open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rutajärven linnavuori

**Rutajärven linnavuori** on Pirkanmaalla Urjalassa Rutajärven rannalla sijaitseva linnavuori.

## Linnavuori
Linnavuori sijaitsee noin kolme kilometriä Urjalan kirkosta lounaaseen Rutajärven kaakkoisrannalla. Vuoren laki on kooltaan 30 × 15 metriä, ja se suuntautuu luoteesta kaakkoon. Vuori on jyrkkä itä- ja pohjoispuolilla, mutta sen kaakkoispäässä on loivapiirteinen reuna. Loivalla rinteellä sijaitsee poikittain kulkeva kivivalli, joka on rakennettu päänkokoisista tai suuremmista kivistä. Valli on noin 15 metriä pitkä, kolmisen metriä leveä ja 0,5–1,0 metriä korkea.

## Tutkimuksia
Kohteen on Lauri Pohjakallio tutkinut vuonna 1995 pintapuolisesti. Siinä ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia.

## Lähteet
Nalbufiini

**Nalbufiini** on puolisynteettinen opioidi, joka on tarkoitettu keskivaikean ja vaikean kivun lyhytaikaiseen hoitoon. Sitä voidaan käyttää myös kivun lievitykseen ennen ja jälkeen operaatioita. Sitä myydään Suomessa tuotenimellä Nalpain. Teholtaan nalbufiini vastaa morfiinia.

Lääkkeissä nalbufiini esiintyy usein nalbufiinihydrokloridina (C21H27NO4·HCl, CAS 23277-43-2). Nalbufiinin antagonistina toimii naloksoni. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Nalbufiini MeSH/FinMeSH
*Human Metabolome Database (HMDB): Nalbuphine 
*Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Nalbuphine 
*KEGG: Nalbuphine
Pierre Cressoy

**Pierre Cressoy** (oik. *Pierre Jules Lazare Cresson*, 25. maaliskuuta 1924 Vendôme – 31. lokakuuta 1980 Gorbio) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä.

Cressoy opiskeli näyttelemistä Conservatoire national supérieur d’art dramatiquessa Pariisissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Léon Mathotin *La dernière chevauchée* vuonna 1946, mutta tunnetuksi hän tuli Georges Pécletin *Le grand cirquessa* (1948). Kokeiltuaan onneaan Paramountin studiolla Hollywoodissa vuonna 1952 Cressoy ryhtyi työskentelemään Italiassa, jossa hän teki lukuisia komedioita, melodraamoja ja seikkailuelokuvia. Vuonna 1954 hän sai parhaan ulkomaisen näyttelijän palkinnon roolistaan Raffaello Matarazzon *[[Sävelten kuningas|Sävelten kuninkaassa]]* (*Giuseppe Verdi*, 1953).

1960-luvulla Cressoy esiintyi italialaisissa peplumelokuvissa ja spagettiwesterneissä käyttäen taiteilijanimiä *Peter Cross* ja *Peter Cabot*. Näyttelijän ura hiipui 1970-luvun alussa.

## Elokuvia
* *[[Il leone di Tebe]]*, 1964
* *[[Il trionfo di Ercole]]*, 1964
* *[[Malesian merirosvot]]*, 1964

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Pierre Cressoy
Toledon roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

**Toledon roomalaiskatolinen arkkihiippakunta** () on katolisen kirkon arkkihiippakunta Espanjassa. Siihen kuului 634&nbsp;669 jäsentä vuonna 2014, mikä on 86,3 % alueen väestöstä.

## Arkkipiispat
* Diego de Astorga y Céspedes
* Enrique Reig y Casanova
* Pedro Segura y Sáenz
* Isidro Goma y Tomas
* Enrique Pla y Deniel
* Vicente Enrique y Tarancón
* Marcelo González Martín
* Francisco Álvarez Martínez
* Antonio Cañizares Llovera
* Braulio Rodríguez Plaza (2009– )

## Lähteet
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko A

**Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 lohko A:ssa** pelaavat Ranska, Romania, ensikertalainen Albania ja Sveitsi. Ottelut pelattiin 10.–19. kesäkuuta 2016.

## Joukkueet

## Sijoitukset
**(I)** Isäntämaa.

## Ottelut
:''Kaikki ajat Keski-Euroopan kesäaikaa (UTC+2)

### Selite

### Ranska vs. Romania



### Albania vs. Sveitsi



### Romania vs. Sveitsi



### Ranska vs. Albania



### Sveitsi vs. Ranska



### Romania vs. Albania



## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko A UEFA:n sivuilla.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko B

**Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 lohko B:ssa** pelaavat Englanti, Venäjä sekä ensikertalaiset Wales ja Slovakia. Ottelut pelataan 11.–20. kesäkuuta 2016.

## Joukkueet

## Sijoitukset


## Ottelut
:*Kaikki ajat [[Keski-Euroopan kesäaika]]a (UTC+2)*
### Selite

### Wales vs. Slovakia



### Englanti vs. Venäjä



### Venäjä vs. Slovakia



### Englanti vs. Wales



### Slovakia vs. Englanti



### Venäjä vs. Wales



## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko B UEFA:n sivuilla.
Bernard Vukas

**Bernard Vukas** (1. toukokuuta 1927 Zagreb, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 4. huhtikuuta 1983 Zagreb, Kroatian ST) oli Jugoslaviaa edustanut jalkapalloilija ja olympiamitalisti.

Vukas saavutti Jugoslavian jalkapallomaajoukkueessa olympiahopeaa Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952.

## Lähteet
* Bernard Vukas Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Branko Zebec

**Branko Zebec** (17. toukokuuta 1929 Zagreb, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 26. syyskuuta 1988 Zagreb, Kroatian ST) oli Jugoslaviaa edustanut jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja olympiamitalisti.

Zebec saavutti Jugoslavian jalkapallomaajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja EM-hopeaa Ranskassa 1960.

## Lähteet
* Branko Zebec Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Tihomir Ognjanov

**Tihomir Ognjanov** (2. maaliskuuta 1927 Subotica, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 2. heinäkuuta 2006 Subotica, Serbia) oli Jugoslaviaa edustanut jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja olympiamitalisti.

Ognjanov saavutti Jugoslavian jalkapallomaajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952.

## Lähteet
* Tihomir Ognjanov Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Ivica Horvat

**Ivan ”Ivica” Horvat** (16. heinäkuuta 1926 Sisak, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 27. elokuuta 2012 Njivike, Krk, Kroatia) oli Jugoslaviaa edustanut jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja olympiamitalisti.

Horvat saavutti Jugoslavian jalkapallomaajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana muun muassa saksalaisseuroissa.

Horvat kuoli 86-vuotiaana kesämökillään Krk-saarella 27. elokuuta 2012.

## Lähteet
* Ivica Horvat Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Ivan Horvat

**Ivan Horvat** -nimisiä henkilöitä ovat:

* Ivan ”Ivica” Horvat (1926–2012), kroatialais-jugoslavialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
* Ivan Horvat (s. 1993), kroatialainen seiväshyppääjä
* Kroatialainen aatelinen 1300-luvulla (en)
Nanna (skandinaavinen mytologia)

**Nanna Nepsdóttir** on jumalatar skandinaavisessa mytologiassa. Nannan kuvaus vaihtelee eri lähteissä, mutta yleensä hänet yhdistetään Balderiin, joka lukeutuu aasajumaliin.

1200-luvulta peräisin olevassa Proosa-Eddassa Nanna on Balderin vaimo, ja pariskunnalla on poika nimeltään Forseti. Balderin kuoleman jälkeen Nanna kuolee suruun. Nannan ruumis laitetaan samaan veneeseen Balderin ruumiin kanssa, ja heidät sytytetään tuleen ja työnnetään merelle. Tuonpuoleisessa Helheimissa Balder ja Nanna tapaavat taas toisensa. Yrittäessään herättää Balderin takaisin henkiin Hermod ratsastaa Helheimiin, ja kun Nanna saa toivoa siitä, että voi herätä henkiin, hän antaa Hermodille lahjoja vietäväksi Frigg-, Fulla- ja muille jumalattarille, joiden nimiä ei mainita. Nanna mainitaan usein myös skaldien runoissa. Suulliseen perimätietoon pohjautuvassa Runo-Eddassa esiintyy myös Nanna, joka saattaa olla sama henkilö kuin Balderin vaimo.

