open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Artturi Laakso

**Artturi Verneri Laakso** (ent. **Adamsson**, 26. lokakuuta 1893 Hollola – 22. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Artturi Laakso aloitti uransa eri teattereissa, muun muassa Viipurissa ja jatkoi Helsingin kaupunginteatterissa. Myöhemmin hän esiintyi myös suositussa Radioteatterissa. Laakson elokuvaura alkoi varsin myöhään, 44-vuotiaana.

Artturi Laakson nuorempi veli oli näyttelijä Uuno Laakso. Laakson vaimo oli näyttelijä Elsa Turakainen. Laakso esiintyi noin viidessäkymmenessä elokuvassa vuosien 1937–1973 aikana, enimmäkseen pienissä sivurooleissa. Hän on esiintynyt myös valistusfilmeissä. Hänet palkittiin vuonna 1957 Pro Finlandia -mitalilla.

Laakso on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.

## Valikoitu filmografia
*''Kuriton sukupolvi'' (1937)
*''Helmikuun manifesti'' (1939)
**[[Halveksittu]]* (1939)
*''Eteenpäin – elämään'' (1939)
*''Runon kuningas ja muuttolintu'' (1940)
*''Tavaratalo Lapatossu & Vinski'' (1940)
*''Onni pyörii'' (1942)
*''Tuomari Martta'' (1943)
*''Suomisen taiteilijat'' (1943)
*''Ristikon varjossa'' (1945)
*''Särkelä itte'' (1947)
*''Haaviston Leeni'' (1948)
*''Katupeilin takana'' (1949)
*''Orpopojan valssi'' (1950)
*''Professori Masa'' (1950)
*''Radio tulee hulluksi'' (1952)
*''Komppanian neropatit'' (1952)
**[[Taikayö]]* (1954)
*''Niskavuoren Aarne'' (1954)
*''Kunnian kukko'' (1955)
*''Rakas lurjus'' (1955)
*''Pekka ja Pätkä puistotäteinä'' (1955)
*''Onni etsii asuntoa'' (1955)
*''Nukkekauppias ja kaunis Lilith'' (1955)
*''Taas tyttö kadoksissa!'' (1957)
*''Pekka ja Pätkä salapoliiseina'' (1957)
*''Niskavuori taistelee'' (1957)
*''Pikku Ilona ja hänen karitsansa'' (1957)
*''1918 – mies ja hänen omatuntonsa'' (1957)
*''Nuori mylläri'' (1958)
*''Punainen viiva'' (1959)
*''Opettajatar seikkailee'' (1960)
*''Pojat'' (1962)
*''Vaarallista vapautta'' (1962)
*''Täällä Pohjantähden alla'' (1968)
*''Pohjantähti'' (1973)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kaksi viipurilaista näyttelijää, joista ensi syksynä tulee tamperelaisia. Elsa Turakainen. Artturi Laakso, Aamulehti, 10.06.1934, nro 153, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kudoshormoni

**Kudoshormonit** eli paikalliset hormonit vaikuttavat kudosnesteen välityksellä kohdesoluunsa. Jos kudoshormoni vaikuttaa erittävän solun naapurisoluihin, puhutaan parakriinisesta erityksestä. Jos taas kudoshormonin kohdesolu on itse hormonia erittävä solu, puhutaan autokriinisesta erityksestä. Kudoshormonit eivät kulje verenkierron mukana kohde-elimiinsä kuten hormonit. Kudoshormoneja tuottavat lähes kaikki elimistön solulajit, mutta yleisimpiä ne ovat mahalaukussa ja suolistossa. Kudoshormoneita ovat kasvutekijät, prostaglandiinit, tromboksaanit, leukotrieenit, serotoniini ja histamiini.

## Katso myös
* Hormoni
* Neurohormoni
Guwahati

**Guwahati** () on kaupunki Assamin osavaltiossa Intian itäosassa. Osavaltion pääkaupunki Dispur on nykyisin käytännöllisesti katsoen Guwahatin osa. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 963&nbsp;429 asukasta.

Kaupunki on rakentunut Brahmaputra-joen varteen: liikekeskusta on joen eteläpuolella, pohjoisrannalla on asuinalueita. Kaupungin nimi tulee sanoista *Guwa* (arekapähkinä) ja *hati* (markkinat). Guwahatin suurin nähtävyys on Kamakhyan temppeli.

Guwahati on alueensa kaupan ja koulutuksen keskus. Siellä on yliopiston kampus. Maailman suurin teelehtien huutokauppapaikka on Guwahatissa.

Manasin kansallispuistoon matkaavat kulkevat usein Guwahatin kautta.

## Lähteet
Yamada Shōji

**Shōji Yamada** on japanilaisen kulttuurin tutkija.

Shōji Yamada valmistui maisteriksi Tsukuban yliopistosta 1988 ja väitteli tohtoriksi 1998 Kioton yliopistossa Japanissa. Hän on toiminut Japanin tutkimuksen kansainvälisen instituutin apulaisprofessorina vuodesta 1996 lähtien. Yamada Shōji on Japanin budo-akatemian *[[Nihon Budō Gakkai]]n* ja Japanin tietojenkäsittely-yhdistyksen jäsen.

Henkilökohtaiselta budotaustaltaan Yamada on kokenut kyūdōka.

## Markittävät julkaisut
* The Myth of Zen in the Art of Archery, Japanese Journal of Religious Studies 2001 28/1–2
Leijonanharjas

**Leijonanharjas** on kanirotu, joka on kehitelty 1980-luvulla. Se kuuluu kääpiökaneihin. Pohjoismaihin se on levinnyt Suomen kautta. Rotu hyväksyttiin pohjoismaiseen kanistandardiin 1. lokakuuta 2003. Ennen tätä, 1. maaliskuuta 2002, rotu hyväksyttiin standardiin Englannissa. Historia Suomessa on vielä lyhyt, sillä rotu on vielä melko uusi tulokas. Kaikki väriyhdistelmät ovat hyväksyttyjä.

