open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liksisenatidi

**Liksisenatidi** on peptidi, joka laskee verensokeritasoa lisäämällä insuliinin eritystä vereen. Liksisenatidi tekee tämän aktivoimalla haiman GLP-1-reseptoreita agonistina. Liksisenatidia käytetään Suomessa tyypin 2 diabeteksen hoitoon. Suomessa sitä myydään nestemäisessä muodossa kauppanimellä **Lyxumia**, jota käytetään pistämällä sitä omatoimisesti ihon alle.

Liksisenatidi sai myyntiluvan Suomessa ja muualla EU:ssa 2013.

## Käyttö
Liksisenatidia käytetään Suomessa tyypin 2 diabeteksen hoidossa. Lääke ylläpitää verensokeritasoa normaalina. Sitä käytetään yhdessä muiden diabeteslääkkeiden kanssa. Aloitusannos on 10 mikrogrammaa per vuorokausi (µg/vrk). Tätä jatketaan 2 viikon ajan. Sitten annos korotetaan 20&nbsp;µg/vrk asti. Annokset pistetään omatoimisesti injektiokynän avulla ihon alle. Niitä ei pistetä lihakseen tai laskimoon.

## Vasta-aiheet ja huomiot
Liksisenatidia
*ei pidä käyttää diabeettisen ketoasidoosin tai tyypin 1 diabeteksen hoitoon.
*ei tule käyttää raskaana tai imetyksen aikana.
*ei suositella vaikeaa munuaisten vajaatoimintaa poteville, joilla kreatiinipuhdistuma on alle 30 ml/min.
*ei suositella vaikeaa ruuan sulatuskanavan sairautta poteville, kuten niille, joilla on mahalaukun halvaus eli gastropareesi.
*käytettäessä haimatulehduksen ilmenemistä tulee tarkkailla potilailla, jotka ovat poteneet joskus haimatulehdusta.
*käytettäessä on suurempi riski saada hypoglykemiakohtaus eritoten jos käyttää samanaikaisesti muita verensokeritasoa laskevia lääkkeitä, kuten sulfonyyliurealääkkeitä.
*käytettäessä voi olla suurentunut nestehukan riski.

## Haittavaikutukset
Yli 1:llä liksenatidin käyttäjällä 10:stä voi ilmetä ripulia tai oksentelua. Lisäksi voi ilmetä hypoglykemiaa eritoten silloin kun ainetta käytetään yhdessä jonkin sulfonyyliurean tai insuliinin kanssa.

1:llä 10–100:sta voi ilmetä influenssa, ylähengitystieinfektio, virtsarakkotulehdus, huimausta, uneliaisuutta, selkäkipua, pistoskohdan kutinaa tai ylävatsavaivoja.

1:llä 100–1000:sta voi ilmetä anafylaksia tai nokkosihottumaa.

## Toimintamekanismi
Liksenatidi toimii kehon tuottaman GLP-1-hormonin tavoin haiman beetasolujen GLP-1-reseptoreita (GLP1R) aktivoivana agonistina. GLP1R-aktivaatio muun muassa lisää verensokeritasoa laskevan insuliinin eritystä beetasoluista verenkiertoon. Tämän eritys on tyypin 2 diabeteksessa liian vähäistä. Lisäksi tyypin 2 diabeteksessa verensokeria kohottavan glukagonin eritys on liian runsasta, jonka eritystä liksenatidi vähentää GLP1R-aktivaation kautta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*KEGG: Lixisenatide
Carl Viktor Olivier Colliander

**Carl Viktor Olivier Colliander** (6. huhtikuuta 1833 Hartola  – ?) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Collianderin vanhemmat olivat luutnantti Carl Robert Colliander ja Johanna Karolina Nohrström ja puoliso vuodesta 1860 vapaaherratar Johanna Charlotta Adelaide Gripenberg, senaattori Johan Ulrik Sebastian Gripenbergin tytär.  Colliander suoritti Pietarin 1. kadettikoulun, ylennettiin vänrikiksi ja astui palvelukseen 16. tykistöprikaatiin 1853. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin seuraavana vuonna. Colliander osallistui Krimin sotaan 1854–1856 toimien prikaatinsa majoitusmestarina vuodesta 1855. Sodan jälkeen 1856 hänet ylennettiin luutnantiksi. Vuonna 1858 Colliander siirrettiin 1. tykistöprikaatiin ja vuonna 1861 edelleen linnoitustykistöön Viaporiin. Venäjän historian ja maantieteen opettajana Helsingin junkkarikoulussa hän oli 1862–1870, alikapteeni hänestä tuli 1863 ja kapteeni 1867. Vuodesta 1869 hän oli Viaporin linnoitustykistön vt. komppanianpäällikkö, sitten Suomen sotilaspiirin tykistön takavaraston päällikkö ja tykistövaraston vt. päällikkö Hämeenlinnassa. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1871 ja everstiksi 1877. Sotapalveluksesta Colliander erosi maaliskuussa 1885 kenraalimajurina ja katosi hieman sen jälkeen Helsingissä. Hänen myöhemmistä vaiheistaan ei ole tietoa.

## Lähteet
Gustaf Cygnaeus (kenraali)

**Gustaf Cygnaeus** (12. joulukuuta 1810 Hämeenlinna – 8. kesäkuuta 1886 Porvoon maalaiskunta) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Cygnaeuksen vanhemmat olivat piispa Zacharias Cygnaeus ja Margareta Karolina Aeimelaeus. Gustaf Cygnaeus palveli ensin vapaaehtoisena Aatelisrykmentissä ja siirrettiin sieltä vänrikkinä Pietarin jalkaväkirykmenttiin 1832. Hänet määrättiin Liettuan jääkärirykmenttiin 1835 ja edelleen Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin seuraavana vuonna. Cygnaeus ylennettiin aliluutnantiksi 1837, luutnantiksi 1840, alikapteeniksi 1843, kapteeniksi 1848 ja everstiksi 1852. Hänestä tuli sitten 1. jalkaväkidivisioonan reservijääkärirykmentin vt. komentaja, joka siirrettiin Narvan, kenraaliadjutantti, ruhtinas Mihail Vorontsovin jääkärirykmentin 5. reservipataljoonaan 1855. Sen komentajaksi hänet nimitettiin 1857, mutta jo seuraavana vuonna hänet siirrettiin Butyrkin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Tästä tehtävästä hän sai eron maaliskuussa 1859, sotapalveluksesta hän erosi kenraalimajurina huhtikuussa. Cygnaeus omisti Saksanniemen maatilan ja kartanon Porvoon pitäjässä vuodesta 1858 ja asui siellä sotapalveluksesta erottuaan.

## Lähteet
Paula Kivimaa

**Paula Kivimaa** on suomalainen ympäristötieteilijä, joka toimii Suomen ympäristökeskuksen tutkimusprofessorina.  Hän on myös osa-aikainen brittiläisen Sussexin yliopiston erikoistutkija. Kivimaa on Suomen ilmastopaneelin jäsen (2020–2023), jossa roolissa hän keskittyy erityisesti liikenteen ja kestävän kaupungin teemoihin. 

Kivimaa on suorittanut alemman kandidaattitutkinnon brittiläisessä Westminsterin yliopistossa (B.Sc., 2000) ja maisteritutkinnon Imperial College Londonissa (M.Sc., ympäristötekniikka, 2002). Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta filosofian tohtoriksi (2008, organisaatiot ja johtaminen). Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa (2008) oli otsikoitu *The innovation effects of environmental policies : linking policies, companies and innovations in the Nordic pulp and paper industry*. Aalto-yliopiston dosentti hän on ollut vuodesta 2012.

