open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arnoldo Ellerman

**Arnoldo Ellerman** (12. tammikuuta 1893 Buenos Aires – 21. marraskuuta 1969 Buenos Aires) oli huomattava argentiinalainen shakkitehtävien laatija. Hän on eräs maailman kaikkien aikojen merkittävimmistä kaksisiirtoisten mattitehtävien laatijoista. Ansioista laatijana hän sai kansainvälisen tehtävämestarin arvon 1959. Lisäksi hänet tunnetaan šakkikirjailijana ja šakinpelaajana. 

## Elämä

Ellerman syntyi Buenos Airesissa. Hän oppi šakin säännöt jo nuorena. Sittemmin hän omistautui kokonaan šakkitehtävien laatimiseen. Ellermanin pitkä laatijan ura alkoi 1910-luvulla. Hän laati yhteensä 5&nbsp;840 šakkitehtävää. Näistä suurin osa on kahden siirron mattitehtäviä. Ellerman sai tehtävillään laadintakilpailuissa useita palkintoja. Hänen tehtävänsä voitti 115 kertaa 1. palkinnon, 152 kertaa toisen palkinnon ja 69 kertaa kolmannen palkinnon. Hän sai tehtävällään kahdesti myös kultamitalin šakkiolympialaisten laadintakilpailuissa (Helsingissä 1952 ja Tel Avivissa 1964). Laadinnallisista ansioista hänelle myönnettiin ensijaossa yhtenä neljästä laatijasta kansainvälisen tehtävämestarin arvo (honoris causa) vuonna 1959. Laadintauran ohella Ellerman tuomitsi šakkitehtävien laadintakilpailuja. Näistä ansioista hänelle myönnettiin 1956 kansainvälisen tehtävätuomarin arvonimi. 

Maailman tehtäväšakillinen yhteisö alkoi muodostaa 1950-luvun puolessa välissä laatijoiden kansainvälistä yhteistoimintaelintä. Perustettiin maailman šakkijärjestö FIDE:n alainen maailman tehtäväšakin pysyvä toimikunta (Permanent Commission of the FIDE for Chess Compositions, PCCC). Organisaation ensimmäinen maailmanlaajuinen kokoontuminen eli I maailman tehtäväkongressi pidettiin 1956 Budapestissä. Tuolloin jaettiin tehtäväšakin ensimmäiset kansainväliset arvonimet ja mm. Ellerman nimitettiin kansainväliseksi tehtävätuomariksi. Vuoden 1958 tehtäväkongressi järjestettiin Piranissa, Jugoslaviassa ja Ellerman toimi sen puheenjohtajana.

Ellerman kuoli 21. marraskuuta 1969 Buenos Airesissa. Hänet haudattiin San Fernandon hautausmaalle.

## Kirjailija

Ellermanin kirjallinen ura oli monipuolinen. Hän kirjoitti useita šakkikirjoja tehtäväšakista ja pelišakista. Ellerman toimi myös lehtitoimittajana. Hän oli useiden vuosien ajan *El Ajedrez Argentino* –nimisen lehden toimittaja.

### Teoksia

* 1001 problemas (1945)
* Torneo Magistral de Mar del Plata (1947)
* Los Triunfos del problemista Argentino (1956)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Valikoima Arnoldo Ellermanin laatimia šakkitehtäviä PSB-serverin sivustolla 

* Arnoldo Ellermanin pelaajaprofiili ja peli Roberto Grauta vastaan Chessgames.com:issa
Eeli Yli-Mattila

**Eeli Henrik Yli-Mattila** (6. marraskuuta 1919 Pyhäjoki – 10. marraskuuta 1990 Saloinen) oli suomalainen runoilija.

## Teoksia
* *Herra pääministeri nukkuu*: runoja. OK-kirjat, Tornio 1973
* *Raahelainen maisema*: valikoima kotiseuturunoja. Tekijä, Saloinen 1974
* *Kaupunki ja kairanmaa*: runoja. Kirjoittajaseula 11. Pohjoinen, Oulu 1979

## Palkinnot
* Raahen kaupungin palkinto 1980

## Lähteet
* 
* Kirjasampo.fi: Eeli Yli-Mattila
Ali Soilih

**Ali Soilih M’Tsashiwa**  (arab. علي صويلح) (7. tammikuuta 1937 – 29. toukokuuta 1978) oli komorilainen sosialisti sekä Komorien diktaattori vuosina 1976–1978. Soilih kaappasi vallan presidentti Said Mohamed Jaffarilta tammikuussa 1976, jolloin hänestä tuli virallisesti maansa johtaja.

Soilihin ohjelma oli eräänlainen sekoitus maolaisuutta sekä islamilaista filosofiaa. Soilihin ykköstavoitteena oli saada Komoreista omavarainen ja edistyksellinen valtio. Soilih painotti nuorten merkitystä edistyksellisyydessä, ja hän laskikin äänestysikärajan 14 vuoteen. Hän myös perusti miliisin (*Moissy*), joka oli suunnattu nuorille ja jonka tarkoituksena oli järjestää väkivaltaisia hyökkäyksiä konservatiivisia henkilöitä, pääasiassa kylänvanhimpia kohtaan.

Soilih oli suosittu nuorison keskuudessa: tähän on luultavasti syynä hänen myötämielinen suhtautuminen nuorisoa kohtaan poliittisesti sekä monet nuoria miellyttäneet päätökset, kuten kannabiksen laillistaminen sekä huntujen poistaminen komorilaisten naisten keskuudessa

Soilihin aggressiivisen poliisivoimien seurauksena häntä kohtaan alkoi syntyä vastustusta, ja hänen valtakautensa päättyi lopulta Bob Denardin johtamaan vallankaappaukseen 13. toukokuuta 1978. Soilih tapettiin 16 päivää tämän jälkeen ampumalla. Virallisen tiedonannon mukaan hän oli yrittänyt karata kotiarestista.

Soilihin kuolinpäivä 29. toukokuuta on Komoreilla kansallinen juhlapäivä.

## Lähteet
Primera Divisiónin kausi 1929–1930

**Espanjan jalkapallon [[Primera División]]in** toinen kausi alkoi joulukuussa 1929 ja kausi päättyi maaliskuussa 1930. Espanjan  mestaruuden voitti Athletic Bilbao.

## Sarjataulukko

Athletic Club de Madrid putosi Segunda Divisióniin. Tilalle nousi Deportivo Alavés.

## Ottelut

          	 

  
   
  
  
  
  
  
  
  
   

  
  
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

  
  
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

  
   
  
  
  
  
  
  
  
  

## Lähteet
Orvokki Peltola

**Eva Aino Orvokki Peltola** (10. marraskuuta 1919 Vahto – 2003) oli suomalainen kirjailija.

Peltola tuli ylioppilaaksi vuonna 1947 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistossa 1954. Hän toimi arkistonhoitajana Turun Sanomissa 1945–1963 ja kirjaajana sekä arkistonhoitajana Turun kaupungin puhelinlaitoksella vuodesta 1963. Peltolan vanhemmat olivat Juho Mäkelä ja Johanna Peltola.

## Teoksia
* *Kuja johtaa tielle* : romaani. Karisto 1964

## Lähteet
* 
* Kirjasampo.fi : Orvokki Peltola

### Viitteet
Ligue Nord-Américaine de Hockey

**Ligue Nord-Américaine de Hockey** (LNAH), tunnetaan myös nimellä (North American Hockey League) on yksi Pohjois-Amerikan jääkiekon alasarjoista, jota pelataan Kanadan Quebecissa ja Ontariossa. Vuosina 1996-2004 sarja tunnettiin nimellä Quebec Semi-Pro Hockey League (QSPHL).

