseisen prikaatin komentajaksi hänet nimitettiin vuosiksi 1954–1956 (myöhemmin Uudenmaan prikaati. Vuosina 1956–1961 hän johti Oulun sotilaspiiriä ja 1961–1964 Pohjois-Suomen sotilaslääniä. 

Ylennykset: kornetti 1924, luutnantti 1926, ratsumestari 1931, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1954. 

## Lähteet
* https://runeberg.org/vemochvad/1967/0435.html

### Viitteet
Vabis

**Vabis** oli ruotsalainen henkilö- ja kuorma-autojen valmistaja, joka perustettiin vuonna 1891 nimellä *Vagnfabriks Aktiebolaget i Södertälje* (suom. Södertäljen Vaunutehdas Oy) Södertäljessä tuottamaan rautatievaunuja.

Ensimmäinen Vabiksen valmistama ja Gustaf Eriksonin suunnittelema nelipaikkainen henkilöauto esiteltiin vuonna 1897. Aikansa monien muiden autojen tapaan siinä oli yksisylinterinen kerosiinimoottori ja keppiohjaus. Auto ei ollut myyntimenestys. 

Vabis fuusioitui vuonna 1911 Scanian (*Maskinfabriks AB Scania*) kanssa ja syntyi *AB Scania-Vabis*.

## Lähteet

* scania.fi
Mustajärvi (Vesilahti)

**Mustajärvi** on Pirkanmaalla Vesilahden Krääkkiössä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 170 metriä. Se on muodostunut Mustajärvenkallion juurelle sen pohjoispuolelle. Mäki kohoaa 38 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Muuta järven rannat ovat alavia. Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Osa rannasta on metsäistä suota. Rannalle on rakennettu kolme loma-asuntoa, joille kulkee tiet Punkalaitumelta ja Vesilahdelta.

## Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee kolme suo-ojaa ja sen luusua sijaitsee järven pohjoisxxrannalla, josta saa alkunsa 7,5 kilometriä pitkä Järviönsuonoja, joka laskee Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 121,7 metriä mpy.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa on järven nimi ”Hakalampi”. Sen laskupuro on piirretty kohti Tuomisenkorpea, joka on tuolloin raivattu heinäniityksi. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa ei järvelle ole merkitty nimeä. Vaikka järvelle tulee etelästä kärrypolku, on järvi autiona. Sen laskupuro on nyt merkitty oikein ja se johtaa pohjoisessa Järvensuonojaan. Vuonna 1959 julkaistussa peruskartassa on sekä Kaakkolammen suo että oma ympäröivä suo ojitettu. Länsipuolinen Alttarisuo tullaan ojittamaan myöhemmin.

## Lähteet
Ruokojärvi (Vesilahti)

**Ruokojärvi** on Pirkanmaalla Vesilahdella Krääkkiössä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Ruokojärven pinta-ala on 11,7 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 300 metriä. Se on muodostunut pienten mäkien väliin jääneeseen painaumaan. Järven itäpuolella kohoaa Rimminvuori lähes 40 metrin korkeuteen järven vedenpinnasta. Itäranta on muita rantoja jyrkempi. Luoteisrannat ovat alavaa ja soistunutta maata. Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven lähellä on kaksi maatilaa ja rannoille on rakennettu yli 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Krääkkiön läpi kulkevalta yhdystieltä 2986, joka ohittaa järven läheltä. Järven etelärannassa on uimaranta.

## Vesistösuhteita
Ruokojärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee yksi tulo-oja, joka on Ison Oravajärven laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa kilometrin pituinen laskuoja Järviönsuonojaan. Se laskee lopulta Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 106,3 metriä ja Suoniojärvellä 105,1 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 1,2 metriä.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi on ”Ruokojärvi”, joka on piiretty autiojärveksi. Järven laskupuronvarsi on raivattu hienäniityksi kuten on myös Oravajärven laskuoja. Lähin maatila on Kräki (torppa?), joka sijaitsee Ruokojärvestä lounaaseen. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa järven ympäristö on asutta seutua. Järvensuon raivaus peltomaaksi on levinnyt Ruokojärvelle ja sen taakse asti. Neljällä sen rannoista on vesirajaan ulottuvia peltopalstoja. Yhdystie oli tuolloin jo olemassa. Vuonna 1959 julkaistussa peruskartassa on ihmistoiminnan merkit samanlaisia kuin 1930 talouskartassakin. Oravajärven laskupuro on kaivettu suoraksi ojaksi.