Saxo Grammaticuksen 1100-luvun työssään *[[Gesta Danorum]]issa* Nanna on ihminen, kuningas Gevarin tytär ja sekä puolijumala Balderin että Hödrin rakkauden kohde. Hödr ei ole jumala, vaan ihminen. Balder ja Hödr taistelevat usein Nannasta. Nanna on kuitenkin kiinnostunut vain Hödristä ja menee hänen kanssaan naimisiin. Balder sen sijaan kuihtuu pois Nannasta näkemienstä painajaisten vuoksi.

500- tai 600-luvulta peräisin olevan Setren kamman riimukirjoitukessa saatetaan viitata Nannaan.

## Etymologia
*Nanna*-nimen etymologiasta kiistellään, ja tutkijat ovat myös väitelleet Nannan yhteyksistä muiden kulttuurien samannimisten jumalten kanssa. Jotkin tutkijat ovat esittäneet *Nanna*-nimen tulevan äitiä tarkoittavasta jokeltelusanasta *nanna*. Tutkija Jan de Vries yhdistää nimen kantaan **nanþ*-, joka tarkoittaa 'uskalias'. Tutkija John Lindowin teorian mukaan muinaisnorjan kielessä on voinut olla samanlainen substantiivi, joka tarkoittaa 'nainen'. Tutkija John McKinnell on todennut, että äitiä merkitsevä ja **nanþ*-johdos eivät ehkä ole selviä huomauttaen, että nanna on joskus voinut tarkoittaa 'hän, joka voimaannuttaa'.

## Lähteet
Nils Lerche

**Nils Leo Lerche** (22. lokakuuta 1905 Helsinki – 5. huhtikuuta 1986) oli suomalainen säveltäjä.

## Henkilöhistoria
Lerchen vanhemmat olivat liikemies Leopold Lerche ja Adèle Parviainen ja puoliso vuodesta 1930 Signe Ulrika (Ulla) Furuhjelm. Hän tuli ylioppilaaksi 1927 ja opiskeli musiikkia Bengt von Törnen ja Bengt Carlsonin johdolla ja sai diplomin Wienin uudesta konservatoriosta 1937. Sävellyskonsertit Lerche piti Helsingissä 1940 ja 1944.

Lerche on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

## Sävellyksiä
* Operetit *Excellens på knä* 1934 ja *Hundra tusen för en fru*, 1942
* Pianokonsertto *Concert romatiques*, 1938
* Baletit *Prinsessa ja paimenet* 1938 ja *Alfeion laaksossa*, 1945
* Musiikkia Vilhelm Mobergin näytelmään *Kyskhet*, 1938
* Prelude -emolli orkesterille, 1939
* Sinfoniset runoelmat *S.O.S.* 1941 ja *Kevään koitto*, 1942
* 4-osainen fantasia *Laponia*, 1943
* Scherzo a-molli, 1943
* Musiikki Valentin Vaalan elokuvaa *[[Sinut minä tahdon]]*, 1943
* Balladi pianolle ja orkesterille, 1944
* Prologi Turun ruotsalaisen teatterin 50-vuotisjuhlaan
* Grande valse, 1949

## Lähteet
Attilio Dottesio

**Attilio Dottesio** (16. heinäkuuta 1909 Desenzano del Garda – 12. helmikuuta 1989 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Dottesio työskenteli koulun jälkeen viihdelaulajana Ranskassa ja opiskeli Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa, josta hän valmistui vuonna 1942. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Amleto Palermin ohjaama *[[La peccatrice]]* vuonna 1940. Toisen maailmansodan jälkeen Dottesio toimi luonnennäyttelijänä ja esitti sivuosia lukuisissa elokuvissa. 1960-luvulla hän käytti taiteilijanimeä *William Burke*. Dottesio työskenteli myös teatterissa, radiossa ja jälkiäänittäjänä. Hänen ohjaamansa pitkä dokumenttielokuva *Amazzonia terra sconosciuta* (1955) jäi kokonaan vaille huomiota.

## Elokuvia
* *[[La peccatrice]]*, 1940
* *[[Il trionfo di Maciste]]*, 1961
* *[[Ursuksen kosto]]*, 1961
* *[[Simson ja orjakuningatar]]*, 1963
* *[[Il leone di San Marco]]*, 1963
* *[[Brenno, il nemico di Roma]]*, 1963
* *[[I predoni della steppa]]*, 1964
* *[[Ercole contro Roma]]*, 1964
* *[[Il Colosso di Roma]]*, 1964
* *[[Maciste e la regina di Samar]]*, 1964

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Attilio Dottesio
Alberto Farnese

**Alberto Farnese** (oikealta nimeltään *Alberto Quaglini*, 3. kesäkuuta 1926 Palombara Sabina – 2. kesäkuuta 1996 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Titanuksen kirjanpitäjänä työskennellyt Farnese teki läpimurtonsa Raffaello Matarazzon elokuvassa *[[Elämän valhe]]* (*I figli di nessuno*, 1951). Hän esiintyi melodraamoissa ja erikoistui sittemmin seikkailuelokuviin, joissa hän näytteli yleensä roistoja. Spagettiwesterneissä Farnese käytti taiteilijanimeä *Albert Farley*.

## Elokuvia
* *[[Nel segno di Roma]]*, 1959
* *[[I giganti della Tessaglia]]*, 1960
* *[[Nefertite – Niilin kuningatar]]*, 1961
* *[[Aavikkoleijonan kosto]]*, 1962
* *[[Venetsian pyöveli]]*, 1963
* *[[Il leone di San Marco]]*, 1963
* *[[I due gladiatori]]*, 1964
* *[[Sandokan contro il leopardo di Sarawak]]*, 1964
* *[[I due gladiatori]]*, 1964

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Alberto Farnese
Alberto Lupo

**Alberto Lupo** (oikealta nimeltään *Alberto Zoboli*, 19. joulukuuta 1924 Genova – 13. elokuuta 1984 San Felice Circeo) oli italialainen näyttelijä.

Lupo opiskeli näyttelemistä ja oikeustiedettä ja teki huomattavan uran teatterinäyttelijänä. Hän työskenteli paljon televisiossa ja esiintyi myös laulajana. Lupo palkittiin Nastro d’argentolla vuonna 1961 roolistaan Damiano Damianin elokuvassa *Il sicario*, mutta hän näytteli myös monissa viihde-elokuvissa.

## Elokuvia
* *[[Odysseus (elokuva)|Odysseus]]*, 1954
* *[[Marathonin sankari]]*, 1959
* *[[Voittamaton soturi]]*, 1960
* *[[Ursus leijonien laaksossa]]*, 1961

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Alberto Lupo
Furio Meniconi

**Furio Meniconi** (22. helmikuuta 1924 Rooma – 12. joulukuuta 1981 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Elokuvaperheeseen syntyneen Meniconi teki ensimmäisen roolinsa Riccardo Fredan elokuvassa *Il figlio di d'Artagnan* vuonna 1950. Pitkä ja roteva mies näytteli sivuosia lukuisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista merirosvoseikkailuihin ja spagettiwesterneihin. Hän käytti myös taiteilijanimeä *Men Fury*.