LNAH:ia mainostetaan maailman väkivaltaisimmaksi jääkiekkosarjaksi. Sarjassa tapellaan keskimäärin 3,2 kertaa ottelua kohti, kun esimerkiksi NHL:ssä vastaava luku on 0,6.

## Joukkueet kaudella 2019–2020
Kaudella 2019–2020 sarjassa pelaa kuusi joukkuetta.

## Mestarit
* 1996–1997 – Saint-Gabriel Blizzard
* 1997–1998 – Lachute Rapides
* 1998–1999 – Joliette Blizzard
* 1999–2000 – LaSalle Rapides
* 2000–2001 – Joliette Mission
* 2001–2002 – Laval Chiefs
* 2002–2003 – Laval Chiefs
* 2003–2004 – Verdun Dragons
* 2004–2005 – Québec Radio X
* 2005–2006 – Sherbrooke Saint-François
* 2006–2007 – Saint-Jean-sur-Richelieu Summum-Chiefs
* 2007–2008 – Trois-Rivières Caron & Guay
* 2008–2009 – Pont Rouge Lois Jeans
* 2009–2010 – Saint-Georges CRS Express
* 2010–2011 – Sherbrooke Saint-François
* 2011–2012 – Thetford Mines Isothermic
* 2012–2013 – Jonquière Marquis
* 2013–2014 – Jonquière Marquis
* 2014–2015 – Thetford Mines Isothermic
* 2015–2016 – Rivière-du-Loup 3L
* 2016–2017 – Jonquière Marquis
* 2017–2018 – Sorel-Tracy Éperviers
* 2018–2019 – Sorel-Tracy Éperviers

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Ligue Nord-Américaine de Hockeyn verkkosivut 
*Elite Prospectin LNAH verkkosivut
Marja-Leena Muukka

**Marja-Leena Muukka** (s. 17. helmikuuta 1965 Espoo) on suomalainen graafinen muotoilija, joka on tullut tunnetuksi etenkin kirjojen ulkoasujen suunnittelijana. Grafia ry nimesi hänet Vuoden graafikoksi 2004.

Muukka on opiskellut Vapaassa taidekoulussa vuonna 1984 ja valmistunut graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1989. Hän toimi kymmenisen vuotta WSOY:n kirjanmuotoilijana kunnes perusti oman yrityksensä 1999. Muukka on suunnitellut satoja kirjankansia. Monet niistä perustuvat valokuviin.

Muukan töitä on palkittu ja esitelty Suomessa muun muassa Vuoden huiput- ja Vuoden kirjavaliot -kilpailuissa ja -näyttelyissä sekä taideteollisuusalan näyttelyissä eri puolilla Eurooppaa. Muukka on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Markkinointi-instituutissa.

## Lähteet
Osmo Hämeenniemi

**Osmo Veli Hämeenniemi**, kirjailijanimeltä **Aarno Routa** (29. syyskuuta 1919 Miehikkälä – 22. marraskuuta 1958 Valkeakoski) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

## Henkilöhistoria
Hämeenniemen vanhemmat olivat Väinö Tanelinpoika Hämeenniemi ja Lyydia Tanelintytär Hämeenniemi ja puoliso Kirsti Anna Helena Aho. Hämeenniemi valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin opettajaseminaarista vuonna 1949. Säveltäjä Eero Hämeenniemi on hänen poikansa.

## Teoksia
Nimellä *Osmo Hämeenniemi*:
* *Valkeakosken karjalaiset 1945-1955*. Valkeakosken karjalaiset, Valkeakoski 1955
* *Kuussa kummittelee* : näytelmä, teoksessa *Kuussa kummittelee : koululaisnäytelmiä*. Otava 1957
* *Risti ja helkavirsi* : näytelmä. 1958
Nimellä *Aarno Routa*:
* *Tuhopolttajan jäljillä* : seikkailukertomus. Karisto 1953
* *Tositarkoituksella* : yksinäytöksinen hupailu. Seuranäytelmiä 577. Karisto 1953
* *Miina räjähtää, meinaan ...* : 2-näytöksinen näytelmä. Kansakoulun kerhokeskuksen näytelmiä 1. Suomen kansakoulunopettajain liitto, Helsinki 1953, 2. painos 1959

## Lähteet
* 
* Kajaanin seminaarin kasvatit kirjailijoina 

### Viitteet
Niiralan rautatieasema

**Niiralan rautatieasema** () on Tohmajärvellä sijaitseva rautatieliikennepaikka, joka toimii tavaraliikenteen raja-asemana rataosalla Niirala-raja–Säkäniemi entisessä Värtsilän kunnassa. Asema on lyhyen rataosansa merkittävin asema ja yksi Suomen neljästä Venäjälle liikennettä välittävästä rautatien raja-asemasta.

Niiralan ratakilometri on Helsingistä Elisenvaaran kautta lukien 555+846. Ennen vuotta 1955 aseman ratakilometrit olivat 555+700 ja 556+125, joilla sijaitsivat Niiralan pysäkki ja seisake.

Rautatieaseman lähellä sijaitsee Niirala-rajan liikennepaikka (lyh. Nrlr, ratakm 554+080).

## Aseman historia

### Aseman perustaminen ja kehittyminen
Rautatie Niiralasta Joensuuhun on alkuperäistä Karjalan rataa. Niiralan kohdalla ei ollut liikennepaikkaa ennen toista maailmansotaa. Lähimmät asemat olivat idässä Värtsilä ja lännessä Kaurila.
 
Niiralan rautatieasema perustettiin vuonna 1948 Värtsilän aseman jäätyä sotien seurauksena Neuvostoliiton puolelle viimeiseksi seisakkeeksi Suomen puolella. Seisakkeelle tuli miehitys vuonna 1953 ja se ylennettiin asemaksi vuonna 1955. Neuvostoliittoon suuntautuvan yhdysliikenteen tavara-asema Niiralasta tuli vuonna 1956.
Nykyinen asemarakennus valmistui vuonna 1960.

### Matkustajaliikenne

Niiralan asemalle liikennöitiin matkustajajunilla avaamisesta vuodesta 1948 vuoteen 1987. Aluksi liikennöitiin höyryveturien vetämillä vaunujunilla, mutta vuonna 1956 liikenteen hoito siirtyi Dm7-kiskoautoille, joilla liikennöitiin matkustajaliikenteen loppuun asti. Lättähattuliikenteen alkuaikoina  junapareja Niiralaan / Niiralasta oli kuusi vuorokaudessa.

Matkustajaliikenteen loppuaikoina vuoroja oli hyvin vähän. Arkisin Niiralaan liikennöi enää yksi junapari iltaisin ja viikoittainen vuoromäärä jäi kahdeksaantoista. Säännöllinen matkustajaliikenne loppui 30. toukokuuta 1987, kun viimeinen lättäjuna saapui Niiralan asemalle kello 22.22.

## Asema nykyään

Niirala on nykyään Venäjälle suuntautuvan tavaraliikenteen asema. Muu tavaraliikenne Niiralan radalla on vähäistä ja koostuu raakapuun kuljetuksista. Rataosa on sähköistämätön toisin kuin muut Venäjän rataverkkoon liittyvät rataosat. Tämä rajoite sekä liikennevirtojen kannalta muita raja-asemia epäedullisempi sijainti vaikuttavat siihen, että Niiralan kautta kulkenut tavaramäärä on vähäisin neljästä rautateiden raja-asemasta. Ratahallintokeskus ei vuoden 2009 kehittämissuunnitelmassaan nähnyt muita kehitystarpeita Niiralan suhteen kuin liikenteenohjausjärjestelmän parantamisen. Laajennuksille tai sähköistykselle ei nähty tarvetta.