## Lähteet
Pai Mārire

**Pai Mārire**, toiselta nimeltään **Hauhau**, oli 1800-luvun loppupuoliskolla maorien keskuudessa vaikuttanut uskonnollinen liike, joka yhdisti maorien perinteistä uskontoa ja kristinuskoa. Sitä voidaan pitää ensimmäisenä itsenäisenä maorien kristillisenä liikkeenä. Liikkeen perusti Te Ua Haumēne, ja sen nimi Pai Mārire viittaa hänen oppeihinsa hyvyydestä ja rauhasta. Eurooppalaisten ja maorien väliset maakiistat saivat liikkeen muodostumaan lopulta sotilaalliseksi vastarinnaksi, ja etenkin eurooppalaisten siirtolaisten keskuudessa se nähtiin puhtaasti eurooppalaisten vastaisena liikkeenä. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan liikkeellä oli vielä 609 kannattajaa.

## Historia

Te Ua Haumēne tutustui kristittyihin lähetyssaarnaajiin ollessaan erään maoriheimon vankina 1820-luvulla. Häneen vaikutti etenkin uusi Testamentti ja Ilmestyskirja. 1860-luvulla hän otti osaa maorien ja siirtolaisten väliseen niin sanottuun Taranakin sotaan, joka oli puhjennut kiistoista maan myymisestä siirtolaisille. Vuonna 1862 hän sai näyn enkeli Gabrielilta, joka ohjeisti häntä johtamaan israeliitit (tässä yhteydessään maorit) ottamaan takaisin Kanaaninmaan eli Uuden-Seelannin.

Pai Māriren kannattajat kulkivat ympäri Pohjoissaarta, ja he joutuivat pian väkivaltaisiin yhteenottoihin muiden maorien ja siirtolaisten kanssa. Osa maorien iweistä eli heimoista vastusti sen nousua, sillä se nähtiin panmaorilaisena liikkeenä, joka näin uhkasi heimojen omaa itsenäistä valtaa. Huhtikuussa 1864 Pai Māriren kannattajat väijyttivät brittien sotilasjoukon ja tappoivat näistä seitsemän. Pai Māriren kannattajien ja muiden maorien välillä käytiin toukokuussa 1864 Whanganuissa Moutoa Islandin taistelu, jossa heitä vastustaneet maorit voittivat. Paikalle pystytettiin sittemmin Uuden-Seelannin ensimmäinen sotamuistomerkki. Tappiosta huolimatta Pai Mārire sai lisää kannattajia, ja tätä vauhdittivat etenkin siirtomaahallinnon suorittamat maan haltuunotot.

2. maaliskuuta 1865 Te Ua Haumēnen oppilaana aikanaan olleen Kereopa Te Raun johtama maorijoukko surmasi saksalaissyntyisen lähetyssaarnaaja Carl Völknerin. Völknerin pää irrotettiin, ja Kereopa vieläpä söi tämän silmät. Rangaistuksena maoreille siirtomaahallinto takavarikoi 58&nbsp;000 hehtaaria näiden maita. Keropa vangittiin syyskuussa 1871, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin 5. tammikuuta 1872.

## Lähteet
Capo d’Orlando

**Capo d'Orlando** on kunta Sisiliassa Etelä-Italiassa Messinan metropolikaupungissa. Se sijaitsee meren rannalla noin 90 kilometriä maakunnan pääkaupungista Messinasta länteen.

## Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä ovat kaupungin suojaksi rakennettu linna Castello Bastione. Villa Piccolo on säätiön omistuksessa oleva huvila, jossa on museo ja kirjasto. Terme di Bagnoli on vanha roomalainen kylpylä, josta on jäljellä rauniot.

## Urheilu
Kaupungin koripallojoukkue Orlandina Basket pelaa Italian ylimmällä tasolla Serie A:ssa. Se pelaa kotiottelunsa 3&nbsp;600-paikkaisessa PalaFantozzin urheiluhallissa.

## Aiheesta muualla

## Lähteet
Iso Oravajärvi

**Iso Oravajärvi** on Pirkanmaalla Vesilahdella Krääkkiössä sijaitseva järvi.

## Maantiede
Järven pinta-ala on 22,7 hehtaaria ja sen pituus on 1,8 kilometriä ja leveys 350 metriä. Se on muodostunut kaakko-luodesuuntaiseen kalliomurrokseen ja erityisesti sen pohjoisrannat ovat jyrkkärinteisiä. Korkein mäki kohoaa 54 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Nimettyjä mäkiä ovat Rantakallio ja Oravajärvenvuori. Järven rantaviiva on 4,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Poikkeuksen muodostaa länsipäässä alava peltomaisema, jonka järvenranta on suomaata. Pletomaat ovat Krääkkiön kylää ja järven eteläpuolella sijaitsee Ammeenkulma. Järven lähialueella vaikuttaa viisi maatilaa ja järven rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Krääkkiön kautta kulkevalta yhdystieltä 2986.

## Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus&nbsp;35) Kokemäenjoen alueen&nbsp;(35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee muutama suo- ja pelto-oja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja Ruokojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 106,7 metriä ja Ruokojärvellä 106,3 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 0,4 metriä.

## Historiaa
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi on ”Arovajärvi”. Sen etelärannassa sijaitsee kaksi maatilaa, joista toinen on Arova torppa. Järven laskupuron varsi on raivattu heinäniityksi. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järven karttanimi ”Oravajärvi”. Kräkkiöstä alkava peltoaukea on saavuttanut järven länsirannan. Muuallakin on raivattu peltomaata. Sitä on yksi palsta pohjoisrannassa ja muutama etelärannassa ja itäpäässä. Järven eteläpuolella on neljä maatilaa ja pohjoisrannassa yksi tila. Vuonna 1959 julkaistussa peruskartassa on järven karttanimi edelleen ”Oravajärvi”. Ihmistoiminnan merkit ovat samat kuin vuoden 1930 talouskartassa.

## Lähteet
Viljo Turunen

**Viljo Mauri Benjamin Turunen** (10. tammikuuta 1900 Kotka – 19. marraskuuta 1976 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti viestiaselajissa. 

Vuonna 1918 ylioppilaaksi valmistunut Turunen palveli Viipurin suojeluskuntapiirissä adjutanttina ja viestikouluttajana. Hän kävi sotateknisen kurssin 1933–1934 sekä Sotakorkeakoulun 1939 siten, että suoritti sen loppuun vuonna 1946. Talvisodassa Turunen toimi Ryhmä Talvelan viesti- ja pioneerikomentajana Tolvajärven taisteluissa.  V.Armeijakunnan viestikomentajana hän toimi 1940–1941. Jatkosodassa hän oli III Armeijakunnan ja Pohjois-Suomen ryhmän viestikomentajana 1941–1944. Sodan jälkeen hän toimi Pääesikunnan viestiosaston päällikkönä 1947–1954. Hän oli Viestirykmentin komentajana 1954–1959.

Ylennykset: reservinvänrikki 1920, reservinluutnantti 1925, luutnantti 1928, kapteeni 1929, majuri 1940, everstiluutnantti 1941, eversti 1948. 

## Lähteet
* https://runeberg.org/kuka/1954/0913.html

### Viitteet
Castlevania: Rondo of Blood

**Castlevania: Rondo of Blood** (Japanissa **Akumajo Dracula X: Chi no Rondo**) on Konamin kehittämä Castlevania -pelisarjaan kuuluva videopeli PC Engine -laitteelle. Peli tunnetaan loistavista grafiikoista ja CD-pohjaisesta musiikki- ja äänimaailmasta, ja peli on muutenkin yleisesti tunnustettu yhdeksi sarjan parhaista peleistä.