## Elokuvia
* *[[Goliat ja barbaarit]]*, 1959
* *[[Kartago liekeissä]]*, 1960
* *[[Il gigante di Metropolis]]*, 1961
* *[[Vulcano, figlio di Giove]]*, 1962
* *[[Le sette fatiche di Alì Babà]]*, 1962
* *[[I predoni della steppa]]*, 1964

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Furio Meniconi
Kurzgesagt

**Kurzgesagt – In a Nutshell** (aiemmin **Kurzgesagt**) on müncheniläislähtöinen englanninkielinen Youtube-kanava, joka tuottaa animoituja opetusvideoita.&nbsp;Kanavan nimi tulee saksan kielen sanoista *kurz gesagt*, joka tarkoittaa ”lyhyesti sanottuna” tai ”pähkinänkuoressa”. Phillipp Dettmerin vuonna 2013 perustama kanava on kerännyt vuoteen 2023 mennessä yli 20 miljoonaa tilaajaa. Kanavalle ladataan videoita&nbsp;noin kerran kuukaudessa. Ne kertovat eri poliittisista, filosofisista ja tieteellisistä aiheista, kuten alkuräjähdyksestä&nbsp;ja Euroopan pakolaiskriisistä.&nbsp;Videot&nbsp;myös sisältävät viittauksia pop-kulttuuriin, kuten Doctor Whohon ja Harry Potteriin. Kurzgesagt - In a Nutshell kuvailee itse sisältöä *useiksi aiheiksi selitettynä animaation kautta.*

## Aiheesta muualla
* Youtube-kanava 
* Virallinen sivusto 

## Lähteet
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko D

**Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 lohko D:ssä** pelaavat Espanja, Tšekki, Turkki ja Kroatia. Ottelut pelataan 12.–21. kesäkuuta 2016.

## Joukkueet

## Sijoitukset


## Ottelut
:''Kaikki ajat Keski-Euroopan kesäaikaa (UTC+2)
### Selite

### Turkki vs. Kroatia



### Espanja vs. Tšekki



### Tšekki vs. Kroatia



### Espanja vs. Turkki



### Kroatia vs. Espanja



### Tšekki vs. Turkki



## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko D UEFA:n sivuilla.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko C

**Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 lohko C:ssä** pelaavat Saksa, Ukraina, Puola ja ensikertalainen Pohjois-Irlanti. Ottelut pelataan 12.–21. kesäkuuta 2016.

## Joukkueet

## Sijoitukset


## Ottelut
:*Kaikki ajat [[Keski-Euroopan kesäaika]]a (UTC+2)*
### Selite

### Puola vs. Pohjois-Irlanti



### Saksa vs. Ukraina



### Ukraina vs. Pohjois-Irlanti



### Saksa vs. Puola



### Pohjois-Irlanti vs. Saksa



### Ukraina vs. Puola



## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko C UEFA:n sivuilla.
Renato Navarrini

**Renato Navarrini** (oikealta sukunimeltään *Navarini*, 18. elokuuta 1892 La Spezia – 20. tammikuuta 1972 Savona) oli italialainen näyttelijä.

Navarrini teki vuodesta 1910 lähtien pitkän uran teatterinäyttelijänä. 1930-luvun alusta lähtien Navarrini esitti luonnenäyttelijänä sivuosia lukuisissa elokuvissa, joista merkittävimpiä lienevät Alessandro Blasettin *[[Rautakruunu]]* (1941) ja Vittorio De Sican *[[Milanon ihme]]* (1950). Navarrini työskenteli toisinaan myös televisiossa.

Renato Navarrini oli 1920-luvulla joitakin vuosia naimisissa näyttelijä Fanny Marchiòn kanssa. 

## Elokuvia
* *[[I pirati della Malesia (vuoden 1941 elokuva)|I pirati della Malesia]]*, 1941
* *[[Marte, dio della guerra]]*, 1962
* *[[Simson ja orjakuningatar]]*, 1963
* *[[Ercole contro Roma]]*, 1964

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Internet Movie Database: Renato Navarrini
Vinkkilän linnavuori

**Vinkkilän linnavuori** tai **linnamäki** on Varsinais-Suomessa Vehmaan Vinkkilän taajaman lähellä sijaitseva muinaislinna. Se sijaitsee 1,5 kilometriä Vehmaan taajamasta eteläkaakkoon ja seututie 194 ohittaa sen 100 metrin etäisyydeltä.

## Linnavuori
Kallioinen mäki sijaitsee peltoaukean keskellä olevalla metsäsaarekkeella. Kallio on soikean muotoinen ja on kaakko-luode-suuntainen. Kallio kohoaa alle 10 metriä ympäröivän peltoalueen yläpuolelle. Kallio on jyrkin länsi- ja etelänpuolella. Länsipuoleta sen ohittaa Puttanjoki, joka on peltoalueensa oikaistu johto-oja ja joka laskee kuuden kilometrin päässä sijaitsevaan Mynälahteen. Rautakaudella Mynälahti ulottui muinaislinnaan asti. Eteläreunassa mäekä seuraa kivisen vallin jäänteet, jotka muodostuvat jopa metrin kokoisista kivistä. 

### Tutkimuksia
Linnavuorta on tutkittu jo vuonna 1885, koska Kustaa Killinen mainitsee sen omissa matkakertomuksissaan. Hjalmar Appelgren liitti sen vuonna 1891 mukaan teokseensa *[[Suomen muinaislinnat (kirja)|Suomen muinaislinnat]]*. Siinä hän kuvailee linnaa ja mainitsee alueen eteläreunan vallin jäännökset. Mäellä ei ole tehty arkeologisia kaivauksia.
 
## Lähteet
Luonnonmaan linnavuori

**Luonnonmaan linnavuori** on Varsinais-Suomessa Naantalin Luonnonmaan Linnavuoren kaupunginosassa sijaitseva mahdollinen linnavuori.

## Linnavuori
Linnavuori sijaitsee noin 1,8 kilometriä Naantalin kirkosta etelään. Luonnonmaa on 10 kilometriä pitkä saari Naantalin vanhan keskustan edustalla. Linnavuori on kallioinen mäki, joka kohoaa yli 30 metriä ympäristöään korkeamalle. Mäen pohjoispuolella sijaitsee Viialanjärvi, joka on nykyään puoliksi soistunut umpeen. Pohjois- ja luoteispuolella on jyrkänne, mutta muut ilmansuunnat olisi tullut varustaa puolustusrakennelmilla. Vuoden 1957 Gunlög Ahlbäckin inventointikertomuksen mukaan varsinaisia kivivalleja ei löytynyt. Sen sijaan rinteiden sivuilla kulkee kivien rivejä vinosti alaspäin ja rinteiltä löytyy paljon soraa ja hiekkaa, jotka voivat olla puolustusvarustuksen jäänteitä. Kivirivejä ei voi selittää muinaisen meren rantavoimilla ja hiekkaa ei pitäisi rinteillä rantavoimien vuoksi myöskään olla. Vuoren laki on tasainen. Siellä on sijainnut kolmiomittaustorni, josta on jäljellä kiinnityspultteja kalliossa.

## Tutkimukset
Kohdetta ei ole tutkittu arkeologisesti. Sen sijaan sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1957 (Gunlög Ahlbäck) ja 2006 (Jouko Pukkila).

## Lähteet
Lallisen linnavuori

**Lallisen linnavuori** on Varsinais-Suomessa Vehmaan Takalassa sijaitseva muinaislinna.

## Linnavuori
Linnavuori sijaitseenoin 6,2 kilometriä Vehmaan kirkosta etelään Hossi nimisen pitkän lahden haarautumiskohdan koillisrannassa. Vuorelta on matkaa lahdelle noin 250 metriä ja lahden suunnassa eli lännessä sijaitsee mäen ainoa jyrkänne. Muissa ilmansuunnissa eli luoteessa, koillisessa ja kaakossa linnavuori rajautuu kivistä ladottuun vallijäännökseen. Valli on 0,5 metriä korkea ja melko leveä. Valli rajaa melko säännöllisen 30×40 metrin suuruisen linnapihan, jossa on sekä maapeitteistä kalliota että avokalliota. Vallin koillisreuna, joka hyödyntää kallion muotoja älykkäästi, on 30–40 metriä pitkä. Vallin luoteisreuna on 20 metriä pitkä ja siellä kallion jyrkkenee nopeasti. Kaakossa valli on 20–30 metriä pitkä ja päättyy lounaassa kallioharjanteeseen.

