Huippuvuorten sopimus

**Huippuvuorten sopimus** (virallisesti , , , ) on kansainvälinen sopimus, jossa määritellään Huippuvuorten saariston, mukaan lukien Karhusaaren asema, ja Norjan valtion ylivalta saarilla, kuitenkin tunnustaen tiettyjä oikeuksia kaikille sopijamaille.

Sopimus koskee kaikkia Huippuvuorille kuuluvia maa-alueita sekä vesiä 12 merimailiin asti näistä maa-alueista.

## Historia
Ennen sopimusta Huippuvuoria kohdeltiin ei-kenenkään maana. Kalastajat ja metsästäjät olivat hyödyntäneet saaristoa jo aikaisemmin, mutta kontaktit olivat epäsäännöllisiä ja vähäisiä. Norja alkoi osoittaa kiinnostusta saaristoon erityisesti sen jälkeen, kun personaaliunioni Ruotsin kanssa purettiin vuonna 1905. Tarve sopimukselle nousi siitä, että Huippuvuorten kansainvälinen asema oli 1900-luvun alussa epäselvä ja kaivannaisvarat merkittävät. Myös kaivostoiminnan parissa työskentelevien henkilöiden asema Huippuvuorilla oli epäselvä.

Norja teki aloitteen Huippuvuorten aseman ratkaisemista vuonna 1909 ja kutsui Ruotsin ja Venäjän neuvottelemaan. Norjan tavoitteena oli osoittaa, että se kykenisi tuomaan lain ja järjestyksen saaristoon. Nämä kolme maata tapasivat Kristianiassa tammikuussa 1912. Neuvotteluissa ei kuitenkaan päästy lopputulemaan, ja ensimmäisen maailmansodan takia ne viivästyivät edelleen. Esimerkiksi Yhdysvallat vastusti näitä varhaisia neuvotteluita, koska omien intressiensä jäävän ilman huomiota. Sodan päätyttyä Huippuvuorten kysymys päätettiin ottaa käsittelyyn osana kestävän rauhan saavuttamista Euroopassa. 

Sopimus allekirjoitettiin Pariisissa 9. helmikuuta 1920 ja se astui voimaan, kun Norja sääti 14. elokuuta 1925 Huippuvuorten lain. Norjalaiset nostivat Norjan lipun salkoon Longyearbyenissä samana päivänä tämän merkiksi.

Kolme päivää sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen Venäjä jätti nootin Norjan ulkoministeriölle protestina, mutta asia ei edennyt tästää enää mihinkään Venäjällä käynnissä olevien sisällissodan takia. Neuvostoliitto ilmoitti vuonna 1924, ettei se vastusta Norjan suvereniteettia koskien Huippuvuoria. Maa liittyi kuitenkin sopimukseen vasta vuonna 1935.

## Keskeinen sisältö

* Huippuvuoret ovat osa Norjaa: sopimus tunnustaa Norjalle täyden ja jakamattoman määräämisoikeuden Huippuvuorten saariin. Huippuvuoret ovat jakamaton osa Norjan kuningaskuntaa, joka säätää saariryhmää koskevat lait, ratifioi ne ja huolehtii niiden täytäntöönpanosta. Sopimus tunnustaa kuitenkin tiettyjä oikeuksia sopijamaiden kansalaisille ja yrityksille, joten Norjan viranomaisten on huolehdittava, että lait ja säädökset ovat sopusoinnussa sopimuksen kanssa.
* Syrjintäkielto: sopimusmaiden kansalaisilla ja yrityksillä on yhtäläiset oikeudet päästä ja asettua Huippuvuorille. Oikeus kalastukseen, metsästykseen tai osallistua mihin tahansa merenkulku-, kaivos- tai kauppatoimintoihin on myönnettävä kaikille yhtäläisin oikeuksin. Kaikkien toimijoiden tulee noudattaa Norjan säätämiä lakeja ilman, että kansalaisuuden perusteella myönnettäisiin etuoikeuksia.
* Verotusoikeus: sopimuksen 8. artikkeli määrittelee, että kaikkien verojen, tullien ja maksujen tulee hyödyttää ainoastaan Huippuvuoria. Norjan valtion voi kerätä verotuloja vain sen verran mitä tarvitaan Huippuvuorten hallintoon. Tämän vuoksi Huippuvuorilla on muuta Norjaa pienempi tuloveroprosentti, joka on tällä hetkellä 15,8%. Huippuvuorilla ei ole arvonlisäveroa eikä muita veroja lukuun ottamatta tuloveroa.
* Sotilaallinen läsnäolo: Huippuvuoret ei ole demilitarisoitu eikä neutraali. Sopimuksen yhdeksännen artiklan mukaisesti Norjan on huolehdittava siitä, että saariryhmälle ei rakenneta linnoituksia eikä laivastotukikohtia, eikä saariryhmälle saa käyttää tai sallia käyttää sodan kaltaisiin tarkoituksiin. Norjan puolustusvoimien läsnäolo saariryhmällä on vähäistä, rajoittuen lähinnä rannikon tarkkailuun.
* Ympäristönsuojelu: sopimus velvoittaa Norjaa suojelemaan Huippuvuorten luontoa.

Lähde:

## Sopimusmaat

Sopimuksen alkuperäisiä allekirjoittajamaita oli neljätoista: Norja, Alankomaat, Italia, Japani, Ranska, Ruotsi, Tanska ja Yhdysvallat sekä Britannia ja sen dominiot Australia, Etelä-Afrikka, Intia, Kanada ja Uusi-Seelanti. Vuonna 2024 sopimuksen ratifioineita maita on yhteensä 48.

Myös Jugoslavia kuului sopimuksen allekirjoittaneisiin maihin ja se liittyi siihen 6.7.1925.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Sysselmannen på Svalbard