Kivimaa on toiminut Suomen ympäristökeskuksessa tutkijana vuodesta 2003, ja erikoistutkijana vuodesta 2010 lähtien. Lisäksi hän on ollut Sussexin yliopiston vieraileva tutkija vuodesta 2013 ja erikoistutkija vuodesta 2015.
 Hän on johtanut esimerkiksi liikennejärjestelmien muutokseen, rakennusten energiatehokkuuteen ja yhteiskunnalliseen energiamurrokseen liittyviä hankkeita. Kivimaa nimitettiin Suomen ympäristökeskuksen Ilmastonmuutoksen strategisen ohjelman tutkimusprofessoriksi elokuusta 2019 alkaen. 

Professori Kivimaa kuuluu viitatuimpien tutkijoiden joukkoon tieteenalallaan. Marraskuussa 2021 hän nousi Clarivaten Highly Cited Researches -listalle yhteiskuntatieteiden (Social Sciences) alalta. Hän oli yksi noin kahdestakymmenestä Suomessa työskentelevästä tutkijasta tällä maailman viitatuimpien tutkijoiden listalla. Listalle ylsi vuonna 2021 kaikkiaan noin 6&nbsp;600 tutkijaa maailmasta. 
   
## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Paula Kivimaan Google Scholar -profiili  (google.com)
*Paula Kivimaa. University of Sussex, Science Policy Research Unit (SPRU)  (researchgate.net)
*Kivimaan julkaisuja Sussexin yliopiston sivuston mukaan  (sussex.ac.uk)
* Kamilla Karhunmaa (31.1.2019) Tiededebatti: Saksan energiapolitiikka puhuttaa (versuslehti.fi)
*'Confusion and resistance' slows down UK smart meter rollout (18.9.2017)  (phys.org)
Jyri Seppälä

**Jyri Seppälä** on suomalainen diplomi-insinööri (TkT), joka toimii Suomen ympäristökeskuksen kulutuksen ja tuotannon keskuksen johtajana, tutkijana ja professorina ja vuoden 2024 alusta Suomen ilmastopaneelin puheenjohtajana.

## Opinnot
Seppälä on valmistunut Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) diplomi-insinööriksi ja tekniikan tohtoriksi. Hän on väitellyt TKK:n Systeemianalyysin laboratoriosta englanninkielisellä artikkeliväitöskirjalla (2003) *Life cycle impact assessment based on decision analysis*.

## Ura
Seppälä on tutkinut tuotteiden ja palveluiden elinkaaria ja tässä yhteydessä perehtynyt erilaisiin tuotanto- ja kulutussektorien ilmasto- ja kestävyystarkasteluhin. Hän on muun muassa vastuullinen johtaja Kohti hiilineutraali kuntaa (Hinku) -hankkeessa. Hän on Suomen ilmastopaneelin pitkäaikainen jäsen (2011–2013, 2014–2015, 2016–2019 ja 2020–2023), jossa roolissa hän paneutuu erityisesti kestävän kulutuksen ja kuntien ilmastotyön teemoihin. Hänet on valittu sen puheenjohtajaksi kaudelle 2024–2027.

Seppälä on ollut muun muassa ympäristökonsultoinnin alalla (Paavo Ristola Ltd) ja keskittynyt ympäristön mallintamiseen (vesi, maaperä ja ilma) teollisuuden ympäristösuojelutarpeita ajatellen. Hän on työskennellyt Suomen ympäristökeskuksessa vuodesta 1989 lähtien. Vuodesta 2005 lähtien hän on ollut professori ja vuodesta 2006 Suomen ympäristökeskuksen Kulutuksen ja tuotannon ohjelman tutkimusjohtaja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jyri Seppälän julkaisuja Ymparisto.fi
* Jyri Seppälän Google Scholar -profiili google.com
Makarla

**Makarla** on Kaarinan kaupunginosa ja siihen kuuluva kylä, joka sijaitsee entisen Piikkiön kunnan alueella. Kaupunginosa rajautuu lännessä Piikkiön kirkonkylään, pohjoisessa Hepojokeen, idässä Paimioon ja etelässä Heernummeen.

## Historia
Makarlan eteläpuolella, Heernummen kaupunginosassa sijaitseva Huttalan linnavuori on historiallisesti merkittävä alue. Siellä on pronssikautisia hautaröykkiöitä sekä rautakautisia kalmistoja ja asuinpaikkoja. Makarlan läpi kulkee historiallinen Kuninkaantie, joka sijaitsee 110-tien pohjoispuolella. Makarlan itäosassa, Tammisillassa, oli krouvi 1600-luvun lopulla. Myös postitalonpoika sijaitsi Aron kylässä 1670-luvulla.

## Liikenne
Makarlan länsiosaan kulkevat Fölin Kaarinan sisäiset busslinjat K5 ja K6, joilla pääsee Piikkiön kirkonkylään. Kaupunginosan itäosaan, Tammisiltaan, kulkevat bussilinjat 704 ja 706, joilla pääsee toiseen suuntaan Paimioon ja toiseen suuntaan Piikkiön kirkonkylän sekä Kaarinan keskustan kautta Turkuun.

## Lähteet
M X

**M X** on suomalainen, vuonna 2018 Helsingissä perustettu yhtye. Yhtyeen ensimmäinen single ‘Ihminen’ julkaistiin joulukuussa 2019. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu inhimilliseksi ja sinfoniseksi.

Sakari Lerkkasen ohjaama lyhytelokuva ‘Ihminen’ esitettiin ensi kerran Lontoon Close-Up Cinema-elokuvateatterissa joulukuussa 2019. Lontoossa kesäkuussa 2019 kuvattu video on kansainvälisesti noteerattu

## Julkaisut

### singlet

### musiikkivideot

## Lähteet
Johan Jakob von Daehn

**Johan Jakob von Daehn** (13. elokuuta 1785 Sippolan hovi, Sippola – 1859 Kozienice, Puolan kuningaskunta) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan insinöörijoukoissa palvellut kenraali.

Johan Jakob von Daehnin vanhemmat olivat majuri, hovineuvos Johan Samuel von Daehn ja Katarina von Brandt ja puoliso Katarina Lanevski-Wolk. Von Daehn astui sotapalvelukseen 1804 kolonnankuljettajana keisarin seurueen majoitusmestariosastossa. Hänet määrättiin aliluutnanttina 1. sapöörijääkärirykmenttiin 1806. Suomen sodassa 1808–1809 von Daehn palveli Venäjän armeijan ylimajoitusmestari Jan Peter van Suchtelenin joukoissa. Hänet ylennettiin luutnantiksi Venäjän armeijan insinöörijoukoissa 1809 ja määrättiin Vanhan Suomen insinöörialueen päällikön apulaiseksi seuraavana vuonna. Alikapteenina hän tuli Henkivartioväen 13. sapööripataljoonaan 1813. Kapteeniksi ja edelleen everstiksi hänet ylennettiin 1816 ja siirrettiin 1. sapööripataljoonaan, jonka komentaja hänestä tuli 1819. Kenraalimajuriksi von Daehn ylennettiin 1826, 1. sapööriprikaatin komentajaksi hänet nimitettiin 1829. 

Seuraavana vuonna von Daehn siirrettiin 1. jalkaväkiarmeijakunnan esikuntapäälliköksi ja saman vuoden joulukuussa aktiiviarmeijan insinöörijoukkojen komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi von Daehn ylennettiin 1833 ja kenraaliksi Venäjän armeijan insinöörijoukoissa 1843. Hänet määrättiin va. sotilaskäskynhaltijaksi Puolaan 1849 ja samana vuonna Puolan kuningaskunnan valtakunnankonseljin jäseneksi ja Venäjän armeijan insinöörijoukkojen tarkastajaksi. Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen hänestä tuli 1850. Von Daehn nimitettiin Kronstadtin ylisotakuvernööriksi 1854 ja Venäjän armeijan insinöörijoukkojen ylitarkastajan apulaiseksi 1856 Venäjän valtakunnanneuvoston jäsenenä. Hän sai samana vuonna Henkivartioväen sapööripataljoonan 4. komppanian kunniapäällikkyyden 50-vuotisesta palveluksestaan upseerina. Sotapalveluksesta von Daehn erosi toukokuussa 1858.