## Juoni

Peli sijoittuu vuoden 1792 Transilvaniaan. On kulunut suunnilleen sata vuotta, kun edellinen vampyyritappajien sukuun, Belmont-klaaniin kuulunut jäsen onnistui tuhoamaan kreivi Draculan. Tämä oli Simon Belmont, josta tuli myöhemmin palvottu sankari. Transilvanian kansa on kauan sitten unohtanut ne kauhut, joista heidän esivanhempansa joutuivat kärsimään ennen kuin Belmont teki asialle jotain, minkä myötä heikkomielisille oli suotu mahdollisuus palauttaa kreivi ihmisten keskuuteen. Koko toimitusta johti Draculaa palvonnut pappi nimeltään Shaft.

Uudelleen herättyään Dracula suunnittelee kostavansa hänet tuhonneen Belmontin jälkeläisille, ja eräänä päivänä hän lähettää kätyrinsä Richter Belmontin kotikaupunkiin kidnappaamaan kylän asukkaita ja Richterin suurimman rakkauden, Anneten. Richter tekee sen johdosta päätöksen kuten esi-isänsä ennen häntä: hän tarttuu esi-isiensä maagiseen ruoskaan, *Vampyyrintappajaan*, ja lähtee kohti Draculan pahamainesta linnaa, Castlevaniaa.

## Julkaisu
Peliä ei ole koskaan alkuperäisellä PC Engine -julkaisulla tuotu Japanin ulkopuolelle, mutta 2000-luvulla se tehtiin ladattavaksi Wii Virtual Consolelle. Lisäksi peli tehtiin uudelleen PlayStation Portable -laitteelle *[[Castlevania: The Dracula X Chronicles]]* -nimellä vuonna 2007, jossa pelin pystyi pelaamaan joku alkuperäisin grafiikoin tai vastaavasti PSP-käännöstä varten paranneltuin grafiikoin. Vuonna 2018 peli julkaistiin Castlevania: Symphony of the Nightin ohella PS4:lle osana Castlevania Requiem -kokoelmaa. Ennen mitään näistä edellä mainituista ainoa länsimainen sovitus pelistä nähtiin SNES -konsolilla vuonna 1995 nimellä *[[Castlevania: Vampire's Kiss]]*, josta on alustan tehojen vuoksi jouduttu karsimaan paljon asioita.

## Aiheesta muualla
* 
* ''Castlevania: Rondo of Blood'' Linnavaanijat-sivustolla
Al Plastino

**Alfred John Plastino** (15. joulukuuta 1921 New York, New York, Yhdysvallat – 25. marraskuuta 2013 Patchogue, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka piirsi useiden vuosikymmenien ajan DC Comicsin supersankareita, kuten Batmaniä ja Teräsmiestä. Hän loi Terästytön ja Avaruussankarien legioonan.

## Nuoruus
Al Plastino syntyi Manhattanilla vuonna 1921 ja varttui Bronxissa. Hän oli vasta kuusivuotias, kun hänen äitinsä kuoli. Hänen isänsä valmisti ja myi hattuja. Plastino värvättiin toisen maailmansodan aikana veljensä kanssa armeijaan. Suurimman osan armeija-ajastaan hän piirsi sotajulisteita ja teki kuvituksia armeijan lehtiin.