Vuonna 2013 Niiralan asemalla toimii jatkuvasti paikalla olevana päivystävänä vaihtoveturina Dv12- tai Dr14-veturi. Liikenne Suomen suuntaan hoidetaan Dv12:n lisäksi Dr16-tyyppisillä vetureilla. Venäläinen kalusto liikennöi ratapihalle asti Suomen puolelle.
 
## Lähteet
Keskikosken silta

**Keskikosken silta** (oik. *Keskikosken silta I* ja *Keskikosken silta II* ) on teräksinen jäykistetty sauvakaarisilta Myllykosken taajamassa entisen Anjalankosken kaupungin alueella Kouvolassa. Vuonna 1954 valmistuneet kaksi siltaa ylittävät Kymijoen kapean saaren kohdalta. Läntinen silta (Keskikosken silta I) ja itäinen silta (Keskikosken silta II) on otettu museosillaksi vuonna 1982. Sillan yli johtaa seututie 353.
 
## Keskikosken sillat

Siltapaikka on kohdassa, jossa Kymijoessa on pitkä ja kapea Lemmensaari. Kaksi teräksistä sauvakaarisiltaa valmistuivat silloisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalle vuonna 1954. Niitä kutsuttiin tuolloin Myllykosken silloiksi, mutta siltojen nykyiset nimet ovat Keskikosken silta I ja Keskikosken silta II. Silta I eli läntinen silta on jänneväliltään pidempi. Kolmiaukkoisen läntisen sillan silta keskiaukko on 50,1 metriä ja jänneväli 51 metriä. Sillan hyötyleveys on 10 metriä, kokonaispituutta sillalle tulee 78,5 metriä. Itäisen sillan jännemitta on 37 metriä. Myllykosken sillat suunnitteli professori Herman Ossian Hannelius.

Keskikosken teräsbetonikantiset sillat ovat osa Myllykosken paperitehtaan tehdasympäristöä, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

## Rakenteesta
Jäykistetyssä sauvakaarisillassa kohdistetaan toispuolisesta kuormasta johtuvat taivutusrasitukset lähes kokonaan jäykistyspalkkiin, joka on sillan kaaren yläpuolella. Taivutusjännitys jakaantuu palkille ja kaarelle niiden jäykkyyksien suhteessa, ja jäykistetyssä sauvakaarisillassa kaari tehdään ohueksi ja siten taipuisaksi. Sillassa on tiheässä kaaresta lähteviä pilareita, jotka tukevat teräksistä jäykistyspalkkia. Jäykistettyjä sauvakaarisiltoja on rakennettu muun muassa paikkoihin, joissa virtauksen takia ei voida rakentaa telineitä uomaan.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*Keskikosken läntinen silta Torsti Salosen siltasivustolla
Heikki Kalha

**Heikki Sakari Kalha** (ent. **Kronqvist**, 1. syyskuuta 1931 Helsinki – 10. marraskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari. 

Heikki Kalha kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1950, valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1957 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1960. Toimittuaan aluksi Tyrvään tuomiokunnan notaarina vuosina 1958–1959 hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen. Kalha työskenteli avustajana Suomen YK-edustustossa vuonna 1960, ulkoministeriön jaostosihteerinä vuosina 1963–1964, lähetystösihteerinä Madridissa vuosina 1964–1967 ja Tokiossa vuosina 1967–1969 sekä jaosto- ja toimistopäällikkönä ulkoministeriössä vuosina 1969–1974. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Beirutissa 1974–1977 ja samalla Ammanissa ja Kuwaitissa, sitten Ateenassa 1977–1980, Bonnissa 1980–1985, oli sitten ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1985–1988 ja toimi jälleen suurlähettiläänä Madridissa 1988–1990 ja Tokiossa 1990–1994.

## Lähteet
Giorgio Koukl

**Giorgio Koukl** (s. 1953 Praha) on pianisti, cembalisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Prahassa ja muutti vuonna 1968 Sveitsiin. Hän täydensi opintojaan Zürichissä sekä Milanossa, Italiassa. Hän osallistui Nikita Magalovin, Jacques Févrierin, Stanislaus Neuhausin ja Rudolf Firkušnýn mestarikursseille. Koukl on johtavia Bohuslav Martinůn pianomusiikin tulkitsijoita. Hän on levyttänyt Naxokselle säveltäjän koko soolopianotuotannon sekä lisäksi tämän vokaalimusiikkia ja kaksi levyä konserttoja. 

Kouklin toinen hanke on ollut Aleksandr Tšerepninin pianoteosten levyttäminen. Koukl asuu Luganossa, Sveitsissä, ja hänellä on äitinsä puolelta venäläisiä sukujuuria. Hän on julkaissut omia sävellyksiään Lux Nova Pressin kautta.

## Lähteet
Rekottilan kalliomaalaus

**Rekottilan kalliomaalaus** sijaitsee Rekottilan linnavuorella Paimiossa Varsinais-Suomessa. Maalauksesta erottuu vain punaväriläiskiä, joten se voi olla muukin kuin pyyntiväestön kalliomaalaus. Mäki on toiminut keskiajalla pakolinnana ja lähistöllä on pronssikautisia hautaröykkiöitä eli hiidenkiukaita. Maalaus löydettiin vuonna 1989 inventoinnin yhteydessä.

## Kallio ja sen sijainti
Kallio pistää esille saarekkeena peltoaukealla, mistä Sauvonjoki saa alkuuna Vainionojana. Paikka sijaitsee 700 metriä Turku-Helsinki moottoritiestä pohjoiseen ja Turku-Helsinki rautatiestä 300 metriä etelään. Paimio on kalliomaalaukselle erikoinen paikkakunta, sillä rannikon tuntumasta ei tunneta kovinkaan monta maalausta.

## Maalaus
Punaväriä on kolmessa kohtaa noin 1,5 metriä maan pinnasta mitattuna ja keskimmäisessä on havaittavissa yksi kuvio. Se muistuttaa rengasta ja sijoittuu kallion pinnalle juuri kaarevan halkeaman yläpuolelle.

## Lähteet
* 
* 
* Luukkonen, Ismo: Rekottila
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Pukkila, J.: Onko Paimiossa kalliomaalaus?, Muinaistutkija 2/1990, s.9-11.
18,19-dehydrobuprenorfiini

**18,19-dehydrobuprenorfiini** (**HS-599**) on buprenorfiinin didehydrojohdos. Ainoa ero on kaksoissidos C18-C19 välillä. Sillä on noin kaksinkertainen teho buprenorfiiniin ja 50-kertainen morfiiniin verrattuna. Eläinkokeissa sillä on todettu olevan pitkäkestoinen kivunlievitys.

18,19-dehydrobuprenorfiini ei ole aiheuttanut ehdollistettua paikkahakuisuutta koe-eläimissä toisin kuin buprenorfiini ja morfiini. 18,19-Dehydrobuprenorfiinilla on suunnilleen kolminkertainen affiniteetti μ-opioidireseptoriin mutta pienempi δ- ja κ-opioidireseptoreihin buprenorfiiniin verrattuna.

