open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pisa (Kuopio)

**Pisa** on vaara ja näköalapaikka Pohjois-Savossa Kuopiossa entisten Nilsiän  ja Juankosken kaupunkien rajalla. Pisan alue on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Alueella on jylhää ja varsin koskemattomana säilynyttä järvisuomalaista vaaramaisemaa. Pisa ja melkoinen osa läheisten järvien rannoista kuuluvat Natura 2000 -suojelualueverkostoon.

Pisan vuori hallitsee aluetta. Sen korkeus on 270,6 metriä. Koska vaara oli tunnettu ja siirtymätön maamerkki, sen laelle hakattiin Täyssinän rauhan 1595 rajamerkki kiveen. Komeiden ja jylhien maisemiensa vuoksi Pisa on ollut kautta aikojen merkittävä nähtävyys ja retkeilykohde. Pisalle perustettiin jo vuonna 1963 puolentoista hehtaarin suuruinen rauhoitettu suojelualue. Vuonna 1993 perustettiin 280 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen hallinnoima Pisan luonnonsuojelualue. Alueella on opastetut polkureitit ja näkötorni, josta avautuvat kauniit näkymät koillissavolaiseen järvi- ja maalaismaisemaan. 

Metsähallitus kunnosti Pisavuoren reittejä 2013–2014. Aikaisempi puinen näkötorni purettiin ja tilalle rakennettiin teräksestä 12 metriä korkea näkötorni, joka on mäen historiassa jo neljäs. Kaksi ensimmäistä olivat kolmiomittaustorneja. Terästornin osat tuotiin paikalle helikopterilla. Kunnostustöiden yhteydessä myös luontopolkua uudistettiin korvaamalla puuportaita ja -kaiteita teräksisillä sekä vaihtamalla opastekylttejä teräksestä tehtyihin.

Pisa mainitaan myös Kalevalassa. Joukahainen sanoo eepoksen kolmannessa runossa, kilpalaulukohtauksessa: ”Tieän puut Pisan mäellä, hongat Hornan kalliolla: pitkät on puut Pisan mäellä, hongat Hornan kalliolla.” 


File:1595.jpg|Täyssinän rauhan rajamerkki.
File:View tower in Pisa, Kuopio, Finland.jpg|Näkötorni Pisan huipulla.
File:View from Pisa hill, Kuopio, Finland.jpg|Näköala näkötornista Syväri-järven yli Tahkovuoren laskettelukeskukseen.
File:Kämmenkivi stone in Pisa, Kuopio, Finland.jpg|Kämmenkivi Pisan vaaralla. 
Tiedosto:IMG-20250822-WA0034_01.jpg|Pisan polunvarren kyltti
Tiedosto:IMG-20250822-WA0034_02.jpg|Pisan polunvarren kyltti


## Lähteet
*  Ympäristöhallinto: Pisa (Nilsiä ja Juankoski)

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Metsähallituksen retkikohdesivusto
*
Mikael Fortelius

**Hannu Lennart Mikael Fortelius** (s. ) on evoluutiopaleontologian professori Helsingin yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa Euraasian maanisäkkäiden ja mannerympäristöjen kehitystä neogeenikaudella, kasvinsyöjänisäkkäiden ekomorfologiaa ja nisäkäshampaan yksilönkehitystä.

Fortelius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1973 (Vasa svenska lyceum). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1979, lisensiaatiksi vuonna 1981 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1986. Vuosina 1986–1996 hän toimi Helsingin yliopistossa eläintieteellisen paleontologian dosenttina.

Hän toimi amanuenssina Helsingin yliopiston Geologian laitoksella vuosina 1979–1991, jona aikana vuosina 1982–1984 Suomen Akatemian tutkimusapulaisena vieraillen University College Londonissa 1983–1984. Hän oli intendentti Luonnontieteellisessä keskusmuseossa 1992–2003, tosin toimi  vuosina 1993–1996 Suomen Akatemian vanhempana tutkijana ja 1996–2003 Helsingin yliopiston ekologisen paleontologian professorina. Vuodesta 2004 lähtien hän on ollut evoluutiopaleontologian (geologian) professori.

Fortelius on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1996 ja valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mikael Fortelius, cv
* Björn Kurtén Club
* Forteliuksen kehittämä fosiilitietokanta
Kitchener (Ontario)

**Kitchener** [ˈkɪ.tʃə.nɝ] (alun perin *Berlin* Berliinin mukaan) on kaupunki Kanadassa Ontarion provinssissa. Kaupungin väkiluku on noin 257&nbsp;000, ja sitä ympäröivällä metropolialueella, johon kuuluvat myös Waterloon ja Cambridgen kaupungit, asuu yli 575&nbsp;000 ihmistä (2021).

## Maantiede ja kaupunkikuva
Kaupungin keskustan paikaksi valittiin suoalue, joka ei sopinut maanviljelyyn. Alkuperäiseen tonttijakoon ei jätetty tilaa katuverkolle. Kaupunkitaloja nousi ensin Dundasista lähtevän Great Roadin (myöhemmin valtatie 8) varteen, kun taas liiketiloja ja tolllisuutta rakennettiin rautatien varrelle vuoden 1856 jälkeen.

Varhaiset tiilitalot rakennettiin saksalaiseen tyyliin. 1900-luvun alkupuolelta lähtien taloja on rakennettu kullolisenkin muodin mukaan: niissä on vaikutteita bungaloweista, ranch-tyylistä, goottilaista ja Tudor-tyylistä, ja viime aikoina on pyritty luomaan viktoriaaninen tunnelma jatkuvasti laajenevien uusien asuinalueiden keskelle. Eroosio ja maapohjan vajoaminen uskaa keskusta-aluetta, ja sen pysäyttämiseksi on tehty voimakkaita ponnisteluja. Historiallisen kaupungintalon purkaminen (1974) herätti uudelleen kiinnostuksen historialliseen arkkitehtuuriin, ja historiallisista kävelykierroksista on tullut suosittu ajanviete. Kitchenerin palkitun "uuden" kaupungintalon avaaminen vuonna 1993 on onnistuneesti kiinnittänyt huomiota kaupungin keskustaan.

## Historia
Kitchener on rakennettu maille, jotka Britannian kuningas myönsi irokeeseille vuonna 1784 kiitokseksi näiden avusta Yhdysvaltain vapaussodassa. Intiaanit myivät osan maistaan eläkkeellä olevalle lojalistikenraalille. Uudelle tonttimaalle muutti Pennsylvaniasta mennoniittejä ja heidän perässsään muita saksalaistauustaisia maahanmuuttajia. Saksalaisten maahanmuutto oli merkityksetöntä 1870-luvun jälkeen, ja vuoteen 1941 mennessä alle puolet väestöstä määritteli itsensä saksalaisiksi. Toisen maailmansodan jälkimainingeissa Kitchener ja sen asukkaat olivat ensimmäisiä, jotka ottivat ensimmäisinä vastaan uusia saksalais pakolaisia, jotka pakenivat tai jotka karkotettiin Itä-Euroopasta (Romania, Jugoslavia, Puola ja Neuvostoliitto). Se on sittemmin säilyttänyt asemansa yhtenä Kanadan todennäköisimmistä pakolaisten vastaanottajista, elinvoimaisen paikallisen talouden ansiosta.

Kitchener oli ensimmäinen kaupunki, joka sai halpaa sähköä Niagaran putouksista vuonna 1910. Tämä vauhditti teolllistumista.

Kaupungin nimi oli alun perin Berlin. Ensimmäisen maailmansodan alettua nimi haluttiin vaihtaa sen herättämien saksalaisvastaisten mielialojen vuoksi. 19. toukokuuta 1916 pidetyssä kansanäänestyksessä oli esillä useita nimiä, joista parhaat valittiin toiseen äänestykseen, joka pidettiin 28. kesäkuuta. Voittaja oli Kitchener Britannian sotaministerin Herbert Kitchenerin mukaan. Nimi otettiin virallisesti käyttöön 1. syyskuuta 1916.