## Ulkonäkö
Leijonanharjas on kääpiörotu, joka painaa 1,31–2,00 kilogrammaa. Muita kääpiörotuihin luokiteltavia kanirotuja ovat kokojärjestyksessä kääpiöjänis, hermeliinikani ja kääpiöluppa.
Sen pään ympärillä on 5–8 cm:n pituinen harjas, myös rungolla saattaa olla pidempää karvaa. Korvat ovat pystyt ja niiden ihannepituus on 5–8 cm. Leijonaharjaksen karva on lyhyt muualta paitsi poskissa, otsassa, kaulassa, hännän ympärillä ja rinnassa, joissa se on pitkä.
Ne voivat elää jopa 12-vuotiaiksi. Leijonanharjas voidaan ottaa perheen ensimmäiseksi kaniksi, koska se on ihmisrakkaampi, eikä yhtä arka kuin esimerkiksi hermeliini.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Rotuesittelyssä leijonanharjas
* Leijonanharjas petsiessä 
* Suomen Kaniyhdistys ry: Leijonanharjas
Gilera Ice

**Gilera Ice** on Gileran moposkootteri, jota ei ole Suomessa myyty muutamaan vuoteen. Ice poikkeaa valtavirrasta omaperäisellään ulkonäöllään, ulkonäön saavuttamiseksi on jouduttu tekemään uhrauksia, muun muassa vähäisillä katteilla ja tavaratilan uupumisella. Ice on melko ketterä ja helppo ohjattava.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
* Gilera Ice 50 -käsikirja
Bologna FC 1909

**Bologna Football Club 1909** on bolognalainen jalkapalloseura, joka pelaa Italian ylimmällä sarjatasolla Serie A:ssa. Sen menestyksen vuodet ajoittuivat 1920- ja 1930-luvuille, jolloin sen onnistui murtaa Juventuksen valta-asema. Seuran lempinimi *Rossoblù* viittaa seuran tunnusväreihin: punaiseen ja siniseen.

Bologna sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 90.

## Saavutukset
* Italian mestaruudet: **7** (1925, 1929, 1936, 1937, 1939, 1941, 1964)
* Italian cup -voitot: **3** (1970, 1974, 2025)
* Mitropa Cup -voitot: **3** (1932, 1934, 1961)

## Entisiä pelaajia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivu
Olkiluodontie

**Olkiluodontie** eli **yhdystie 2176** on luoteis-kaakkoissuuntainen yhdystie Eurajoella. Tie kulkee Raumantien – joka on osa valtatietä 8 – ja Olkiluodon Ulkopään väliä. Ulkopäässä, jossa on Olkiluodon ydinvoimalaitos, tie päättyy Satamatien liittymään, josta se jatkuu sisäisenä tienä (vaaditaan kulkulupa) Olkiluodon satamaan. Olkiluodontie kulkee luoteesta kaakkoon katsoen Olkiluodon ja Ilavaisten saaristokylien läpi ja saapuu niiden jälkeen mantereelle. Mantereella Olkiluodontie noudattaa tien koillispuolella virtaavan Lapinjoen kulkua kulkien Hankkilan kylän läpi. Raumantien risteyksessä on pumppuamo, jonka koillispuolella sijaitsee Lapijoen lähiö.

Olkiluodontien varrella Olkiluodon saaren itäosassa on rakennusalan yrityksiä. Raikan räjähdeyksikkö ja Rauvola & Simulan rakennusliikkeet toimivat kummatkin tien varressa. Raumantien risteyksessä on Ydinportti-niminen ravintola.

Vuonna 2013 Olkiluodontiellä ajoi keskimäärin 3&nbsp;663 ajoneuvoa vuorokaudessa. Eteläpäädyn ohitti keskimäärin 3&nbsp;510 ajoneuvoa vuorokaudessa ja pohjoispäädyn 3&nbsp;816 ajoneuvoa. Niille kohdin Olkiluodontietä, jonka varrella on merkittävästi asutusta sekä koulu, on rakennettu jalankulun ja pyöräilyn väylä. Tien liikennemäärä on lisääntynyt ydinvoimalan vuoksi ja lisääntyy edelleen. Raumantien liittymää on pohdittu rakennettavaksi eritasoliittymänä. Suunnitelma liittyy valtatie 8:n kehitystyöhön valtakunnallisena päätienä. 

## Lähteet

* 
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Lillian Asplund

**Lillian Gertrud Asplund** (21. lokakuuta 1906 – 6. toukokuuta 2006) oli kuollessaan viimeinen RMS Titanicilta hengissä selvinnyt yhdysvaltalainen. Hän oli myös viimeinen eloonjäänyt, jolla oli omia muistikuvia uppoamisesta. Titanicilta  hengissä selviytyneistä oli Asplundin kuoleman jälkeen elossa enää vuonna 2007 kuollut Barbara West ja 31. toukokuuta 2009 kuollut Millvina Dean.

Asplund oli sukutaustaltaan ruotsalainen, mutta hän syntyi ja kuoli Massachusettsissa Yhdysvalloissa.

Asplund oli viisivuotias, kun hän oli palaamassa Titanicilla vierailulta Ruotsista. Hän ja hänen äitinsä Selma selviytyivät onnettomuuslaivalta, mutta isä ja kolme veljeä kuolivat. Worcesterin kaupunki järjesti pelastuneille perheenjäsenille tukikonsertin ja rahankeräyksen, joka tuotti 2&nbsp;000 dollaria.

Äiti ei koskaan päässyt tapahtuneesta yli ja kuoli katastrofin vuosipäivänä 1964. Asplundin veljistä Felix selvisi laivalta ja kuoli keuhkokuumeeseen 1983.