## Ura
Plastino teki vuosina 1944–1948 sarjakuvaa *[[Hap Hopper, Washington Correspondent]]*, jonka tekijänä hän seurasi Jack Sparlingia. Sodan jälkeen hän työskenteli newyorkilaisella studiolla, jossa hän teki piirroksia armeijan harjoitusoppaisiin. Siellä Plastino kuuli, että DC Comics etsi Teräsmiehen piirtäjää. DC Comicsilla hänestä tuli Wayne Boringin ohella 1950-luvun merkittävimpiä Teräsmiehen piirtäjistä. Hän työskenteli Superman-sarjakuvalehden parissa vuoteen 1968. Hän piirsi DC Comicsille myös useisiin Teräsmiehen spin-off -lehtiin, kuten Superman’s Girl Friend, Lois Lane ja Superboy. Terästyttö-hahmon Plastino loi vuonna 1959 yhdessä Otto Binderin kanssa.

Plastino piirsi 1966–1972 päivittäistä Batman-strippiä, ja vuonna 1970 hän jatkoi Henning Dahl Mikkelsenin *[[Ferd'nand]]*-strippiä, jota hän teki eläköitymiseensä vuoteen 1989 saakka. Plastino piirsi 1982–1983 myös *[[Miina ja Kusti]]* -strippiä Ernie Bushmillerin kuoleman jälkeen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Plastino Comic Book Databasessa
Li’l Folks

**Li’l Folks** oli yhdysvaltalaisen Charles M. Schulzin vuosina 1947–1950 piirtämä yksiruutuisista vitseistä koostunut sarjakuva, jota pidetään Schulzin päätyön *[[Tenavat|Tenavien]]* (*Peanuts*) edeltäjänä. *Li’l Folks* ei ollut koskaan laajemmassa levityksessä, vaan ilmestyi pelkästään Saint Paulissa *[[St. Paul Pioneer Press]]* -lehdessä.

Sarja ilmestyi aluksi muutaman kerran kesäkuussa 1947 *[[Minneapolis Star Tribune]]ssa* nimellä *Sparky’s Li’l Folks*. Koska lehden julkaisija ei halunnut antaa sarjalle vakituista paikkaa, Schulz tarjosi sitä kilpailevalle *St. Paul Pioneer Pressille*, jossa sarja ilmestyi viikoittain 22. kesäkuuta 1947 alkaen. *Li’l Folks* oli sijoitettu lehdessä naistenosaston täytteeksi, ei siis varsinaiselle sarjakuvasivulle. Jokainen *Li’l Folksin* numero sisälsi yleensä neljä erillistä yhden kuvan vitsiä, joissa oli puhekuplien sijasta kuvien alle sijoitettu teksti. Sarjan hahmot olivat kaikki lapsia. Monet *Tenavien* varhaiset hahmot ja teemat saivat alkunsa *Li’l Folksissa*. Sarjassa esiintyi muun muassa Charlie Brown -niminen hahmo, Ressun varhaista ulkonäköä muistuttanut koira, Kieloa ja Pavea ulkoisesti muistuttaneet lapset sekä vitsejä, joissa yhdistyi lasten musiikkiharrastus ja Ludwig van Beethoven. Monet *Li’l Folksin* vitsit olivat visuaalisia vitsejä lasten yrityksistä käyttää heille liian suuria esineitä. Siinä oli kuitenkin läsnä myös *Tenavissa* keskeiseksi kohonnut teema, lapset käsittelemässä aikuisten maailmaan kuuluvia tunteita ja kokemuksia.

*Li’l Folks* ei ilmestymisensä aikana herättänyt laajempaa huomiota. Vaikka Saint Paulin muut sarjakuvapiirtäjät seurasivat sitä mielenkiinnolla, Schulz ei harmikseen saanut siitä minkäänlaista lukijapalautetta. Vuonna 1948 Newspaper Enterprise Association -sarjakuvasyndikaatti tarjoutui ottamaan *Li’l Folksin* levitykseensä sunnuntaisarjana, mutta vetäytyi sopimuksesta ennen kuin yhtään strippiä oli julkaistu. Kun *Saint Paul Pioneer Pressin* toimitus kavensi syksyllä 1949 *Li’l Folksille* varatun tilan kolmen palstan leveydestä kahteen ja päätoimittaja kieltäytyi palauttamasta sitä ennalleen tai korottamasta Schulzin palkkaa, Schulz päätti lopettaa sarjan tekemisen. Viimeinen strippi ilmestyi 22. tammikuuta 1950. Myöhemmin samana keväänä Schulz sai myytyä United Features -syndikaatille sarjakuvaidean, joka kehitettiin *Li’l Folksin* pohjalta, ja josta tuli *Tenavat*. Tarkoituksena oli alun perin säilyttää aiemman sarjan nimi muodossa *Li’l Folk*, mutta sen havaittiin muistuttavan liikaa erään toisen syndikoidun sarjan nimeä, jolloin United Features valitsi tilalle nimen *Peanuts*.