Toisen maailmansodan aikana Kitchenerissä oli naissotilaiden koulutuskeskus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Luettelo Irlannin satamakaupungeista

Luettelo Irlannin tasavallan sekä Pohjois-Irlannin satamakaupungeista. 

## Itärannikko
### Irlannin tasavalta

*Rosslare Europort
*Arklow
*Wicklow
*Dun Laoghaire
*Dublin
*Howth
*Drogheda
*Dundalk
*Greenore
### Pohjois-Irlanti

*Warrenpoint
*Belfast
*Larne

## Pohjoisrannikko
*Coleraine
*Derry

## Länsirannikko
### Irlannin tasavalta

*Killybegs
*Sligo
*Kilronan
*Galway
*Limerick
*Foynes
*Fenit
*Bantry Bay
## Etelärannikko

*Kinsale
*Ringaskiddy
*Cork
*Cobh
*Youghal
*Waterford
*New Ross
*Dunmore East
Olifantti

**Olifantti** tarkoittaa seuraavia asioita:

* olifantti, norsun syöksyhampaasta tehty soitin''
* olifantti eli mûmak, kuvitteellinen eläin J. R. R. Tolkienin kirjoissa

## Katso myös
* Olifant, eteläafrikkalaisvalmisteinen taisteluvaunu
* Oliphant, suomalainen yhtye
Gamlehaugen

**Gamlehaugen** on Norjan hallitsijan virallinen Bergenin residenssi. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1902. Suunnittelijana toimi arkkitehti Jens Zetlitz Kielland. Rakennus toimi alun perin laivanomistaja ja pääministeri Christian Michelsenin yksityisasuntona. Michelsenin kuoltua rakennus lahjoitettiin keräysvaroilla Norjan valtiolle vuonna 1925. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa toimii museo.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* http://www.gamlehaugen.no
Pauli Tanttu

**Pauli Veikko Tanttu** (2. kesäkuuta 1921 Hirvensalmi – 25. joulukuuta 1952 Hirvensalmi) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 180. 10. divisioonan Jalkaväkirykmentti 1:n esikuntakomppaniassa (EsikK/JR 1) konepistoolimiehenä palvellut Tanttu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944. Nimityshetkellä Tanttu oli sotilasarvoltaan korpraali, ja hänet oli kotiutettu jo ennen nimitystä, 4. marraskuuta 1944.

Tanttu osoitti huimapäistä rohkeutta sodan hyökkäysvaiheen aikana. Hän osallistui vapaaehtoisena kaikkiin jääkärijoukkueensa partioihin. Hän eteni hyökkäyksen kärjessä ja tuhosi lähes omin voimin useita konekivääri- ja pikakivääripesäkkeitä. Hyökkäyksen pysähdyttyä vihollisen voimakkaan vastarinnan vuoksi hänen kerrotaan sanoneen: "Ei tässä auta muu kuin hyökätä".

Sodan jälkeen Tanttua syytettiin venäläisten vankien teloittamisesta, mutta syyte raukesi ja Tanttu pääsi keskittymään siviilielämään ja metsätyömiehen töihinsä. Pauli Tantun kerrotaan päättäneen itse päivänsä joulupäivänä 1952 korkeimman sotaoikeuden otettua syytteen uudestaan käsittelyyn.

Siviilissä maatalous- ja metsätöissä työskennellyt Tanttu on haudattu Hirvensalmen hautausmaalle. Vuonna 1990 Pauli Tantulle paljastettiin muistokuva Hirvensalmen kunnanvirastoon.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Porvali, Seppo (2003): Mannerheim-ristin ritarit. Revontuli.
* Aromäki, Juhani (1985): Mannerheimin ritarit. AAK. 
* Hurmerinta, Ilmari; Viitanen, Jukka (toim.) (2004): Suomen puolesta - Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945, 4. painos. Ajatus kirjat. .
Thomas Kahlenberg

**Thomas Kahlenberg** (s. 20. maaliskuuta 1983 Hvidovre, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Kotimaansa Brøndbyn lisäksi hän pelasi Saksassa ja Ranskassa.

Kahlenberg pelasi Tanskan maajoukkueessa 47 ottelua ja teki viisi maalia vuosina 2003–2015. Hän kuului Tanskan joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisoissa.

## Lähteet
Brasilian Grand Prix 1996

**Brasilian Grand Prix 1996** oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. maaliskuuta 1996 Interlagosin radalla. Kilpailu oli kauden 1996 toinen, ja sen voitti Damon Hill. Tämä oli seitsemäs kerta, kun Brasilian Grand Prix ajettiin Interlagosin lyhennetyllä lenkillä.

## Tilanne ennen kilpailua

### Kuljettajat

### Valmistajat

## Kilpailun kulku

Aika-ajossa Damon Hill oli ylivoimainen. Hän nappasi paalupaikan lähes sekunnin erolla toiseksi nopeimpaan Rubens Barrichelloon. Kolmanneksi nopein Jacques Villeneuve jäikin Hillistä jo 1,1 sekuntia. Mika Häkkinen oli aika-ajon seitsemäs ja Mika Salo yhdestoista.

Sunnuntain kilpailu ajettiin rankkasateessa. Lähtö sujui ilman suurempia ongelmia, ja Hill veti letkaa. Seuraavina tulivat Villeneuve, Jean Alesi, Barrichello, Michael Schumacher ja Martin Brundle. Rata oli todella liukas. Ukyo Katayama ja Pedro Lamy spinnasivat menettäen monta sijaa. Molemmat pääsivät silti jatkamaan. David Coulthard kävi kokeilemassa vauhtiaan brasilialaisella nurmella. Hän menetti kahdeksan sijaa, ja ajoi sen jälkeen 14:ntenä. Myös Villeneuve pyörähti ja keskeytti. Kierroksella 32 Barrichello pääsi vihdoin pitkän yrittämisen jälkeen Alesin ohi toiseksi. Varikkopysähdysten aikana hän kuitenkin menetti paikkansa, ja kärjen järjestys oli: Hill, Alesi, Schumacher ja Barrichello. Kymmenen kierrosta ennen maalia Barrichello spinnasi hiekalle ja hän joutui keskeyttämään. Kärjen järjestys ei enää lopussa muuttunut. Hill otti kauden toisen voittonsa vankistaen samalla MM-johtoaan. Toinen oli Alesi ja kolmas Schumacher. Suomalaiset Häkkinen ja Salo keräsivät jälleen pisteitä.

## Tulokset

## Lähteet
Varasteleva harakka

**Varasteleva harakka** () on yksi Gioacchino Rossinin oopperoista. Se valmistui vuonna 1817 ja sai kantaesityksensä samana vuonna 31. toukokuuta Teatro alla Scalassa, Milanossa. 

*Varastelevan harakan* alkusoitto pikkurumpuineen on suosittu myös itsenäisenä kokonaisuutena, ja sitä on käytetty lukuisissa elokuvissa. Oopperaan kuuluu myös tunnettu sopraanoaaria ”Deh, tu reggi in tal momento”.

*Varasteleva harakka* on kaksinäytöksinen ja italiankielinen.

## Lähteet
City Car Club

**City Car Club** on vuonna 1999 perustettu suomalainen autojen yhteiskäyttöpalvelu. Palvelu kattaa noin sata nouto- ja palautuspistettä Helsingissä, Espoossa, Vantaalla ja Kauniaisissa, joilta asiakkaat voivat noutaa ja käyttää autoa korvausta vastaan. Yhteiskäyttöpalvelun on marraskuusta 2010 lähtien omistanut *Suomen kaupunkiautot Oy* -niminen helsinkiläinen yritys; tätä ennen omistaja oli *Group 24 H Oy*. City Car Club toimi jonkin aikaa myös Tukholmassa, mutta toiminta on sittemmin lakannut.