Johan Jakob von Daehnin suku merkittiin ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 199 vuonna 1836. Hänen poikansa oli kenraaliluutnantti Vladimir von Daehn. Ministerivaltiosihteeri Woldemar von Daehn oli Johan Jakob von Daehnin veljenpoika.

## Lähteet
Vladimir von Daehn

**Vladimir von Daehn** (24. heinäkuuta 1823 – 1888 Kozienice, Veikselin kenraalikuvernementti) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraaliluutnantti ja senaattori Venäjällä.

Vladimir von Daehnin vanhemmat olivat kenraali Johan Jakob von Daehn ja Katarina Lanevski-Wolk ja puoliso vuodesta 1857 Anna Wonlar-Larsky. Vladimir von Daehn oli sotilasuransa alussa porte-épée-junkkari henkivartioväen sapööripataljoonassa. Vänrikiksi hänet ylennettiin 1842, aliluutnantiksi 1846, luutnantiksi 1848, alikapteeniksi 1849 ja kapteeniksi 1850. Keisarin sivusadjutantti hänestä tuli 1853. Krimin sotaan osallistunut von Daehn ylennettiin everstiksi 1855 ja määrättiin jalkaväkirykmentin komentajaksi Sevastopoliin. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1860 ja kenraaliluutnantiksi 1868, jolloin hänet siirrettiin Venäjän armeijan insinöörijoukkoihin. Hänet nimitettiin Venäjän senaatin jäseneksi 1869 ja siirrettiin 1873 armeijan reserviin, merkittynä insinöörijoukkojen upseeriluetteloon. Vuonna 1883 hänet siirrettiin Venäjän armeijan insinöörijoukkojen reserviin senaatin jäsenenä. Senaattorina von Daehn toimi kuolemaansa saakka.

## Lähteet
Hepojoki (kaupunginosa)

**Hepojoki** on Kaarinan kaupunginosa, joka kuului vuoteen 2009 asti Piikkiöön. Se rajautuu etelässä Piikkiön kirkonkylään sekä Makarlaan, lounaisessa Nunnaan, idässä Paimioon ja pohjoisessa Lietoon. Hepojoelle kulkee bussilinja K6, jolla pääsee Piikkiön kirkonkylään ja Toivonlinnaan sekä bussilinja 707, jolla pääsee Piikkiön kirkonkylän ja Kaarinan keskustan kautta Turkuun.

## Lähteet
Sommerfeld-talo

**Sommerfeld-talo** Limonenstrasse 30, Berliinissä Lichterfelden alueella oli Bauhaus-koulun ensimmäinen yhteishanke.

Bauhaus-opiskelijat osallistuivat sen suunnitteluun Walter Gropiuksen ja Adolf Meyerin rakennusurakoitsijalle Adolf Sommerfeldille 1920-1921. Rakennusmateriaalina käytettiin Sommerfeldin sahan ostamasta ja romuttamasta sota-aluksesta sahattua puuta.

Tiikkinen hirsirakennus on rakennettu kalkkikivisokkelille. Siinä oli nelilapekatto ja edistyksellinen keskussisäänkäynti. Gropius oli saanut ajatuksen Frank Lloyd Wrightin työstä. Joost Schmidt veisti palkit asiakkaan toivomien aiheiden pohjalta, joskin tiikin kovuus rajoitti tyylillisiä elementtejä. Josef Albers loi lyijylasi-ikkunat. Koko sisustus matoista istuimiin tehtiin Bauhaus-työpajoissa. Ekspressionistinen rosoinen tyyli hallitsi työtä edelleen, mutta Marcel Breuerin konstruktivistisissa istuimissa voidaan jo nähdä seuraavien vuosien funktionalismia.

Talo tuhoutui osittain toisessa maailmansodassa. Fred Forbátin suunnittelema autotalli ja kuljettajan asunto pysyivät ennallaan.

## Kirjallisuutta
*
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kuva talosta sivustolla bauhaus100.de 
* Bauhaus-arkiston projektisivu 
* Merkintä Berliinin osavaltion monumenttiluettelossa 
* Sommerfeld-talo ArchINFORM-tietokannassa
Nunna (Piikkiö)

**Nunna** on Kaarinan kaupunginosa, joka sijaitsee entisen Piikkiön kunnan alueella. Se rajautuu etelässä Piikkiön kirkonkylään, pohjoisessa Lietoon, lännessä Littoisiin ja koillisessa Hepojokeen. Nunnassa sijaitsee 18-korinen frisbeegolfrata Littoistentiellä.
Alueella kulkee Fölin bussilinja K5, jolla pääsee toiseen suuntaan Kaarinan keskustan kautta Piispanristiin ja toiseen suuntaan Piikkiön kirkonkylään.

## Lähteet
Laukka (Perniö)

**Laukka** on kylä Salon kaupungin Perniössä. Laukka sijaitsee Perniön eteläosassa meren rannalla.

Laukka on syntynyt Laukon kartanon ympärille. Kartanosta jaetut suurtilat ovat edelleen kylän keskus mäen päällä Laukanlahden edustalla. Myllyoja laskee Laukanlahteen kylän länsirajalla. Kylän etelärajalla kohoaa Roitmäki. Laukka on metsäistä Roitmäkeä ja rehevöitynyttä Laukanlahtea lukuun ottamatta peltomaata. Laukantie kulkee kylän läpi.

Historioitsija Maunu Knaapinen on ehdottanut, että Roitmäen nimi tulee sanasta *roito*, joka tarkoittaa nuotiota. Entinen Laukon torppa Fårberg mäen juurella saattaa olla hänen mukaansa väännös sanasta Vårdberg. Roitmäen pohjoispuolella on sijainnut Luodonhaka-niminen torppa, ja haka tarkoittaa aitausta. Nämä seikat viittaisivat Roitonmäen olleen Knaapisen mukaan jonkin sortin esihistoriallinen vartiovuori Perniönjoen suulla.

Vielä 1200-luvun alussa Laukanlahti on ollut laajempi ja Roitmäki, mahdollisesti myös Laukan kylänmäki, on ollut saari. Lahden rannalle perustettiin historiallisen ajan alussa Laukon kartano. Laukko on ollut aateliskartano, joka päätyi isossa peruutuksessa kruunulle ja muutettiin sotilasvirkataloksi. Samalla kylään kuulunut Luodontaus Perniönjoen suistossa siirtyi Melkkilän kartanon omistukseen. Virkatalo jaettiin lopulta kolmeen osaan ja Fredriksberg, Alitalo ja Ylitalo ovat edelleen maanviljelystiloja. Talojen torpat ovat itsenäistyneet ja kylään on lohkottu pientiloja sekä kesämökkejä 1900-luvulla.

## Lähteet
Kyttyräpäästäinen

**Kyttyräpäästäinen** eli **kilpipäästäinen** (*Scutisorex somereni*) on Afrikassa elävä nisäkäslaji. Sen selkärangan takaosa poikkeaa suuresti muista nisäkkäistä.