Linnan alla oleva lahti oli rautakaudella suurillekin laivoille kulkukelpoinen väylä Mynälahden ja Lokalahden välillä.

## Tutkimukset
Ainoa Museoviraston tutkimustieto on vuonna 2002 tehty tarkastuskäynti, jonka suorittivat Jouni Taivanen ja Tiina Jäkärä. Tämä on samalla linnavuoren löytövuosi.

## Lähteet
Kuuvanvuori

**Kuuvanvuori** on Varsinais-Suomessa Maskun Lemussa Seijaisten ja Raukuisten kylien rajalla sijaitseva linnavuori. Myös Nousiaisissa on Kuuvanvuori ja Uudessakaupungissa on kaksi.

## Linnavuori
Kuuvanvuori sijaitsee noin neljä kilometriä Lemun kirkosta pohjoiseen Aviopeltojen aukean länsilaidalla, jossa on korkeita kallioisia ja korkeita mäkiä. Se on jyrkkärinteinen mäki, jonka kallioalue on 300×120 metriä suuri. Lounaissivulla on 150 metriä pitkä jyrkänne ja itäpäässä on kaksi pienempää jyrkännettä. Mäen luonaisreunalla sijaitseva lakialue on tasainen ja se kohoaa yli 40 metriä ympäristöään korkeammalle. Vallirakenteita vertailemalla erottuvat esilinna ja päälinna toisistaan. Esilinna sijaitsee kallion itä-koillispuolella ja sinne pääsee vain joko kaakko- ja pohjoispuolen terassien reittejä pitkin tai luoteesta kapeiden solien kautta. Sekä solissa että eteläisellä rinteellä on kivivallien jäännöksiä. Eteläinen valli on 6,5 metriä pitkä ja solissa ne ovat neljä ja kahdeksan metriä pitkät. Kaakkoisrinteessä on 37 metriä pitkä kivivalli ja alempana 12 metriä pitkä valli. Vallien korkeudet vaihtelevat 0,7–3,5 metriä.

## Tutkimukset
Kohde löytyi vuonna 1997, kun Heljä Brusila ja Hannu Poutiainen kiersivät alueellisen inventoinnin yhteydessä paikkakunnalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Masku: Kolkanpolku  kulkee linnan kautta
Tontereenmäki

**Tontereenmäki** on Varsinais-Suomessa Pöytyällä oleva mäki, jota pidetään mahdollisena linnavuorena.

Tontereenmäen nimi on saamelaista alkuperää, ja sen on tulkittu viittaavan alueen aiempaan saamelaiseen asutukseen.

## Linnavuori
Tontereenmäki on pellonreunassa sijaitsevan kolmen mäen matalin kohouma, jonka rinteiltä on löydetty kivilatomuksia. Kohde sijaitsee 2,3 kilometriä luoteeseen Pöytyän kirkosta ja sijaitsee 200 metriä Turusta Huittisiin kulkevan kantatiestä 41 itään. Aurajokeen laskeva Pöylijoki virtaa mutkitellen noin 800 metrin päässä idässä. Mäki kohoaa noin 15 metriä peltoaluetta korkeammalle ja se on verrattain metsäinen kalliomäki. Mäen korkeusvaihtelut eivät tee siitä erityisen hyvän paikan muinaislinnalle. kalliolla on kaksi matalaa jyrkännettä, joita on hyödynnetty suojavarustuksen rakentamisessa. Suojavarustuksista on jäljellä kivivalleja tai kivistä ladottuja muureja. Kalliolaen lounaiskulmassa on kivivalli jyrkänteen päällä ja sen pituus on kuusi metriä. Vastaavanlainen varustus on kalliolaen koilliskulmassa olevan jyrkänteen päällä. Se on viisi metriä pitkä ja muurimaisen oloinen. Näiden vallien välissä pohjoisessa jatkuu 9,5 metriä pitkä ja suora kivirivi, mutta se päättyy 10 metriä ennen ensin mainittua kivivallia. Myös kaakossa on kivivalleja. Muurimaisen vallin kakkoispäässä sijaitsee 4,5 × 5 metriä kiviröykkiö. 

## Tutkimuksia
Paikalla ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia. Vuonna 2006 suoritti Heljä Brusila paikalla tarkastuskäynnin.

Tontereenmäkeen on kiinnitetty huomiota myös historiallisen kielitieteen näkökulmasta. Tontereenmäen nimi on saamelaista alkuperää, ja heijastaa kantasaamelaista muotoa **tuonDe̮r*, josta ovat peräisin niin suomen kuin nykysaamelaisten kieltenkin "tunturia" tarkoittavat sanat. Tontereenmäen nimen onkin muitten saamelaisten substraattitoponyymien, kuten Pöylijoen nimen ohella katsottu viittaavan Lounais-Suomen aiempaan saamelaiseen asutukseen.

## Perimätieto
Pöytyällä on säilynyt tarulinnaa koskevaa perimätietoa, mutta se ei näytä viittaavan tähän mäkeen tai edes tähän kylään. 

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Kärmeorvonmäki

**Kärmeorvonmäki** on Varsinais-Suomessa Liedossa Pränikkälän ja Pokkolan kylien alueella sijaitseva mahdollinen muinaislinna.

## Linnamäki
Linnamäki sijaitsee Liedon kirkosta 6 kilometriä itäkoilliseen ja on Savijoen laakson eteläpuolella olevassa Ahteenmetsän kallioalueella. Kärmeorvonmäki on pitkänomainen harju, jonka itäsivulla kulkee kivistä ladottu vallitus.

## Tutkimukset
Paikkaa on tarkastettu vuonna 1919, jolloin A.M. Tallgren tutki sitä. Seuraavan kerran paikalla kävi Ella Kivikoski vuonna 1935 ja Matti Huurre vuonna 1954.

## Muistomerkki
Lieto-seura pystytti vuonna 1983 mäelle muistokiven.

## Lähteet
Lankvuori

**Lankvuori** on Varsinais-Suomessa Laitilan Seppälän kylässä sijaitseva epävarma mäkilinna.

## Mäkilinna
Mäkilinna sijaitsee Laitilan kirkosta 7,2 kilometriä luoteeseen Seppälän kylässä Metsänpään ja Siperian välissä. Mäki sijaitsee Väkkäräntien pohjoispuolella aivan Junnilan talon pihapiirin takana. Mäki on harjanne, joka on nykyään peltojen ympäröimää. Mäen itärinteessä on epämääräisiä jäännöksiä kivisistä valleista. Nykyään tunnetaan kymmenkunta röykkiötä, joiden halkaisija on 5–7 metriä. Nämä voivat yhtä hyvin olla hautaröykkiöitä taikka esimerkiksi kaski- tai pellonperkausraunioita. Alueella on kuitenkin kuppikivi ja merovingiaikaisia hautauksia.

## Tutkimukset
Vuonna 1895 kävi Theodor Schvindt inventoinnin yhteydessä tutkimassa linnaa. Myös Alfred Hackman tarkasti paikan vuonna 1919. Tutkimuksia ei ole tehty, mutta sen sijaan kohde on tarkastettu vuosina 1955 (Anna-Liisa Hirviluoto), 1993 (Leena Koivisto) ja 1994 (Sirkku Pihlman).

## Lähteet
Knuuttilan linnasmäki

**Knuuttilan linnasmäki** on Varsinais-Suomessa Raision Ihalassa sijaitseva linnavuori. Muinaislinnaa on tutkittu vähän, mutta selviä merkkejä linnoittamisesta ei ole saatu.