*Li’l Folks* ilmestyi kaikkiaan 135 kertaa. Kaikki piirrokset on julkaistu uudelleen vuonna 2004 Charles M. Schulz -museon kustantamassa kirjassa *Charles M. Schulz: Li’l Beginnings*. Myös keväällä 2016 julkaistu *The Complete Peanuts* -sarjan 25. osa sisältää kaikki *Li’l Folks* -stripit. Kumpaakaan kokoelmaa ei ole suomennettu.

## Lähteet
Abdulla Yameen

**Abdulla Yameen** oli Malediivien presidentti marraskuusta 2013 alkaen marraskuuhun 2018 saakka. Hän on maata lähes 30 vuotta, vuoteen 2008, hallinneen presidentti Maumoon Abdul Gayoomin velipuoli.

Yameen on opiskellut liiketaloutta Libanonissa ja valtiotiedettä Yhdysvalloissa.

Marraskuussa 2018 Ibrahim Mohamed Solih vannoi virkavalansa Malediivien uutena presidenttinä ja  Abdulla Yameenin seuraajana. Yameenin valtakaudella vuosina 2013-2018 opposition edustajia oli vangittu ja ajettu maanpakoon. Yameen ei ollut paikalla Solihin virkaanastujaisissa, joissa sen sijaan olivat paikalla Yameenin aikana vankilaan tekaistujen ja poliittisesti motivoituneiden syytteiden takia joutuneet entiset presidentit Maumoon Abdul Gayoon ja Mohamed Nasheed. Paikalla oli myös Intian pääministeri Narindra Modi. Malediivien ja Intian välit olivat viilentyneet presidentti Abdulla Yameenin valtakaudella, sillä Malediivit lähentyi Kiinaa, joka investoi maahan runsaasti. Presidentti Solih sanoi jatkossa Intian olevan taas Malediivien tärkein kumppani.

Marraskuussa 2019 entinen presidentti Abdulla Yameen tuomittiin rahanpesusta viideksi vuodeksi vankeuteen. Syyttäjän mukaan yksityisen yrityksen maksama huomattava summa, joka oli tarkoitettu maan turismi-elinkeinoon, meni Yameenin omalle pankkitilille. Yameen itse kiisti syytteet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Harry J. Anslinger

**Harry Jacob Anslinger** (20. toukokuuta 1892 – 14. marraskuuta 1975) oli yhdysvaltain huumevirasto *[[Federal Bureau of Narcotics]]in* (FBN) pääjohtaja vuosina 1930–1962. Anslinger muistetaan parhaiten kannabiksen demonisoinnista 1930-luvun Yhdysvalloissa erinäisten kampanjoiden avulla, ja häntä pidetään toisinaan yksin vastuullisena kannabiksen kieltämiselle Yhdysvalloissa sekä sitä seuranneelle, lähes maailmanlaajuiselle, kannabiksen kieltolaille.

Anslinger oli siviiliammatiltaan poliisi, ja ennen FBN:n pääjohtajuuttaan hän oli toiminut alkoholin kieltolakia valvovana agenttina Yhdysvaltain kieltolain aikaan.

## Lähteet
Pride (vuoden 2014 elokuva)

**Pride ** on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Matthew Warchusin ohjaama komediallinen draamaelokuva, joka perustuu tositapahtumiin. Se kertoo HLBT-aktivisteista, jotka päättävät kerätä rahaa lakkoileville kaivostyöläisille vuonna 1984. Tämä ryhmä tuli tunnetuksi *Lesbians and Gays Support the Miners* -kampanjana.