## Ulkonäkö ja koko

Kyttyräpäästäinen kasvaa 12-15 cm pitkäksi ja voi painaa aikuisena jopa 115 grammaa. Sen takimmaisissa selkänikamissa on toisiinsa liittyviä kampamaisia ulokkeita, jotka yhdessä ympäröivän lihaksiston kanssa tuottavat eläimelle hämmästyttävän voiman. Pikkuisesta koostaan huolimatta päästäinen voikin kestää jopa 70 kilon painon päällään.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Kyttyräpäästäinen elää metsissä Burundissa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Sitä on tavattu sekä alankoalueiden metsistä että vuoristopurojen rannoilta.

## Ravinto
Kyttyräpäästäiset syövät monia erilaisia selkärangattomia, mutta pääosa niiden ravinnosta koostuu harvasukasmadoista eli kastemadon sukulaisista.

## Lähteet
Varjostajahaikara

**Varjostajahaikara** (*Egretta ardesiaca*) on iso musta lintu, joka varjostaa vettä siivillään nähdäkseen saaliskalansa paremmin. Varjoisa paikka saa kalat myös etsimään sieltä suojaa.

## Ulkonäkö ja koko
Varjostajahaikara on väriltään mustanharmaa. Pituus 42·5–66 cm; paino 270–390 g.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Varjostajahaikaraa tavataan laikukkaalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sitä tavataan sekä merenrannalla, mangroveissa että sisämaan järvillä, joilla ja kosteikoissa.

## Lisääntyminen
Varjostajahaikarat muodostavat suuria pesimäyhteisöjä, usein niihin liittyy muitakin haikaralajeja. Pariskunta kokoaa risuista veden päälle kaartuvalle puunoksalle tai kaislikkoon pesän, johon naaras laskee 2-4 tummansinistä munaa. Muniminen ajoittuu sadekauden alkuun, jolloin pesimiskuukaudet vaihtelevat paikallisen ilmaston mukaan.

## Lähteet
Pitkäsarviset

**Pitkäsarviset** eli **sirkat** (Ensifera) on toinen suorasiipisten lahkoon kuuluvista hyönteisten alalahkoista. Toinen alalahko on lyhytsarviset (Caelifera), jolla nimensä mukaisesti on lyhyemmät tuntosarvet. Lisäksi alalahkojen välillä on monia muitakin eroja. Pitkäsarviset ovat aktiivisia pääasiassa öisin eivätkä päivisin kuten lyhytsarviset, ja ne sirittävät hankaamalla siipiään vastakkain, kun taas lyhytsarviset tuottavat äänen hankaamalla jalkaa siipeä vasten. Pitkäsarviset ovat yleensä petoja ja lyhytsarviset kasvinsyöjiä. Pitkäsarvisten heimoja ovat muun muassa sirkat (Gryllidae), maamyyräsirkat (Gryllotalpidae), hepokatit (Tettigoniidae) ja hyppysirkat (Rhaphidophoridae).

## Luokittelu
* Alalahko: **Pitkäsarviset** (Ensifera)
** Osalahko: †Elcanidea
*** Yläheimo: †Elcanoidea
*** Yläheimo: †Permoraphidioidea
** Osalahko: Gryllidea
*** Yläheimo: Grylloidea
*** Yläheimo: Gryllotalpoidea
** Osalahko: †Oedischiidea
*** Yläheimo: †Oedischioidea
*** Yläheimo: †Triassomantoidea
*** Yläheimo: †Xenopteroidea
** Osalahko: Tettigoniidea
*** Yläheimo: Hagloidea
*** Yläheimo: †Phasmomimoidea
*** Yläheimo: Stenopelmatoidea
*** Yläheimo: Tettigonioidea
*** Suku: †*[[Tettoraptor]]*
** Yläheimo: †Gryllavoidea
*** Heimo: †Gryllavidae
** Yläheimo: Rhaphidophoroidea
*** Heimo: Hyppysirkat (Rhaphidophoridae)
** Yläheimo: Schizodactyloidea
*** Heimo: Schizodactylidae
** Heimo: †Raphoglidae
*** Suku: †*[[Raphogla]]*
** Heimo: †Vitimiidae
*** Suku: †*[[Deinovitimia]]*
*** Suku: †*[[Vitimia]]*

## Lähteet
Meri Vahtera

**Meri Vahtera** (s. 15. huhtikuuta 1985) on suomalainen laulaja.

Vahtera sijoittui vuonna 2016 The Voice of Finland' -ohjelman viidennellä tuotantokaudella kolmanneksi.[1] Finaalin kilpailijat julkaisivat jokainen oman singlensä, Vahteran kappaleen nimi oli ”Tuulee”.[2] Vahtera aloitti virallisesti soolouransa syksyllä 2017 solmiessaan levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa. Ensimmäisenä singlenään Vahtera julkaisi Jonas Olssonin ja Samae Koskisen kirjoittaman ”Antaa niiden puhuu” -kappaleen.[1][3] Samalla Vahtera otti käyttöön taiteilijanimeekseen sukunimensä Vahtera. Tammikuussa 2018 julkaistiin toinen single, Olssonin säveltämä ja Pekka Erosen sanoittama ”Ei kai se voi olla keltään pois”.[1] Tämän jälkeen Vahtera julkaisi singlet ”Burana”, ”Juoksen”, ”Kingston Wallin paita” ja ”Vuoden se ottaa”.[4][5] Singlet sisältänyt esikoisalbumi Vahtera julkaistiin maaliskuussa 2020.[6] Marraskuussa 2020 julkaistiin uusi single ”Moi”, joka kuultiin syksyllä 2021 ensi-iltansa saaneessa Johanna Vuoksenmaan "70 on vain numero" -elokuvassa.[7]

Vahtera julkaisi toisen studioalbuminsa "Parhaita päivii" huhtikuussa 2024. Albumilta singleinä julkaistiin kappaleet "Kun Diana kuoli", "Onko kukaan nähny Marloo?", "Jos sä kysyisit nyt", "Villihevosii", "Parhaita päivii" sekä "Tulppaanit". 

Kesäkuussa 2024 Vahtera solmi levytyssopimuksen Playground Musicin kanssa ja alkoi työstämään kolmatta albumiaan. 

Vahteran kappaleet ovat soineet laajasti mm. Radio Suomen taajuuksilla. Vuonna 2020 Vahtera oli ehdolla vuoden tulokkaaksi Iskelmä Gaalassa. 

Vuonna 2021 Vahteralla oli päärooli Tikkurilan Teatterin musiikkinäytelmässä "Meidän Laila". Vahtera esitti näytelmässä iskelmälaulaja Laila Kinnusta. Vuonna 2022 hän esitti Kate McGowania Järvenpään Teatterin suurmusikaalissa "Titanic". Vuonna 2024 Teatteri Toivossa Helsingissä kantaesitettiin suomennettu versio steampunkmusikaalista "The Dolls of New Albion - Kirottujen nukkejen kaupunki", jossa Vahtera esitti Fay ja Priscilla McAlistairia. 

Vahtera on esiintynyt myös mainoksissa ja tehnyt mainosspiikkejä.

Vahtera on aikaisemmin pelannut aktiivisesti salibandya. Hän pelasi Naisten Salibandyliigassa kausina 2004–2006 Tikkurilan Tiikerien joukkueessa ja voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2004–2005. Tämän jälkeen hän pelasi alemmilla sarjatasoilla kunnes lopetti pelaamisen polvi- ja selkävamman vuoksi. 

## Diskografia
### Albumit

### Singlet

## Lähteet
Yhtymäsienet

**Yhtymäsienet** (*Zygomycota*) on vanhentunut sienikaari, johon kuuluu noin 1060 lajia maailmanlaajuisesti. Kaaren kuuluu muun muassa *[[Mucor]]*- ja *[[Rhizopus]]*-suvut, jotka ovat hedelmillä ja viljatuotteilla esiintyviä homeita. Fylogeneettiset tutkimukset osoittavat, että yhtymäsienet ovat polyfyleettinen ryhmä, jonka vuoksi se saatetaan tulevaisuudessa jakaa useaan eri kaareen.