## Linnasmäki
Linnasmäki sijaitsee Raision kirkosta 1,4 kilometriä etelään Ihalassa 100 metriä Raisionjoesta länteen peltoalueen reunassa. Mäen laki on avokalliota, joka laskeutuu jyrkästi muualle paitsi kaakkoon. Sinne rinne viettää loivasti aina Knutin piha-alueelle asti. Vaikka puolustusvarustuksen jäänteitä ei ole tiedossa, on yleisenä käsityksenä se, että paikka on toiminut pakolinnana alueen väestölle jo nuoremman rautakauden aikoina.

## Tutkimuksia
Paikalla on käyty tutkimassa kohdetta alueellisen inventoinnin yhteydessä vuosina 1957 (Gunlög Ahlbäck) ja 1977 (Heljä Brusila). Muita tutkimuksia ei ole tehty.

## Lähteet
Kulhon linnavuori

**Kulhon linnavuori** on Varsinais-Suomessa Turussa Kulhon saaren itäpäässä sijaitseva linnavuoreksi aikoinaan otaksuttu mäki.

## Linnavuori
Linnavuorella on taktinen sijainti sekä Kuusiston ja Kakskerran suuntaisen salmen että Kirjalan ja Ruissalon välisen salmen risteyskohdassa. Se kohoaa jyrkkärinteisenä kalliopaljastumana yli 35 metriä merenpinnan yläpuolelle. Sitä kiertää jyrkänne joka puolella paitsi itäreunassa. Luoteis- ja koillisrinteillä on useita terasseja. Mitään linnavuoreksi viittaavaa ei kohteesta olla löydetty, mutta siitä huolimatta Aulis Oja on katsonut linnavuoren palautuvan esihistorialliseksi.
## Historiaa
Mäkeen liitettävä Linna-nimiö on vähintään historiallista perua. Kulhon Linnavuori mainittiin asiakirjassa vuodelta 1699, missä mainittiin vuoren juurella sijaitseva niitty nimeltään Linnanniittu.

## Tutkimukset
Vuonna 1979 kävi Tapani Tuovinen Linnavuorella osana seudun inventointia.

## Suojelualue
Kalliomäen ympäristö ja ranta.alue on luonnonsuojelualuetta. Vuoren kummalakin puolella sijaitsee vapaa-ajan asuntoja. Saarelle pääsee vain veneellä.

## Lähteet
Pöytiön linnamäki

**Pöytiön linnamäki** (tai Perttelin Linnamäki) on Varsinais-Suomessa Perttelin Pöytiössä Salossa sijaitseva mäkilinna.

## Linnamäki
Linnamäki sijaitsee Perttelin kirkosta noin 6,2 kilometriä kaakkoon ja sen näkyy Pöytiön kylästä Juvankoskelle vievältä tieltä sen lounaispuolella. Mäki työntyy pohjoiseen kahden notkon välistä niin, että tien puolella mäen rinteet ovat jyrkimmät. Mäen laki kohoaa noin 30 metriä korkeammalle kuin tien pinta ja sen länsi-, pohjois- ja koillispuolella kohoavat jyrkänteet. Mäen laki on epätasaista kalliota, joka on 50×80 metrin kokoinen. Epätasaisuudesta huolimatta siellä on ollut tilaa oleskella, mutta rakennuksille on voinut jäädä vähän tilaa. Linna-alueen eteläpuolelle on pitänyt rakentaa varustuksia, joiden jäännöksiä löytyy itä-länsisuuntaisena kivikkona. Eteläpuolen loivuus on kaivannut esivarustuksen, josta on jälkiä edempänä sijaitsevana kivikkona. Linnan alueelle johtaa kaakosta polku.

## Tutkimukset
Linnamäellä on tehty vain pintapuolisia tutkimuksia. Hjalmar Appelgren teki vuonna 1886 ensimmäisen paikan tarkastukäynnin jota ovat seuranneet Matti Huurteen ja Jouko Pukkilan inventoinnit vuosina 1965 ja 2002.

Appelgren löysi kivivallin pohjoispuolen itärinteestä pienen kalliotasanteen, jossa sijaitsi muutamien kivien varaan jääneen ison paaden. Sen alla oli onkalo, jota oli täydennetty tukkimalla se ulkopuolelta isoilla kivillä ja tiivistämällä seinämää sisäpuolelta pienemmillä kivillä. Rakennelma on kuitenkin nuori eikä liity linnamäen käyttövaiheeseen.

## Lähteet
Kaupinlinna

**Kaupinlinna** on Iloniemenkulmalla Kuusjoella Salossa Varsinais-Suomessa sijaitseva mahdollinen muinaislinna.

## Muinaislinna
Muinaislinnasta ei ole enää näkyvissä jälkeäkään, mutta se on kuvattu muun muassa Topeliuksen kuvateokseen *[[Finland framstäldt i teckningar]]* (1845–1852) ja 1800-luvun muinaistieteellisissä tutkimuksissa (Killinen 1878 ja Björck 1882).

## Tutkimuksia
Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tarkasteltu pintapuolisesti vuosina 1882 (A. Björck), 1972 (Anja Sarvas) ja 1997 (Ville Laakso). Aulis Oja on määritellyt sen paikan vuonna 1961 Viepjoen länsitörmälle, jossa pelto on hieman ympäristöään korkeammalla. Sen on aikaisemmin oletettu sijainneen Tuomarojan varrella olevalla Tuomarinvuorella. Oja paikallisti linnan paikalta löytämiensä tulisijan ja tiilenmurujen avulla. Koska löydökset ovat vielä vahvistamatta, ei linnan sijaintia voida varmuudella ilmoittaa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Oja, Auli: *Kuusjoen historia*, s. 22–23. Kuusjoen kunta, 1961.
Glukaarihappo

**Glukaarihappo** (C6H10O8) on aldaarihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se tunnetaan myös triviaalinimellä **sakkariinihappo**. Yhdistettä tutkitaan biopohjaisena raaka-aineena kemikaalien, esimerkiksi polymeerien tuotantoon. 

## Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa glukaarihappo on värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja  etanoliin, mutta niukemmin dietyylieetteriin. Se on heikko happo ja sen pK<sub>a</sub>-arvo on 1,0·10-5. Hydroksyylikarboksyylihapoille tyypillisesti glukaarihappo muodostaa rengasrakenteisia estereitä eli laktoneita ja mahdollisia ovat sekä mono- että dilaktonit. Glukaarihappo on optisesti aktiivinen yhdiste. Mutarotaation vuoksi glukaarihapon ominaiskiertokyky vesiliuoksessa muuttuu ajan kuluessa arvosta +6,86 arvoon +20,6.

Glukaarihappoa muodostuu nisäkkäissä glukuronihapon aineenvaihduntatuotteena. Sitä esiintyy myös useissa hedelmissä ja vihanneksissa, erityisesti omenoissa ja sitrushedelmissä.

## Valmistus ja käyttö
Nykyään glukaarihappoa valmistetaan pääasiassa hapettamalla tärkkelystä, glukoosia tai sakkaroosia väkevän typpihapon avulla. Typpihapon korvaamiseksi on pyritty löytämään katalyyttejä, joiden avulla tärkkelys tai glukoosi pystyttäisiin hapettamaan selektiivisesti glukaarihapoksi ilman hapen toimiessa hapettimena. Tehokkaimmaksi ovat osoittautuneet TEMPO-johdannaiset.