## Lähteet
Arthur Polson

**Arthur Ludwig Polson** (2. maaliskuuta 1934 Vancouver – 25. helmikuuta 2003 Vancouver) oli kanadalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Kanadassa, Kaliforniassa ja New Yorkissa. Hän oli vuosina 1954–62 Vancouverin sinfoniaorkesterin jäsen ja oli solistina Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen viulukonserton Kanadan-ensiesityksessä vuonna 1958. Vuosina 1962–1964 Polson toimi Victorian sinfoniaorkesterin ja vuosina 1966–1986 Winnipegin sinfoniaorkesterin konserttimestarina.

Polson johti kapellimestarina muun muassa Alan Hovhanessin uusien teosten esityksiä. Hän johti Vancouverin nuorisosinfoniaorkesteria ja esiintyi sen kanssa Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Venäjällä, Skotlannissa ja Australiassa. Polson toimi opetustehtävissä Manitoban yliopistossa vuosina 1970–1971.

Polson oli tuottelias säveltäjä, ja hän sai vaikutteita Alun Hoddinottilta, Sergei Prokofjevilta, Dmitri Šostakovitšilta ja Ralph Vaughan Williamsilta. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa konserttoja useille soittimille ja kaksi jousikvartettoa (1966, 1974). Polson meni naimisiin Nora Borrowmanin kanssa. Puoliso oli työskennellyt muun muassa lapsinäyttelijänä Hollywoodissa.

## Lähteet
22 m²

**22 m²** on Sini Sabotagen 5. joulukuuta 2013 julkaistu esikoisalbumi. Albumilla vierailee VilleGalle (kappale "Levikset repee"), Kube ("Mun heinii"), Asa ("Mitä pitäis tehdä"), Goucci ("Henkarii perään"), Hätä-Miikka ("Sun ralli") ja Kari Tapiiri ("Kukaan ei saa tietää"). Albumin on tuottanut DJPP.

Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 27:nneksi, joka jäi sen parhaaksi sijoitukseksi. Yhteensä albumi oli listalla vain viisi viikkoa.

Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Levikset repee", joka oli yksi kesän 2013 suurimmista hiteistä. The Voice -radiokanavan kesähittiäänestyksessä kappale sijoittui toiseksi. Sekä Suomen virallisella singlelistalla että Latauslistalla kappale sijoittui ensimmäiseksi. Radioissa kappale nousi parhaimmillaan 12. soitetuimmaksi. Toinen single "Miks" julkaistiin 1. marraskuuta 2013. Kolmas single "Lambada" julkaistiin helmikuussa 2014.

## Kappaleet

## Arvostelut
* Nyt.fi: 
* Rumba: 
* Soundi: 

## Lähteet
Gary Thorne

**Gary Thorne** (s. 9. kesäkuuta 1948  Bangor, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen urheiluselostaja, joka selostaa National Hockey Leaguen, Major League Baseballin, Yliopistojalkapallon ja Frozen Four Hockey Tournamentin otteluita. Hän on toiminut selostajana myös useissa NHL-pelisarjan peleissä yhdessä Bill Clementin kanssa. 

## Lähteet
*
Elliot Weisgarber

**Elliot Weisgarber** (5. joulukuuta 1919 Pittsfield, Massachusetts – 31. joulukuuta 2001 Vancouver) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, klarinetisti ja etnomusikologi. Hän opiskeli muun muassa Rochesterin Eastman School of Musicissa ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hän itse opetti vuosina 1960–1984 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Hänen sävellysoppilaitaan olivat muiden muassa Michael Conway Baker, Neil Currie, David Keeble, Claire Lawrence ja Frederick Schipizky. 

Weisgarber tutki Japanissa paikallista musiikkia. Hän opetteli soittamaan shakuhachia ja teki vuonna 1974 kiertueen Kanadassa kotonsoittaja Miyoko Kobayashin kanssa. Weisgarber oli Kanadan kansalainen vuodesta 1973. Osassa tuotannostaan Weisgarber hyödynsi japanilaisen musiikin tuntemustaan. Tällaisia teoksia ovat muiden muassa *Kyoto Landscapes* orkesterille, *Japanese Miscellany* pianolle, *Ten Japanese Folk Songs*, *Songs of a Thousand Autumns* ja kamarimusiikkisävellykset japanilaisille soittimille. Weisgarber sävelsi myös muunlaista musiikkia orkesterille, kamarimusiikkikokoonpanoille ja laulajille. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu televisioon ja radiodokumentteihin luotuja sävellyksiä.

Weisgarber perusti tyttärensä, huilisti Karen Suzanne Smithsonin kanssa Elliot Weisgarber Associates -kustannusyhtiön vuonna 1994. Weisgarber oli International Clarinet Societyn jäsen. Hän oli aktiivinen säveltäjänä kuolemaansa saakka. Useita hänen teoksistaan on levytetty.

## Lähteet
Syodontinae

**Syodontinae** on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-ryhmään kuuluva terapsidien alaheimo. Sen jäsenet olivat keskisellä Permikaudella eläneitä lihansyöjiä. Niiden fossiileja tunnetaan Venäjältä, Etelä-Afrikasta ja Brasiliasta.

## Fylogenia

Cisneros *et al.*, (2012):

## Lähteet
Aleksi Ojanperä

**Aleksi Ojanperä** (s. 16. helmikuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kasvattajaseuraansa, Veikkausliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa.

## Lähteet
Harti Weirather

**Hartmann ”Harti” Weirather** (s. 25. tammikuuta 1958 Reutte, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari ja maailmancup-voittaja. Hän edusti seuratasolla SV Wängleä. Hänen vaimonsa on Hanni Wenzel ja heidän tyttärensä Tina Weirather.

Weirather sijoittui Lake Placidin olympialaisissa 1980 syöksylaskussa yhdeksänneksi. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,48 sekunnin erolla Conradin Cathomeniin. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kaudella 1980–1981, sijoittui kolmanneksi kausilla 1981–1982 ja 1982–1983 sekä neljänneksi 1979–1980. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli pelkillä syöksylaskun pisteillä kahdeksas kaudella 1980–1981 ja kymmenes 1981–1982. Hän voitti kaikkiaan kuusi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.

## Maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde: FIS

## Lähteet
Conradin Cathomen

**Conradin Cathomen** (s. 2. kesäkuuta 1959 Laax, Graubünden) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka oli aktiiviurallaan erikoistunut syöksylaskuun.

Cathomen sai Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 hopeaa syöksylaskussa 0,48 sekuntia Harti Weiratherille hävinneenä. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli samassa lajissa 14:s ja Bormion MM-kilpailuissa 1985 kahdeksas. Hän sijoittui syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä toiseksi kaudella 1982–1983. Hän voitti uransa aikana kaksi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi

## Maailmancupin palkintosijat
Lähde: FIS

## Lähteet
Scofieldin kaivosonnettomuus

**Scofieldin kaivosonnettomuus** tapahtui Yhdysvalloissa Utahin osavaltion Scofieldin kaupungissa 1. toukokuuta 1900. Winter Quartersin hiilikaivoksessa sattuneessa räjähdyksessä kuoli 200 kaivosmiestä, joista 61 oli amerikansuomalaisia. Turma oli aikoinaan Yhdysvaltojen pahin ja nykyään viidenneksi eniten kuolonuhreja vaatinut kaivosonnettomuus. Kaiken kaikkiaan kaivoksessa oli onnettomuuden sattuessa 303 kaivosmiestä.