## Luokat
*Dimargaritales
*Endogonales
*Entomophthorales
*Harpellales
*Kickxellales
*Microsporidia
*Mucorales
*Zoopagales

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gary Ray Bowles

**Gary Ray Bowles** (25. tammikuuta 1962 – 22. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka tuomittiin kuolemaan kuudesta murhasta, jotka hän suoritti vuonna 1994. Bowles syntyi Clifton Forgen kaupungissa, Virginian osavaltiossa. Hän sai tuomionsa Walter Hintonin murhasta, mutta myönsi lisäksi syyllistyneensä viiteen toiseen murhaan Floridassa, Georgiassa ja Marylandissa.

Bowles teloitettiin myrkkyruiskeella 22. elokuuta 2019 Floridan osavaltionvankilassa. Kuolleessan hän oli 57-vuotias.

## Tunnetut uhrit
* Walter Hinton, 59 
* John Hardy Roberts, 59
* David Harman, 38
* Milton Bradley, 72
* Alverson Carter, 47
* Albert Morris, 38

## Lähteet
Sammakkohyttynen

**Sammakkohyttynen** (*Culex territans*) on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Walker vuonna 1856. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Aasiasta. Sillä ei ole alalajeja.

## Lähteet
Kadonnut ääni

**Kadonnut ääni** (*The Silent Speaker*) on yhdysvaltalaisen Rex Stoutin salapoliisiromaani vuodelta 1946. Se on järjestyksessä yhdeksäs Nero Wolfe -romaani. Suomenkielisestä versiosta on otettu neljä painosta, joista viimeisin vuonna 2010.

Nero Wolfe joutuu teoksessa keskelle Yhdysvaltojen sodanjälkeistä talouselämää, jossa Kansallinen Teollisuusyhtymä on riitautunut Hintaneuvoston kanssa talouden pelisäännöistä. Hintaneuvoston johtaja murhataan, kun hän on valmistautumassa esiintymiseen suurelle joukolle Teollisuusyhtymän jäsenistöä. Tästä koituu Teollisuusyhtymälle niin suuri mainehaitta, että se palkkaa Wolfen selvittämään murhaa. Wolfen apuri Archie Goodwin joutuu kuulustelemaan molempien osapuolten keskeisiä henkilöitä, ja vähitellen käy ilmeiseksi, että murhatun johtajan sanelemassa Stenophone-äänisylinterissä on ratkaisu, kunhan sylinteri vain löytyisi. Syyllisen paljastamiseksi Wolfe turvautuu lopulta näyttelemään hermoromahduksen saanutta ja on luopuvinaan jutusta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Rex Stout: Kadonnut ääni. Jokken kirjanurkka.
Kolmivarvaskalastaja

**Kolmivarvaskalastaja** (*Ceyx erithaca*) on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.

## Koko ja ulkonäkö
Kolmivarvaskalastaja on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 12&ndash;14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kolmivarvaskalastaja on värikäs lintu ja sillä on kolme alalajia ja eri värimuotoja. Lajin vatsa, kurkku ja kaula ovat väriltään ruskehtavanoranssit. Päälaki on violetti. Niskan väri vaihtelee violetista oranssiin ja selkä ja siivet ovat siniset tai mustat myös lukuisia välimuotoja tavataan. Linnun pyrstö on lyhyt. Kolmivarvaskalastajan nokka on kookas, muistuttaa muodoltaan keihäänkärkeä ja on väriltään punainen. Varpaita on kolme.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Kolmivarvaskalastajaa tavataan Intiasta, Sri Lankasta, Kaakkois-Aasian maiden läpi Jaavan ja Borneon saarille sekä Filippiineille. Sen elinympäristöä ovat metsät ja mangrovemetsät jokien ja lampien läheisyydessä. Lajin ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset, mutta se syö myös sammakoita ja liskoja. Kolmivarvaskalastajan pesimäkausi kestää helmikuulta syyskuulle.

## Lähteet
Kuubankuningaspalmu

**Kuubankuningaspalmu** (*Roystonea regia*) on palmukasvien (Arecaceae) heimoon ja kuningaspalmujen (*Roystonea*) sukuun kuuluva kasvilaji.

Kuubankuningaspalmu on Kuuban kansallispuu.

## Tuntomerkit
Kuubankuningaspalmun runko on harmaavalkoinen, 20–30 metrin korkuinen ja halkaisijaltaan 37–37,5 senttimetriä. Kasvilla on keskimäärin 15 lehteä. Esilehdet ovat 36 senttimetrin mittaisia ja leveydeltään 7,3 senttimetriä. Palmun valkoiset kukinnot ovat metrinmittaisia ja metrinlevyisiä. Verholehdet ovat kolmionmuotoiset. Kasvin hedelmien eksokarpin väri on purppuraisenmusta ja niiden muoto vaihtelee ellipsoidista pyörähdysellipsoidiin. Endokarppi on ellipsin muotoinen.

Kuubankuningaspalmun kukinta kestää tammikuusta heinäkuuhun. Siinä on hedelmiä huhtikuusta lokakuuhun.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Kuubankuningaspalmua kasvaa luonnonvaraisena Bahamasaarilla, Belizessä, Caymansaarilla, Kuubassa, Floridassa, Hondurasissa, Meksikonlahdella, Meksikon kaakkoisosissa ja Panamassa. Floridan populaatiot tunnetaan myös nimellä *Roystonea elata*, mutta ne kuuluvat kuitenkin samaan lajiin kuin Kuuban kuubankuningaspalmut. Vuonna 1791 William Bartram löysi kuubankuningaspalmuja läheltä Dexter-järveä, St. Johns -joen varrelta. On kiehtova mysteeri, että miten nämä palmut ovat historiallisina aikoina kasvaneet nykyistä levinneisyysaluettaan pohjoisempana, kun nykyisin niiden levinneisyys Floridassa rajoittuu Miami-Daden ja Collierin piirikuntiin. Muilta alueilta häviämisen syyksi on ehdotettu muun muassa maan kulottamista, vuoden 1835 kylmyyttä ja ihmisen toimintaa. Kuubankuningaspalmun elinympäristöjä ovat sademetsät, metsämaat ja savannit. Se kasvaa yleensä kosteilla paikoilla.

## Lähteet
Klaus Järvinen (lääkäri)

**Klaus Alarik Johannes Järvinen** (19. joulukuuta 1917 Jämsä – 21. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. Järvinen väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1950, ja hän erikoistui sisätautioppiin ja allergologiaan. Hän työskenteli allergiasairaalan ylilääkärinä Helsingissä 1969–1981 ja kehitti merkittävästi suomalaista allergiatutkimusta. Hänet tunnetaan myös laajasta kansanvalistustyöstään. Hänet kutsuttiin Suomen Sisätautilääkärien Yhdistys r.y:n kunniajäseneksi vuonna 1976.

## Lähteet
* 
* Kunniajäsenet.  Suomen Sisätautilääkärien Yhdistys.

## Aiheesta muualla
* Klaus Järvisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Carl Johan Ehrenstolpe

**Carl Johan Ehrenstolpe** (16. heinäkuuta 1791 Kangasala – 7. marraskuuta 1868 Pori) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Carl Johan Ehrenstolpen vanhemmat olivat everstiluutnantti, Oulun läänin maaherra Carl Henrik Ehrenstolpe ja Anna Elisabet von Kothen (1757-1818), kamariherra Gregorius Johan von Kothenin ja Janakkalan Hakoisten kartanon Ulrika Eleonora Ugglan tytär.