Glukaarihappoa tutkitaan lähtöaineeksi muiden yhdisteiden tuotantoon. Etuna ovat sen tuotannon raaka-aineiden halpa hinta ja hyvä saatavuus. Glukaarihapon estereitä ja polyhydroksipolyamideja on tutkittu hyvin haarautuneina polymeereinä korvaamaan nyloneita. Yhdiste voi sen kelaatiokyvyn vuoksi toimia hyvänä raaka-aineena myös pesuaineiden ja muiden pinta-aktiivisen aineiden valmistukselle. Rennovia kehittää prosessia, jossa glukaarihappo kyettäisiin pelkistämään vedyttämällä adipiinihapoksi. Vuonna 2016 julkaistun arvion mukaan glukaarihapon tekninen tuotanto ja käyttökohteet nousevat todennäköisesti merkittäviksi kymmenen vuoden sisällä. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Human Metabolome Database (HMDB): D-Glucaric acid 
*DrugBank: Glucarate 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Glucaric acid 
*ChemBlink: D-Glucaric acid
Rekottilan linnavuori

**Rekottilan linnavuori** on Varsinais-Suomessa Paimion Kevolassa sijaitseva mahdollinen linnavuori.

## Linnavuori
Linnavuori sijaitsee Paimion kirkosta 4,2 kilometriä kaakkoon Kevolan länsilaidalla olevalla Katinhäntä nimisen kallion jyrkänteen päällä. Itään pellollepäin aukevan jyrkänteen kohdalla mäki kohoaa 25 metriä pellonreunaa korkeammalle. Kalliomäen koillis- ja kaakkoissivuilla on jyrkänteet ja mäen päällä aukeaa lounaaseen pienempi jyrkänne. Muinaislinnoille tyypillisiä kivivallien rakenteita on löydetty vain lakialueen eteläreunasta. Muiden vallien puuttuminen on hieman ongelmallista muinaislinnoituksen määrittämisen kannalta. Kivistä on myös rakennettu hautaröykkiötä, joista kahta on kaitettu vuonna 1885. Niistä löytyi palanutta luuta. Jos paikka on toiminut pakolinnana, olisi sen lakialue voinut olla noin 30×50 metriä suuri.

## Alueen hoito ja saavutettavuus
Turku-Helsinki-moottoritie ohittaa kohteen noin 250 metriä etelämpämä. Helpointa on lähestyä linnavuorta Paimion keskustasta käsin yhdystietä 2351 pitkin. Museovirasto on myös hoitanut muinaisjäänöksien aluetta pitämällä sitä puista vapaana niin, että se röykkiöiden ympäristö on avoin ja että jyrkänteet näkyvät ympäristöönsä selvästi. Kohteille johtaa hannunvaakunoin merkitty polku ja paikallinen Paimio-seura on pystyttänyt sinne kaksi opastaulua.

Alueen hoidosta ovat vastanneet Teija Tiitinen ja Henrik Asplund (1990–1995) sekä Satu Mikkonen-Hirvonen (1998) ja Marja Sipilä (1999).

## Tutkimukset
Kohde oli tunnettu jo 1800-luvulla, ja vuonna 1885 Hjalmar Appelgren kävi paikalla tutkimassa vuorilinnaa ja kaivoi samalla kertaa kaksi hautaröykkiötä. Muita arkeologisia kaivauksia ei ole tehty. Kohde on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1927 (Allan Lindroos), 1996 (Marianne Schauman-Lönnqvist), 2005 (Eeva Raike) ja 2014 (Kaisa Lehtonen & Satu Mikkonen-Hirvonen). Liisa Tuomi on tehnyt kohteen ympäristössä 23.7.1991 kasvillisuuskartoituksen.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Appelgren, Hjalmar: Kertomus tutkimusmatkasta (4 piirrosta Rekottilan hiittentarhoista sekä yleiskartta, jossa sekä linnavuori että röykkiöt), 1885
* Lindroos, A.: kartta XI = Yleiskartta Rekottilan linnavuoresta, mk 1:500, 1927
* Erkola, Toini: Paimion esihistoria, 1961, s. 60-63
* Tuovinen & Vuorinen: Luettelo Suomen rannikon hautaraunioista. Karhunhammas 14, 1992. Turun yliopisto, Kulttuurien tutkimuksen laitos, Arkeologia
Nousiaisten linnamäki

**Nousiaisten linnamäki** on Varsinais-Suomessa Nousiaisten Nummessa sijaitseva mahdollinen mäkilinna.

## Linnamäki
Linnamäki sijaitsee Nousiaisten kirkosta noin 3,1 kilometriä länteen ja sen länsipuolelta juoksee ohi Fatijoki, joka yhtyy Hirvijokeen 3,5 kilometriä etelämpänä. Mäki on 280 × 90 metriä suuri kallioinen luoteis-kaakkosuuntainen mäki, jonka lounaispuolella sijaitsee jyrkänne. Mäki kohoaa lähes 20 metriä ympäristöään korkeammalle. Nykyään ei, eikä enää vuoden 1958 inventoinnissa, tunneta muinaislinnan jäännöksiä. Hjalmar Appelgren selosti vuonna 1885, että lakialueen keskivaiheilla oli (poikittainen) rotko, jonka kummankin pään poikki kulki varustuksen jäännös. Rotkon alueelta hieman alaspäin sijaitsi 30 × 50 askeleen suuruinen penkere, jossa kasvillisuus oli tiheää. Penkereellä oli 5 tai 6 suurta kiveä kehämäisessä muodostelmassa. Mäelle pääsee valtatieltä 8, josta käännytään yhdystielle 12414 noin 3 kilometriä Nousiaisten risteyksestä pohjoiseen.

## Suojelu
Linnamäki on luonnonsuojelualuetta.

## Tutkimuksia
Kohdetta ei ole tutkittu arkeologisesti. Sen sijaan sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1885 (Hjalmar Appelgren), 1958 (Torsten Edgren) ja 2003 (Esa Laukkanen) erilaisten inventointien yhteydessä.

## Lähteet
Pohjoisfriisi

**Pohjoisfriisi** on vähemmistökieli Saksassa, jota puhutaan virallisena kielenä Helgolandissa ja Nordfrieslandissa. Se kuuluu länsigermaanisiin kieliin.

## Luokittelu
Pohjoisfriisin lähimmät sukulaiskielet ovat kaksi muuta friisin kieltä: länsifriisi Pohjois-Alankomaissa ja itäfriisi Ala-Saksin luoteisosissa Saksassa. Yhdessä näitä kieliä kutsutaan friisin kieliksi.

Friisi on läheistä sukua englannin kielelle, ja molemmat kielet kuuluvat yhteiseen anglo-friisiläiseen ryhmään. Anglo-friisiläiset kielet kuuluvat pohjanmerengermaanisiin kieliin alasaksan kanssa. Alasaksa on kehittynyt eri suuntaan ja siten menettänyt useita pohjanmerengermaanisia piirteitään.

## Lähteet
Koljolan linnavuori

**Koljolan linnavuori** eli **Koljolan Linnanvuori** on Varsinais-Suomessa Nousiaisisten Koljolassa sijaitseva todennäköinen linnavuori.

## Linnanvuori
Linnanvuori sijaitsee Nousiaisten kirkosta 1,4 kilometriä luoteeseen peltoalueella sijaitsevassa metsäniemessä. Mäellä on 130 × 80 metriä laaja kallioalue, joka kohoaa yli 10 metriä ympäristöään korkeammalle. Kivivallin rakenteita on löydetty kallion pohjoisreunan solasta, jossa sitä löytyy kaksimetrisen siirtolohkareen vierestä ja toinen kivivalli siitä 13,5 metriä ylöspäin. Vuoren päältä löytyi myös lähde.

## Tutkimukset
Linnanvuori tunnettiin jo 1800-luvulla, ja vuonna 1886 Hjalmar Appelgren kävi tutkimassa paikkaa. Kohdetta on tarkastettu myöhemminkin. Vuonna 1958 Torsten Edgren ei löytänyt valleja, mutta vuonna  2003 Esa Laukkanen löysi ne pohjoispäästä.

## Lähteet
Viikan linnavuori

**Viikan linnavuori** on Varsinais-Suomessa Liedossa Karvalan lähellä sijaitseva mahdollinen linnavuori.

## Linnavuori
Linnavuori sijaitsee Liedon kirkosta 1,8 kilometriä kaakkoon ja sen koillispuolella virtaa 150 metrin päässä  Savijoesta. Savijoen laakson peltoaukealta kohoaa kalliomäki noin 25 metriä sitä korkeammalle. Mäen itä- ja länsireunaa on mahdollista muinaislinnaa ollut suojaamassa pitkät jyrkänteet. Suojavarustuksien jäänteitä ei ole löydetty lukuun ottamatta itä-kaakkois-reunalla olevia suuria kivenlohkareita, jotka voivat olla myös luontaisia. Mäen laelta on koetutkimuksissa löydetty pieni määrä hiiltä.