*Pride* sai ensi-iltansa 67. Cannesin elokuvajuhlilla ja se voitti juhlien epävirallisen Queer Palm -palkinnon. Elokuva voitti myös useita muita palkintoja, mukaan lukien parhaan brittiläisen independent-elokuvan BIFA-palkinnon. 

## Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Isoon-Britanniaan ja vuosiin 1984–1985, jolloin Margaret Thatcherin johtaman hallituksen suunnitelma sulkea parisenkymmentä hiilikaivosta johti kaivostyöläisten ammattiliiton järjestämään lakkoon. Työläisten ahdingosta kuultuaan joukko karismaattisen Markin (Ben Schnetzer) johtamia lontoolaisia homoaktivisteja päättää perustaa tukiryhmän, jonka tarkoituksena on kerätä kaivosmiehille ja heidän perheilleen lahjoituksia, jotta heillä olisi varaa elättää itseään lakon aikana. Ongelmaksi muodostuu kuitenkin se, ettei kaivosmiesten ammattiliitto halua vastaanottaa *Lesbians and Gays Support the Miners* -ryhmän tarjoamaa apua. Lopulta aktivistit päättävät matkustaa itse pieneen walesilaiseen kaivoskaupunkiin ja lahjoittaa rahat lakkoileville kaivosmiehille henkilökohtaisesti.

## Näyttelijät

## Vastaanotto
Elokuva on saanut hyvin myönteisen vastaanoton sekä useita palkintoja ja palkintoehdokkuuksia. Kriitikoiden arvosanoja keräävä Metacritic on antanut elokuvalle 36 kriitikon arvion perusteella arvosanan 79/100 ja Rotten Tomatoes sivuston arvosana elokuvalle on 92%, joka perustuu 149 arvioon.

### Palkinnot ja ehdokkuudet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Hilda Nyström

**Hilda Margareta Lovisa Nyström** (20. heinäkuuta 1838 Hämeenlinna – 10. lokakuuta 1910 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä ja maakauppias.  

Nyströmin vanhemmat olivat kauppias Carl Henrik Nyström ja Christina Lovisa Sirelius. Vanhemmat ostivat 1843 Lempäälästä kamarineuvos Johan Henrik Nordenswanin (1801-1862) omistaman Lastusten kartanon ja 1857 Urjalasta vänrikki Bengt Gabriel Rangellin omistaman Matkun eli Kreivilän kartanon. Suomen Naisyhdistyksen teoksen *Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla* (1896) mukaan nimenomaan Nyström hoiti maataloutta ja Kreivilän tilaa jo isänsä eläessä ja hänellä oli "erinomainen taipumus maanviljelykseen". Kartanon 1860-1862 rakennetussa  päärakennuksessa oli 15 huonetta ja viimeksi mainittuna vuonna sen pihapiiriin rakennettiin suuri kivinavetta. Carl Henrik Nyströmin kuoltua 1878 Kreivilä oli lesken nimissä vuoteen 1883 asti, jolloin sen osti teollisuuspatruuna Axel Wilhelm Wahren. Nyström hankki puolestaan haltuunsa velaksi Pantalan rusthollin, kunnosti sen ja myi edelleen 19 000 markan voitolla.  Tämän jälkeen hän raivasi peltoja ja harjoitti maataloutta yli kymmenen vuoden ajan Hattulassa Kouvalan Laurilan tilalla, mutta palasi sitten takaisin maanviljelijäksi Urjalaan, Mäkelän rustholliin.