Asplund työskenteli sihteerinä Massachusettsissa ja jäi varhain eläkkeelle huolehtimaan äidistään. Hän kuoli kotonaan Shrewsburyssa, Massachusettsissa 99-vuotiaana vuonna 2006.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Recalling the Last Titanic Survivor
*Final American survivor of Titanic disaster dies (artikkelissa myös Asplundin valokuva)
Hoivakoti Helena

**Hoivakoti Helena** on venäjänkielinen ja ortodoksinen hoivakoti Helsingin Hämeentiellä. 

Kiinteistöt omistaa Venäläinen Hyväntekeväisyysyhdistys Suomessa ry, ja sen perusti yhdistyksen naistoimikunta 1880-luvulla yhdistetyksi lasten- ja vanhainkodiksi Helsingin Kruununhakaan. 

## Historia
Runsaiden lahjoitusten ja tarmokkaan työn avulla laitokselle valmistui kolmikerroksinen kivitalo Hämeentie 39:ään. Koska talo sijaitsi tuolloin syrjässä ja kaukana kirkoista, rakennuksen kolmanteen kerrokseen sisustettiin jo vuonna 1914 kirkko, joka pyhitettiin lapsimarttyyrien Veran, Nadeždan ja Ljubovin (Pistis, Elpis ja Agape) sekä heidän äitinsä Sofian muistolle. Runsaiden lahjoitusten ansiosta kirkkoon saatiin jo perustamisvaiheessa sisustus ja runsas esineistö, kuten ikonostaasi, tärkeimmät ikonit ja ehtoolliskalusto. Kirkon ulkoseinälle Hämeentien puolelle laitettiin risti kirkon alttarin kohdalle vuonna 2016.
Ensimmäinen maailmansota ja Venäjän vallankumous 1917 lisäsivät asukkaiden määrää jopa lähelle sataa henkeä, ja hätä oli suuri. Helsingin kaupungin ja Amerikan Punaisen Ristin avun turvin selvittiin lopulta vuosiin 1919–1920 asti, jolloin pahin hätä helpotti, tosin osa talosta jouduttiin antamaan vuokralle. 

Helsingin ortodoksisen seurakunnan ja Venäläisen hyväntekeväisyysyhdistyksen välit olivat alusta alkaen lämpimät ja läheiset; sotien välisenä aikana seurakunnassa kannetut kolehdit Helena-kodin hyväksi tuottivat vuosina 1929–1934 yli 46&nbsp;000&nbsp;markkaa (noin 7&nbsp;500&nbsp;euroa). 

Sota-ajaksi asukkaat evakuoitiin pommitusvaaran vuoksi Tuusulaan, jossa oli hyväntekeväisyysyhdistyksen kesäsiirtola. Sotien jälkeen, kun sosiaalijärjestelmä lapsilisineen teki lastenkodin vähin erin tarpeettomaksi, laitos muutettiin kokonaan vanhainkodiksi vuodesta 1957 akaen. Porvoon Gammelbackassa sijainneen, vuonna 1974 paloviranomaisten määräyksestä lakkautetun vanhainkoti ''Auringon'' viimeisistä asukkaista huomattavin osa sai uuden kodin juuri tästä laitoksesta. Samoin merkittävä osa Gammelbackan kirkon esineistä siirrettiin Helena-kodin omaan kirkkoon.

Yli satavuotias laitos palvelee hoivakotina edelleen. Talolla on ollut jo 1970-luvulta alkaen oma pappikin, kun ensin uskonnonopettajana toiminut isä rovasti Mstislav Mogiljanski otti asian huolekseen; hänen kuoltuaan vanhainkodin pappeina ovat toimineet seurakunnan eläkkeelle jääneet papit, nykyään isä Markku Kinkki. 
## Lähteet

* Koukkunen & Kasanko: Helsingin ortodoksinen seurakunta 1827–1977
* Ortodoksiviesti, Helsingin ortodoksisen seurakunnan tiedotuslehti, artikkelisarja **Vaienneet temppelit**
VHY on keväällä 2015 julkaissut juhlakirjan  "Ihmiseltä ihmiselle", johon on koottu aikaisemmin pääasiassa venäjäksi julkaistua tietoa yhdistyksestä ja sen toiminnasta.

## Aiheesta muualla

*Hoivakodin kotisivut
Etiopian lippu

**Etiopian lippu** on Etiopian kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Sen nykyinen versio otettiin käyttöön 28. elokuuta 2009 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Vihreä-kelta-punainen vaakatrikolori oli ensimmäisen kerran käytössä lippuna jo vuonna 1897. Tuolloin lipun katsottiin viittaavan pyhään kolminaisuuteen. Modernin tulkinnan mukaan vihreä kuvaa maata, hedelmällisyyttä ja toivoa, keltainen rauhaa ja punainen taas uskoa, voimaa ja uhrausta. Viisisakarainen Salomonin sinetti lisättiin vuonna 1996 lippuun ja se symboloi hyvinvointia ja sininen ympyrä taas kuvaa rauhaa.

1930-luvulla jamaikalaiset ottivat etiopialaiset värit käyttöön, koska he ajattelivat, että Afrikka on heidän henkinen kotimaansa. Kun musta lisätään etiopialaisiin väreihin, saadaan rastafariliikkeen tunnusvärit. Etiopian lippu on ollut esimerkkinä monien afrikkalaisten maiden lipuille, sillä sen lipusta on johdettu panafrikkalaiset värit.