## Tutkimuksia
Ainoa arkeologinen kaivaus tehtiin vuonna 1969 (Müller ja Sappinen). Kohde on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1954 (Matti Huurre) ja 2000 (Kaisa Lehtonen).

## Lähteet
Pussilan linnavuori

**Pussilan linnavuori** on Varsinais-Suomessa Kaarinan Piikkiössä Hepojoella sijaitseva mahdollinen linnavuori.

## Linnavuori
Kohde sijaitsee Piikkiön kirkosta 4,5 kilometriä pohjoiskoilliseen yhdystien 12285 varrella. Vuoren lähellä juoksee Vettoja, joka yhtyy alempana Hepojokeen. Kalliomäki on 150×100 metriä laaja ja sen kallioinen laki kohoaa yli 25 metriä ympäristön peltoja korkeammalle. Kukkulan länsi- ja luoteisrinteet ovat jyrkät ja etenkin pohjoispuolella jyrkänne tekee vuoren hankalaksi lähestyä. Mäen laki on pääasiassa avokalliota ja melko tasainen. Rinteiltä ei löydy puolustusvarustuksen jäänteitä.

## Tutkimukset
Mäellä ei ole tehty arkeologisia tutkimuksia, mutta pintapuolista tutkimista on suoritettu vuosina 1954 (A-K. Koskimies ja V. Haapanen), 1979 (Markku Ikäheimo) ja 1995 (Heljä Brusila ja Esa Saari). Vuoden 1979 tarkastuksessa löydettiin koekuopista nokea ja hiiltä.

## Lähteet
Nuppilinna

**Nuppilinna** on Päijät-Hämeessä Orimattilan Artjärvellä sijaitseva mahdollinen mäkilinna.

## Mäkilinna
Nuppilinna sijaitsee Artjärven kirkosta 680 metriä länsiluoteeseen Pyhäjärven rannassa Säyhteen laskujoen suun lähellä. Se on metsäinen matala mäki, jonka laki olisi tasoitettu oleskelua varten. Puolustusvarustuksien jäänteitä ei tunneta, mutta perimätiedon mukaan paikkaa olisi käytetty pakopaikkana.

## Tutkimukset
Nuppilinnaa ei ole tutkittu arkeologisesti, mutta se on tarkastettu pintapuolisesti vuosina 1908 (Sara Backman), 1969 (Anna-Liisa Hirviluoto) ja 1999 (Satu Koivisto).

## Katso myös
Linnan lähellä on myös toinen Pyhäjärven linnanmäki.

## Lähteet
Hämeenkosken linnakallio

**Hämeenkosken linnakallio** on Päijät-Hämeessä Hollolan Hämeenkoskella sijaitseva mahdollinen linnavuori. Vuonna 2014 löydettiin alueen hoidon yhteydessä kivivalleja. Paikalla ei ole tehty tutkimuksia eikä ole aivan varma, että paikalla olisi ollut muinaislinna.

## Muinaislinna
Linnakallio sijaitsee noin 300 metriä eteläkaakkoon Hämeenkosken kirkosta ja se muodostaa huomattavan suuren mäen aivan Hämeenkosken taajaman kupeessa. Teurojoki virtaa heti linnavuoren juurella. Linnakallio jää yhdystien 3172 ja valtatien 12 väliin. Kalliolle johtaa tie sen laelle, minne pystytettiin vuonna 1991 linkkimasto. Kallion huippu on noin 60 metriä läheisiä järviä korkeammalla. Koska puusto on harvempaa ja paikoin puuttuukin, ovat näkymät eri suuntiin hyvät. Kaikki kallion ilmansuunnat ovat jyrkänteiden suojaamia paitsi luoteisosa. Sieltä ei ole tunnettu vallimaisia rakenteita ennen kuin vasta vuonna 1996, jolloin ympäristön hoidon yhteydessä havaittiin matala lakea reunustava kiveys. Se oli päässyt osittain tuhoutumaan linkkimaston huoltorakennusta ja tietä rakennettaessa. Kiveyksen luonnetta ja alkuperää ei ole vielä tutkittu.

## Ympäristön hoito
Hoitoalueeseen kuuluu muinaislinnan lakialue sekä vallien lähiympäristö.

## Tutkimukset
Vuonna 1975 kävi Arja Nissinen Kosken (HL) tilaaman inventoinnin yhteydessä tutkimassa linnavuorta. Hän ei löytänyt rinteiltä valleja, vaikka paikka vaikutti nimensä puolesta ja muutenkin lupaavalta muinaislinnan paikalta. Vuonna 1996 Olli Soinisen johtama hoitoryhmä huomasi kivirakenteen, joka oli jo osittain tuhoutunut. Vuonna 1999 Sirkka-Liisa Seppälä tarkasti paikan inventoinnin yhteydessä. 

## Lähteet
Havukkakallio

**Havukkakallio** eli **Havukkamäki** on Pohjois-Karjalassa Ilomantsissa sijaitseva linnavuori. Linnavuoren vallit näkyvät vieläkin selvästi. Paikkaa on tutkittu arkeologisesti, mutta sen ajoitus ei ole vielä onnistunut.

## Muinaislinna
Havukkakallio sijaitsee Ilomantsin kylässä Parppeilan mailla Tuupovaaran maantien itäpuolella ja kantatie 74 risteyksestä puoli kilometriä etelään. Mäki on kallioinen ja mäen jyrkänteet ovat paikoin jopa pystysuorat. Ylös mäen laelle pääsee kiipeämään vain kaakosta. Kaakkoisen tien katkaisee mäen rinteeseen rakennetut neljä peräkkäistä mullasta tehtyä vallia. Sisimmät vallit ovat korkeammat ja uloimmat matalimmat. Korkein valli on erässä kohdassa kaksi metriä korkea, harjalta 2 metriä leveä ja juurelta 5–6 metriä leveä. Korkeimmat vallit ovat myös kivettyjä. Vallien pohjoissivut ovat yleensä jyrkemmät kuin eteläsivut. Vallit rajaavat yhdessä jyrkänteiden kanssa linnapihan, joka on 50×30 metriä suuri. Vallien välissä on kuoppia, joista löytyi nokea ja hiiltä sekä kiviä. Vallien kaivauksissa löytyi maan sisästä jopa säilyneitä hirsiä. Korkeimman vallin takana on kivikasoja. 

Mäen laella erottuu rakennuksien pohjia, joissa on ollut tulisijoja. Kaivauksilta löytyi myös atrain (KM/hist 62074) ja keihäänkärki. Myös rautakuonaa löydettiin.

## Tarinoita
Havukkakallioon liittyy suullisena perinteenä tarinat mestauksista ja rangaistuksien toimeenpanoista paikassa, jossa kallioon on hakattu ristin muotoinen kuvio. Kerrotaan myös tarinoita "elämän lähteestä" ja aarteen etsinnöistä.

## Tutkimukset
Sosiaalijohtaja Pekka Romppanen ilmoitti vuonna 1955 mäellä tiedetyistä valleista Muinaistieteelliselle toimikunnalle. Ilmoituskirjeessä käy kuitenkin ilmi, että kohde tunnettiin jo vuonna 1885. Siitä löytyi Reijo Tirrosen kuvaus Suomen muinaismuistoyhdistyksen julkaisussa. Vuonna 1955 Ville Luho tarkaisti kohteen ja vuosina 1960--1961 Jouko Voionmaa suoritti mäen laella arkeologiset kaivaukset, mutta niistä ei ole säilynyt kaivausraportteja. Paikka tarkaistettiin vuonna 1970 (Anja Sarvas) ja vuonna 1976 (Matti Huurre). Vuonna 1995 Sauvo Henttonen Ilomantsista löysi paikalta rautaisen veitsen. 