Onnettomuus tapahtui noin 10.25 aamupäivällä, kun kaivoksen kuilussa numero 4 ollut hiilipöly räjähti. Se levisi koko osastoon, surmasi osan kaivosmiehistä sekä rikkoi ilmanvaihdossa käytetyn tuulettimen. 4-kuiluun yhteydessä olleen 1-kuilun tuuletin jatkoi kuitenkin toimimistaan ja imaisi rajähdyksessä syntyneen myrkyllisen hiilimonoksidin. Suurin osa onnettomuudessa kuolleista oli 1-kuilun työntekijöitä, jotka menehtyivät häkämyrkytykseen. Osa kaivosmiehistä sai surmansa niin nopeasti, että he olivat kuolleet työvälineet käsissään.

Onnettomuuden uhrit haudattiin 5. toukokuuta. Heille järjestettiin kaksi erillistä siunaustilaisuutta, suomalaisille uhreille luterilainen ja muille mormonismin mukainen. Pahiten onnettomuus koetteli Vetelistä lähtöisin ollutta Abraham ja Kaisa Luoman perhettä. He menettivät tragediassa kuusi poikaansa, kaksi lastenlastaan sekä tyttärensä puolison.

Amerikkalainen folklaulaja Utah Phillips on tehnyt onnettomuudesta kertovan kappaleen *Scofield Mine Disaster*, jonka hän levytti vuonna 1969.

## Katso myös
*Calumetin onnettomuus

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Scofieldin onnettomuuden uhrien nimet ja henkilötiedot
*Olavi Koivukankaan artikkeli "Vappuna 1900 räjähti hiilikaivos Utahin Scofieldissa"
Vinkkii DJ:lle

"**Vinkkii DJ:lle**" on rap-artisti Spektin neljäs single hänen debyyttialbumiltaan *[[Diktaattorimies]]*. Kappale julkaistiin Rähinä Recordsin kautta 11. lokakuuta 2013, ja sen tuotannosta vastaa HeavyWeight.

Kappaleen musiikkivideolla nähdään cameo-rooleissa Kiira Korpi, Kimmo Wilska, JS16, Darude, Elastinen ja HeavyWeight.

"Vinkkii DJ:lle" nousi Suomen virallisen latauslistan 25. sijalle.

## Kappaleet
#

## Lähteet
Scofield

**Scofield** on Yhdysvalloissa sijaitseva kunta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa siellä oli ainoastaan 24 asukasta. Carbonin piirikuntaan kuuluva kunta tunnetaan lähinnä vuonna 1900 tapahtuneesta Scofieldin kaivosonnettomuudesta, jossa kuoli 200 kaivosmiestä. Heistä 61 oli amerikansuomalaisia.

## Historia
Scofieldin kunta perustettiin vuonna 1879. Se sai nimensä kenraali Charles W. Scofieldin mukaan. Ensimmäinen hiilikaivos alueelle oli avattu kaksi vuotta aikaisemmin. Kunnan asukasluku oli suurimmillaan vuonna 1910, jolloin asukkaita oli 746. Kaivostoiminta paikkakunnalla loppui 1930-luvun aikana, jonka jälkeen asukasluku romahti nopeasti. 

Parinkymmenen vakituisen asukkaan lisäksi Scofieldissä on paljon vapaa-ajan asuntoja. Paikkakunnalla on myös luonnonsuojelualue Scofield State Park.

## Kuvat

Tiedosto:Scofield Jail.jpg|Scofieldin hylätty vankila.
Tiedosto:Scofield Cemetery.jpg|Hautausmaa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lythronax

**Lythronax** on Tyrannosauridae-heimoon kuulunut teropodidinosaurus-suku. Se on elänyt noin 80 miljoonaa vuotta sitten.

Suvun lajin edustaja *Lythronax argestes* ('veren kuningas') on löytynyt Yhdysvalloista Utahista. Löydöstä kerrottiin julkisesti marraskuussa 2013. Tutkijat arvioivat että se on kooltaan noin puolet sukulaisestaan *[[Tyrannosaurus rex]]istä*. Se on painanut noin 2,5 tonnia ja ollut noin kahdeksan metriä pitkä. Se on oletettavasti saalistanut näkönsä avulla.

## Lähteet
Partala

**Partala** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* Miika Partala, muusikko
* Partala, kylä Jämsässä
* Partalansaari, Sulkavan suursoutuihin liittyvä saari Sulkavalla
* Partalan kartano Juvalla.
Kosketuslukko

**Kosketuslukko** on elektromekaaninen lukituslaite. Elektromekaanisessa avainjärjestelmässä yhdistyvät mekaaninen avain ja elektroninen tunniste. Kosketuslukossa mekaanisen lukitusjärjestelmän ohjaukseen on yhdistetty elektroniikan avulla kosketuksella suoritettava lukituksen ohjaus. Kosketusohjaus voidaan tehdä esim. kapasitiivisen tai biometrisen tunnistuksen (sormenjälkilukijan) avulla.

Kosketuslukon konkreettisin etu saavutetaan lukkolaitteen käytön helppoudessa, kun mekaanisia avaimia ei tarvitse kantaa mukana. Käyttämällä biometristä tunnistusta, voidaan lukituksen käyttäjä myös yksilöidä. 

## Lähteet
Marja Niiniluoto

**Marja Annikki Niiniluoto**, o.s. *Linturi* (16. syyskuuta 1919 Helsinki – 9. huhtikuuta 1995) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja, joka johti 19 vuotta ''Helsingin Sanomien'' kulttuuriosastoa.

## Elämä
Niiniluodon isä oli Alkon apulaisjohtajana toiminut Arvo Linturi ja hänen veljensä oli suomentaja ja runoilija Jouko Linturi. Niiniluoto valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän toimi vuodesta 1956 alkaen ''Ilta-Sanomien'' kirjallisuustoimittajana ja vuodesta 1964 alkaen hän oli *Helsingin Sanomien* toimittajana. Niiniluoto perusti *Helsingin Sanomien* kulttuuriosaston 1965 ja johti sitä 19 vuoden ajan. Hänellä oli *Ihmisiä, vuosia, elämää* -niminen oma palstansa lehdessä. Niiniluoto jäi eläkkeelle 1984.

Niiniluoto sai Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon 1986.

Marja Niiniluoto oli naimisissa 1942–1961 *Helsingin Sanomien* päätoimittajan Yrjö Niiniluodon kanssa. Heillä oli kolme lasta: toimittaja Maarit Niiniluoto, toimittaja Markku Niiniluoto ja Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri Ilkka Niiniluoto.

## Teoksia
* *Hilda & Elias : Hilda Aspin ja [[Elias Erkko|Elias Erkon]] kirjeenvaihtoa vuosilta 1884-88*. Helsingin Sanomat, Helsinki 1983
* *Tapahtui Päivälehden aikaan : ihmisiä, vuosia, elämää*. Helsingin Sanomat, Helsinki 1989
* *Suomi, suuriruhtinaanmaa* ; kirjoittajat Marja Niiniluoto ym. Tammi 1991

## Suomennoksia
* Han Suyin : *Päivien kimallus*. Otava 1954, 13. painos 1994 (alkuteos *A many-splendoured thing*)
* Herman Wouk : *Marjorie : romaani nykypäivien New Yorkista 1-2*. Otava 1956 (alkuteos *Marjorie Morningstar*)
* F. Scott Fitzgerald : *[[Kultahattu]]*. Otava 1959, uusin painos 2013 (alkuteos *The great Gatsby*)
* Thorkild Hansen : *Onnellinen Arabia : tanskalainen retkikunta 1761-67*. WSOY 1963 (alkuteos *Det lykkelige Arabien*)
* Vilhelm Assarsson : *Stalinin varjossa*. WSOY 1963 (alkuteos *I skuggan av Stalin*)
* Catherine Gavin : *Linnoitus*. WSOY 1964, 5. painos 1993 (alkuteos *The fortress*)
* Staffan Skott : *Romanovit : keisarisuku : keitä he olivat? : mitä heistä tuli?*. Schildt, Helsinki 1990, 2. uud. laitos ilmestyi 2011 nimellä *Romanovit : keisarisuvun kohtalo*

## Lähteet
*  (Käyttäjätunnuksella)
* Marja Niiniluodon arkistoluettelon esipuhe

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Marja Niiniluodon elämäkerta Kansallisbiografiassa
Sinophoneus

**Sinophoneus** (nimen merkitys: *”kiinalainen murhaaja/metsästäjä”*) on sukupuuttoon kuollut keskisellä permikaudella elänyt terapsidisuku. Se on Dinocephaliaan ja Anteosauridaeen kuuluva lihansyöjä. Sukuun kuuluu laji *Sinophoneus yumenensis*.