## Aikaisemmat liput

Kuva:Flag of Ethiopia (1975-1987, 1991-1996).svg|Etiopian keisarikunnan ja sotilashallinnon aikainen kansallislippu 1890-luku–1987
Kuva:Flag of Ethiopia (1897).svg|Etiopian keisarikunnan valtiolippu 1941–1974
File:Flag_of_Ethiopia_(1975–1987)_(02).svg|Dergin (Etiopian sotilashallinnon) lippu 1975–1987
File:Flag of Ethiopia (1987-1991).svg|Etiopian demokraattisen kansantasavallan lippu vuosina 1987–1991
Kuva:Flag of Ethiopia (1975-1987, 1991-1996).svg|Etiopian lippu vuosina 1991–1996
Tiedosto:Flag_of_Ethiopia_(1996).svg|Etiopian lippu vuosina 1996–2009


## Osavaltioiden liput

Kuva:Flag_of_the_Afar_Region.svg|Afarin alue
File:Flag_of_the_Amhara_Region.svg|Amharan alue
File:Flag_of_the_Benishangul-Gumuz_Region.svg|Bišangul-Gumuzin alue
Tiedosto:Flag_of_the_Southern_Nations,_Nationalities,_and_Peoples%27_Region.svg|Etelävaltiot
Kuva:Flag_of_the_Gambella_Region.svg|Gambellan alue
Tiedosto:Flag_of_the_Oromia_Region.svg|Oromian alue
Tiedosto:Flag_of_the_Somali_Region.svg|Somalin alue
Tiedosto:Flag_of_the_Tigray_Region.svg|Tigren alue


## Katso myös
* Luettelo valtioiden historiallisista lipuista

## Lähteet
* 

### Viitteet
Brotherus

**Brotherus** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Alexander Valerian Brotherus (1838–1903), suomalainen kenraaliluutnantti
* Amos Brotherus (s. 2001), suomalainen tanssija ja näyttelijä
* Arvid Hjalmar Brotherus (1855–1888), luonnontutkija ja kasvitieteellisen puutarhan amanuenssi, Alexander Valerian Brotheruksen veli
* Aune Brotherus (1899–1990), suomalainen kääntäjä
* Elina Brotherus (s. 1972), valokuva- ja videotaiteilija
* Elsa Brotherus (s. 2003/2004), laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä
* Greta Brotherus (1915–1999), journalisti ja teatterikriitikko
* Hanna Brotherus (s. 1968), koreografi, tanssitaiteilija
* Heikki Brotherus (1909–1985), toimittaja ja diplomaatti
* Hjalmar Brotherus (1885–1962), fyysikko, professori, Teknillisen korkeakoulun rehtori
* Ilkka Brotherus (s. 1951), siivousvälineyhtiö Sinituotteen perustaja, Vuoden liikemies 2002
* Johannes Brotherus (s. 1997), suomalainen näyttelijä ja laulaja
* Juhana Brotherus, Suomen Hypoteekkiyhdistyksen pääekonomisti
* Karl Robert Brotherus (1880–1949), valtio-opin professori ja Helsingin yliopiston rehtori
* Matti Brotherus (1942–2023), suomentaja
* Samuel Brotherus (1650/60–1712), maanmittari
* Tapani Brotherus (s. 1938), diplomaatti, Heikki Brotheruksen poika
* Tomi Brotherus, elokuvaohjaaja
* Valter A. Brotherus (1884–1960), järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos, Karl Robert Brotheruksen veli 
* Viktor Ferdinand Brotherus (1849–1929), sammaltutkija, Alexander Valerian Brotheruksen veli
Mari Vaattovaara

**Mari Kaarina Vaattovaara** (o.s. *Lahtinen*, s. 19. tammikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen kaupunkitutkija ja kaupunkimaantieteen professori Helsingin yliopistossa. Hän johtaa myös Kaupunkitutkimusinstituuttia.

Vaattovaara valmistui filosofian maisteriksi suunnittelumaantieteestä Oulun yliopistosta 1991. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Wisconsin-Madisonin yliopistossa, josta hän valmistui maisema-arkkitehdiksi (M.Sc 1993). Hän valmistui lisensiaatiksi 1994 ja väitteli tohtoriksi 1998 aiheenaan pääkaupunkiseudun sosiaalinen erilaistuminen.

Vaattovaara on toiminut vuodesta 2014 alkaen matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaanina. Vuonna 2013 Vaattovaaralle myönnettiin Helsingin yliopiston J. V. Snellman -palkinto ansiokkaasta toiminnasta tieteellisen tiedon välittäjänä. Vaattovaara valittiin vuonna 2007 kansainvälisen asunto- ja yhdyskuntasuunnittelun kattojärjestön IFHP:n hallitukseen. Vuonna 2015 Helsingin kaupunginhallitus myönsi Vaattovaaralle kultaisen Helsinki-mitalin tunnustuksena toiminnasta kaupungin hyväksi.

Vaattovaaran puoliso on vuodesta 1994 tekniikan tohtori Matti Vaattovaara. Heillä on kolme lasta.

## Julkaisut
* *Pääkaupunkiseudun sosiaalinen erilaistuminen: ympäristö ja alueellisuus*, Helsingin kaupungin tietokeskus, 1998 (Väitöskirja)
* *Pääkaupunkiseudun sosiaalinen erilaistuminen : ympäristö ja alueellisuus*. Helsingin kaupungin tietokeskus, 1998 - (Tutkimuksia / Helsingin kaupungin tietokeskus, ISSN 1455-724X; 1998, 7). .
* Vesa Keskinen, Martti Tuominen, Mari Vaattovaara (toim.), *Helsinki - pohjoinen metropoli : 16 ajankohtaisnäkökulmaa Helsingistä suurkaupunkina*, Helsingin kaupungin tietokeskus, 2002 .
* Mari Vaattovaara, Matti Kortteinen & Rami Ratvio (toim.). Miten kehittää lähiötä? Tapaustutkimus Riihimäen Peltosaaresta, metropolin laidalta*, Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus, 2010. - (Suomen ympäristö, ISSN 1238-7312 ; 46/2009.). .*
* Jaana Keränen, Mari Vaattovaara, Matti Kortteinen, Rami Ratvio, Hannu Koski & Tuija Rantala (toim.). *Turvalliset kaupunkiympäristöt : rakenteelliset taustat, asukkaiden kokemukset ja arjen turvallisuusratkaisu, VTT, 2013 - (VTT technology, ISSN 2242-1211 ; 88.). .*
* Laaksonen, S., Kemppainen, T., Stjernberg, M., Kortteinen, M., Vaattovaara, M. & Lönnqvist, H.: *Tackling city-regional dynamics in a survey using grid sampling*.  13 huhtikuuta 2015. Survey Research Methods. 9, 1, s. 45-55 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mari Vaattovaara Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
* 
* 
*
Peter Behrens

**Peter Behrens** (14. huhtikuuta 1868 Hampuri – 27. helmikuuta 1940 Berliini) oli saksalainen arkkitehti ja teollinen muotoilija. Behrensin tunnetuin työ on Berliinissä sijaitseva vuonna 1912 valmistunut turbiinihalli, jonka hän suunnitteli AEG:lle. Hallia on kutsuttu ”ensimmäiseksi moderniksi rakennukseksi”.

Behrens edusti uransa alkuvaiheessa taidemaalari-muotoilijana toimiessaan jugendtyyliä. Myöhemmin hän kuitenkin omaksui tinkimättömän funktionalistisen näkemyksen. Behrensin ei-teollisen tuotannon uusklassismin vaikutteet tulevat hyvin esille Pietarissa sijaitsevassa Saksan lähetystössä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla


Tiedosto:DA-Haus Behrens1.jpg|Asuintalo Behrens 1901, Darmstadt, Saksa.
Tiedosto:AEG by Peter Behrens.jpg|AEGn turbiinihalli, 1909, Berliini.
Tiedosto:Behrens düsseld vodafon ehem mannesmann von nord.jpg|Mannesmann-talo (nykyisin Vodafone), 1911–12, Düsseldorf.
Tiedosto:Embassy of Germany in Saint Petersburg 1913.jpg|Saksan lähetystö 1913, Pietari.
Tiedosto:Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (logo).svg|Logo, 1914 on varhaista AEG:n yrityskuvamuotoilua.
Tiedosto:Behrens-watch.jpg|Kello, AEG, on modulaarista muotoilua.
Tiedosto:GHH-Warehouse Oberhausen.jpg|Gutehoffnungshütten varastorakennus, 1921–25, Oberhausen, Saksa.
Tiedosto:Clp 20070417 Berolinahaus.jpg|*Berolinahaus*, 1929, Alexanderplatz, Berliini.
Uzbekistanin lippu

**Uzbekistanin lippu** (uzb. *Oʻzbekiston davlat bayrogʻi*) on Uzbekistanin tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistymisen jälkeen, 18. marraskuuta 1991 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Nykyinen lippu on sini-valko-vihreä trikolori, lisäksi valkoisen kentän ylä- ja alareunassa on kapea punainen raita. Lipun yläkulmassa on valkoinen puolikuu ja kaksitoista viisisakaraista tähteä kolmessa rivissä. Jokainen tähti symboloi yhtä kuukautta vuodessa, kun taas kasvava kuunsirppi kuvaa uutta tasavaltaa. Sininen väri kuvaa vettä, taivasta ja turkkilaisia kansoja, valkoinen rauhaa ja puhtautta, vihreä hedelmällisyyttä ja islamia, ja punaiset raidat ihmisten elinvoimaa.  Puolikuu lipussa selitetään mieluummin kasvun kuin uskonnon symboliksi, vaikka suurin osa uzbekistanilaisista on muslimeja.

## Katso myös
*Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aizawl

**Aizawl** (, ) on Mizoramin osavaltion pääkaupunki Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 229&nbsp;714 asukasta. Aizawl sijaitsee osavaltion pohjoisosassa, juuri Kravun kääntöpiirin pohjoispuolella. Se on Himalajan juurella yli tuhannen metrin korkeudessa. 

Kaupungissa toimii Mizoramin yliopisto ja useita alemman tason oppilaitoksia. Se on 
mizo-kansan kulttuurin keskus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alfred Grenander

**Alfred Grenander** (s. 1863, Skövde, Ruotsi – k. 1931, Berliini, Saksa) oli ruotsalainen arkkitehti, joka vaikutti pääasiassa Berliinissä. Hänet tunnetaan etenkin hänen suunnittelemistaan Berliinin metron asemista. Suuri osa Berliinin vanhimmista, 1900-luvun ensimmäisellä kolmanneksella rakennetuista metroasemista on hänen suunnittelemiaan.

Tunnettuja esimerkkejä ovat Wittenbergplatzin, Hermannplatzin ja Krumme Lanken metroasemat. Jälkimmäisen aseman edessä oleva pieni aukio on nimetty *Alfred-Grenander-Platziksi*. Suurin Grenanderin suunnittelemista asemista on Alexanderplatzin metroasema, jolla risteää kolme metrolinjaa.


Tiedosto:Berliner U-Bahnhof Wittenbergplatz (von Westen bei Nacht).jpg|Wittenbergplatzin metroaseman sisäänkäynti yöllä
Tiedosto:U-Bahn Berlin Hermannplatz.JPG|Hermannplatzin metroasema (U7:n laituritaso)
Tiedosto:U-Bahn Berlin Krumme Lanke.JPG|Krumme Lanken metroaseman sisäänkäynti
Piñata

**Piñata** on esimerkiksi paperimassasta valmistettava ja tavallisesti makeisilla täytetty säiliö, jonka pelaaja rikkoo kepillä lyöden silmät sidottuna. Piñata liittyy etenkin Meksikossa vietettäviin maallisiin ja uskonnollisiin juhlapäiviin, joskin tapa on levinnyt myös Meksikon ulkopuolelle esimerkiksi naapuriin Yhdysvaltoihin.

## Piirteet

Nykyiset piñatat valmistetaan yleensä paperimassasta. Perinteisemmät piñatat olivat paperilla koristeltuja saviruukkuja ja tähden muotoisia. Nykyisin piñata voi esittää miltei mitä tahansa, kuten vaikkapa paikallista poliitikkoa tai satuhahmoa. Pääsiäisenä piñata esittää usein pääsiäismunaa tai pupua. Piñata täytetään usein yksittäin käärityillä kovilla makeisilla tai pääsiäisenä eri pääsiäiseen liittyvillä makeisilla. Perinteinen täyte oli *colación*, eli sokerilla päällystetyt aniksen siemenet.