Syyskuussa 2009 City Car Clubilla oli 2&nbsp;500 asiakasta. Tarjolla on sekä kuukausimaksuton jäsenyys sekä eri hintaisia kuukausipaketteja, joiden avulla autojen tuntihintaa voi alentaa. Kaikkien jäsenten käytössä on kaupunkiautoja, tilavampia perheautoja, minibusseja ja pakettiautoja. 

Asiakkaan ei tarvitse huolehtia huolloista, vakuutuksista, pesuista, katsastuksista, renkaiden ja öljyn vaihdoista tai auton pääomakustannuksista ja arvon alenemisesta. Yrityksen omien laskelmien mukaan autojen yhteiskäyttö on taloudellisesti kannattavaa, jos ajokilometrejä kertyy vuodessa alle 12&nbsp;000. Yrityksen teettämän tutkimuksen mukaan yhteiskäyttöauto korvaa noin kahdeksan yksityiskäytössä olevaa autoa.

Helsingin kaupunki on antanut yhteiskäyttöauojen käyttöön Z-tunnuksen pysäköintilupia, joilla asiakas voi pysäköidä suuressa osassa kantakaupunkia ilmaiseksi. City Car Club tekee yhteistyötä kaupungin liikennelaitoksen kanssa ja antaa HSL:n asiakkaille alennuksia. 

Yritys sai vuonna 2003 Uudenmaan ympäristöpalkinnon. Huhtikuussa 2009 se sai Helsingin kaupungin ympäristöpalkinnon. Palkinnon myöntäneen Pekka Saurin mielestä "toiminta on vähentänyt yksityisautojen määrää Helsingissä ilman että kaupungin on tarvinnut investoida siihen".



## Katso myös
* Yhteiskäyttöauto

## Aiheesta muualla
* City Car Clubin verkkosivu
* HS 3.4.2009: City Car Club sai Helsingin ympäristöpalkinnon 

## Lähteet
Sadko (ooppera)

**Sadko** () on Nikolai Rimski-Korsakovin ooppera. Se kantaesitettiin Moskovassa 7. tammikuuta 1898. Sadko on seitsenkohtauksinen ja pohjautuu Sadko-nimiseen kansantaruun. Teoksen libretto on venäjänkielinen ja pääosin säveltäjän itsensä kirjoittama.  Rimski-Korsakov työsti *Sadko*-nimistä sävelrunoa jo vuonna 1867. Dramaattinen teos alkoi kehittyä vasta 1890-luvulla.

## Lähteet
Lee (joki)

**Lee** () on joki Irlannin tasavallassa. Se virtaa Shehy-vuorilta Corkin kreivikunnan länsirajalle, sieltä itään päin Corkin kaupungin läpi ja laskee lopulta mereen Corkin satamassa Irlannin etelärannikolla. Sen varrelle Corkista ylävirtaan on rakennettu vesivoimala. Siinä on Carrigadroidin ja Inniscarran tekojärvet. Joki on 90 kilometrin pituinen.

## Aiheesta muualla
Armavir (maakunta)

**Armavir** () on yksi Armenian maakunnista (*marz*). Maakunta sijaitsee Armenian lounaisosassa, laaksossa kahden vuoren, Araratin ja Aragatsin välissä. Maakunnan pääkaupunki on Armavir. Maakunnan pinta-ala on 1&nbsp;242 neliökilometriä ja asukkaita alueella on 265&nbsp;770 (2011; vuonna 2001 oli 276&nbsp;233 as.).

Maakunnassa sijaitsevat myös Etšmiadzinin (Vagharšapat) kaupunki eli Armenian apostolisen kirkon keskus ja historiallinen Sardarapatin kaupunki. 
Armavirin maakunta on lähellä Turkin rajaa.
Armavirin naapurimaakunnat ovat Aragatsotn pohjoisessa, Ararat kaakossa ja Jerevanin pääkaupunkialue idässä.

## Kaupungit ja kunnat

Armavirin maakunta muodostuu 97 yhteisöstä (*hamaynkner*), joista kolme on kaupunkeja ja ne on alla olevassa luettelossa lihavoituina. Loput 94 yhteisöä ovat maalaiskuntia.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan maakunta oli jaettu kolmeen piiriin: 

* Armavirin piiri: 112 092 as., 425 km2; keskus: Armavir
* Bagramjanin piiri: 20 291 as., 465 km2; keskus: Bagramjan (kylä; Բաղրամյան, Баграмян)
* Etšmiadzinin piiri: 133 387 as., 352 km2; keskus: Vagharšapat

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Armeniapedian artikkeli maakunnasta
Maastohiihdon maailmancup 1981–1982

**Maastohiihdon maailmancup [[1981]]–[[1982]]** oli historian ensimmäinen virallinen maastohiihdon maailmancupkausi. 10 osakilpailua käsittänyt kausi alkoi 9. tammikuuta ja päättyi 3. huhtikuuta vuonna 1982.

## Kilpailut
### Miehet

### Naiset

### Viestikilpailut

## Loppupisteet
### Miehet

### Naiset

## Lähteet
*Kansainvälisen hiihtoliiton sivut (fis-ski.com):
**Tulokset 
** Miesten MC-pisteet 
** Naisten MC-pisteet
Hallgrímskirkja

**Hallgrímskirkja** (*Hallgrímurin kirkko*) on kirkkorakennus Reykjavíkissa, Islannissa. Se on nimetty islantilaisen runoilijan ja papin Hallgrímur Péturssonin mukaan. Kirkko yltää 74,5 metrin korkeuteen, ja se on yksi Islannin korkemmista rakennuksista.

Kirkko rakennettiin vuosina 1945–1986, ja sen suunnitteli valtionarkkitehti Guðjón Samúelsson. Kirkon torni valmistui kauan ennen kuin varsinainen kirkko. Rakennus sijaitsee Reykjavíkin keskusta-alueella, ja siitä on tullut yksi kaupungin tunnusmerkeistä. 

Hallgrímskirkjan suuret urut, joissa on yli 5000 pilliä, rakensi saksalainen Johannes Klais, ja ne valmistuivat joulukuussa 1992.

Kirkkorakennuksen edessä seisoo Erik Punaisen pojan Leif Erikinpojan patsas. Se on vanhempi kuin itse kirkko: Yhdysvallat lahjoitti sen Islannille vuonna 1930, kun Islannin parlamentti Allting juhli 1000-vuotisjuhliaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kirkon verkkosivusto
SwanCrystal

**SwanCrystal** () on Japanissa vuonna  julkaistu käsikonsoli, joka on kolmas Bandain kehittämistä WonderSwan-konsoleista. Se on myös yhteensopiva kaikkien WonderSwan-pelien kanssa.

Tekniikaltaan SwanCrystal vastaa hyvin paljon WonderSwan Coloria. Huomattavimpana erona edeltäjäänsä se käyttää näyttönään FSTN:n sijasta uudempaa TFT:tä, joka mahdollistaa terävämmän kuvalaadun. Toisaalta SwanCrystal kuluttaa paristoa nopeammin kuin Color. Hinnoiltaan laitteet ovat joka tapauksessa hyvin samantasoisia. 

Konsolista on olemassa yhteensä neljä eri väriversiota: sininen, violetti, viininpunainen ja läpinäkyvä musta.

## Teknisiä tietoja
*Muisti: 64 kB/512 kB (jaettu WRAM ja VRAM)
*Näyttö: TFT-LCD
*Resoluutio: 224 × 144 pikseliä
*Värit: kerralla 241, yhteensä 4096
*Ääni: sisäänrakennettu mono tai stereo
*Virtalähde: 1 AA-paristo
*Koko: 127,7 mm × 77,5 mm × 24,3 mm
*Paino: 95 g

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Planet-WonderSwan: Artikkeli SwanCrystalista . planet-wonderswan.de 
*SwanCrystal vidgame.netissä. vidgame.net
Volna

**Volna** (, suomeksi "aalto") on venäläinen pieni kolmivaiheinen kantoraketti, joka käyttää nestemäistä ajoainetta. Se laukaistaan Delta III -luokan sukellusveneistä. 

## Tausta
Volna on kehitetty sukellusveneestä laukaistavasta ballistisesta ohjuksesta. Volnan perustana on R-29R-ohjus, jonka kehitti Makejevin suunnittelutoimisto. Samaa perustaa on Štil-kantoraketti. 

Sukellusvenelaukaisu mahdollistaa energiatehokkaan laukaisun eri inklinaation omaaville matalille kiertoradoille. Kantoraketin osoitettu nostokyky on 100&nbsp;kg 400&nbsp;km korkealle radalle, jonka inklinaatio on 79 astetta, jolloin laukaisut on tehty Barentsinmereltä. Nokkakartion koko on 1,3&nbsp;m³. Ballistinen hyötykuorma voi olla 720&nbsp;kg.

## Laukaisut
*6. kesäkuuta 1995 tehtiin Volnan ensimmäinen ballistinen koelento. Mukana kulki Bremenin yliopiston tiedelaite.
*20. heinäkuuta 2001 laukaisuyritys kiertoradalle. Hyötykuormana oli Cosmos 1 -satelliitti, joka testasi aurinkopurjetta, jonka oli tehnyt yhdysvaltalainen yhdistys  Planetary Society. Kokeeseen kuului myös avaruudessa kaasulla muotoon täytettävä paluukapselin lämpökilpi. Volna laukaistiin Delta III -luokan sukellusveneestä *K-496 Borisoglebsk* ja laukaisupaikka oli taas Barentsinmeri. Kantoraketti ja satelliitti eivät irronneet toisistaan. Kyseessä oli ilmeisesti raketin ohjelmistovirhe. 
*12. heinäkuuta 2002 Volnaa käytettiin testaamaan ballistisella lennolla IRDT-2-paluualusta. Laukaisu tehtiin sukellusveneestä nimeltään *K-44 Rjazan*. Kantoraketin ja satelliitin välinen kiinnitys petti. Virhe voi olla samaa perua kuin edellisessä epäonnistumisessa.
*21. kesäkuuta 2005 tehtiin uuden Cosmos 1 -aluksen laukaisu. Se tehtiin sukellusveneestä *K-496 Borisoglebsk*. Kantoraketin yksi vaihe sammui ja satelliitti ei päässyt kiertoradalle. Toinen rakettivaihe sammui liian aikaisin ja toinen vaihe ei irtaantunut kolmannesta vaiheesta.
*6. lokakuuta 2005 Volna teki onnistuneen ballistisen koelennon IRDT-2R-paluualukselle. Laukaisu tehtiin *Borisoglebsk*-nimisestä sukellusveneestä.

## Aiheesta muualla
*Makejevin Volna-sivut englanniksi ja venäjäksi 
*"Inflatable"-paluualus 
*Planetary Societyn aurinkoperjehdussivu
Bessastaðir

**Bessastaðir** on Islannin presidentin virka-asunto. Se sijaitsee Garðabærin kunnassa, entisessä Álftanesin pikkukaupungissa, lähellä Islannin pääkaupunki Reykjavíkia. 

Bessastaðirin tila on ollut asuttuna noin vuodesta 1000. Snorri Sturluson omisti sen 1200-luvulla. Sen nykyinen päärakennus rakennettiin vuosina 1761–1765. Vuosina 1805–1846 rakennus toimi kouluna. Islannin valtiolle Bessastaðir päätyi vuonna 1941 lahjoituksena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Forseti.is - Bessastaðir  
* Kuvia alueesta
Gage Knox

**Gage Knox** (s. 12. heinäkuuta 1989) on kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Max Tate *[[Beyblade]]n* englanniksi dubatussa animessa. Enimmäkseen Knox näytteli vierailevissa rooleissa eri televisiosarjoissa, kuten *Queer as Folk* ja *Naturally, Sadie*. Hän on myös Maxin äänenä *Beyblade V-Force: Super Tournament Battle* -videopelissä. 2000-luvulla hän on esiintynyt pääosin teatterissa.

## Filmografia
### Elokuvat

* *This Time Around* (2003)
* *Beyblade: The Movie* (2004)

### Televisiosarjat
* *Beware of Dog* (2002)
* *[[Beyblade (anime)|Beyblade]]* (2002–2003)
* *[[Beyblade V-Force]]* (2003–2004)
* *Beyblade G-Revolution* (2004–2005)
* *Naturally, Sadie* (2005)

## Lähteet
PCL

**PCL** tarkoittaa seuraavia asioita:

*PCL, Printer Command Language, Hewlett-Packardin tulostimiin kehitetty sivunkuvauskieli
*PCL, Polytechnic of Central London, nykyisin University of Westminster, koulu Lontoossa
*Capitán Roldenin kansainvälinen lentokenttä, IATA-koodi PCL, lentokenttä Perussa
*Pacific Coast League, yhdysvaltalainen baseball-liiga.
*Polycaprolactone, polykaprolaktoni (muovi)
* PCL-R, psykopaattisten piirteiden mittausmenetelmä
Jonathan Potts

**Jonathan Potts** (s. 17. heinäkuuta 1961, Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa 1980-luvulla. Hän on näytellyt muun muassa ääniroolissa Linkinä The Legend of Zelda animaatiossa. Potts on myös esiintynyt muutamissa muissa animaatio-ohjelmissa kuten *Beverly Hills Teens*, *Swamp Thing animated series* ja *[[Beyblade (anime)|Beyblade]]*. Näyttelijänä hän on esiintynyt muun muassa elokuvsssa* [[Jason X]]*, jossa hänen roolnsa on professori Lowe.

## Filmografia
### Elokuvat
* *Body Count* (1986)
* *Butterbox Babies* (1995)
* *Lethal Tender* (1997)
* *Hostile Intent* (1997)
* *Resurrection* (1999)
* *Cruel Intentions 2* (2000)
* *[[Jason X]]* (2001)
* *Beyblade: The Movie - Fierce Battle* (2004) (ääni)
* *Mr. Magorium's Wonder Emporium* (2007) 

### Televisiosarjat
* *Bluffing It* (1987)
* *Beverly Hills Teens* (1987) (ääni)
* *The Legend of Zelda* (1989–1990) (ääni
* *The Super Mario Bros. Super Show!* (1989–1991) (ääni)
* *Captain N & the Adventures of Super Mario Bros. 3* (1990) (ääni)
* *Captain N and the New Super Mario World* (1991) (ääni)
* *Conspiracy of Silence* (1991) 
* *The Counterfeit Contessa* (1994) 
* *When Innocence Is Lost* (1997) 
* *Color of Justice* (1997) 
* *Balls Up* (1997) 
* *The Fixer* (1998) 
* *Family of Cops III* (1999) 
* *The Jesse Ventura Story* (1999) 
* *Sex & Mrs. X* (2000) 
* *Passion and Prejudice* (2001) 
* *Torso: The Evelyn Dick Story* (2002) 
* *[[Beyblade (anime)|Beyblade]]* (2002–2003) (ääni)
* *The Elizabeth Smart Story* (2003)
* *Deacons for Defense* (2003) 
* *Beyblade G-Revolution* (2004–2005) (ääni)
* *Candles on Bay Street* (2006)

## Aiheesta muualla
*
Säppäli

**Säppäli** on keskiajalta peräisin oleva naisen päähine, joka nykyisin kuuluu moneen karjalaiseen kansallispukuun naimattoman naisen päähineenä. Kansallispukusanasto määrittelee säppälin näin: ”Karjalainen nauhamainen tytön päähine, jossa punaiselle verkapohjalle on kiinnitetty ompelemalla tinaisia, usein piikillisiä nastoja, joskus myös nauhoja.” Tällaista päähinettä käytetään muun muassa seuraavissa kansallispuvuissa: Heinjoki, Hiitola, Kaukola, Kivennapa (äyrämöispuku), Koivisto, Muolaa, Parikkala, Pyhäjärvi (Viipurin lääni), Sakkola-Rautu, Seiskari, Uusikirkko.

Tavanomainen säppälin pohja on punainen verkanauha. Siihen ommellaan usein tinasta tehtyjä koristenastoja. Nastan pohjana on tinasta valettu kohokuviollinen laatta, jossa on usein keskellä piikki. Nastan kulmissa on reiät, joiden kautta ompelemalla se kiinnitetään.

Säppäli tunnetaan neitojen päänkoristeen merkityksessä vain Karjalassa, Inkerissä ja Virossa. Sen alkuperä lienee kuitenkin etelämmässä: 1300-luvulla keskialasaksalaiset neidot käyttivät neitouden tunnuksena *sappel* (*schapel*) -nimistä juhlavaa, seppelmäistä päänauhaa. Friisinmaalla sappel tehtiin noin kahden sormen levyisestä punaisesta villa- tai verkanauhasta, joka koristeltiin metalliheloin tai -rahoin. U. T. Sirelius selittää sanan alkuperäksi muinaissaksan, jossa säppälin kielellinen vastine *schapel* tarkoittaa koristeltua metallirengasta.

Juuri metallikoristeet erottavat säppälin pintelistä, joka myös on nauhamainen neitojen päänkoriste. Nimityksiä on käytetty myös samaa merkitsevinä, mutta merkitykset eriytyivät ainakin osittain kaupankäynnin seurauksena: ”Lyypekkiläisten rihkamakauppiaiden ja kölniläisten tavarain kauppiaitten pohjoiseen toimittamat pintelit (bendeken) olivat ilmeisesti yksinkertaisia nauhoja toisin kuin metallikoristeiset säppälit (scapelen, sappel), joita 1500-luvulla tuotettiin Riikaan ja Tallinnaan.”

Karjalainen säppäli oli 1800-luvulla juhlakoriste, joka puettiin ensi kertaa ripille mennessä ja sen jälkeen juhlavissa tilaisuuksissa, kuten kirkkomatkoilla ja häissä. Koristeen muoto ja leveys sekä pukemistapa on vaihdellut: äyräpääläinen kolme sormea leveä säppäli ylettyi kiertämään päälaelle kootun tiukan nutturan, mutta Pyhäjärvellä nauhamainen säppäli taitettiin kahtia ja aseteltiin keskipään jakauksen päälle. Jääskessä, Räisälässä, Koivistolla, ja Kuolemajärvellä se taas ylettyi kiertämään koko pään. Sakkolassa ja Raudussa tiedetään säppälin olleen kaikkein pienin. Se oli muodoltaan soikea ja kannettiin hiusrajan yläpuolella.

## Katso myös

* Tykkimyssy
* Pinteli

## Lähteet

Artikkeli perustuu pääosin Pirkko Sihvon artikkeliin *Neitojen pääkoristeet* teoksessa Ildiko Lahtinen - Pirkko Sihvo: *Rahwaan puku, Näkökulmia Suomen kansallismuseon kansanpukukokoelmiin*, Museovirasto, Helsinki 1984.

### Viitteet
Rigveda

**Rigveda** (devanagari: ऋग्वेद; IAST: *Ṛgveda*, eli  ṛc säkeet +  tieto) on kokoelma varhaisia intialaisia uskonnollisia hymnejä.
Rigvedaa pidetään vanhimpana Intian pyhänä tekstinä. Se säilyi pitkään suullisessa muodossa, ja se lienee alkujaan laadittu Punjabissa myöhäispronssikaudella joskus 1700–1000 eaa., aikana jolloin arjalaiset levittäytyivät Intiaan. Lopullisen asunsa teos saavutti ehkä 700–600 eaa.

Rigvedassa ja Iranin varhaisissa kirjoituksissa Avestassa on samoja piirteitä. Rigvedassa esiintyy tulenjumala Agni ja pääjumala Indra, Mitra-Varuna ja monia muita jumaluuksia. Rigvedassa mainitaan myös juoma soma.

Monet Rigvedan hymnit käsittelevät uhrirituaaleja.

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla

* Teksti sanskritiksi Wikisourcessa
* Teksti mp3-muodossa gatewayforindia.com -verkkosivustolla
*  Griffith translation 
* Rig Veda Interpretation, (Sri Aurobindo Kapali Sastry Institute
Marsilaiset

**Marsilaiset** ovat Mars-planeetan kuvitteellisia asukkaita. Nykytiedon mukaan Marsissa ei todellisuudessa ole kuvitellun kaltaista elämää.

## Elämä Mars-planeetalla
Elämästä Marsissa on aiemmin spekuloitu paljon. Muun muassa Percival Lowell (1855–1916) oli vakuuttunut Marsin kanavien olemassaolosta. Kuitenkaan ei ole olemassa mitään merkkejä siitä, että Marsissa olisi koskaan ollut älyllistä elämää.

## Tieteiskirjallisuus
Marsilaiset ovat olleet varsin suosittuja hahmoja tieteistarinoissa. Niitä ovat kuvanneet muun muassa Edgar Rice Burroughs (Mars-kirjat), H. G. Wells, Kurt Vonnegut ja Ray Bradbury. Wellsin romaanissa *[[Maailmojen sota]]* (1898) marsilaiset tekevät hyökkäyksen Maahan. Romaanin pohjalta tehdyssä kuunnelmassaan nuori Orson Welles säikäytti amerikkalaiset radionkuuntelijat vuonna 1938 luulemaan hyökkäystä todeksi.

## Viihteessä
DC Comicsin sarjakuvahahmo Metsästäjä Marsista on kuvattu pitkäksi, kaljuksi ja vihreäihoiseksi humanoidiksi. Prätkähiiret ovat samannimisessä sarjassa marsilaisia, jotka tekivät maahan pakkolaskun. Marsilaisia näkyy myös useissa muissa sarjakuvissa, kuten Aku Ankoissa.

Populaarikulttuurissa marsilaiset on usein kuvattu niin sanottuina ”pieninä vihreinä miehinä”.

## Lähteet
* archive.org/details/alerielorvoyaget00lach
* blog.inkyfool.com/2010/09/wladyslaw-lach-szyrma-and-first-martian.html
* askmarsvenus.com/dr-john-gray.php
### Viitteet
Pollockin oktaedrilukuotaksuma

**Pollockin oktaedrilukuotaksuma** on otaksuma, jonka mukaan jokainen positiivinen kokonaisluku on esitettävissä korkeintaan seitsemän oktaedriluvun summana. Konjektuurin esitti ensimmäisenä matemaatikko F. Pollock.

Sergio Demian Lerner otaksuu, että on olemassa jokin *n* siten, että jokainen positiivinen kokonaisluku > *n* voidaan esittää korkeintaan neljän oktaedriluvun summana. Hän myös otaksuu, että kyseinen *n* on 65 285 683. 

Tietokoneella saatujen tulosteen perusteella
* 309 näyttää olevan suurin luku, joka vaatii seitsemän oktaedrilukua.
* 11 579 näyttää olevan suurin luku, joka vaatii kuusi oktaedrilukua.
* 65 285 683 näyttää olevan suurin luku, joka vaatii viisi oktaedrilukua.

Jos otaksuma on tosi, on helppoa näyttää, että on olemassa äärettömästi lukuja, joita ei voida esittää kolmen oktedriluvun summana.
Teo (täsmennyssivu)

**Teo** tai **TEO** voi tarkoittaa seuraavia:

* *[[Teo (kirja)|Teo]]*, Sami Parkkisen romaani vuodelta 2000 
*TEO, Terveydenhuollon oikeusturvakeskus
* Teo LT, Liettuassa toiminut tietoliikenneyhteyksiä ja -palveluja tarjoava yritys
* Teo, kempeleläinen 2005–2010 toiminut gospel-yhtye
* TEO oik. *Juri Vaschuk* (s. 1983), valkovenäläinen poplaulaja
*Teo, miehen etunimi
*Teo, sukunimenä:
**Fiatau Penitala Teo (1911–1998), Tuvalun ensimmäinen kenraalikuvernööri
**Manti Teʻo (s. 1991), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Sanajärjestys

**Sanajärjestys** on kielitieteessä osa lauseen rakennetta: missä järjestyksessä lauseenjäsenet seuraavat toisiaan. *Suora sanajärjestys* on muotoa subjekti-predikaatti: Pekka juoksee, Matti syö omenaa. *Epäsuora sanajärjestys* on suomen kielessä tyypillinen kysymyksille, käskyille ja vahvistamiselle: Juokseeko Pekka; Syö, Matti, omena. 

Sanajärjestystypologia jakaa kielet sen mukaan, missä järjestyksessä subjekti (S), objekti (O) ja verbi (V) ovat neutraalissa transitiivisessa väitelauseessa. Mahdollisuuksia on kuusi: SOV, SVO, VSO, VOS, OVS ja OSV.
* SVO-kielet, joissa tyypillisin sanajärjestys on subjekti-verbi-objekti, esimerkiksi *Tyttö poimi kukan*. SVO-kieliä ovat useimmat eurooppalaiset kielet, myös suomi.
* SOV-kielet, joissa tyypillisin sanajärjestys on subjekti-objekti-verbi. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat turkki ja japani. Eräiden tutkimusten mukaan monissa eurooppalaisissakin kielissä sanajärjestys on aikaisemmin ollut tyyppiä subjekti-objekti-verbi, *Tyttö kukan poimi*.
* VSO-kielet, joissa tyypillisin sanajärjestys on verbi-subjekti-objekti. Esimerkkejä ovat kymri, klassinen arabia ja heprea.
* VOS-kielet, joissa tyypillisin sanajärjestys on verbi-objekti-subjekti. Tällainen on esimerkiksi madagassi.
* OSV-kielet, joissa tyypillisin sanajärjestys on objekti-subjekti-verbi. Muutamat karibilaiset kielet ovat OSV-kieliä.
* OVS-kielet, joissa tyypillisin sanajärjestys on objekti-verbi-subjekti. Tällaisia ovat tiettävästi ainoastaan muutamat Amazonian intiaanikielet.

Suomen kielessä sanajärjestys on suhteellisen vapaa, vapaampi kuin esimerkiksi suomalaisten yleisimmin opiskelemissa muissa kielissä. Tämä on seurausta pääosin siitä, että suomessa saadaan ilmaistuiksi sanojen päätteillä monia sellaisia seikkoja, jotka taivutukseltaan köyhemmissä kielissä on ilmaistava sanajärjestyksen avulla. Monissa muissa kielissä, toisin kuin suomessa, subjekti ja objekti eivät muodoltaan eroa toisistaan ja siksi se, kumpi kyseisistä sanoista on subjekti ja kumpi objekti, ilmenee vain sanajärjestyksestä. Esim. ruotsissa *Maija ser Matti* tarkoittaa samaa kuin suomessa joko *Maija näkee Matin*, *Matin näkee Maija*, *Maija Matin näkee* tai *Matin Maija näkee*. Ruotsissa pelkkä sanajärjestys ilmaisee, kumpi substantiiveista on objekti, kumpi subjekti, mutta suomessa se ilmenee jo objektin päätteestä. Samoin kysymyksiä muodostettaessa suomessa käytetään päätettä siinä missä ruotsissa pelkkää sanajärjestystä, suomessa esim. *näkeekö Matti Maijan?* mutta ruotsissa se, että lause on kysymys, ilmenee pelkästä sanajärjestyksestä, siitä, että lause alkaa predikaatilla eikä subjektilla, esim. lauseen *ser Matti Maija?* (tarkoittaa samaa kuin suomessa *näkeekö Matti Maijan*). Suomenkaan sanajärjestys ei silti ole täysin mielivaltainen.

## Katso myös
* Syntaksi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kielikeskus  ruotsin sanajärjestyksistä suomeksi
Alexander Wilson

**Alexander Wilson** (6. heinäkuuta 1766 Paisley, Skotlanti – 23. elokuuta 1813 Philadelphia) oli skotlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen runoilija, luonnontieteilijä, ornitologi ja taidemaalari.

Wilson syntyi Paisleyssa oppimattoman tislaamon omistajan perheeseen. Hänen äitinsä kuoli ”Sandyn” ollessa noin kymmenvuotias. 12–13-vuotiaana hän lopetti koulunkäynnin ja opetteli kankurin ammatin. Nuorena Wilson kirjoitti runoja ja hänen kankurien kurjia olosuhteita ja ikäviä työnantajia kuvailevat runonsa saattoivat hänet vaikeuksiin kustantajien kanssa.

Toukokuussa 1794 Wilson lähti nuoremman veljenpoikansa William Duncanin kanssa Yhdysvaltoihin paremman elämän toivossa. Ensi alkuun hän teki monenlaisia töitä, kunnes ryhtyi opettajaksi Milestowniin lähelle Philadelphiaa. 1801 hän jätti Milestownin ja hankki uuden opettajanpaikan Gray's Ferrystä Pennsylvaniasta. Siellä hän tutustui tunnettuun luonnontieteilijään William Bartramiin, joka kehitti hänen ornitologian tietojaan. 1802 Wilson päätti tehdä kuvitetun kirjan kaikista Pohjois-Amerikan linnuista. Tämä ajatus mielessään hän matkusteli laajasti perehtyen linnustoon, tarkkaillen ja maalaten lintuja sekä hankkien tilaajia kirjalleen. Tuloksena oli 9-osainen *American Ornithology* (1808–1814), jossa oli kuvattuna 268 lintulajia, joista 26 kuvailtiin ensimmäisen kerran. Wilson kuoli kirjoittaessaan yhdeksättä osaa, ja teoksen viimeisteli ja julkaisi hänen hyvä ystävänsä George Ord. Wilson kuoli punatautiin, ja hänet on haudattu Ordin viereen Gloria Dei -kirkon hautausmaalle Philadelphiaan.

Nykyään Alexander Wilson tunnustetaan Yhdysvaltain suurimmaksi lintutieteilijäksi ennen John James Audubonia. Näiden kahden miehen tapaaminen Louisvillessä, Kentuckyssa, vuonna 1810 inspiroi nuoren Audubonin tekemään kirjan omista lintumaalauksistaan.

Lintuja on nimetty Wilsonin kunniaksi, muun muassa paksunokkatylli (*Charadrius wilsonia*) ja sitruunakerttuli (*Wilsonia pusilla*). Wilsonia-suvun nimesi Charles Lucien Bonaparte.

## Lähteet
* Wilson's Biography
Tyros 2

**Tyros 2** on japanilaisen yrityksen, Yamaha Corporationin valmistama digitaalinen työasema/kosketinsoitin, jonka  suunnittelivat ja rakensivat Kazuhisa Ueki ja Soichiro Tanaka vuonna 2005.

## Ominaisuudet
*61 kosketinta (kosketusherkkyys + aftertouch)
*504 ääntä
*400 rytmiä x 4 variaatiota
*640x480 värinestekidenäyttö eli LCD
*Kovalevylle tallentaminen
*2 USB-porttia
*2 MIDI in/out
*Pitch Bend
*Modulation
Fairchild Channel F

**Fairchild Channel F** on historian ensimmäinen pelimoduulipohjainen pelikonsoli, jonka Fairchild Semiconductor julkaisi elokuussa 1976. Tässä vaiheessa se tunnettiin nimellä **Video Entertainment System**, mutta Atarin julkaistua seuraavana vuonna VCS:n, Fairchild muutti konsolinsa nimen. Channel F:lle julkaistiin yhteensä vain 26 peliä. Laitteessa on kaksi sisäänrakennettua peliä, Pong ja Hockey.