*Sinophoneus* oli noin kaksi metriä pitkä, ja sen kallon pituus on 35 cm. Se eli nimensä mukaisesti nykyisen Kiinan alueella. Sen fossiileja on löydetty Gansun maakunnasta. *Sinophoneus* oli läheistä sukua *[[Titanophoneus]]*- ja *[[Anteosaurus]]*-suvuille.

## Fylogenia
Cisneros *et al*., (2012):


Tiedosto:StenocybusDB.jpg|Aikaisemmin lajiksi *”Stenocybus acidentatus”* luokiteltu terapsidi olikin nuori *Sinophoneus yumenensis* -yksilö.


## Lähteet
Traverso

**Traverso** on historiallinen poikkihuilu, joka oli suosittu 1670-luvulta aina 1900-luvulle saakka. Soitin oli tehty puusta ja siinä oli kuusi sormireikää ja yksittäinen reikä perällä. Suomessa soittimesta on käytetty myös nimityksiä **barokkipoikkihuilu**, **barokkihuilu** ja **flauto traverso**.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Rick Wilson's Historical Flutes Page: Baroque flutes
Skweee

**Skweee** on Suomessa ja Ruotsissa 2000-luvun alussa syntynyt konemusiikin tyylilaji, joka yhdistelee funkia, breikkejä ja analogisista syntetisaattoreista tuotettuja vinkuvia ja surisevia ääniä. Ensimmäiset skweee-julkaisut olivat ruotsalais-DJ:n Pavanin Flogsta Danshall -merkillä vuonna 2004 julkaistut 7-tuumaiset singlet. 

Skweeetä on myös kutsuttu nimellä ”Scandinavian Conflict R ’n’ B”. Sen keskeisimmät levy-yhtiöt ovat ruotsalainen Flogsta Danshall ja suomalainen Harmönia.

Flogsta Danshallin perustajan Frans Carlqvistin mukaan skweeen syntyyn vaikutti keskeisesti Perttu Häkkinen, joka rohkaisi ja yhdisti musiikintekijöitä. Nimen skwee keksi Daniel Savio.

## Lähteet
Mario Camerini

**Mario Camerini** (6. helmikuuta 1895 Rooma – 4. helmikuuta 1981 Gardone Riviera) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi sotienvälisen italialaisen elokuvan näkyvimmistä hahmoista.

Camerini aloitti elokuvauransa ensimmäisen maailmansodan jälkeen Augusto Geninan ja veljensä Antonion assistenttina. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli *Jolly, clown da circo* (”Sirkusklouni Jolly”) vuonna 1923. Italialaisen elokuvan kriisivuosina Camerini työskenteli Stefano Pittalugan studioilla Torinossa, mutta riitaannuttuaan tämän kanssa hän liittyi riippumattomien ohjaajien tuotantoyhtiöön Autori
Direttori Italiani Associati. Camerinin ensimmäinen menestyselokuva oli itsemurhaa suunnittelevasta pariskunnasta kertova voimakas melodraama *Rotaie* (”Kiskot”, 1929), josta hän teki ääniversion vuonna 1931.

Työskenneltyään jonkin aikaa Paramountin Pariisin studiolla Camerini palasi Italiaan, jossa hän ohjasi Cinesille joukon romanttisia komedioita kuten *Figaro e la sua gran giornata* (”Figaro ja hänen suuri päivänsä”, 1931) ja *Kyllä miehet ovat roistoja* (*Gli uomini, che mascalzoni*, 1932). Historiallinen pukudraama *Il cappello a tre punte* (”Kolmikolkkahattu”, 1934) jouduttiin leikkaamaan uudelleen Benito Mussolinin vaatimuksesta. Etiopiaan sijoittuva *Il grande appello* (”Suuri kutsu”, 1936) voidaan nähdä yrityksenä sopeutua fasistien politiikkaan. Myöhemmin Camerini palasi takaisin komedioihin, joista valtavan menestyksen saivat Vittorio De Sican ja Assia Norisin tähdittämät *[[Il signor Max]]* (”Herra Max”, 1937) ja *I grandi magazzini* (”Tavaratalo”, 1939). Niitä seurasi Alessandro Manzonin romaaniin perustuva *I promessi sposi* (”Kihlautuneet”, 1941).

Toisen maailmansodan jälkeen Camerini teki lukuisia elokuvia, mutta ei enää pystynyt tavoittamaan aikaisempaa menestystään. Vuonna 1954 hän ohjasi amerikkalaisrahoitteisen suurelokuvan *[[Odysseus (elokuva)|Odysseus]]* (*Ulisse*), jonka pääosaa esitti Kirk Douglas. Camerinin viimeinen ohjaustyö oli Isä Camillo -elokuva *Don Camillo e i giovani d’oggi* (”Isä Camillo ja ne nykynuoret”) vuonna 1971.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Mario Camerini 
* Elonet: Mario Camerini
Australosyodon

**Australosyodon** (nimen merkitys: *”eteläinen karjunhammas”*) on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidisuku. Se oli keskikokoinen lihansyöjä, joka eli keskisellä permikaudella.

Sukuun luetaan yksi laji *Australosyodon nyaphuli*. Se kasvoi todennäköisesti noin 1,8 metrin pituiseksi. Sen kallon pituuden tiedetään olevan 26 cm. *Australosyodonin* fossiilinen kallo (NMQR 3152) on löydetty Etelä-Afrikasta. 

## Fylogenia
Cisneros *et al.*, (2012):

## Lähteet
Notosyodon

**Notosyodon** (nimen merkitys: *”eteläinen karjunhammas”*) on sukupuuttoon kuollut keskisellä permikaudella elänyt terapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji *Notosyodon gusevi*.

*Notosyodon* kuuluu Dinocephalia-alalakoon ja lihaa syöviin anteosaureihin. Sen huonosti säilyneitä fossiileja on löydetty Kazakstanista ja Venäjältä.

## Fylogenia
Cisneros *et al.*, (2012):

## Lähteet
Vulkanus

**Vulkanus** tai **Vulcanus** on muinaisroomalaisessa uskonnossa ja roomalaisessa mytologiassa tulen ja tulivuorten sekä sepäntaitojen jumala. Roomalaiset omaksuivat Vulkanuksen alun perin etruskeilta. Vulkanus kuvataan usein sepän vasaran kanssa. Vulcanalia-juhla oli vuotuinen roomalainen juhla, jota vietettiin elokuun 23. päivänä Vulkanuksen kunniaksi. Hänen kreikkalainen vastineensa on Hefaistos, taonnan ja tulen jumala.

Roomalaisten mukaan Vulkanus asui Vesuvius-tulivuoressa ja vuoren oikut olivat Vulkanuksen tekosten seurauksia.