Nyström omisti ja viljeli Kouvalan Laurilaa vielä vuoteen 1888 asti. Hattulaan hän oli tullut 1874 Kylmäkosken Poutalan Mikkolasta, jonka hän oli ostanut itselleen 1870. Nyström osti maatilan halvalla, laittoi sen kuntoon ja kukoistukseen ja myi edelleen. Kylmäkosken Mikkolan hän myi usean tuhannen markan voitolla. Hattulasta Hilda Nyström muutti Pirkkalaan Maatialan puustelliin eli sotilasvirkataloon tammikuussa 1888. Vuonna 1891 Nyström osti Urjalan Huhtisista Heikkilän eli Mäkelän ja viiden seuraavan vuoden aikana laittoi sen kuntoon. Hän myi maatiloja useiden tuhansien markkojen voitolla ja osti saamillaan rahoilla Teiskon Wärmälän Isokartanon perintörustitilan 1896. Teiskossa Nyström ei kuitenkaan viihtynyt kuin pari kuukautta, sillä jo marraskuussa 1896 hän muutti sieltä Helsingin pitäjään, nykyiseen Vantaan kaupunkiin. Tämän jälkeen Nyström osti vielä Porvoon Suutalan, Pakkalan ja Berndtsin maatilat kapteeni F. Öfverströmiltä 1897 kauppahintaan 65000 markkaa. Lopulta Nyström asettui itsenäisenä Helsingin Huopalahteen. Hän kuoli Helsingin diakonissalaitoksella vuonna 1910, 72-vuotiaana. 

Hilda Nyström testamenttasi yli 80000 markan omaisuutensa erilaisille vanhusjärjestöille, kuulo- ja näkövammaisten yhdistyksille sekä vähävaraisille. Hilda Nyström oli poikkeuksellinen nainen tuona aikana. Hän luki ja opiskeli itsenäisesti. Hän oli erinomainen maanviljelijä ja hallitsi peltojen ja luonnon moninaisuuden. Hilda Nyström oli myös valokuvaaja I. K. Inhan serkku. Into Konrad Inha oli alunperin Nyström, ja hän oli Hildan isän veljenpoika.

Hilda Nyström on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.

## Lähteet
Naamiopunavarpunen

**Naamiopunavarpunen** (*Procarduelis nipalensis*) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Naamiopunavarpusta tavataan Nepalista Myanmarin pohjoisosiin ja Kiinan keskiosiin ulottuvalla alueella. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Lucas Bögl

**Lucas Bögl** (s. 14. kesäkuuta 1990) on saksalainen maastohiihtäjä. Bögl edustaa seuratasolla SC Gaißachia.

Bögl debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2010 Tour de Skin osakilpailuissa Oberstdorfissa sijoittuen prologissa sijalle 67. Ensimmäistä kertaa Bögl selviytyi 30 parhaan joukkoon tammikuussa 2015 Tour de Skin avauskilpailussa niin ikään Oberstdorfissa ollen prologin 17:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan Tour de Skin 2017–2018 viimeisen etapin osuusajoissa yhdeksänneksi nopein. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi niin ikään Tour de Skin päätösetapilla, Val di Fiemmen yhdeksän kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2022. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän on ollut kahdestoista kaudella 2020–2021.

Bögl saavutti tammikuussa 2010 nuorten MM-pronssia viestistä Hinterzartenista. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa hän on parhaimmillaan sijoittunut henkilökohtaisilla matkoilla 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 18:nneksi ja 15+15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 19:nneksi Lahdessa 2017 sekä viestissä kuudenneksi Lahdessa 2017 ja seitsemänneksi Oberstdorfissa 2021. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 15:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 16:nneksi, 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 42:nneksi ja viestissä kolmannen osuuden hiihtäjänä kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17:nneksi, lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 33:nneksi ja viestissä viidenneksi.

## Lähteet
* http://www.deutscherskiverband.de/detail_athleten_de,379,166042,detail.print?filter_athleten_betreuer_disziplinen=318

### Viitteet
Mäntypunavarpunen

**Mäntypunavarpunen** (*Haemorhous cassinii*) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Mäntypunavarpusta tavataan pesivänä Yhdysvaltain länsiosissa ja Kanadan lounaisosissa ja talvehtivana lisäksi Meksikossa. Laji on vähentynyt nopeasti, mutta kanta on vakiintunut ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet