open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lehto-orvokki

**Lehto-orvokki** (*Viola mirabilis*) on lehtometsissä kasvava isolehtinen orvokkilaji. Se kasvaa 15–30 senttimetriä korkeaksi ja kukkii Suomessa toukokuussa. Lehto-orvokin kevätkukkien teriöt ovat vaaleanvioletit ja kooltaan noin kaksi senttimetriä. Kesällä kasvi tekee avautumattomia umpisiittoisia kukkia, joista kehittyy siemeniä kevätkukkia useammin. Lehtiruoti on toispuoleisesti karvainen ja juurakko ruskeasuomuinen, mistä lehto-orvokin erottaa metsäorvokista.

Lehto-orvokki suosii kalkkipitoista kasvualustaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2021: Lehto-orvokin (''Viola mirabilis'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehto-orvokki (''Viola mirabilis'')
* Luontoportti: Lehto-orvokki (''Viola mirabilis'')
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Viola mirabilis'' – lehto-orvokki
* Suomen Lajitietokeskus: Lehto-orvokki (''Viola mirabilis'')
* Valokki – Nettikasvio: Lehto-orvokki (''Viola mirabilis'')
Jan Ekier

**Jan Stanisław Ekier** (29. elokuuta 1913 – 15. elokuuta 2014) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä.

Ekier syntyi Krakovassa ja aloitti lapsena esiintymisen pianoduona siskonsa Halinan kanssa. Hän osallistui vuonna 1937 Kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun Varsovassa ja käynnisti ensimmäisen Puolan-kiertueensa.

Ekier esiintyi pianistina useissa maissa ja maanosissa. Hänet tunnetaan muun muassa Chopinin, Szymanowskin, Prokofjevin ja J. S. Bachin tulkinnoistaan. Hän menestyi sekä solistina että orkesterin kanssa. Hän oli tuomarina useissa perättäisissä Chopin-pianokilpailuissa ja myös useissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän toimi pitkään musiikin opettajana ja sai vuonna 1995 Chopin-akatemian kunniatohtorinarvon.

Ekierin omat sävellykset olivat monesti puolalaisen kansanmusiikin innoittamia. Tuotantoon kuuluu runsaasti pianomusiikkia, mutta myös baletti-, laulu-, orkesteri-, kamari- ja elokuvamusiikkia. Säveltäjä oli naimisissa näyttelijä Danuta Szaflarskan kanssa.

## Lähteet
Lehtoängelmä

**Lehtoängelmä** (*Thalictrum aquilegiifolium*) on Keski- ja Itä-Euroopassa tavattava monivuotinen lehtokasvi. Suomessa se on luonnonvaraisena alkuperäislajina erittäin harvinainen ja on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.

## Ulkonäkö ja koko

Lehtoängelmä on lyhytjuurakkoinen ja kasvaa 50–150&nbsp;cm korkeaksi. Varsi on kalju. Kasvin lehdet ovat korvakkeellisia, lehtilapa on 10–25&nbsp;cm pitkä ja kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykän lapa on enintään senttimetrin levyinen, muodoltaan tavallisesti melkein pyöreä sekä pyöreä- ja isohampainen. Lehdyköitten ruodeissa on kookkaat, pitkään säilyvät korvakkeet. Lehtoängelmän violetinpunainen kukinto on tiheä kerrannaishuiskilo. Kukat ovat pieniä. Niissä on varhain varisevia, vastapuikeita kehälehtiä 4 tai 5 kappaletta. Kehälehtien väri vaihtelee sinipunaisesta vihreään. 5–8&nbsp;mm pitkiä heteitä on runsaasti. Heteiden palhot ovat paljon ponsia pitempiä, nuijamaisia ja väriltään vaalean sinipunaisia. Lehtoängelmä kukkii Suomessa heinäkuussa. Hedelmä on riippuva, noin senttimetrin pituinen pähkylä. Vastapuikeissa, neliharjuisissa pähkylöissä on 5–10&nbsp;mm pitkä perä, ja niiden ota sekä luottipinta ovat molemmat 0,5–1&nbsp;mm pitkiä. Lehtoängelmä on myrkyllinen kasvi.

## Levinneisyys
Lehtoängelmän levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopan vuoristoista ja Italiasta ja Balkanilta Keski-Venäjälle. Pohjois-Euroopassa sen esiintymisalue rajoittuu Etelä-Ruotsiin, Baltiaan, Karjalankannakselle ja Laatokan Karjalaan. Suomessa lehtoängelmä kasvaa levinneisyysalueensa äärirajoilla. Sitä on tavattu alkuperäisenä vain muutamasta paikasta Kiteeltä. Satunnaisena viljelykarkulaisena lehtoängelmää on tavattu eri puolilta Suomea.

## Elinympäristö
Tyypillisiä kasvupaikkoja lehtoängelmälle ovat kosteat, puolivarjoiset lehdot ja lehtokorvet sekä lehtoniityt. Aikaisemmin lehtoängelmän kasvupaikkoja ovat tuhonneet pellonraivaus. Nykyään niitä uhkaavat kuusettuminen ja lehtojen umpeenkasvu.

## Käyttö
Lehtoängelmää on jonkun verran viljelty ja käytetty myös koristekasvina.

## Lähteet
* Hakalisto, Sirkka: *Lehtoängelmä*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 257.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Lehtoängelmän levinneisyys Suomessa
* UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja  PDF-tiedosto
The Return (The Hensley/Lawton Band)

**The Return** on The Hensley/Lawton Bandin vuonna 2001 julkaisema live-albumi.
## Kappaleet

# Introduction *2.21
# It's Up To You *(Hensley) 4.51*
# Stealin' *(Hensley) 4.57*
# I'm Alive *(Lawton) 4.27*
# The Return *(Hensley) 6.31*
# The Wizard *(Hensley/Clarke) 4.17*
# July Morning *(Byron/Hensley) 10.10*
# Ken's Dialogue' *5.31*
# I Close My Eyes *(Hensley) 4.33*
# Guard Your Heart *(Liston/Liston) 5.40*
# Easy Livin' *(Hensley) 2.53*
# Lady In Black *(Hensley) 6.33*
# Wise Man *(Hensley) 3.56*
# Free 'N' Easy (Lawton/Box) 4.42*
# Gypsy *(Box/Byron) 8.29*
## Kokoonpano
* Ken Hensley  – kitara, koskettimet, Hammond-urut, laulu
* John Lawton – laulu, akustinen kitara
* Justin Shefford – rummut
* Paul Newton – basso
* Reuben Kane – kitara
Metsämaarianheinä

**Metsämaarianheinä** (*Hierochloë australis*) on 20–60&nbsp;cm korkea heinäkasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa, eli aikaisemmin kuin Suomen kolme muuta maarianheinälajia. Niiden tapaan se tuoksuu kumariinilta. Metsämaarianheinä on luonteeltaan mätästävä. Sen röyhy on 3–7 cm pitkä, ja röyhyn haarat ovat karvaiset. Tyvituppien väri vaihtelee ruskeasta punaiseen. Röyhyn haarat ovat karvaisia ja kaleiden väri vaihtelee vihreästä violettiin. Metsämaarianheinää esiintyy lehtomaisissa harjumetsissä etelärinteiden puolella sekä lehdoissa mättäillä ja kallioilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Metsämaarianheinä – ''Anthoxanthum australe''
* Elias Lönnrotin kuvaus
* E.Nenonen  (kuvia)
Miina (täsmennyssivu)

**Miina** tarkoittaa seuraavia asioita:

* miina, taistelupanos
* Miina, suomalainen naisen etunimi
* ''Miina'', Suomen merivoimien miinalaiva
* Miinan rautatieasema, rautatieliikennepaikka Leningradin alueella, Pietari–Hiitola-radan varrella
* Miina, kylä Hatsinan piirissä, Venäjällä
* miina, eräiden hyönteistoukkien kasvin lehtiin kaivertamien käytävien nimitys
* miina, erityisesti laidunnusalueella olevan lehmän lantakasan kansanomainen nimitys.
Miina (nimi)

**Miina** on suomalainen ja virolainen naisen etunimi.

Miina on lyhennelmä nimestä Vilhelmiina,
joka puolestaan juontaa germaanisesta miehen nimestä Wilhelm. Wilhelm on yhdistelmä saksan "halua" ja "suojelua" tai "kypärää" merkitsevistä sanoista.

Toukokuuhun 2025 mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan rekisteröity 4&nbsp;051 Miina-nimen saanutta naista ja alle 15 miestä.

## Tunnettuja Miinoja
* Miina Häger (1877–1950), suomalainen näytelmäkirjailija
* Miina Härma (1864–1941), virolainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja
* Miina Kurjenmiekka, *Vehka Kurjenmiekka* (s. 1990), suomalainen kirjailija ja roolipelien suunnittelija
* Miina Lindberg (1866–1924), palvelijatar, kaupunginvaltuutettu ja ammattiyhdistysvaikuttaja
* Miina Lönnrot (1827–1915), Elias Lönnrotin veljentytär, taloudenhoitaja ja Paikkarin torpan esineistön kerääjä
* Miina Maasola (1978–2014), suomalainen näyttelijä
* Miina Manninen (s. 1984), suomalainen meteorologi
* Miina Penttilä (1874–1961), Suomen ensimmäinen naiskunnanvaltuutettu
* Miina Penttinen (s. 1994), näyttelijä
* Miina Ruokolainen, o.s. *Kenttä* (s. 1986), seiväshyppääjä
* Miina Savolainen (s. 1974), valokuvaaja, taide- ja sosiaalikasvattaja
* Miina Sillanpää (1866–1952), ensimmäinen suomalainen naisministeri
* Miina Supinen (s. 1976), suomalainen kirjailija ja toimittaja
* Miina Turunen (s. 1973), näyttelijä
* Miina Äkkijyrkkä, *Liina Lång* (s. 1949), suomalainen kuvataiteilija

## Kuvitteellisia Miinoja
* Miina, hahmo sarjakuvassa *[[Miina ja Kusti]]*
* Miina, kissahahmo lastenkirjasarjassa *[[Miina ja Manu]]*
* Miina, kotiapulainen Hella Wuolijoen näytelmässä *[[Juurakon Hulda]]* (1937) sekä tämän samana vuonna valmistuneessa elokuvaversiossa
* Miina, piika tarinassa *[[Siltalan pehtoori]]*, josta on tehty niin romaani-, näytelmä- kuin elokuvaversioitakin
* Miina, Elna Hellmanin esittämä päähenkilö komediaelokuvassa *[[Opri]]* (1954)
* Miina, Leila Itkosen roolihahmo televisiosarjassa *[[Kovaa maata]]*
* Miina Salokannel, emännöitsijä Maria Jotunin näytelmässä *[[Miehen kylkiluu]]* (1914)

## Lähteet
Asia (mytologia)

**Asia**, tai Hesiodoksen mukaan **Klymene**, oli kreikkalaisessa mytologiassa okeanidi, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Miehensä titaani Iapetoksen kanssa hänellä oli lapset Atlas, Prometheus, Epimetheus ja Menoitios.

Herodotos kertoo, että Aasian maanosa olisi saanut nimensä Asian mukaan, mutta tässä yhteydessä hän nimeää tämän Prometheuksen vaimoksi eikä tämän äidiksi.

## Lähteet
Metsävirvilä

**Metsävirvilä** eli **metsävirna** (*Vicia sylvatica*, syn. *Ervilia sylvatica*) on monivuotinen hernekasvi, joka kuuluu terttuvirnojen tai sieponvirvilöiden sukuun.

## Ulkonäkö
Metsävirvilä on rentovartinen köynneliäs ruoho, joka kasvaa 50–200 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdissä on 5–12 paria lehdyköitä, lehtien kärjissä kasvaa kärhet. Lehdykät ovat soikeita. Korvakkeet ovat hampaisia. Kukinto on pitkäperäinen harsu terttu, joka koostuu 5–20 kukasta. Kukan teriö on 12–18 millimetriä pitkä, valkoinen mutta suonista sininen tai violetti. Palko on 2,5–3 cm pitkä, karvaton, musta, sisällä neljästä viiteen siementä. Suomessa metsävirvilä kukkii heinä–elokuussa.

Metsävirvilä on myrkyllinen.

## Levinneisyys
Metsävirvilää tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, Britteinsaarilla, Pohjoismaissa ja paikoin Venäjän länsiosassa.

Suomessa metsävirvilä on maan etelä- ja keskiosassa yleisenä kasvava lehtokasvi. Harvinaisena lajia kasvaa Koillismaan korkeudelle asti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Metsävirvilä – ''Ervilia sylvatica''
* Luontoportti: Metsävirvilä (''Ervilia sylvatica'')
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Vicia sylvatica''
Gotan Project

**Gotan Project** on ranskalainen trio, joka sekoittaa musiikissaan perinteiseen argentiinalaiseen tangoon dub-vaikutteita, elektroa ja satunnaisia ambient-sävyjä. Yhtyeen perustivat vuonna 1999 Philippe Cohen Solal, Eduardo Makaroff ja Christoph H. Müller, jotka kaikki ovat laaja-alaisia musiikin ammattilaisia.

Trio on uudistanut radikaalisti käsitystä tangosta ja sen musiikki rikkoo niin maantieteellisiä kuin myös musiikkigenrejen välisiä raja-aitoja. Gotan Project on valittu vuoden 2003 tulokkaaksi BBC:n Awards for World Music -kilpailussa. Yhtyeen ensimmäistä levyä *[[La Revancha Del Tango]]* on myyty maailmanlaajuisesti yli puolimiljoonaa kappaletta.

## Diskografia
* *Vuelvo Al Sur/El Capitalismo Foraneo* (2000)
* *[[La Revancha del Tango]]* (2001)
* *[[Inspiración Espiración]]* (2004)
* *[[Lunático]]* (2006)
* *El Norte* (2006)
* *Tango 3.0* (2010)

## Aiheesta muualla
*Gotan Projectin kotisivut
Mäkiluste

**Mäkiluste** eli **mäkilehtoluste** (*Brachypodium pinnatum*) on 40–100 cm korkea heinäkasvi. Pitkien rönsyjensä avulla se muodostaa laajoja kasvustoja, jotka kukkivat usein niukasti. Se suosii kalkkipitoista maata kasvualustanaan.

Mäkilustetta tavataan alueella, joka ulottuu Espanjan pohjoisosista pitkälle Itä-Venäjälle ja Etelä-Suomesta Italiaan.

Mäkilustetta käytetään myös puutarhoissa monivuotisena koristeheinänä.

## Lähteet
* Räty, E. ja Alanko, P. 2004: Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliitto. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Mäkiluste – ''Brachypodium pinnatum''
Purolitukka

**Purolitukka** (*Cardamine amara*) on lähinnä Euroopassa tavattava, ristikukkaisiin kuuluva kasvilaji.

## Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen, rönsyilevä purolitukka kasvaa 20&ndash;40 cm korkeaksi. Varsi on särmikäs ja monilehtinen. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja väriltään puhtaanvihreitä. Lehdykät ovat soikeahkoja ja niiden reunan muoto vaihtelee isohampaisista mutkalaitaisiin. Kukan terälehdet ovat valkoiset ja pituudeltaan 7&ndash;9 mm, ponnet ovat tumman sinipunaisia. Purolitukka kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Siemenet kypsyvät 2&ndash;3 cm pitkissä, hoikissa ja litteissä liduissa.

Muista Suomessa tavattavista litukkalajeista purolitukka muistuttaa eniten luhtalitukkaa (*C. pratensis*).

## Levinneisyys
Purolitukkaa tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta itään aina Keski-Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin asti. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa vain muutamin paikoin Länsi-Siperiassa. Suomessa purolitukkaa tavataan paikoitellen Etelä- ja Keski-Suomessa. Yksittäisiä havaintoja on Oulun korkeudelta saakka. Yleisin laji on Etelä-Suomessa Uudellamaalla, Etelä-Hämeessä, Kokemäenjoen varsilla ja Etelä-Karjalassa.

## Elinympäristö
Purolitukka on kosteiden kasvupaikkojen laji. Sitä kasvaa lähdehetteiköissä, erilaisten purojen varsilla, rehevissä korvissa, rantapensaikoissa ja ojissa. Toisinaan purolitukka voi kasvaa myös veden alla upoksissa.

## Käyttö
Ruotsissa purolitukkaa on aikaisemmin käytetty salaatin tapaan ravintona.

## Lähteet
* *Kuopion katoava kasvimaailma*. Toim. Renvall, Pertti & Fagerstén, Reino & Knuutinen, Jorma & Vainio, Outi. Kuopion luonnontieteellisen museon julkaisuja 6. Kuopion luonnontieteellinen museo, Kuopio 2002.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Purolitukan levinneisyys Suomessa.
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Cardamine amara'' - purolitukka
* UPM Metsä: Lehtokasviopas
Pikkuvelholehti

**Pikkuvelholehti** eli **velholehti** (*Circaea alpina*) on pienikokoinen, medetön ja itsepölytteinen monivuotinen ruoho.

## Ulkonäkö ja koko

Pikkuvelholehti kasvaa 5–20&nbsp;cm korkeaksi. Varsi on ohut, hauras, veltohko ja kalju. Vastakkain olevien lehtien ruoti on litteähkö. Lehtilapa on herttamainen, nirhalaitainen, ohut, kiiltävä ja laidoilta kaarikarvainen. Kukintoranka on nystykarvainen. Kukat ovat pieniä, ja sekä verhiö että teriö ovat kaksilehtisiä. Terälehdet ovat valkoisia tai vaaleanpunertavia. Pikkuvelholehti kukkii Suomessa heinäkuussa. Siemenet kypsyvät päärynämäisissä ja kaarikarvaisissa pähkylöissä. Kasvi talvehtii rönsyjensä avulla.

Pikkuvelholehti risteytyy helposti lähisukulaisensa isovelholehden (*C. lutetiana*) kanssa. Suomessa isovelholehteä ei kuitenkaan kasva.

## Levinneisyys
Pikkuvelholehteä tavataan Euroopassa Britteinsaarilta ja Etelä-Ranskasta itään Uralille saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa, Albaniassa, Romaniassa ja Kaukasuksella. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosiin, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu samoilla leveysasteilla läpi Siperian Venäjän kaukoitään ja Pohjois-Japaniin asti. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan Alaskassa, Kanadan etelä- ja keskiosissa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Suomessa pikkuvelholehteä kasvaa koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Tavanomainen laji on maan etelä-, keski- ja itäosissa, muualla se on varsin satunnainen ja harvinainen laji.

## Elinympäristö
Pikkuvelholehti on varjokasvi. Sen kasvupaikkoja ovat kosteat lehdot, lehtokorvet, lähteiköt ja purolaaksot.

## Muuta
Englanniksi kasvin nimi on *small enchanter's nightshade*, lumoojan yövarjo.

## Lähteet
* 
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Pikkuvelholehden levinneisyys Suomessa.
* Luontoportti: Velholehti (''Circaea alpina'')
* ITIS: ''Circaea alpina'' 
* Flora of China: ''Circaea alpina''
Tesmayrtti

**Tesmayrtti** eli **lehtotesmayrtti** (*Adoxa moschatellina*) on 5–15 senttimetriä korkea kasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa. Sen varsi on suomuinen ja suikertava. Kukat ovat 6–8&nbsp;mm halkaisijaltaan. Kukat ovat vihertävän keltaiset ja ne tuoksuvat myskiltä.

Tesmayrttiä tavataan Euroopassa sekä paikoin myös Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on hemiboreaalisen vyöhykkeen laji, jota tavataan myös Hämeen lehtokeskuksessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Tesmayrtin eli lehtotesmayrtin (''Adoxa moschatellina'') levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tesmayrtti (''Adoxa moschatellina'')
* Suomen Lajitietokeskus: Tesmayrtti (lehtotesmayrtti) – ''Adoxa moschatellina''
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Adoxa moschatellina'' - tesmayrtti, lehtotesmayrtti
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Adoxa moschatellina''
Crédit Agricole

**Crédit Agricole SA** suuri ranskalainen pankki- ja finanssiryhmittymä. Yritysryhmän osake noteerataan Euronextin Pariisin pörssissä. Crédit Agricolen pääkonttori sijaitsee Montrougen kunnassa Pariisin eteläpuolella.

Taseella mitaten (1&nbsp;845,18 mrd. USD) pankki luokiteltiin vuonna 2016 maailman 10. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi (edellisvuonna sijalla 12).

Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla Crédit Agricole oli vuonna 2016 sijalla 110 ja oli samalla Ranskan 6. suurin julkisesti noteerattu yritys. Tässä vertailussa Crédit Agricolea suuremmaksi ranskalaiseksi pankiksi luokiteltiin BNP Paribas.

Yrityksen markkina-arvon Forbes kertoo olevan 29,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihdon 38,18 miljardia USD. Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Group structure  (credit-agricole.com)
*Equities - Credit Agricole SAACA:PAR  (ft.com)
Ureyn–Millerin koe

**Ureyn–Millerin koe** (myös *Millerin&ndash;Ureyn koe* tai vain *Millerin koe*) on kuuluisa laboratoriokoe, jolla tutkittiin orgaanisten yhdisteiden syntyä kuvitelluissa varhaisen Maan olosuhteissa. Kokeen suorittivat Stanley Miller ja Harold Clayton Urey Chicagon yliopistossa vuonna 1953. Ureyn–Millerin koetta on jäljitelty useita kertoja myöhemmin erilaisilla lähtöaineilla. Nämä kokeet ovat tuottaneet samankaltaisia tuloksia. Nykyään Ureyn–Millerin kokeen tyyppisillä kokeilla pyritään monesti jäljittelemään syvänmeren vulkaanista ympäristöä, jossa on korkea lämpötila ja suuri paine.

## Koejärjestely
Kokeessa käytettiin steriiliä, kahdesta lasiastiasta muodostuvaa kammiota, joka sisälsi vettä (H2O), ammoniakkia (NH3), metaania (CH4) sekä vetyä (H2). Vesi sijaitsi alemmassa astiassa ja ylemmässä astiassa oli elektrodipari, jonka avulla kaasuun aiheutettiin sähköpurkauksia ("salamaniskuja"). Vety, ammoniakki ja metaani muodostivat kaasuseoksen, jonka arveltiin (silloisen tiedon mukaan) muistuttavan varhaisen maapallon ilmakehää.

Kun koe oli kestänyt viikon, havaittiin, että 10–15&nbsp;% hiilestä oli sitoutunut orgaanisiin yhdisteisiin. Erityisesti 2&nbsp;% hiilestä oli muodostanut proteiinien rakennusosina toimivia aminohappoja. Kaikkiaan koe tuotti 13 elämän tarvitsemista 22 aminohaposta ja viittä erilaista amiinia. Lisäksi astiaan kertyi sokereita, lipidejä ja DNA:n ja RNA:n sisältämiä nukleotidiemäksiä. Proteiineja, DNA:ta tai RNA:ta itsessään kokeessa ei muodostunut.

## ”Vulkaaninen Millerin koe”
Vuonna 2008 kävi ilmi, että Miller oli suorittanut vuonna 1972 myös muita alkuperäisen kaltaisia kokeita, mutta jättänyt näiden tulokset julkaisematta. Julkaisemattomuus johtuu luultavasti siitä, ettei tuolloin ollut teknisiä edellytyksiä reaktiotuotteiden analysointiin. Eräässä julkaisemattomista kokeista vesihöyryä ja muita kaasuja johdettiin suippenevan kaulan läpi elektrodille, jolloin ilmavirran nopeus kasvoi. Tämä koejärjestely vastaa alkuperäistä koejärjestelyä mutta vulkaanisesti aktiivisissa olosuhteissa, esimerkiksi laavavirran valuessa mereen. Kokeesta talletettujen näytteiden analysointi osoitti, että Miller oli näin onnistunut tuottamaan viiden amiinin lisäksi 22 aminohappoa.

## Lopputulos
Kokeen lopputulos on raseeminen seos. Seoksen raseemisuus tarkoittaa sitä, että seoksessa on yhtä paljon toistensa peilikuvia olevia L- ja D-muotoja. Elämän tarvitsemat aminohapot ovat seriiniä lukuun ottamatta L-muotoa. Monesti D-yhdisteet ovat L-yhdisteitä käyttäville eliöille käyttökelvottomia tai myrkyllisiä. Tunnetaan kuitenkin reaktioita, joissa toisen peilikuvaisomeerin pienikin ylimäärä aiheuttaa kyseisen isomeerin rikastumisen, jolloin lopputuloksena on vain toista isomeeria.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Vuoriloikko

**Vuoriloikko** (*Cystopteris montana*) on pienikokoinen, vuoristoissa ja arktisilla alueilla tavattava saniainen.

## Ulkonäkö ja koko

Vuoriloikon maavarsi on pitkä ja musta. Yksittäin maavarresta nousevat lehdet kasvavat 10–40&nbsp;cm korkeiksi. Lehden ruoti on 1–2 kertaa lehtilavan pituinen, väriltään vihreä tai oljenkeltainen. Lehtilapa on 7–12 cm pitkä, kolmiomainen tai leveänpuikea ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat kolmiomaisen puikeita ja suippoja, alin lehdykkäpari on selvästi muita isompi. Pikkulehdykät ovat suippotyvisiä. Lehtien alla sijaitsevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä. Suomessa vuoriloikon itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöpesäkkeiden kypsyessä niiden katesuomut varisevat pois. Vuoriloikon murskatut lehdet tuoksuvat karvasmantelilta.

Vuoriloikko muistuttaa läheisesti vaalealoikkoa (*C. sudetica*), jota ei kuitenkaan tavata Suomesta.

## Levinneisyys
Nimensä mukaisesti vuoriloikkoa tavataan erityisesti vuoristoalueilla sekä myös arktisilla alueilla. Euroopassa sitä kasvaa Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla, Karpaateilla, Balkanin niemimaalla, Skotlannissa, Kaukasuksen alueella ja Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla Ruotsissa, Norjassa sekä Suomessa, josta levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena Pohjois-Venäjälle ja edelleen Siperiaan. Pohjois-Amerikassa vuoriloikkoa kasvaa Alaskassa, Kalliovuorten pohjoisosissa ja mantereen koillisosassa. Lisäksi sitä esiintyy muun muassa Turkissa, Kiinassa ja Grönlannissa.

Suomessa vuoriloikkoa kasvaa ainoastaan Pohjois-Suomessa, ja sielläkin levinneisyysalue on hajanainen. Eteläisimmät havainnot ovat Kainuusta. Pohjoisempana lajin runsaimpia keskittymiä on Kuusamossa ja Kittilässä.

## Elinympäristö
Vuoriloikko viihtyy kosteissa lehdoissa, ohutturpeisissa lehto- ja lettokorvissa, lähteiköissä ja tihkupinnoilla. Laji on kalkinvaatija.

## Lähteet
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* *Suuri Pohjolan kasvio*. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2020: Vuoriloikon (''Cystopteris montana'') levinneisyys Suomessa
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Cystopteris montana'' - vuoriloikko
Magali Amadei

**Magali Amadei** (s. 30. marraskuuta 1973 Nizza) on ranskalaissyntyinen malli ja näyttelijä. Hän esiintyi 1990-luvulla säännöllisesti muun muassa *[[Vogue]]n*, *[[Elle|Ellen]]*, *[[Cosmopolitan (lehti)|Cosmopolitanin]]* ja *[[Marie Claire]]n* kansissa. 

Amadei opiskeli balettia synnyinseudullaan Nizzassa. Hän aloitti mallinuransa nuorena ja siirtyi työnsä vuoksi New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. 

Amadei on nähty muun muassa elokuvissa *[[Häät mielessä]]* (*The Wedding Planner*, 2001), *[[Taxi (vuoden 2004 elokuva)|Taxi]]* (2004) ja *[[House of D]]* (2004). Hän on kärsinyt bulimiasta ja puhunut julkisuudessa syömishäiriöihin liittyvistä aiheista.

## Lähteet
Pohjansinivalvatti

**Pohjansinivalvatti** (*Cicerbita alpina*, synon. *Lactuca alpina*) on asterikasveihin kuuluva harvinainen Pohjois-Suomen lehtokorpien kasvi.

## Ulkonäkö ja koko

Pohjansinivalvatti on 50–200&nbsp;cm korkea kasvi, joka kukkii heinä-elokuussa. Sen varsi on haaraton ja kukat vaaleansiniset.

## Levinneisyys
Pohjansinivalvattia tavataan Lapissa, Norjan vuorilla ja Alpeilla. Suomessa se esiintyy Lapissa, Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa ja Kainuussa paikallisesti melko yleisenäkin, mutta puuttuu kuitenkin laajoilta alueilta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Pohjansinivalvatin levinneisyys Suomessa.
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Lactuca alpina'' - pohjansinivalvatti
* UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja  (pdf)
Kauko Mäntylä

**Knut Kauko Mäntylä** (21. huhtikuuta 1918 – 12. lokakuuta 1983) oli suomalainen vanhoillislestadiolainen pappi. Mäntylä toimi Rantsilan kirkkoherrana 1950-luvulla. Myöhemmin hänet valittiin Haapajärven kappalaiseksi. 1960-luvun lopulla hän siirtyi Yli-Iin kirkkoherraksi. Kauko Mäntylä oli SRK:n johtokunnan jäsenenä vuodesta 1968 alkaen ja puheenjohtajana vuosina 1977&ndash;1983. Hän toimi monissa kirkon ja yhteiskunnan luottamustehtävissä. Mäntylä oli Kirkolliskokousedustajana vuosina 1968&ndash;1971. Hänen puoluekantansa oli Suomen Keskusta.

## Lähteet
Koiranvehnä

**Koiranvehniö** eli **koiranvehnä** (*Elymus caninus*) on 50–120&nbsp;cm korkea mätästävä, tuulipölytteinen, monivuotinen heinäkasvi, joka kukkii kesä-heinäkuussa. Se on yleensä vihreä, mutta voi olla myös punavioletti tai sinivihreä.

Koiranvehnää kasvaa lähes koko Euroopassa.

Koiranvehnällä on kolme muunnosta: lehtokoiranvehnä (*Elymus caninus* var. *caninus*), pahtakoiranvehnä (*Elymus caninus* var. *behmii*) ja tenonkoiranvehnä (*Elymus caninus* var. *macrourus*). Koiranvehnä voi risteytyä joskus lapinvehniön (*Elymus mutabilis*) ja siperianvehniön (*Elymus fibrosus*) kanssa Pohjois-Suomessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Koiranvehniö (''Elymus caninus'')
* Luopioisten kasvisto: Koiranvehnä (''Elymus caninus'')
* E.Nenonen  (kuvia)
* ITIS: ''Elymus caninus'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Elymus caninus'' 
* Flora of China: ''Elymus caninus'' 
* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H: GrassBase – The Online World Grass Flora
Lehtomaitikka

**Lehtomaitikka** (*Melampyrum nemorosum*) on tuoreissa metsissä ja lehdoissa kasvava yksivuotinen maitikkalaji. Se kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi ja kukkii Suomessa kesä–heinäkuussa.

## Koko ja ulkonäkö
Lehtomaitikan kukan 15–20 millimetriä pitkä teriö on kullankeltainen ja käyrätorvinen. Kukkien tukilehdet ovat väriltään violetit, harvoin kellanvalkoiset.  Lehtiasento on vastakkainen ja lehtiruodit ovat lyhyitä. Lehdet ovat muodoltaan suikeita tai puikeita. Lehdet ovat yleensä ehytlaitaisia, mutta ylälehdet ovat tyvestä liuskahampaisia. Kukinto on alaosasta harsumainen ja yläosasta tiheä ja toispuoleinen. Kukan verhiössä on vaalkoista karvaa ja teriö on muodoltaan kaksihuulinen. Kodat ovat soikeita, pitkiä ja litteitä.

## Esiintyminen
Lehtomaitikkaa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa sekä paikoin Ruotsissa ja Etelä-Suomessa. Yleisiä kasvupaikkoja ovat lehdot, kosteat kangasmetsät ja rinteillä sijaitsevilla niityillä.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Lehtomaitikka (''Melampyrum nemorosum'')
* Kasviatlas 2022: Lehtomaitikan (''Melampyrum nemorosum'') levinneisyys Suomessa.
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Melampyrum nemorosum'' - lehtomaitikka
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtomaitikka (''Melampyrum nemorosum'')
* ITIS  (*Melampyrum*-suvun taksonomia)
Myyränporras

**Myyränporras** eli **taigamyyränporras** (*Diplazium sibiricum*, syn. *Athyrium crenatum*) on lehtometsissä viihtyvä saniainen. Suomessa myyränporras on uhanalainen ja luonnonsuojelulailla rauhoitettu.

## Ulkonäkö ja koko
Myyränporras kasvattaa pitkän, suikertelevan ja haarovan maavarren, josta nousee yksittäin kasvavia, 20–70 cm korkeita lehtiä. Lehden ruoti on lehtilavan pituinen ja tyvestä tummasuomuinen. Lehtilapa on 15–30 cm pitkä, leveän kolmiomainen ja kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat tylppiä ja liuskaisia, liuskat ovat hammaslaitaisia. Pikkulehdyköiden suonet ovat alta karvaisia. Lehden alla olevat itiöpesäkeryhmät ovat soikeita, ja niiden katesuomu on vähäinen tai puuttuu kokonaan. Suomessa myyränportaan itiöt kypsyvät heinä–elokuussa.

## Levinneisyys
Myyränportaan päälevinneisyysalue kattaa suurimman osan Pohjois-Venäjän havumetsävyöhykettä Siperiaan saakka. Venäjän ulkopuolella lajia tavataan Pohjois-Japanissa, muutamin paikoin Kiinassa, sekä Euroopan puolella Suomessa ja yksittäisiä esiintymiä Ruotsissa ja Norjassa. Suomen esiintymät keskittyvät Itä-Suomeen Etelä-Savosta Inarin Lappiin. Läntisimmät esiintymät ovat Pirkanmaalla ja Hämeessä.

## Elinympäristö
Myyränporrasta tavataan lehtokorvissa, rehevissä puronvarsissa ja kallionaluslehdoissa. Suomessa laji on kärsinyt erityisesti rakentamisesta, purojen perkaamisesta sekä metsänhoidosta.

## Lähteet
* *Kuopion katoava kasvimaailma*. Toim. Renvall, Pertti, Fagerstén, Reino, Knuutinen, Jorma & Vainio, Outi. Kuopion luonnontieteellisen museon julkaisuja 6. Kuopion luonnontieteellinen museo, Lievestuore 2002.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* *Suuri Pohjolan kasvio*. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Myyränportaan eli taigamyyränportaan levinneisyys Suomessa.
* Suomen Lajitietokeskus: Myyränporras (taigamyyränporras) – ''Diplazium sibiricum''
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Diplazium sibiricum'' – myyränporras, taigamyyränporras
James Coyne

**James Elliot Coyne** (17. heinäkuuta 1910 – 12. lokakuuta 2012) oli Kanadan pankin toinen kuvernööri vuosina 1955–1961.

Coyne syntyi Winnipegissä, Manitobassa. Hän valmistui Ridley Collegesta sekä Manitoban yliopistosta ja opiskeli Rhodes-stipendillä Oxfordin yliopistossa. Hän palveli toisessa maailmansodassa Kanadan kuninkaallisissa ilmavoimissa. 

Coyne toimi vuosina 1944–1949 pankin kuvernööri Graham Towersin avustajana ja vuosina 1950–1954 varakuvernöörinä. Hänet nimitettiin Kanadan pankin toiseksi kuvernööriksi vuonna 1955, mutta hän erosi vuonna 1961, jolloin häntä seurasi Louis Rasminsky.

Journalisti Andrew Coyne ja näyttelijä Susan Coyne ovat James Coynen lapsia. Coyne on lisäksi juristi Deborah Coynen setä. 

## Lähteet
Alan Stubbs

**AlanStubbs** (s. 6. lokakuuta 1971 Kirkby, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesästä 2018 lähtien hän on toiminut skotlantilaisseura St. Mirrenin päävalmentajana.

Stubbs aloitti pelaajauransa Bolton Wanderersissa, josta siirtyi toukokuussa 1996 melkein 200 liigaottelun jälkeen Celticiin. Celticin riveissä tuplamestaruudenkin voittanut Stubbs siirtyi heinäkuussa 2001 takaisin Englantiin Evertoniin. Kirkbylainen vakiinnutti nopeasti paikkansa vakiokokoonpanossa. Hieman loukkaantumisistakin kärsinyt Stubbs käväisi vuonna 2005 Sunderlandissa, mutta palasi Evertoniin jo 10 ottelun jälkeen.

Ennen St. Mirreniä Stubbs on valmentanut Hiberniania ja Rotherham Unitedia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Profiili soccerbase.comissa
Muinaishollanti

**Muinaishollanti** () on nimitys nykyisen hollannin kielen varhaismuodolle, jota puhuttiin nykyisten Alankomaiden, Belgian, Saksan ja Pohjois-Ranskan Pohjanmereen rajoittuvilla alueilla varhaisella keskiajalla noin vuoteen 1150 saakka. Se niputetaan usein yhteen muinaisfrankonian kanssa.

## Lähteet
Anna (täsmennyssivu)

**Anna** tarkoittaa seuraavia:

* Anna, naisen etunimi
* Anna (1665–1714), Englannin, Skotlannin ja Irlannin hallitseva kuningatar 1702–1714
* Anna (1693–1740), Venäjän hallitseva kuningatar 1730–1740

* Anna, suomalainen aikakauslehti
* Anna, sukunimenä:
** Luigi de Anna (s. 1946), italialainen kulttuurihistorioitsija, Turun yliopiston professori
* anna, vanha intialainen rahayksikkö
* Anna, käteisautomaattiketju
* *[[Anna (vuoden 1951 elokuva)|Anna]]*, Alberto Lattuadan ohjaama vuoden 1951 elokuva
* *[[Anna (vuoden 1970 elokuva)|Anna]]*, Jörn Donnerin ohjaama vuoden 1970 elokuva
* *[[Anna (vuoden 1997 elokuva)|Anna]]*, Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama elokuva vuodelta 1997
* Anna, Anna, Express yhtyeen kappale vuodelta 1972
* Anna, kaupunki Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa
* Anna, kaupunki Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa
* Anna, kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa
* Anna, kunta Valenciassa, Espanjassa
* 265 Anna, päävyöhykkeen asteroidi
* Kuunari Anna, suomalainen vuonna 1925 kaatunut kaksimastoinen kuunari
* Hotel Anna, hotelli Helsingissä
;Britannian kuninkaallinen laivasto
**HMS Anna*, 8-tykkinen varastolaiva
**HMS Anna*, 10-tykkinen kuunari.

*Katso myös: HMS ''Anne''
Jean de Joinville

**Jean de Joinville** (n. 1224 – 24. joulukuuta 1317) oli ranskalainen kronikoitsija. Hän kirjoitti Filip IV:n vaimon Johanna Navarralaisen pyynnöstä Ludvig IX:n (Ludvig Pyhä) elämäkerran. Teos valmistui vasta vuonna 1309, jolloin sen tilaaja oli jo kuollut. Joinville omisti siksi työn Johannan pojalle, tulevalle Ranskan Ludvig X:lle. 

Jean de Joinville kuului champagnelaiseen aatelissukuun. Hän syntyi Simon de Joinvillen ja  Beatrice d'Auxonnen pojaksi ja oppi lapsena lukemaan ja kirjoittamaan sekä latinan alkeet. Hän osallistui seitsemännelle ristiretkelle ja oli Ludvig IX:n ystävä ja tärkeä neuvonantaja. Kuningas kuoli vuonna 1270. 

Joinville kuoli yli 90 vuoden ikäisenä 24. joulukuuta 1317, miltei viisikymmentä vuotta Ludvig IX:n kuoleman jälkeen.

Joinville  osallistui Ludvig Pyhän ristiretkeen 1248, joutui kuninkaan mukana vangiksi Egyptissä ja palasi hänen kanssaan Ranskaan vasta 1254. Hän oli myöhemmin Navarran prinsessan (sittemmin Ranskan kuningattaren) Johannan palveluksessa ja ryhtyi tämän kehotuksesta 80-vuotiaana kirjoittamaan kuuluisaa teosta *Histoire de Saint-Louis*. Teoksen pääosan muodostavat Joinvillen muistelmat ristiretkeltä. Ludvig Pyhä esitetään siinä ihailtavana sankarina ja pyhimyksenä. Vaikka teos ei yksityiskohdissaan olekaan luotettava, se antaa havainnollisella esityksellään elävän kuvan aikansa oloista. Teos painettiin ensi kerran 1547. Joinville on kirjoittanaut myös pienen hartauskirjasen *Credo* (1250).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ianeira

**Ianeira** oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.

## Okeanidi
**Ianeira** oli yksi okeanideista, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Sukuluettelojen lisäksi hänet mainitaan nimeltä antiikin kirjoituksissa ainoastaan kerrottaessa hänen olleen Persefonen seurassa sisariensa kanssa kisailemassa ja keräämässä kedon kukkia.

## Nereidi
**Ianeira** oli yksi nereideistä, Nereuksen ja Doriksen tytär.

## Lähteet
Abdulsalami Abubakar

Kenraalimajuri **Abdulsalami Alhaji Abubakar** (s. 13. kesäkuuta 1942, Minna) on nigerialainen kenraali (evp), joka nimitettiin maan presidentiksi kesäkuussa 1998 kenraali Sani Abachan kuoleman jälkeen. 

Abdulsalami Abubakar ei ollut ikinä ollut julkisessa virassa ja ilmoitti maan palauttamisesta siviilivaltaan. Nigeriassa hyväksyttiin uusi perustuslaki ja järjestettiin monipuoluevaalit. Niissä voittanut Olusegun Obasanjo astui virkaansa 29. toukokuuta 1999, samana päivänä kuin uusi perustuslaki tuli voimaan. 

Hänen puolisonsa on tuomari Fati Lami Abubakar.

## Lähteet
Jacques Barzun

**Jacques Martin Barzun** (30. marraskuuta 1907 Créteil, Ranska – 25. lokakuuta 2012 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen kulttuurihistorioitsija. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 *[[Presidential Medal of Freedom]]*.

Barzun syntyi Henri-Martin ja Anna-Rose Barzunin pojaksi Créteilissä. Hän vietti lapsuutensa Pariisissa ja Grenoblessa ennen kuin muutti 12-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Hän valmistui vuonna 1932 Columbiasta, jossa hän opetti pitkään historiaa. 

Barzun sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1933 ja asui vuodesta 1996 kuolemaansa asti San Antoniossa, Texasissa. Hänen lukuisiin tietokirjajulkaisuihinsa kuuluu *A Catalogue of Crime: Being a Reader’s Guide to the Literature of Mystery, Detection, & Related Genres*, jolla hän ja Wendell Hertig Taylor voittivat vuonna 1972 erikois-Edgarin. Hän teki lisäksi merkittävää työtä muun muassa säveltäjä Hector Berlioziin liittyen. 

Barzun valmistui Columbian yliopistosta, jonka opettajana ja professorina hän itse myöhemmin toimi. Kaikkiaan Barzunin teosluetteloon kuuluu kymmeniä kirjoja eri aihealueista. Hän jatkoi kirjoittamista 2000-luvulle asti. Hän valmisteli vuoteen 2008 asti kirjaa nimeltä *Janus*, jota ei koskaan julkaistu. Eräs hänen viimeisistä teoksistaan on *From Dawn to Decadence: 500 Years of Western Cultural Life, 1500 to the Present* (2000). 

Vuonna 2002 Barzun kirjoitti esipuheen Mortimer H. Frankin kirjaan *[[Arturo Toscanini]]: the NBC years*. 

Barzun oli naimisissa kolmesti. Vuonna 1931 alkanut liitto Lucretia Muellerin kanssa päättyi eroon vuonna 1936, jona vuonna hän avioitui Mariana Lowellin kanssa. Barzunilla ja Lowellilla oli kolme yhteistä lasta, kaksi poikaa ja tytär. Liitto päättyi Lowellin kuolemaan vuonna 1979. Vuodesta 1980 Barzun oli naimisissa Marguerite Davenportin kanssa.

## Lähteet
Tuoksumatara

**Tuoksumatara** (*Galium odoratum*) on touko-kesäkuussa kukkiva 15–30 cm korkea monivuotinen kasvi. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi, muualla Euroopassa elinvoimaiseksi.

## Ulkonäkö ja koko
Tuoksumatara voi kasvaa 30 cm korkeaksi. Sen poikkileikkaukseltaan nelikulmaiset varret ovat pystymmät kuin muilla mataralajeilla. Esimerkiksi paimenmatara ja lehtomatara ovat varsin rentoja, lähes köynnöksiä. Vaaleanvihreät, soikeat tai puikeat otakärkiset lehdet kasvavat kuudesta kahdeksaan kappaleen tähtimäisinä ruusukkeina tai kiehkuroina. Tuoksumataran teriö on valkoinen ja halkaisijaltaan 4–6 mm pitkä. Tuoksumatara tuoksuu kumariinilta varsinkin kuivattuna. 

## Käyttö
Puutarhoissa tuoksumataraa käytetään maanpeitekasvina. Sitä on käytetty tuoksunsa vuoksi myös liinavaatekaappien hajusteena ja tuholaisten karkotteena. Keski-Euroopassa tuoksumataralla maustetaan hyytelöitä ja juomia, etenkin viiniboolia. Kasville tuoksun antava kumariini on suurina määrinä nautittuna myrkyllistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tuoksumatara (''Galium odoratum'')
*Kasviatlas 2021: Tuoksumataran levinneisyys Suomessa.
*Luontoportti: Tuoksumatara (''Galium odoratum'')
*UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja  (pdf)
*ITIS: ''Galium odoratum'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Galium odoratum'' 
*Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: ''Galium odoratum''
Gladbeck

**Gladbeck** on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Ruhrin alueen pohjoisella laidalla, osavaltionsa luoteisosassa. Se kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Recklinghausenin piirikuntaan. Kaupunkia rajaavat Bottropin, Dorstenin, Essenin ja Gelsenkirchenin kaupungit. Vuoden 2022 lopussa Gladbeckissa oli 75&nbsp;889 asukasta.

Gladbeck jaetaan kuuteen eri kaupunginosaan, jotka ovat Brauck, Butendorf, Ellinghorst, Mitte, Rentfort ja Zweckel. Gladbeckin ystävyyskaupunkeja ovat Turkin Alanya, Englannin Enfield, Kiinan Fushun, Ranskan Marcq-en-Barœul, Itävallan Schwechat ja Puolan Wodzisław Śląski.

Yksi Gladbeckin suurimmista nähtävyyksistä on Wittringenin linna.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin verkkosivusto
Kuusiot

**Kuusiot** (*Pedicularis*) on 350–600 lajia kattava kasvisuku, jonka lajit ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja. Kaikki lajit ovat puoliloisia; ne imevät muiden kasvien juuristosta itselleen ravinteita. Kukat, jotka puhkeavat kasvin latvassa olevaan terttuun, ovat yleensä kirkasväriset: punaiset, keltaiset tai harvoin valkoiset, joskus kaksiväriset. Lehdet ovat yleensä liuskoittuneet.

## Lajeja
Suomessa esiintyviä kuusiolajeja ovat:
* kaarlenvaltikka (*Pedicularis sceptrum-carolinum*)
* karvakuusio (*Pedicularis hirsuta*)
* lapinkuusio (*Pedicularis lapponica*)
* luhtakuusio (*Pedicularis palustris*)
** kesäluhtakuusio (*Pedicularis palustris* subsp. *palustris*)
** pohjanluhtakuusio (*Pedicularis palustris* subsp. *borealis*)
** syysluhtakuusio (*Pedicularis palustris* subsp. *opsiantha*)
* nummikuusio eli metsäkuusio (*Pedicularis sylvatica*) – satunnainen
** euroopannummikuusio (*Pedicularis sylvatica* subsp. *sylvatica*)
** irlanninnummikuusio (*Pedicularis sylvatica* subsp. *hibernica*)

Muualla kasvavia kuusiolajeja:
* arokuusio (*Pedicularis kauffmannii* tai *kaufmannii*)
* kiehkurakuusio (*Pedicularis verticillata*)
* kultakuusio eli keltakuusio (*Pedicularis oederi*)
* mainenkuusio (*Pedicularis furbishiae*)
* nokkakuusio (*Pedicularis rostratocapitata*)
* purppurakuusio (*Pedicularis nordmanniana*)
* sudeettikuusio eli sudeettivaltikka (*Pedicularis sudetica*)
* sulkakuusio (*Pedicularis dolichorrhiza*)
* tulikuusio (*Pedicularis flammea*)
* tundrakuusio (*Pedicularis dasyantha*)
* valtikkakuusio (*Pedicularis condensata*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kuusiot (''Pedicularis'')
* Suomen Lajitietokeskus: Kuusiot – ''Pedicularis''
* [ftp://ftp.funet.fi/index/Tree_of_life/plants/magnoliophyta/magnoliophytina/magnoliopsida/scrophulariaceae/pedicularis/index.html Funet: Kuusiot (*Pedicularis*)]
* ITIS: ''Pedicularis'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Pedicularis'' 
* Flora of China: ''Pedicularis''
Ranskan Grand Prix 1996

**Ranskan Grand Prix 1996** oli Formula 1 -sarjan historian 590. osakilpailu. Se ajettiin 30. kesäkuuta 1996 Magny-Coursin moottoriradalla. 

Kilpailun kärkikolmikko tuli maaliin samassa järjestyksessä kuin kaksi viikkoa sitten ajetussa Kanadan GP:ssa.

## Aika-ajo

## Kilpailun tulokset

## Muuta

*Nopein kierros: Jacques Villeneuve 1.18,610 (48)
*Johnny Herbert hylättiin sääntöjenvastaisen etusiivekkeenn takia.
*Eddie Irvine aika-ajo suoritus hylättiin sääntöjenvastaisen takasiivekkeen takia.

### Merkkipaaluja

*Williamsin 90. voitto
*Renault saavutti 1700 MM-pisteen rajan

### Johtokierrokset

### MM-tilanne -kuljettajat

### Valmistajien MM-tilanne

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kuvia kilpailusta
Hongkongin dollari

**Hongkongin dollari** (, , ISO 4217 -koodi: *HKD*) on Kiinan kansantasavallan erityishallintoalueella Hongkongissa käytettävä rahayksikkö. Hongkongin dollari on sidottu Yhdysvaltain dollariin vuodesta 1983 lähtien ja Macaon pataca on taas sidottu Hongkongin dollariin. Nimi lyhentyy yleensä **HK$**. Yksi dollari jakautuu 100 senttiin (cent). Yleisimpiä seteleitä ovat $10, $20, $50, $100, $500 ja $1000. Kolikoista käytetyimpiä ovat 10¢, 20¢, 50¢, $1, $2, $5, $10. 

Hong Kong Monetary Authority (HKMA) toimii keskuspankkina. Keskuspankki laskee liikkeelle kaikki viralliset metallirahat, mutta useimmista keskuspankeista poiketen Hongkongin setelit ovat liikepankkien liikkeellelaskemia. HKMA laskee liikkeelle kymmenen dollarin setelit, muista seteleistä se vain valvoo liikkeellä olevien setelien määrää. Setelipankkeja ovat mm. HSBC, Bank of China ja Standard Chartered Bank.

Kymmenen dollarin setelillä tehtiin kahden vuoden kestänyt kokeilu vuonna 2007, jonka aikana se painettiin tavallisen setelipaperin sijasta polymeerisubstraatille eli eräänlaiselle muoville. Polymeerisetelit ovat perinteistä seteliä kestävämpiä, koska ne eivät ime vettä tai likaa ja niihin ei synny arkikäytössä niin teräviä taitoksia, että ne alkaisivat helposti repeillä paperiseteleiden tapaan.

## Lähteet
Nnamdi Azikiwe

**Benjamin Nnamdi Azikiwe** (16. marraskuuta 1904 – 11. toukokuuta 1996) oli nigerialainen nationalisti ja maan ensimmäinen presidentti vuodesta 1963–1966. Azikiwe syöstiin vallasta vallankaappauksessa 1966, joka johti sisällissotaan kesäkuussa 1967 Biafran yrittäessä itsenäistyä Nigeriasta.

Azikiwe syntyi Zungerussa Pohjois-Nigerian protektoraatissa. Hänen isänsä oli brittien siirtomaavallan palveluksessa. Azikiwe kävi lähetyskoulua, ennen kuin lähti 1920-luvulla Yhdysvaltoihin opiskelemaan Lincolnin yliopistossa, Pennsylvaniassa ja Pennsylvanian yliopistossa. 

Rahoittaakseen opintonsa hän teki sekalaisia töitä hissinkuljettajana, kaivoksessa ja tiskaajana ja sai myöhemmin paikan yliopistolta. Hän sai tutkinnon filosofiasta ja ylemmän antropologiasta ja lempinimen ”Zik”. Ensimmäisen artikkelinsa *Liberia in World Politics* hän julkaisi 1931.

Hän palasi Afrikkaan 1934 ja oli *African Morning Postin* toimittajana Accrassa Kultarannikolla (nyk. Ghana) ja perusti 1937 *West African Pilot* -lehden Lagosissa ja myöhemmin viisi muuta. Hän perusti 1946 Nigerian ja Kamerunien kansallisen neuvoston ja johti sitä 1946–1960 ja kohosi kansallisen liikkeen messiashahmoksi. 

Hänet nimitettiin Itä-Nigerian pääministeriksi 1954–1959 ja maan itsenäistyttyä Nigerian liittovaltion ensimmäiseksi syntyperäiseksi kenraalikuvernööriksi 1960–1963 ja kun maa julistettiin tasavallaksi ensimmäiseksi presidentiksi. Nigerian itsenäisyyttä hän piti elämäntyönsä täyttymyksenä.

Azikiwe ja kollegansa poistettiin vallasta sotilasvallankaappauksella 15. tammikuuta 1966. Biafran sodan aikana hän tuki aluksi Biafran separatisteja, jotka edustivat hänen kansaansa igboja, mutta vaihtoi keskushallituksen tukijaksi 1969. 

Hän oli mm. Lagosin yliopiston kanslerina 1972–1976. Hän johti Nigerian kansanpuoluetta vuodesta 1978 ja yritti uudelleen presidentiksi 1979 ja 1983. Kun puolueet kiellettiin uuden sotilasvallankaappauksen jälkeen 1984, hän jätti politiikan.

Azikiwen poliittista filosofian alettiin kutsua zikismiksi. Hän hahmotteli sitä teoksissaan kuten *Renascent Africa* (1973).

## Lähteet
* Dr. Nnamdi Azikiwe (Online Nigeria)
* Obituary: Nnamdi Azikiwe
* Azikiwe, Nnamdi (1904–1996)  (Hutchinson Encyclopedia)

### Viitteet
Kurt Schwaen

**Kurt Schwaen** (21. kesäkuuta 1909 Katowice – 9. lokakuuta 2007 Berliini) oli saksalainen säveltäjä.

Schwaen opiskeli vuosina 1929–1933 musiikkitiedettä, taidehistoriaa, filosofiaa ja saksan kieltä Berliinissä ja Breslaussa. Varhaisimman varsinaisen musiikinopetuksensa hän oli saanut Katowicessä tapaamaltaan Fritz Lubrichilta, joka itse oli aiemmin ollut Max Regerin oppilaana. Suurilta osin Schwaen oli säveltäjänä kuitenkin itseoppinut.

Schwaen suljettiin vuonna 1935 kolmeksi vuodeksi vankeuteen natsihallinnon vastaisista toimista pidätettynä. Selvittyään toisesta maailmansodasta hän teki huomattavaa työtä musiikkiopistojen elvyttämisessä ja toimi myös Berliinin Volksbühne-teatterin musiikillisena neuvonantajana. Vuodesta 1953 aina 2000-luvulle hän työskenteli vapaana säveltäjänä. Hän kuoli 98-vuotiaana lokakuussa 2007. 

Schwaenin sävellystuotanto on tyylillisesti monipuolista; siihen kuuluu mm. orkesteriteoksia, näyttämö- ja vokaalimusiikkia, kamarimusiikkia sekä pianokappaleita. Hän julkaisi myös musiikkikirjallisuutta.

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut ,
Nalle Puh ja Möhköfantti

**Nalle Puh ja Möhköfantti** (engl. *Pooh’s Heffalump Movie*) on vuonna 2005 julkaistu animaatioelokuva, jonka ohjasi Frank Nissen. Se huomioitiin myös Young Artist -ehdokkuudella parhaasta kokoperheen animaatioelokuvasta vuonna 2006. Elokuva tuotti noin 53 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli noin 42 miljoonaa euroa. 

## Ääniroolit
### Alkuperäiset äänet

### Suomenkieliset äänet
**Muissa rooleissa**: Inna Vintturi, Päivi Hilska, Markus Bäckman, Matti Holi, Pekka Kuorikoski, Jenna Haverinen, Ella Jaakola, Pilvi Kekkonen, Henri Piispanen ja Ulla Renko.

**Laulut:**

**Nalle on Puh**

Laulajat: Merja Larivaara & Pekka Lehtosaari

**Möhköfanttilaulu**

Laulajat: Petteri Summanen, Jari Karjalainen, Aarre Karén & Riko Eklundh

**Pikku herra Ruu**

Laulajat: Ulla Renko & Merja Larivaara

**Nimileikki**

Laulaja: Nuutti Jaakkola

**Rinta rinnan**

Laulaja: Merja Larivaara

**Pikku herra Ruu repriisi**

Laulaja: Akira Takaki

Suomenkielisen dialogin on ohjannut Carla Rindell.