Carl Johan Ehrenstolpe opiskeli Haapaniemen sotakoulussa vuosina 1807–1808. Hänet ylennettiin vänrikiksi vuonna 1812, aliluutnantiksi 1814, luutnantiksi 1816, alikapteeniksi vuonna 1819 ja majuriksi vuonna 1820, jolloin hän palveli Suomen 1. jalkaväkirykmentin Turun pataljoonan esikunnassa. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna 46. jalkaväkirykmenttiin ja vuonna 1829 edelleen 85. Viipurin jalkaväkirykmenttiin, jonka pataljoonankomentaja hänestä tuli saman vuoden lopussa.

Ehrenstolpe määrättiin vuonna 1831 Venäjän santarmijoukkojen päällikön esikuntaan, mutta siirrettiin vuonna 1832 yleisesikuntaupseeriksi Tarton santarmijoukkojen esikuntaan. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1833 ja everstiksi vuonna 1840. Armeijan ratsuväen luetteloihin vuonna 1846 merkittynä hänet määrättiin Käkisalmen paikallismajuriksi vuonna 1846, mistä tehtävästä hän erosi viran lakkauttamisen takia vuonna 1857. Eron sotapalveluksesta Ehrenstolpe sai kenraalimajurina vuonna 1862.

Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1821 oli Catarina Charlotta Maria von Schantz (1801-1833), joka oli everstiluutnantti Carl Constantin von Schantzin ja Carolina Lovisa Weissmann von Weissensteinin vanhin tytär. Toinen puoliso vuodesta 1834 oli hänen oma sisarentyttärensä (??) Emilia Elisabet von Karm (1813-1893), joka oli Jacob Magnus von Karmin ja Angelique Ehrenstolpen tytär ja Carl Henrik Ehrenstolpen tyttärentytär.

Ensimmäisestä avioliitosta syntyi viisi lasta, joista kaksi eli aikuisiksi: 

* Anna Maria Karolina Adelaide Ehrenstolpe Kroijerus (1822-1871), avioitui kirkkoherra, leskimies Sigfrid Gustaf Leonard Kroijeruksen (Krogerus)  (1803-1866) kanssa, jolla oli kahdeksan lasta; avioliitto oli lapseton
* Elisabeth Hortensia Ehrenstolpe von Bock (1824-1852), avioitui vuonna 1849 virolaisen arkkitehti Gustav Wilhelm von Bockin (1823-1900) kanssa; kuoli Kiovassa Karl Ludwig Hjalmar von Bockin synnytyksessä, poika kuoli myös.
* Julia Ehrenstolpe (1827-1830), kuoli lapsena; 
* kaksoset Carl Julius Alexander Ehrenstolpe (1829-1829) ja Maria Lovisa Wilhelmina Ehrenstolpe (1829-1830), kuolivat sylilapsina.

Toisesta avioliitosta syntyi viisi lasta Tartossa ja Käkisalmessa, joista kaksi eli aikuisiksi. 

* Angelique Ehrenstolpe; (1835-1835), kuoli sylilapsena
* Alfred Henrik Baltzar Ehrenstolpe; (1837-1896)
* Jenny Ehrenstolpe; (1840-1842), kuoli lapsena
* alikapteeni Axel Nikolai Ehrenstolpe; (1843-1884), kuoli naimattomana Pietarissa
* Gustaf Vilhelm Ehrenstolpe; (1848-1849), kuoli sylilapsena

Virka- ja valtiopäivämies Alfred Henrik Balthasar Ehrenstolpe oli Carl Johan Ehrenstolpen poika toisesta avioliitosta. 

## Lähteet
Vasili Paškevitš

**Vasili Aleksejevitš Paškevitš** (; n. 1742 – 20. maaliskuuta 1797 Pietari) oli venäläinen säveltäjä, viulisti, laulaja ja kapellimestari. Hän oli yksi Venäjän varhaisimmista kantaväestöön kuuluneista oopperasäveltäjistä. Hän työskenteli Katariina Suuren hovissa, ja häntä on kuvattu "ainoaksi Katariina Suuren rakastamaksi venäläissäveltäjäksi".

Paškevitš toimi vuodesta 1763 hovin tanssiorkesterin viulistina. Hovisäveltäjäksi hän pääsi 1770-luvulla. Hänen ensimmäinen säilynyt oopperansa on *Nestšaste ot kareti*, Mihail Sokolovskin innoittama koominen ooppera Jakov Knjažninin librettoon. Vuodesta 1783 Paškevitš oli hovissa kamarimuusikon tehtävissä, mutta jatkoi myös säveltämistä, ja ooppera *Fevei* Katariina Suuren librettoon esitettiin vuonna 1786 suurella menestyksellä. Vuonna 1789 Paškevitšista tuli hovin tanssiorkesterin konserttimestari ja hovin lauluyhtyeen jäsen. Paškevitš opetti vuodesta 1773 laulua Pietarin taideakatemiassa ja toimi myös viulunsoiton opettajana vuosina 1780–1783.

Paškevitšin varhainen tyyli muotoutui Baldassare Galuppin, Niccolò Piccinnin ja Giovanni Paisiellon pohjalta. Hänen tyylissään oli muutosta 1780-luvulla, ja hän käytti venäläisiä kansansäveltämiä oopperoiden hääkohtauksissa. *Natšalnoje upravlenie Olega* -oopperaan Paškevitš saikin Katariina Suurelta tehtäväksi hääkohtauksen laatimisen. Oopperan sävellystyössä olivat hänen lisäkseen mukana Carlo Cannobio ja Giuseppe Sarti. *Natšalnoje upravlenie Olega* on yksi niistä kolmesta oopperasta, jotka Paškevitš sävelsi Katariina Suuren sanoihin. Paškevitšin kehittyminen säveltäjänä käy ilmi myös Mihail Matinskin kanssa tehdystä teoksesta *Sanktpeterburgski gostinni*. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Adolf Reinhold Viktor Ehrnrooth

**Adolf Reinhold Viktor Ehrnrooth** (20. heinäkuuta 1832 Sulkava – 31. toukokuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraalimajuri.

Ehrnroothin vanhemmat olivat aliluutnantti Carl Adolf Ehrnrooth ja Henrietta Carolina Telén ja puoliso vuodesta 1867 Olga De la Gardie. Ministeri Leo Ehrnrooth oli heidän poikansa. Senaattori Sten Carl Tudeer oli Ehrnroothin vävy.

Adolf Reinhold Viktor Ehrnrooth kävi Haminan kadettikoulun, ylennettiin koulun päätyttyä 1852 vänrikiksi ja määrättiin Henkivartioväen krenatöörirykmenttiin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1854 ja luutnantiksi 1861. Ehrnrooth suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1861–1863, minkä jälkeen hänet ylennettiin alikapteeniksi ja määrättiin palvelukseen Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaostoon. Everstiluutnanttina hänet nimitettiin viraston vanhimmaksi adjutantiksi 1867. Everstiksi 1870 ylennettynä hänet nimitettiin  130. Hersonin, H.K.K. Suuriruhtinas Andrei Vladimirovitšin jalkaväkirykmentin komentajaksi vuonna 1877. Turkin sotaan Ehrnrooth osallistui rykmenttinsä komentajana. Uudenmaan läänin sotakomissaari Ehrnroothista tuli 1880, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina kesäkuussa 1882.

Ehrnrooth omisti Gustavelundin ratsutilan Tuusulassa vuodesta 1890. Edustaja aatelissäädyssä hän oli valtiopäivillä 1863–1864,  1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894.