## Alkuperä
Piñatan alkuperä ei ole varsinaisesti Meksikossa, vaan tavan uskotaan syntyneen Kiinassa. Jo 1100-luvulla matkailleen Marco Polon sanotaan törmänneen tapaan uudenvuoden juhlinnan yhteydessä hänen matkustaessaan Kiinassa. Myöhemmin sama tapa levisi Espanjaan ja Italiaan, jossa piñatan rikkomista pelattiin hyvän ja pahan välisen taistelun symbolina paastojuhlallisuuksien aikana. Espanjalaiset toivat tavan mukanaan Amerikkaan, jossa leikistä tuli tapa levittää kristinuskoa paikallisen alkuperäisväestön keskuuteen. Joillakin paikallisilla alkuperäiskansoilla, kuten mayoilla ja asteekeilla oli ollut ennestään joitakin saman kaltaisia tapoja. Asteekit rikkoivat kalleuksilla täytettyjä saviruukkuja jumala Huitzilopochtlin kunniaksi ja mayat tunsivat pelin, jossa pelaajat iskivät silmät sidottuina rikki naruun ripustettuja saviruukkuja.

Katolilaisen kirkon levittämästä piñatasta tuli selvästi uskonnollinen symboli. Alkuperäiset piñatat olivat paperilla koristeltuja saviruukkuja ja muodoltaan seitsemänsakaraisia tähtiä sakarojen edustaessa seitsemää kuolemansyntiä. Koristeltu piñata edusti myös saatanaa, joka ilmeni uskoville viehättävästi naamioituneena. Toisaalta narusta "taivaista" roikkuva piñata edusti myös toivoa ja silmien sitominen puolestaan sokeaa uskoa pahan kukistumisesta. Piñatan rikkomiseen käytetty koristeltu keppi edusti hyveitä. Piñatan uskonnollinen merkitys on nykypäiviin mennessä jo lähes kadonnut. Piñata liittyy kuitenkin Meksikossa edelleen etenkin *[[Las Posadas|posadas]]*-juhlallisuuksiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Learkhos

**Learkhos** oli kreikkalaisessa mytologiassa Athamaksen ja Inon poika. Hänen oma isänsä, luullen metsästävänsä hirveä, tappoi hänet hulluudenpuuskassaan, jonka häneen oli langettanut Hera rangaistukseksi siitä, että Ino kasvatti Dionysosta, Zeuksen ja Semelen poikaa.

Dante kirjoittaa myöhemmin, että Athamas hulluudessaan, nähdessään vaimonsa palaavan lastensa kanssa, virittää verkon luullen pyydystävänsä leijonia, ja tappaa sieppaamansa Learkhoksen iskemällä tämän kalliota vasten.

## Lähteet
Puistolumikello

**Puistolumikello**, joskus myös pelkkä **lumikello**, (*Galanthus nivalis*) on varhain kukintansa aloittava narsissikasvi. Puistolumikellon kukat ovat valkoiset ja kellomaiset. Sen luontainen levinneisyysalue on Etelä-Euroopassa. Suomessa sitä käytetään koristekasvina.

Suomessa puistolumikello voi aikaisina keväinä kukkia jo maaliskuun lopussa, tavallisin kukkimisaika kuitenkin vaihtelee. Poikkeuksellisen lämpimillä paikoilla, etenkin Etelä-Suomessa, ne voivat lauhoina talvina kukkia jo tammikuun lopussa. Tyypillisenä vuotena ne aloittavat kukintansa Etelä-Suomessa huhtikuun alun pälvillä ja jatkavat huhtikuun loppupuolelle saakka kukintaansa. Pohjoissuomalaisissa puutarhoissa lumikellon kukinta tapahtuu tyypillisesti vapun tienoilla. Kasvin varhainen kukkiminen perustuu sen erikoiseen kykyyn alijäähdyttää kasvinesteensä sokerin avulla. Lumikelloa voi kasvattaa koko Suomessa.

Lumikellojen sipulit istutetaan syyskuussa maahan 8–10 cm syvyyteen. Lumikello ei ole nuuka siitä, millaisessa maassa se kasvaa, sillä se ehtii kukkia ennen kuin keväinen kosteus on ehtinyt haihtua maasta. Tiivistä savimaata tulisi kuitenkin välttää. Lumikello tulee toimeen niin porottavassa auringossa kuin varjossakin. Aurinkopaikoissa kukinta on normaalisti viikon pari aikaisempi kuin saman alueen varjopaikoissa.

Lumikellot ovat oivia kasveja perennapenkeissä, sillä ne kukkivat ensimmäisinä ennen kuin muita kasveja on edes näkyvissä. Myöhemmin keväällä ne antavat tilaa muille kasveille. Toinen hyvä vaihtoehto on istuttaa lumikellot pihanurmelle, esimerkiksi omenapuiden juurelle. Lumikello leviää melko hyvin sipuleista, sivusipuleista ja siemenistä, joita muurahaiset levittävät. Puistolumikellon siemenissä on elaiosomi eli rasvalisäke, joka houkuttelee muurahaisia. Sipulit tulisi jakaa kolmen vuoden välein kesällä loistavan kukinnan takaamiseksi. Sipulit sietävät huonosti säilytystä, joten ne kannattaa liottaa yön yli vedessä ennen istutusta.

Puistolumikello sisältää galantamiini-nimistä alkaloidia, jota käytetään esimerkiksi Alzheimerin taudin hoidossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Puistolumikello (''Galanthus nivalis'')
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Puistolumikello (''Galanthus nivalis'')
* Luontoportti: Puistolumikello (''Galanthus nivalis'')
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Galanthus nivalis'' 
* Michigan State University: Snowdrops, ''Galanthus nivalis'' (pdf)
Ahosuolaheinä

**Ahosuolaheinä** (*Rumex acetosella*) on hierakoiden sukuun kuuluva kasvilaji. Laji on Suomessa yleinen ja siitä esiintyy kolme eri alalajia: ketosuolaheinä (*Rumex acetosella* subsp. *acetocella*), somersuolaheinä (*Rumex acetosella* subsp. *arenicola*) ja kaitasuolaheinä (*Rumex acetosella* subsp. *tenuifolius*).