## Etymologia

Vulkanuksen nimen alkuperästä ei ole varmuutta. Roomalaisen perinteen mukaan nimi liittyy latinankielisiin sanoihin salamoista (*fulgur, fulgere, fulmen*), jotka puolestaan liittyvät liekkeihin.

On esitetty, että nimi ei olisi peräisin latinasta, vaan viittaisi kreetalaiseen luojajumalaan Velchanokseen.

## Palvontamenot

Vulkanuksen vanhin tunnettu pyhättö Roomassa oli sijoitettu Capitoliumin ulkopuolelle foorumille ja ajoittuu muinaisroomalaisiin aikoihin. Roomalaiset pitivät Vulkanusta ja kreikkalaista Hefaistosta samana jumalana. Vulkanus yhdistettiin kuitenkin enemmän tulen tuhoavaan vaikutukseen. Palvojat toivoivatkin suojelusta tulipaloilta.

## Vulkanuksen pojat
Hyginuksen mukaan Vulkanuksen pojat ovat Philammon, Kekrops, Erichthonius, Corynetes, Cercyon, Philottus ja Spinther.

## Vulkanus nykyään
Vulkanusta pidetään Sheffieldin suojelijana. Jumaluutta esittävä patsas on kaupungintalon edustalla.

Maailman suurin raudasta valettu patsas esittää Vulkanusta ja se sijaitsee Alabaman Birminghamissa.

Vulkanuksen mukaan nimettiin 1800-luvulla teoreettinen planeetta Vulkanus.

Yksi kääpiöplaneetta Pluton kuista oli kuun löytäjien asettaman nimiehdotusäänestyksen mukaan tulossa nimetyksi Vulkanuksen englanninkielisen nimen mukaan Vulcaniksi, mutta tätä nimiehdotusta ei kuitenkaan hyväksytty Kansainvälisessä tähtitieteellisessä unionissa, sillä se oli jo käytetty teoreettisen planeetan nimelle eikä Vulcan-nimitys myöskään viitannut manalaan kuten muiden Pluton kuiden nimet. Niinpä Pluton uusimmat kuut saivatkin nimet Kerberos ja Styx, sillä nämä nimet olivat äänestyksessä sijoilla 2. ja 3.

## Lähteet
*Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Syodon

**Syodon** (nimen merkitys: *”karjunhammas”*) on sukupuuttoon kuollut Dinocephaliaan kuuluva terapsidisuku. Se eli keskisellä permikaudella, ja oli keskikokoinen lihansyöjä tai kaikkiruokainen eläin.

Sukuun luettiin aikaisemmin kaksi lajia *Syodon biarmicum* ja *Syodon efremovi*, mutta nykyään *S. efremovi* -lajia ei pidetä todellisena vaan se on määritelty samaksi kuin *S. biarmicum*. *Syodonin* kallo on korkea ja suorahko. Suurien silmien takia eläin on saattanut olla yöaktiivinen. Sen kallon pituus on noin 22 cm; kokonaispituus on täten saattanut olla noin 1,2 metriä. *Syodonin* fossiileja on löydetty Permin alueelta, Venäjältä.

## Fylogenia
Cisneros *et al.*, (2012):

## Lähteet
Anteosauria

**Anteosauria** on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidien ryhmä. Siihen kuului suuria ja pieniä lihansyöjiä, jotka elivät keskisellä permikaudella. Niiden fossiileja tunnetaan Etelä-Afrikasta, entisen Neuvostoliiton alueelta sekä Brasiliasta ja Kiinasta.

Suurimmat anteosaurit kasvoivat usean metrin pituisiksi. Anteosaurian jäsenillä oli kaikista lihaasyövistä synapsideista raskaimmat kallot, kulmahampaat ja etuhampaat. Toisin kuin myöhemmillä terapsideilla, takahampaiden määrä ei ollut vähentynyt anteosaureilla. Anteosaurien kulmahampaat olivat myös taaksepäin kaareutuvat. Tämä kaarevuus näkyy parhaiten *[[Syodon]]*-sukuun kuuluvilla anteosaureilla. Anteosaurit saalistivat todennäköisesti Pareiasauridae-heimon matelioita ja Tapinocephalidae-heimon terapsideja.

*[[Brithopus]]*- ja *[[Deuterosaurus]]*-suvut on aikaisemmin luettu Anteosauriaan, mutta tarkemman tutkimuksen perusteella näyttäisi siltä, että ne kuuluvatkin Tapinocephaliaan tai muihin terapsideihin. Täten myös taksoni Brithopodidae ei voi olla synonyymi Anteosauridaelle, kuten on aikaisemmin ajateltu.

## Lähteet
Säästöpankkien Keskuspankki

**Säästöpankkien Keskuspankki Suomi Oyj** on suomalaisten Säästöpankkien kokonaan omistama talletuspankki.

Säästöpankkien Keskuspankin pääasiallisena tehtävänä on toimia Säästöpankkiryhmän keskusluottolaitoksena. Keskusluottolaitoksena Säästöpankkien Keskuspankki tukee Säästöpankkien varainhankintaa ja on mukana pankkien välisessä maksujenvälityksessä. Lisäksi Säästöpankkien Keskuspankki tarjoaa maksuliike-, talletus- ja verkkolaskupalveluja julkisyhteisö- ja suuryritysasiakkaille.

## Historia
Säästöpankkien Keskuspankki Suomi Oy muodostui 18.4.2013 tehdyn yrityskaupan seurauksena. Tällöin suomalaiset säästöpankit (31) yhdessä ostivat Itella Oyj:ltä Itella Pankki Oy:n koko osakekannan. Muutoksen taustalla oli Säästöpankkien tarve turvata keskusluottolaitospalveluiden jatkuminen vuodesta 2015 eteenpäin. Keskusluottolaitospalveluja Säästöpankeille aiemmin tuottanut Aktia Pankki oli syksyllä 2012 ilmoittanut luopuvansa näiden palvelujen tuottamisesta. Samaan aikaan Itellan strategiseen muutokseen soveltui pankin omistuksesta luopuminen.

## Katso myös
* Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki

## Lähteet
* Säästöpankkien Keskuspankki 
* Säästöpankkien Keskuspankki Suomi Oy YTJ-tietopalvelu, Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä 
* Säästöpankkiliitto 

## Aiheesta muualla
* Säästöpankkien Keskuspankki Suomi
Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

**Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta – O’Diako** on Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijoita edustava lakisääteinen opiskelijakunta. Opiskelijakunta O’Diako voidaan katsoa perustetuksi vuonna 1998. Diakonia-ammattikorkeakoulussa opiskelee n. 3400 opiskelijaa.

## Historia
O’Diako on saanut alkunsa rekisteröitynä yhdistyksenä, joka alun perin perustettiin toimimaan paikallisten opiskelijayhdistysten yhteistyöelimenä. Sen perustamiskirja on päivätty 6.3.1997. Ammattikorkeakoululain mukaisena opiskelijakuntana se on aloittanut vuonna 2007.

## Toiminta
O’Diakon tehtävänä on muiden opiskelijakuntien ja -järjestöjen tapaan edustaa Diakin opiskelijoita, ajaa opiskelijoiden asioita sekä neuvoa ja palvella opiskelijoita monin tavoin.

Jäseniä opiskelijakunnalla on kaikilla ammattikorkeakoulun kampuksilla, Helsingissä, Porissa, Oulussa, sekä Itä-Suomessa. Opiskelijakunnan toimisto sijaitsee Diakin Helsingin kampuksella.

O’Diakon organisaatioon kuuluvat edustajisto, hallitus, sekä henkilökunta.