Vuonna 1998 tutki Jussi-Pekka Taavitsainen muinaislinnan tutkimisen vaiheita ja yritti tavoittaa sellaisia löytöjä, joista saisi ajoitettua linnan ikä. Metallinilmaisimella löydettiin moderneja löytöjä, mutta ei rautakuonaa. Myöskään mitään sellaisia rakenteita ei enää tavoitettu, jotka olisivat liittyneet linnaan ja olisivat sisältäneet esimerkiksi hiiltä. Linna jää siten tarkemmin ajoittamatta. Arvioidaan kuitenkin, että se ei ole kuitenkaan rautakautinen vaan historiallinen.

## Lähteet
Linnalampi

**Linnalampi** on Pohjois-Karjalassa Ilomantsin Putkelassa sijaitseva mahdollinen mäkilinna.

## Mäkilinna
Mäkilinna sijaitsee Ilomantsin luterilaisesta kirkosta noin 8 kilometriä pohjoiskoilliseen Koitajoen varrella olevassa särkässä, jossa Linnalampeen työntyy niemi. Noin 100 metriä pitkässä ja 250 metriä leveässä niemessä on sen kärjessä noin 100 metriä pitkä ja jyrkkä mäki. Linnalammen vedenpinnasta 16 korkeammalle kohoavan mäen laelle on tasoitettu noin 5×20 metriä suuri alue, jonka ympäriltä ei ole löydetty suovarustuksen jäänteitä. Lammen pohjassa tiedetään olevan veistettyjä puita.

## Tutkimuksia
Kohteessa ei ole tehty arkeologisia tutkimuksia. Sen sijaan sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1985 (Anne Vikkula), 1986 (Päivi Kankkunen) ja 1986 (Matti Huurre, Anne Vikkula ja Pentti Zetterberg).

## Lähteet
Eskolanvuori

**Eskolanvuori** on Pirkanmaalla Akaan Kylmäkoskella sijaitseva linnavuori, josta tunnetaan runsaasti perimätietoa.

## Muinaislinna
Linnavuori sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Kylmäkosken kirkosta eteläkaakkoon Jalannin etelärannan tuntumassa. Mäki kohoaa 37 metriä Jalannin vedenpintaa korkeammalle, ja vuorelta on järvelle hyvät näkymät. Kallioalue on 150×60 metriä suuri. Vuoden 1943 inventoinnissa kohde täytti tutkijoiden useimmat linnavuoren kriteerit, joten sitä alettiin pitää sellaisena. Kallion itärinteiltä löydettiin kivivalli, joka on 40–50 metriä pitkä ja 1,5 metriä korkea. Toinen kivivalli löytyi länsirinteeltä ja se oli noin 50 metriä pitkä. Mitään arkeologisia tutkimuksia siellä ei ole vielä tehty. Vuoden 1996 inventoinnissa valleja alettiin pitää Itämeren Ancylusvaiheen rantakivikkona, johon ne sopisivat myös hyvin.

Paikkaan liittyy runsaasti perimätietoa, ja yhden tarinan mukaan vuorella olisi ollut Isonvihan aikana pakopaikka ja puolustusvarustus. Paikalla palavat myös aarnivalkeat.

## Tutkimuksia
Vuonna 1943 kävi Nisula tutkimassa paikkaa. Hänen mielestään paikka oli linnavuori. Sitä vastoin Timo Jussila, joka on vieraillut vuosien 1996 ja 2002 inventointien yhteydessä paikalla, pitää kivivalleja luonnonmuodostelmina.

## Lähteet
Hyypiönvuori

**Hyypiönvuori** on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva mahdollinen muinaislinna. Nykyään pidetään erittäin epätodennäköisenä, että kohde olisi ollut muinaislinna, sillä edes kivivallien jäänteitä ei pystytä paikallistamaan.

## Tutkimuksia
Vuonna 1886 Hjalmar Appelgren tutki mäen väitettyä linnavuorta ja tuli siihen johtopäätökseen, että kyseessä on muinaislinna. Löytyy myös kirjallisia esityksiä 1700- ja 1800-luvulta kivivalleista paikallisten kertomana. Luettuaan Appelgrenin kirjan muinaislinnoista, kävi myös Julius Ailio tarkastamassa paikan vuonna 1921. Hän päätyi vastakkaiseen tuloseen, ettei kohde ole muinaislinna, vaikka hän löysikin kiviä vuoren länsiosasta. Paikka on kuitenkin säilyttänyt statuksensa ja vuonna 1935 teki Jouko Voionmaa tarkastuksen, vuonna 1983 Jyri Saukkonen kävi paikalla inventoinnin yhteydessä (vallit kaakkoisosaa vuorta) ja vuonna 2014 Eeva-Liisa Schulz tarkasti paikan vielä kerran. Viimeisellä kerralla Schulz ei löytänut väitettyjä valleja mistään, vaikka olosuhteet olivat hyvät. Ainoat kivivallit olivat hänen mielestään luontaisia aallokon vaikutuksesta syntyneitä.

## Lähteet
Kestinpäänkallio

**Kestinpäänkallio** eli **Linnakallio** eli **Linnamäki** on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva mahdollinen muinaislinna. Muinaislinnaa ei ole tutkittu.

## Linnakallio
Linnakallio sijaitsee Tuuloksen kirkosta 1,5 kilometriä itään ja Suolijärvestä 750 metriä koilliseen. Mäki ja pitkän muotoinen kallioalue ovat luode-kaakkosuuntaiset, ja jyrkänne aukeaa lounaaseen. Mäen kaakkoispuolella on kivivallin näköinen rakenne, mutta ei ole varmaa, että se olisi ihmisen rakentama. Jos se on jäänne linnasta, olisi linnapiha 180×80 metriä suuri.

## Tutkimukset
Paikka on tunnettu pitkään. Jo vuonna 1886 kävi Hjalmar Appelgren tutkimassa kohteen. Toisen kerran vuorilinnoja tarkastivat Julius Ailio ja Sakari Pälsi vuonna 1924. Näiden tarkastukset eivät johtaneet tutkimuksiin, kuten eivät myöskään vuoden 1935 (Jouko Voionmaa) ja 1983 (Jyri Saukkonen) käynnit.

## Lähteet
Palvaanlinna

**Palvaanlinna** on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Vanajan Miemalassa sijaitseva mahdollinen mäkilinna.

## Mäkilinna
Palvaanlinna sijaitsee Hämeen linnasta 6,2 kilometriä eteläkaakkoon Miemalanselän länsirannan Hattelmalanharjun eteläosan päällä ja noin 250 metriä rannasta. Linnan alueella harjun lakiosa kohoaa yli 40 metriä Miemalanselän yläpuolelle ja se yltää vielä ympäristöään 20 metriä korkeammalle. Lakialue on 150×50 metriä suuri ja se kapenee molempiin päihin. Linnoittamiseen tarkoitettua kivivallia ei näy ja ainoat kivikot vaikuttavat luontaisilta. laelta näkyy suoraan Mantereenlinna.

## Opastus ja suojelu
Linnan kautta kulkee harjun suuntainen kävelypolku. Harjun päällä oli vuoteen 2020 asti opastaulu, jossa esiteltiin Miemalanharjun ja Raimansuon luonnonsuojelualueita. Kaupunki ei enää opasta kulkijoita alueelle. Suojelualue ei yllä linnan alueelle.

## Tutkimukset
Kohdetta ei vielä tutkittu arkeologisesti, mutta pintapuoliset arviot on annettu vuosina 1935 (Jouko Voionmaa), 1939 (Esko Sarasmo), 1984 (Jyri Saukkonen) ja 1999 (Sirkka-Liisa Seppälä).

## Lähteet