## Ulkonäkö ja koko
Ahosuolaheinä on 10–60&nbsp;cm korkea monivuotinen ruohovartinen kasvi. Sen lehdet ovat soikeat ja kapeat. Lehtiruodin tyvellä vartta ympäröi kalvomainen korvaketuppi. Lehdet maistuvat happamilta ja suolaisilta. Maku muistuttaa vähän raparperiä tai ketunleipää. Kasvi on kaksikotinen: hedeyksilöiden kukat ovat punertavat ja heteet keltaiset, emiyksilöissä kukat ovat purppuranpunaiset. Kukinto on haaroittunut ja noin puolet kasvin koko korkeudesta. Kukat ovat pieniä. Pähkylät ovat noin 1,5&nbsp;mm pitkiä, ruskeita ja kolmisärmäisiä. Ahosuolaheinällä on syvälle maahan ulottuva paalujuuri, ja se muodostaa myös juurisilmuja pintajuuristoonsa.

Ahosuolaheinä muistuttaa niittysuolaheinää (*Rumex acetosa*). Sen erottaa niittysuolaheinästä pienemmän koon ja lehtien tyviosien perusteella. Ahosuolaheinällä lehtien tyviliuskat ovat kääntyneet ulospäin, eli lehdet ovat muodoltaan keihäskantaiset.

## Levinneisyys

Kasvi on kotoisin Euraasiasta, mutta se on levinnyt ihmisen mukana muuallekin pohjoisella pallonpuoliskolla. Pohjois-Amerikassa se on harmillinen rikkaruoho muun muassa pensasmustikan viljelmillä.

## Kasvupaikka

Ahosuolaheinä menestyy kuivillakin paikoilla, kuten kallioilla, joutomailla, rantahietikoilla ja tienvarsilla. Se vaatii happaman maaperän. Hiekkaisilla pelloilla juuriversoista voimakkaasti leviävä ahosuolaheinä voi olla rikkakasvi.

## Käyttö

Ahosuolaheinää on käytetty ravinnoksi keittoihin ja salaatteihin. Oksaalihapon takia sitä ei pidä käyttää liikaa.
Tekstiilien värjäyksessä siitä saadaan keltaista, tummanruskeaa, mustaa ja vihreää väriä, siemenistä punaista.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Ahosuolaheinän (''Rumex acetosella'') levinneisyys Suomessa.
*Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ahosuolaheinä (''Rumex acetosella'')
*LuontoPortti: Ahosuolaheinä (''Rumex acetosella'')
*Valokki – Nettikasvio: Ahosuolaheinä (''Rumex acetosella'')
*ITIS: ''Rumex acetosella'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Rumex acetosella'' 
*Flora of China: ''Rumex acetosella''
Niittysuolaheinä

**Niittysuolaheinä** (*Rumex acetosa*) on kaikkialla Suomessa yleinen hierakoiden sukuun kuuluva ruohovartinen kasvi.

## Ulkonäkö, koko ja maku

Niittysuolaheinä kasvaa 30–100 cm korkeaksi. Lehdet ovat pitkänsoikeat, nuolikantaiset  ja isommat kuin ahosuolaheinällä. Kasvi on kaksikotinen, hedeyksilöiden kukat ovat punertavat ja heteet keltaiset, emiyksilöissä kukat ovat purppuranpunaiset. Lehdet maistuvat happamilta ja suolaisilta, maku muistuttaa vähän raparperiä tai ketunleipää.

## Levinneisyys

Niittysuolaheinää kasvaa villinä lähes koko Euroopassa, ja sitä on viljelty jo muinaisessa Egyptissä ja Intiassa. Lajia esiintyy myös Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Lapissa kasvaa alalajia nimeltään lapinsuolaheinä (*Rumex acetosa* ssp. *lapponicus*).

## Kasvupaikka

Niittysuolaheinää kasvaa niityillä. Sen kasvupaikkoja ovat myös kosteat lähteiköt, puronvarret ja pensastot. 

## Käyttö
Niittysuolaheinää on käytetty ravinnoksi keittoihin ja salaatteihin. Ranskassa viljellään isolehtistä lajiketta, tarhasuolaheinää (*Rumex acetosa* var. *hortensis*). Oksaalihapon takia sitä ei pidä käyttää liikaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Niittysuolaheinän (''Rumex acetosa'') levinneisyys Suomessa.
*Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Niittysuolaheinä (''Rumex acetosa'')
*LuontoPortti: Niittysuolaheinä (''Rumex acetosa'')
*Valokki – Nettikasvio: Niittysuolaheinä (''Rumex acetosa'')
*ITIS: ''Rumex acetosa'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Rumex acetosa'' 
*Flora of China: ''Rumex acetosa''
Bedlam

**Bethlem Royal Hospital** eli **Bedlam** on Lontoossa sijaitseva maailman vanhin psykiatrinen sairaala. Sanasta *bedlam* on tullut englannin kielessä synonyymi hälinälle ja epäjärjestykselle.

## Historia
Bedlam perustettiin vuonna 1247 lahjaksi Betlehemin tähti -nimiselle palestiinalaiselle munkkiveljeskunnalle. Laitos toimi aluksi luostarina, mutta henkisistä sairauksista kärsivien hoito aloitettiin jo 1300-lukuun mennessä.

Lontoon kaupunki otti Bedlamin hallintaansa 1547, jolloin laitoksesta tuli yksi viidestä uskonpuhdistuksen jälkeen uudelleenperustetusta ”kuninkaallisesta sairaalasta”. Vaikka noihin aikoihin jotkin potilaat paranivatkin, toiminta oli hyvin tehotonta. Väkivaltaiset potilaat kahlehdittiin ja pantiin käsirautoihin. Sairaalaan järjestettiin myös maksullisia kiertokäyntejä, joilla vierailijat pääsivät katselemaan sairaalan potilaita ja heidän epäinhimillisiä elinolosuhteitaan.