## Lähteet
Lasten ja nuorten säätiö

**Lasten ja nuorten säätiö** (ruots. *Barn- och ungdomsstiftelsen*) on vuonna 2001 perustettu säätiö. Sen tavoitteena on vahvistaa tulevaisuususkoa. Säätiö on alkuperäiseltä nimeltään Suomen lasten ja nuorten säätiö ja sen perustaja on ministeri Pär Stenbäck.  Säätiö on kehittänyt Vastuullinen kesäduuni -kampanjan, jota se veti vuosina 2011–2014.  Vuonna 2017 perustettu tulevaisuuskasvatuksen edelläkävijä, Tulevaisuuskoulu, liittyi säätiöön vuoden 2020 alussa.

Säätiö tuli tunnetuksi, kun media uutisoi sen jättäneen ilmoittamatta Jani Toivolan kouluvierailuista saamien palkkioiden rahallisen arvon 17 926 euroa vuosilta 2015 ja 2016. Myöhemmin Patentti- ja rekisterihallitus totesi, että Lasten ja nuorten säätiön toimintakertomukset vuosina 2015 ja 2016 antoivat riittävän informaation Toivolan palkkioista, eikä syytä lisäselvityksiin ollut.

Lasten ja nuorten säätiö järjesti Suomen ensimmäisen Read Hour -lukutunnin, jonka tavoitteena oli innostaa suomalaiset ja erityisesti nuoret lukemisen pariin. Read Houria vietettiin ensimmäisen kerran YK:n kansainvälisenä lukutaitopäivänä sunnuntaina 8.9.2019 klo 19–20. Kampanjan suojelijana toimi presidentti Sauli Niinistö.

Lasten ja nuorten säätiö ylläpitää valtakunnallista TET.fi-verkkopalvelua, jossa työnantajat voivat tarjota TET-paikkoja nuorille.

Vuonna 2023 säätiö järjesti ensimmäisen nuorille suunnatun Spring-ideakilpailun.

## Säätiön hallitus
Säätiön hallitukseen kuuluvat tällä hetkellä seuraavat jäsenet:

* **Mikko-Pekka Hanski**, puheenjohtaja
* **[[Heikki Hiilamo]]** – tutkimusprofessori, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos; sosiaalipolitiikan professori, Helsingin yliopisto
* **Noomi Jägerhorn** – asiakkuusjohtaja, Posti
* **Konsta Kallio –** luokanopettajaopiskelija
* **Armin Kellomäki** – maailmanpolitiikan opiskelija
* **Melina Korvenkontio** – toimitusjohtaja, musiikki- ja kulttuurialan ammattilainen
* **Tarja Tikkanen** – partneri, Boardman Oy
* **[[Kim Väisänen]]** – yrittäjä, startup-sijoittaja ja tietokirjailija

## Dreams-lähettiläät
Lasten ja nuorten säätiö on järjestänyt vuodesta 2003 kouluvierailuja, joilla yläkouluikäiset ja toisella asteella opiskelevat nuoret kuulevat julkisuuden henkilöiden kasvutarinoita. Tarinoiden avulla Dreams-lähettiläät rohkaisevat nuoria unelmoimaan sekä pohtimaan vahvuuksiaan ja oman polkunsa suuntaa. Lähettiläinä ovat toimineet jalkapalloerotuomari Mohammad Al-Emara, artisti Rosa Coste, entinen huippunyrkkeilijä Elina Gustafsson, näyttelijä Pelle Heikkilä, yrittäjä Tomi Kaukinen, näyttelijä Krista Kosonen, laulaja-lauluntekijä Hassan Maikal, artisti Lxandra, näyttelijä Pamela Tola, breakdance-tanssija Johannes "Hatsolo" Hattunen. Lisäksi ruotsinkielisiä vierailuja ovat tehneet näyttelijä Christoffer Strandberg ja thriatlonisti Robson Lindberg.

Dreams-vierailuja edelsi aikaisemmin säätiön Zest-ohjelma. Aiemmin lähettiläinä ovat toimineet Veikka Gustafsson, Samppa Lajunen, Jarkko Nieminen, Heli Kruger, Tiia Piili, Peter Nyman, Lenni-Kalle Taipale, Mikko Leppilampi, Eva Wahlström, Jani Toivola, Anna Puu, Essi Hellén, Pete Parkkonen, Jannika B, Tommy Lindgren, Seksikäs-Suklaa, Thobias Thorwid ja Laura Peippo.

## Lähteet
Malmilampi

**Malmilampi** () on noin 30 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Malmilammen länsipuolella ja Bodominjärvi itäpuolella. Malmilammen pohjoispuolella on useita pieniä vakavesiä, kuten Lintulampi, Hynkänlampi ja Sultingsträsk; myös etelässä ja lounaassa on lukuisia pieniä vakavesiä, kuten Pikku Sorlampi, Sorlampi, Laihalampi ja Hakjärvi.

Malmilampi sijaitsee Espoonjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.

Malmilammen lounaispuolella on Hakjärven luonnonsuojelualue ja koillispuolella Pirttimäen luonnonsuojelualue. Malmilammen ja Pikku Sorlammen välissä on hiidenkirnuja.

Malmilammen korpinotko on noin neljän hehtaarin laajuinen ja se edustaa tyypillistä korpea. Notkon puustoon kuuluu muun muassa tervaleppä ja paatsama. Aluskasvillisuuden lajeja ovat muun muassa mustikka, tähtisara ja tupasvilla.

## Lähteet
Lorne Munroe

**Lorne Munroe** (24. marraskuuta 1924 Winnipeg – 4. toukokuuta 2020) oli kanadalainen sellisti.

Munroe aloitti musiikkiharrastuksen 3-vuotiaana ja sai voiton Manitoba (Winnipeg) Music Competition Festivalilla 10-vuotiaana. Kilpailun tuomaroinut Arthur Benjaminin sponsoroimana hän pääsi opiskelemaan Royal College of Musiciin (Lontoo) vuosiksi 1937–1939 Ivor Jamesin johdolla. Vuonna 1939 Munroe piti Arthur Benjaminin kanssa yhteisresitaalin Young Men’s Musical Clubille Winnipegissä. Ohjelmassa oli Benjaminin Munroelle säveltämä sonatiini. Munroe viimeisteli opintonsa vuosina 1939–1947 Curtis Institute of Musicissa (Philadelphia) Felix Salmondin, Orlando Colen ja (sekä ennen toisessa maailmansodassa palvelemista että sen jälkeen) Gregor Piatigorskyn johdolla.

Munroe sai ainoan vuonna 1949 myönnetyn Naumburg-palkinnon. Tämän myötä hän pääsi pitämään resitaalin The Town Halliin 16. marraskuuta. Ohjelmistossa oli musiikkia Joseph Haydnilta, Carl Maria von Weberiltä, Antonín Dvořákilta ja Gabriel Faurélta. Munroe toimi Clevelandin orkesterin jäsenenä vuosina 1949–1950 ja Minneapolisin sinfoniaorkesterin ensisellistinä 1950–1951 ennen liittymistä Philadelphian orkesteriin ensisellistiksi vuonna 1951. Philadelphian orkesterissa toimiessaan hän johti orkesterin jäsenistä muodostettua 15-henkistä Amerita-jousiorkesteria, joka esiintyi Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Leonard Bernsteinin kutsumana Munroe liittyi vuonna 1964 New Yorkin filharmonikkoihin ensisellistinä. Siellä hän toimi vuoteen 1991. Tänä aikana hän esiintyi usein orkesterin solistina Camille Saint-Saënsin, Edward Elgarin, Antonín Dvořákin, Dmitri Kabalevskin, Benjamin Brittenin ja muiden konserttojen esityksissä.