Insinööri Jerry Lawson oli vastuussa kuluttajalaitteen kehittämisestä Alpex-yhtiön tekemän prototyyppilaitteen pohjalta.

Channel F perustui Fairchild F8 mikroprosessoriin, jonka oli kehittänyt Robert Noyce ennen lähtöään Fairchildiltä. Hän perusti lähtönsä jälkeen yrityksen nimeltä Intel. Laite näyttää värikuvaa, ja ääni tulee laitteen sisäisestä kaiuttimesta. Channel F:n ohjaimessa on iso kädensija ja sen päässä kolmionmuotoinen monitoiminen painike. Painiketta voi kääntää neljään suuntaan, kiertää kahteen eri suuntaan ja painaa alas tavallisen painikkeen tapaan. Laite kykenee näyttämään kahdeksan väriä ja siinä on 64 tavua keskusmuistia. Laitteen kellotaajuus on 1,79 Mhz. 

Channel F:llä oli suuri vaikutus pelikonsoleiden kehittymiseen. Laite on historian ensimmäinen pelikonsoli, jossa oli mahdollisuus vaihtaa pelejä pelimoduulilla. Laitteen menetelmälle liittää lisäelektroniikkaa pelimoduuleilla on myönnetty patentti US 4095791 A.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Fairchild Channel F old-computers.com-sivustolla 
* The Dot Eaters -sivuston artikkeli konsolista   
* Classic Gaming -sivuston artikkeli konsolista
Konedirektiivi

**Konedirektiivi** on Euroopan unionin koneturvallisuuden säännösten yhtenäistämiseksi ja kaupan esteiden poistamiseksi laadittu direktiivi. Yleiseen tietoisuuteen se on tullut näkyvimmin CE-merkinnän kautta.

Konedirektiivin periaatteisiin kuuluu oma valvonta, jonka mukaan koneen valmistaja vastaa siitä, että laite on turvallinen. Esimerkiksi sähkölaitteissa oli aikaisemmin tuotteen markkinoimiselle pakollisena kunkin maan viranomaisten hyväksyntä, mikä muodosti käytännössä kaupan esteen. Nykyään valmistaja vastaa, että laite vastaa yhtenäistetyn koneturvallisuuslainsäädännön vaatimuksia. Varustaessaan koneen CE-merkinnällä valmistaja antaa samalla vaatimustenmukaisuusvakuutuksen. Jos koneessa tai laitteessa ilmenee ongelmia, viranomaiset voivat vaatia valmistajalta niin sanottua rakennetiedostoa, josta käy ilmi, että kone on suunniteltu ja valmistettu koneturvallisuusdirektiiviin perustuvan lainsäädännön mukaisesti.

Ensimmäinen konedirektiivi vuodelta 1989 kumottiin vuonna 1998 voimaan tulleella versiolla. Suomessa konedirektiivi tuli voimaan Suomen liittyessä Euroopan unioniin vuonna 1994. EU hyväksyi uusimman konedirektiivin 2006/42/EY huhtikuussa 2006. 

Uuden konedirektiivin tavoitteena on yksinkertaistaa valmistajalle asetettuja velvoitteita ja poistaa vanhan direktiivin ongelmallisia kohtia. Konedirektiivin soveltamisaluetta on laajennettu ja samalla on poistettu viimeisiä konekaupan teknisiä esteitä. Uudessa direktiivissä vaihtoehdoksi erityisen vaarallisille koneille, joille on vaadittu tyyppihyväksyntää, tulee lisävaihtoehdoiksi joko koneen valmistaminen eurooppalaisen standardin mukaisesti tai kolmannen osapuolen hyväksymän valmistajan laatujärjestelmän käyttäminen.

## Aiheesta muualla
*Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/42/EY, annettu 17 päivänä toukokuuta 2006, koneista ja direktiivin 95/16/EY muuttamisesta (uudelleenlaadittu)
*Sosiaali- ja terveysministeriön sivu
*Teknologiateollisuuden koneturvallisuustiedote
*Koneturvallisuus 2010 standardit
FAP Kapteeni David Abensur Rengifo kansainvälinen lentoasema

**FAP Kapteeni David Abensur Rengifo kansainvälinen lentoasema** (espanjaksi *Aeropuerto Internacional Capitán FAP David Abensur Rengifo*) sijaitsee Pucallpan kaupungissa Perussa. Se on Amazonin sademetsäalueella sijaitsevan Ucayalin alueen tärkein lentoasema. Asemasta käytetään myös nimeä Capitán Roldenin kansainvälinen lentoasema.

## Onnettomuudet
23. elokuuta 2005 Perulaisen lentoyhtiön TANS Perun Boeing 737-200 -lentokone syöksyi maahan lähellä lentoasemaa.

## Lähteet
Invictus (albumi)

**Invictus** on yhdysvaltalaisen Virgin Steele -yhtyeen kahdeksas albumi vuodelta 1998. Se lopettaa kolmiosaisen eeppisen tarinan, joka alkoi yhtyeen albumeilta *[[The Marriage of Heaven and Hell Part I]]* ja *[[The Marriage of Heaven and Hell Part II]]*. *Invictus* on konseptialbumi, joka kertoo ihmiskunnan taistelusta välinpitämättömiä jumalia vastaan. Invictus oli siihenastisista Virgin Steelen albumeista raskain. Albumi on mahdollisesti saanut innoitusta brittiläisen runoilijan William Ernest Henleyn samannimisestä runosta.

## Kappaleet
# 
# 
# 
#  
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
Yhtyeen kokoonpano Invictus-albumilla on seuraava:
* David DeFeis (laulu, kosketinsoittimet)
* Edward Pursino (kitara)
* Rob Demartino (basso)
* Frank Gilchriest (rummut)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Garden Cityn rautatieasema (Kansas)

**Garden Cityn rautatieasema** (lyh. GCK) on rautatieasema Garden Cityn kaupungissa Kansasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rautatieasema sijaitsee BNSF Railwayn omistamalla Newtonin ja La Juntan välisellä rataosuudella. Siellä risteävät Atchison, Topeka & Santa Fe Railwayn alkuperäinen Chicagon ja Los Angelesin välinen mantereen poikki kulkeva rautatie sekä paikallista tavaraliikennettä hoitava Garden City Western Railway. 

Kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin *[[Southwest Chief]]* -henkilöjunat pysähtyvät asemalla päivittäin. Asemalla on Amtrakin lipputoimisto ja odotushuoneet, jotka ovat avoinna henkilöjunien kulkuaikoina. Vuonna 2006 Garden Cityn asemaa käytti 6&nbsp;271 junamatkustajaa.

Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi yli kahden kilometrin mittainen sivuraide junien kohtaamisia varten, sekä useita pistoraiteita. Asemarakennuksen länsipuolella sijaitsee sokeritehtaan ratapiha, jonka vaihtotyöt hoitaa Garden City Western Railway.

Liikenteenohjaus Garden Cityn liikennepaikalla perustuu radiopuhelimella annettaviin liikkumislupiin sekä automaattiseen linjasuojastukseen. Liikennepaikalla ei ole erillistä liikenteenhoitotehtäviin asetettua henkilökuntaa, vaan junamiehistö on vastuussa vaihteiden kääntämisestä ja liikkumislupien hankkimisesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Amtrak.com: Garden City, Kansas
Pelagiset saaret

**Pelagiset saaret** (, ) ovat Italialle kuuluva tuliperäinen saariryhmä Välimeressä Maltan saariston ja Tunisian rannikon välissä. Saariryhmä koostuu kolmesta saaresta: Lampedusasta, Linosasta ja Lampionesta. Hallinnollisesti saaret muodostavat Lampedusa e Linosan kunnan, joka kuuluu sisilialaiseen Agrigenton maakuntaan. Pelagiset saaret ovat Italian eteläisin osa. Metsien hävittämisen vuoksi saaret ovat hyvin karuja. Nykyään tärkeimmät elinkeinot ovat kalastus ja matkailu.