## Organisaatiomuutos
Jokaisella Diakin kampuksella toimi vuosina 2013-2022 paikallinen jaosto. Nämä jaostot juontavat juurensa vanhoihin eri paikkakuntien opiskelijayhdistyksiin. Jaostot huolehtivat tuolloin opiskelijatoiminnan pyörittämisestä eri paikkakunnilla. Niiden vastuulle kuuluvat esimerkiksi paikallinen edunvalvonta, tutorointi sekä paikallisten tapahtumien järjestäminen. Jaostoista luovuttiin vuoden 2023 alussa. O’Diakon hallituksesta jokaisella kampuksella toiminnan koordinoinnista on päävastuussa kampuspuheenjohtaja, jonka kanssa toimivat tapahtumavastaava ja tutoroinnin vastaava, jotka ovat hallituksen jäseniä. Kampuspuheenjohtaja vastaa myös oman kampuksella edunvalvonnasta ja toimii osana edunvalvontaverkostoa, johon kuuluu hallituksen puheenjohtajisto.

## Hallituksen puheenjohtajat

O’Diakon hallituksen puheenjohtajat:
* 1997 Jouni Juntunen 
* 1998 Aki Granlund
* 1999 Hanna Tavainen
* 2000 Sauli Soini
* 2001 Hanna Penttinen
* 2002 Satu Kuisma
* 2003 Salla Lindblad
* 2004 Johanna Erkkilä
* 2005 Kristiina Wallenius
* 2006 Laura Lehtisaari
* 2007 Timo Kontio
* 2008 Maria Soini
* 2009 Jani Havumäki
* 2010 Jani Havumäki
* 2011 Jaakko Rosengren
* 2012 Jaakko Rosengren
* 2013 Erkko Virtanen
* 2014 Erkko Virtanen
* 2015 Marko Hento
* 2016 Marko Hento (4. helmikuuta saakka), Iiris Hynönen (4. helmikuuta alkaen)
* 2017 Iiris Hynönen
* 2018 Johanna Leppänen
* 2019 Niina-Maarit Rautamäki
*2020 Taija Välske
*2021 Elisa Laitila
*2022 Halla Kokkonen
*2023 Jere Höyhtyä (11. syyskuuta saakka), Sanja Laitinen-Lindelöf (2. lokakuuta alkaen)
*2024 Sanja Laitinen-Lindelöf
*2025 Rasmus Teperi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* O’Diako
Skorpionisimppukalat

**Skorpionisimppukalat** (Scorpaenoidei) on ahvenkalojen lahkoon (Perciformes) kuuluva kalojen alalahko. 

## Heimot
Alalahkoon kuuluu 11 heimoa. 
*Syvännelapasimput - Bembridae
*Porsassimput - Congiopodidae
*Kummitussimput - Hoplichthyidae
*Kirjosimput - Neosebastidae
*Chilensimput - Normanichthyidae
*Lättäsimput - Platycephalidae 
*Sauvasimput - Plectrogeniidae
*Skorpionisimput - Scorpaenidae
*Velhokalat - Synanceiidae
*Kurnusimput - Triglidae
*Heposimput - Zanclorhynchidae

## Lähteet
Cornwall River Kings

**Cornwall River Kings** on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Cornwallista Ontariosta. Se pelaa LNAH-liigaa.

## Aiheesta muualla
* Cornwall River Kingsin verkkosivut
Assia Noris

**Assia Noris** (oik. **Anastasia von Gerzfeld**; 26. helmikuuta 1912 Pietari, Venäjän keisarikunta – 27. tammikuuta 1998 Sanremo, Italia) oli venäläissyntyinen Ranskassa kasvanut näyttelijä, josta tuli yksi maailmansotien välisen italialaisen elokuvan suurimmista naistähdistä.

Norisin ensimmäinen elokuva oli Mario Bonnardin *[[Varastettu ääni]]* (*Tre uomini in frac*) vuonna 1932. Hän näytteli Vittorio De Sican parina Mario Camerinin ohjaamissa romanttisissa komedioissa kuten *Darò un milione* (”Annan miljoonan”, 1936), *[[Il signor Max]]* (”Herra Max”, 1937) ja *I grandi magazzini* (”Tavaratalo”, 1939) ja myöhemmin myös aiheeltaan vakavammissa elokuvissa kuten Mario Soldatin *Dora Nelson* (1939) ja Renato Castellanin *Un colpo di pistola* (”Laukaus”, 1942). Toisen maailmansodan jälkeen Noris esiintyi vain kahdessa elokuvassa.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Assia Noris 
* Elonet: Assia Noris
Gina Cigna

**Gina Cigna** (6. maaliskuuta 1900 – 26. kesäkuuta 2001) oli ranskalaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli ensimmäinen laulaja, joka levytti Giacomo Puccinin *[[Turandot]]in* nimiroolin. Hänellä oli laaja ohjelmisto, johon kuului muun muassa Monteverdin ja Richard Straussin rooleja.

Cigna syntyi Pariisissa, ja hänen oikea nimensä oli Genevieve. Hänen isällään oli italialaiset juuret. Cigna opiskeli pianonsoittoa Pariisin konservatoriossa Alfred Cortot'n johdolla. Sopraano Emma Calvé löysi Cignan, joka oli 26-vuotias, kun pääsi esiintymään Arturo Toscaninille La Scalassa. Hän lauloi Verdin ja Rossinin aarioita säestäen itseään pianolla. Hän sai välittömästi kiinnityksen. Cigna teki ammattimaisen debyyttinsä La Scalassa Freian roolissa Wagnerin *[[Reininkulta|Reininkullan]]* esityksessä tammikuussa 1927. Tätä esitystä seurasi esiintyminen Elisabethin roolissa *[[Tannhäuser]]issa*; tämän esityksen jälkeen esiintyi ensimmäistä kertaa Norman roolissa. Hän tuli erityisesti yhdistetyksi tähän rooliin.

Cigna opiskeli *[[Tosca]]n* nimiroolin sen kantaesittäneen Hariclea Darcléen johdolla. Hän oli mukana elvyttämässä Vincenzo Bellinin tuolloin unohdettua *[[La straniera]]* -oopperaa. Hänellä oli rooleja myös Verdin, Gounod'n, Gluckin, Catalanin, Mascagnin, Respighin, Janáčekin ja Gomesin teoksissa. Kansainvälisellä urallaan Cigna pääsi esiintymään Argentiinaan, Brasiliaan, Unkariin, Yhdysvaltoihin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Hän teki Metropolitan-oopperan-debyyttinsä Aidan roolissa (1937) ja esiintyi ensi kertaa Covent Gardenissa 1933.

Vuonna 1981 Cigna sai Puccini-palkinnon "vuosisadan parhaana Turandotin esittäjänä".

Cignan uraa varjosti toinen maailmansota. Hän ei voinut poistua Italiasta, ja ura Metropolitan-oopperassa päättyi neljän kauden jälkeen. Hän oli vuodesta 1921 naimisissa Maurice Sensen kanssa. Tämän kuoltua Cigna meni uusiin naimisiin Mario Ferrarin kanssa. Vuonna 1947 hän joutui auto-onnettomuuteen matkalla esittämään Toscan roolia Vicenzassa. Hän kaatui esityksen jälkeen ja hänen todettiin kärsineen sydänkohtauksen. Tämä päätti Cignan uran laulajana, mutta hän työskenteli myöhemmin opettajana, jonka oppilaita olivat muiden muassa Elena Mauti Nunziata, Celestina Casapietra ja Maria Parazzini.

## Lähteet