Munroe opetti Templen yliopistossa, Philadelphian musiikkiakatemiassa, Manhattan School of Musicissa ja vuoden 1964 jälkeen Juilliard Schoolissa. Hän esiintyi uransa aikana resitalistina ja konserttosolistina Torontossa, Ottawassa, Winnipegissä, Vancouverissa sekä suurissa Euroopan, Israelin ja Japanin kaupungeissa. Munroen sisarukset Sheila ja Gilbert Munroe ovat pianisteja.

## Lähteet
Gui Minhai

**Gui Minhai**,  tai , (s. 5. toukokuuta 1964 Ningbo, Kiina) on kiinalaissyntyinen ruotsalainen kirjankustantaja. Hän on ollut vuodesta 2015 vangittuna Kiinassa.

Gui Minhai muutti 1988 Kiinasta Ruotsiin opiskelemaan ja jäi sinne Taivaallisen rauhan aukion mielenosoitusten jälkeen 1989, kun Kiinan suhtautuminen demokratian kannattajiin oli muuttunut vihamieliseksi. Hän sai Ruotsin kansalaisuuden 1992. Hän väitteli tohtoriksi Ruotsissa, meni naimisiin ja sai tyttären, Angela Guin. Kun Kiinan poliittinen ilmapiiri vapautui, Gui palasi Kiinaan. Angela Gui asuu Britanniassa.

Gui Minhai perusti Hongkongiin kirjankustantamon Causeway Bay Books, joka julkaisee Manner-Kiinassa kiellettyjä kirjoja, jotka käsittelevät Manner-Kiinan poliittisia juonitteluja ja sisäpiirin tietoa Kiinan kommunistisesta puolueesta. Kustantamo on julkaissut kirjoja Mao Zedongin seksielämästä, Jiang Zeminiin liittyvistä korruptioepäilyistä ja useita kirjoja Xi Jinpingistä.

## Vangitseminen Kiinassa
Gui Minhai katosi Thaimaassa Pattayalla 17. lokakuuta 2015 sen jälkeen kun hänen oli nähty poistuvan asunnostaan tuntemattoman miehen kanssa. Gui Minhain katoamisen jälkeen katosi loka-joulukuussa 2015 neljä muutakin Causeway Bay Bookin työntekijää. Ennen katoamistaan Guin sanotaan valmistelleen kirjan *Xi Jinping ja hänen rakastajattarensa* tai *Xi ja hänen kuusi naistaan* julkaisemista.

Gui Minhai sanoi 17. tammikuuta 2016 Kiinan valtion CCTV-televisiokanavalla palanneensa Kiinaan vapaaehtoisesti vastaamaan vuonna 2003 tapahtuneesta liikennerikkomuksestaan, Kiinan väitteiden mukaan ottaakseen vastuun opiskelijan kuoleman aiheuttaneesta yliajosta. Asia on kuitenkin epäselvä. Kiinan viranomaiset ilmoittivat lokakuussa 2017, että Gui on vapautettu. Gui Minhai otettiin jälleen kiinni 20. tammikuuta 2018, kun hän oli kahden ruotsalaisen diplomaatin kanssa junassa matkalla Shanghaista Pekingiin Ruotsin suurlähetystöön tapaamaan ruotsalaista lääkäriä. Hänellä epäiltiin ALS-tautia. Kiina sanoi syyksi epäilyn valtionsalaisuuksien vuotamisesta. Gui esiintyi Kiinan televisiossa jälleen 9. helmikuuta 2018 ja sanoi palauttavansa juuri saamansa ilmaisunvapauspalkinnon *Prix Voltairen* ja syytti tilanteestaan Ruotsin viranomaisia.

## Gui Minhain vapauttamisyrityksiä
Ollessaan valtiovierailulla Kiinassa heinäkuussa 2017 otti Stefan Löfven tapauksen esiin keskustelussa Xi Jinpingin kanssa. EU:n ulkopoliittinen edustaja Federica Mogherini vaati tammikuussa 2018 Guin vapauttamista. Helmikuussa 2018 kolmekymmentäseitsemän europarlamentaarikkoa kirjoitti Xi Jinpingille kirjeen, jossa he vaativat Gui Minhain vapauttamista ilman ehtoja.

Ruotsin PEN myönsi Gui Minhaille 15. marraskuuta 2019 poissaolevana Tucholskyn palkinnon.

## Huomautukset

## Lähteet
Cenk Tosun

**Cenk Tosun** (s. 7. kesäkuuta 1991 Wetzlar, Saksa) on turkkilais-saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Fenerbahçea.

Tosun pelasi saksalaisseura Eintracht Frankfurtin junioreissa ja pääsi edustusjoukkueessa pelaamaan yhdessä bundesliigaottelussa toukokuussa 2010. Tammikuussa 2011 hän siirtyi Turkkiin, jossa hän edusti Gaziantepsporia kesään 2014 saakka ja sen jälkeen Beşiktaşia tammikuuhun 2018. Hän pelasi Turkin Superliigassa yhteensä 205 ottelua ja teki niissä 80 maalia. Hän voitti Turkin-mestaruuden 2016 ja 2017. Kausina 2016–2017 ja 2017–2018 hän pelasi Mestarien liigassa yhteensä 12 ottelua ja teki niissä viisi maalia.

Tammikuussa 2018 Tosun siirtyi englantilaisseura Evertoniin. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi Valioliigassa 14 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 25 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Syksyllä 2019 hän pelasi viisi liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Tammikuussa 2020 hän siirtyi lainalle Crystal Palaceen, jossa hän puolen vuoden aikana myös pelasi viisi valioliigaottelua ja teki yhden maalin. Kahdella seuraavalla kaudella Tosun pelasi Evertonissa enää yhteensä kuusi valioliigaottelua. Hän oli jo helmikuusta 2021 kauden loppuun lainalla Beşiktaşissa ja siirtyi sinne kesällä 2022 pysyvästi. Hän pelasi Beşiktaşissa paluunsa jälkeen 69 superliigaottelua ja teki niissä 24 maalia. Hän siirtyi heinäkuussa 2024 Fenerbahçeen.

Tosun pelasi useissa Saksan juniorimaajoukkueissa mutta siirtyi sittemmin edustamaan Turkkia. Ensiesiintymisensä Turkin A-maajoukkueessa hän teki lokakuussa 2013 MM-karsintaottelussa Alankomaita vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi yhdessä ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli yhden ottelun lopussa vaihdosta kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli alkulohko-ottelussa Tšekkiä vastaan vaihdosta kentälle ja teki lisäajalla 2–1-voittomaalin. Myös tappiollisessa puolivälieräottelussa Alankomaita vastaan hän tuli vaihdosta kentälle. Tosun on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 53 maaottelua ja tehnyt niissä 21 maalia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pikku Sorlampi

**Pikku Sorlampi** () on noin hehtaarin laajuinen järvi läntisessä Espoossa seitsemisen kilometriä Espoon keskuksesta pohjoisluoteeseen. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Vanha-Nuuksion kaupunginosassa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Pikku Sorlammen länsipuolella ja Bodomjärvi itäpuolella. Pikku Sorlampi sijaitsee kumpaistakin huomattavasti korkeammalla. Pikku Sorlammen kaakkoispuolella sijaitsee Sorlampi, etelässä on Hakjärvi ja pohjoisessa useita lampia ja järviä, kuten Malmilampi, Lintulampi ja Hynkänlampi.

Pikku Sorlampi sijaitsee Mankinjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.

Pikku Sorlammen ja Sorlammen ympäristö on metsäistä. Alueella on seitsemän hiidenkirnua ja Sorlammen luontopolku.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Sorlammen luontopolku, Espoo