Lampedusan saarelle kulkee lautta Sisilian saarelta. Lampedusalla on lisäksi kansallinen lentoasema. Lampedusa on tärkeä etappi laittomille siirtolaisille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*Isole Pelagie
Oberto

**Oberto** on Giuseppe Verdin ensimmäinen ooppera. Se sai kantaesityksensä Milanon Teatro alla Scalassa 17. marraskuuta 1839. 

*Oberto* on kaksinäytöksinen draama, jonka Verdi sävelsi Temistocle Soleran italiankieliseen librettoon. Se puolestaan pohjautuu Antonio Piazzan librettoon *Rocester*. 

*Oberto* on vakava ooppera, kuten kaikki Verdin muutkin oopperat kahta lukuun ottamatta. Oopperasta käytetään vain harvoin sen kokonaista nimeä *Oberto, Conte di San Bonifacio* (Oberto, San Bonifacion kreivi). 

*Oberton* tarinat sijoittuvat Ezzelinon linnan lähistölle Bassanoon vuonna 1228. Lyhyesti ottaen yksi oopperan päähenkilöistä, Riccardo viettelee San Bonifacion kreivin Oberton tyttären Leonoran. Oberto hylkää tyttärensä ja haastaa Riccardon kaksintaisteluun, jossa Oberto itse saa surmansa. Isänsä kuoltua Leonora tekee lopulta itsemurhan.

Teos ei kuulu oopperatalojen vakio-ohjelmistoon, mutta sitä esitetään yhä toisinaan ja se on levytetty. *Oberton* seuraajaksi Verdi sävelsi vuonna 1840 kantaesitetyn *[[Un giorno di regno]]n*.

## Henkilöt
* ***Cuniza***, aatelisherra Ezzellinon sisar - mezzosopraano (kantaesityksessä Maria Shaw)
* ***Riccardo***, Salinguerran kreivi - tenori (Lorenzo Salvi)
* ***Oberto***, San Bonifacion kreivi - basso (Ignazio Marini)
* ***Leonora***, hänen tyttärensä - sopraano (Antonietta Marini)
* ***Imelda***, Cunizan uskottu - mezzosopraano (Marietta Sacchi)
* kuoro

## Lähteet
Mihail Tereštšenko

**Mihail Ivanovitš Tereštšenko** (, ; 30. maaliskuuta (J: 18. maaliskuuta) 1886 Kiova – 1. huhtikuuta 1956 Monaco) oli Venäjän väliaikaisen hallituksen ulkoasiainministeri ja valtiovarainministeri 5. toukokuuta 1917 – 25. lokakuuta 1917. Tereštsenko oli myös huomattava maanomistaja, sokeritehtailija ja sijoittaja.

Mihail Tereštšenko syntyi rikkaaseen sokeritehtailijasukuun. Hän valmistui Kiovan ja Leipzigin yliopistoista. Vuonna 1910 Tereštšenko liittyi vapaamuurareihin ja hänestä tuli yhdessä Aleksandr Konovalovin, Aleksandr Kerenskin, Nikolai Nekrasovin ja Ivan Jefremovin ohella yksi Venäjän vaikutusvaltaisimmista vapaamuurareista. Tereštšenko oli myös duuman jäsen. Vaikka hän oli sitoutumaton, hän oli hyvin lähellä Venäjän edistyspuoluetta.

Vuosina 1912–1914 Mihail Tereštšenko omisti kirjapainon Pietarissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Punaisen Ristin edustajana. Vuosina 1915–1917 hän toimi sotateollisuuskomitean puhemiehenä Kiovassa.

Tereštšenko oli samassa junassa, jossa Nikolai II luopui kruunustaan 15. maaliskuuta 1917. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänestä tuli väliaikaisen hallituksen talousministeri.  Huhtikuussa 1917 Kerenski, Nekrasov ja Tereštšenko suunnittelivat koalitiohallitusta sosialistien kanssa. 5. huhtikuuta hänestä tuli ulkoministeri Pavel Miljukovin erotessa. Tereštšenko riitautui sotaministeri Aleksandr Verhovskin kanssa, jonka mukaan maa ei voinut jatkaa sotaa Euroopassa.

26. lokakuuta Tereštšenko pidätettiin yöllä Talvipalatsissa yhdessä muiden väliaikaishallituksen jäsenten kanssa. Heidät siirrettiin vankilaan Pietari-Paavalin linnoitukseen. Keväällä 1918 Tereštšenko vapautettiin ja hän muutti Norjan kautta Ranskaan. Tereštšenko tuki sisällissodassa Venäjän valkoista armeijaa. 1920- ja 1930-luvuilla Tereštšenko teki sijoituksia Ranskaan ja Madagaskarille.
Anna Anderson

**Anna Anderson** (16. joulukuuta 1896 Borowy Las, Länsi-Preussi (nykyinen Puola), Saksan keisarikunta – 12. helmikuuta 1984 Charlottesville, Virginia, Yhdysvallat) oli nainen, joka tuli kuuluisaksi väitettyään olevansa Venäjän tsaariperheen murhasta hengissä selvinnyt suuriruhtinatar Anastasia. Anna Anderson oli syntyjään Franzisca Schazkowska.

Anderson väitti viranomaisille ensimmäistä kertaa olevansa Anastasia epäonnistuneen itsemurhayrityksensä jälkeen Berliinissä 17. helmikuuta 1920. Hän joutui psykiatriseen laitokseen ja kertoi, että oli tullut Berliiniin vain tavatakseen sukulaisiaan. Nainen otti nimen Anna Anderson käyttöön vuonna 1920.

Anderson alkoi nimittää itseään Anastasia Tšaikovskiksi. Sukunimi tuli sotilas Aleksandr Tšaikovskilta, jonka Anderson väitti pelastaneen hänet teloitukselta. Parin oletetaan menneen Bukarestiin, jossa Tšaikovski sai Andersonin mukaan surmansa väkivaltaisesti. Tarina on jokseenkin epäselvä, mutta hänen kertomansa mukaan he menivät jossain vaiheessa naimisiin.

Tsaariperheen henkilökohtaisesti tunteneiden ihmisten näkemykset siitä, että Anderson olisi Anastasia, olivat keskenään ristiriidassa. Mielisairaalassa ollessaan (vuonna 1925) Anna Andersson onnistui järjestämään tapaamisen mm. todellisen suuriruhtinatar Anastasian isän tsaari Nikolai II:n sisaren, Venäjän entisen suuriruhtinattaren Olgan kanssa. Keskustelun ja parin kuukauden yhteydenpidon jälkeen Olga kuitenkin julisti, että Anna oli huijari. Samaan lopputulokseen päätyivät vuoteen 1928 mennessä myös ne muut neljätoista Romanovien sukulaista, joiden kanssa Anna onnistui pääsemään puheisiin. Tästä huolimatta ”ruhtinatar” julkaisi väitteittensä puolustukseksi jopa kirjan ”Anastasia: Anna Andersonin arvoitus”, mutta teos ei ollut kovin vakuuttava.

Anderson asui vuosina 1947–1968 lähellä Stuttgartia ja siirtyi sen jälkeen takaisin Yhdysvaltoihin, jossa oli ollut jo vuodesta 1927. Anderson meni Yhdysvalloissa naimisiin John Eacott Manahanin kanssa ja kuoli siellä keuhkokuumeeseen 1984.

Postuumissa DNA-tutkimuksessa osoitettiin epätodennäköiseksi se, että Anderson olisi ollut sukua Venäjän hallitsijaperheelle. Selvisi, että hän oli ollut Puolassa asunut tehdastyöläinen. Tehtaassa oli sattunut räjähdys, jonka seurauksena hänen kehoonsa oli tullut paljon arpia, jotka näyttivät siltä kuin häntä olisi ammuttu.

## Lähteet