Vuonna 1676 laitos siirtyi uusiin tiloihin Moorfieldsiin barokkityyliä edustavaan rakennukseen, jonka oli suunnitellut Robert Hooke. Vuonna 1815 sairaala sijoitettiin St. George’s Fieldsiin Southwarkiin. Osa sairaalasta toimii nykyään sotamuseona. 1800-luvun puolivälin tienoilla potilaita alettiin hoitaa yhä enemmän erilaisten työmuotojen ja vapaa-ajan aktiviteettien avulla. Potilaiden kahlehdinnasta luovuttiin myös vähitellen.

Vuonna 1930 sairaala uudistettiin jälleen, ja se siirrettiin nykyiselle sijaintipaikalleen. Samalla osastot hajautettiin omiin rakennuksiinsa. Kaikissa rakennuksissa oli keittiö, ruokala ja puutarha.

Suurimman osan historiastaan Bedlam on toiminut akuuttien tapausten hoitolaitoksena. Ne, jotka eivät ole parantuneet 12 kuukauden sisällä, on yleensä lähetetty pois. Kuitenkin 1730-luvun ja vuoden 1919 välillä niin sanottuun parantumattomien siipeen otettiin sellaisia potilaita, joille muuta sijoitusvaihtoehtoa ei ollut.

Vuonna 2013 arkeologit löysivät vuonna 1560 perustetun hautausmaan, jolle on haudattu tuhansia Bedlamin sairaalassa kuolleita potilaita. Lisätutkimusten toivotaan tuovan valoa Bedlamin sairaalan tuolloisiin elinoloihin.

## Lähteet
Ruttojuuret

**Ruttojuuret** (*Petasites*) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, josta tunnetaan 15–20 lajia. Suomessa kasvaa vain neljä lajia. Pohjanruttojuuri (*Petasites frigidus*) kasvaa luonnonvaraisena letoilla, korvissa ja rannoilla Keski-Suomen pohjoisosissa ja Pohjois-Suomessa. Etelänruttojuuri (*Petasites hybridus*) kasvaa alun perin viljelykarkulaisena Etelä-Suomessa. Sitä kasvatetaan myös perennana ja se on tuotu Suomeen alkuaan rohdoskasviksi. Ruttojuuri on tullut Pohjolaan luostarien munkkien mukana. Sitä on käytetty nimensä mukaisesti keskiaikana haavoja parantavana, mutta ennen kaikkea ruttolääkkeenä. Rantaruttojuuri kasvaa yhdessä paikassa rannikolla Helsingissä. Valkoruttojuurta (*Petasites albus*) kasvatetaan koristekasvina. Se kukkii aikaisin keväällä, jopa maaliskuussa. Koristekasviksi istutettu ruttojuuri voi vallata suurenkin alan kasvupaikakseen, ja sitä voi olla vaikea hävittää. 

## Lajeja
* *[[valkoruttojuuri|Petasites albus]]* – valkoruttojuuri
* *[[tuoksuruttojuuri|Petasites fragrans]]* – tuoksuruttojuuri
* *[[pohjanruttojuuri|Petasites frigidus]]* (syn. *P. speciosa*) – pohjanruttojuuri
* *[[etelänruttojuuri|Petasites hybridus]]* – etelänruttojuuri
* *[[idänruttojuuri|Petasites japonicus]]* – idänruttojuuri (jättiläisruttojuuri)
** ''Petasites japonicus'' subsp. ''giganteus'' – japaninruttojuuri
* *[[vitiruttojuuri|Petasites paradoxus]]* – vitiruttojuuri
* *[[kuolanruttojuuri|Petasites radiatus]]* (syn. *P. laevigatus*) – kuolanruttojuuri
* *[[Petasites sagittatus]]*
* *[[rantaruttojuuri|Petasites spurius]]* – rantaruttojuuri
* *[[Petasites trigonophyllus]]*
* *[[Petasites vulgaris]]*

## Lähteet
* Schauer, Thomas & Caspari Claus: *Luonnonkasvit: Suuri maastokäsikirja*. Suom. toim. Arto Kurtto. Weilin+Göös. 1991, .

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Petasites''
* Suomen Lajitietokeskus: Ruttojuuret – ''Petasites''
* Ruttojuuret
* Suomen kasvio: Ruttojuuri
* Vieraslajit.fi: Ruttojuuret
Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu

**Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu** oli Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 29. elokuuta 1952. Sininen lipussa kuvaa taivasta, valkoinen puuvillaa ja punainen "vallankumouksellisten työläisten taistelua". Sirppi ja vasara taas kuvaavat maalaisten ja työläisten liittoa. Punainen tähti on kommunismin symboli. Lipusta luovuttiin 30. syyskuuta 1991.

## Historia

Ensimmäinen lippu nostettiin lipputankoon 22. heinäkuuta 1925 ja se oli punainen, jossa maan nimi oli arabiaksi ja kyrillisin kirjaimin (УзССР) vasemmassa yläkulmassa kultaisella.

9. tammikuuta 1926 lähtien, lippu oli muuten sama, mutta maan nimi lipussa oli uzbekiksi, venäjäksi ja tadžikiksi.

Vuosien 1931 ja 1937 välillä lippu oli muuten sama, mutta uzbekinkielinen nimi lyhennettiin muotoon: OzSSC, ja venäjänkielinen vastaava - УзССР.

Vuosien 1937 ja 1940 välillä, lippu oli muuten sama, mutta maan uzbekinkielinen nimi muutettiin kirjoitettavaksi latinalaisilla kirjaimilla - OZBEKISTAN SSR.

Seuraavaksi maan nimi oli lipun vasemmassa yläkulmassa kultaisella sekä uzbekiksi (Ўзбекистон ССР - Ozbekiston SSR) että venäjäksi (Узбекская ССР - Uzbekskaya SSR).

## Katso myös

* Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
* Uzbekistanin lippu
Ruotsin supercup

**Supercup** (*Supercupen*) on Ruotsin jalkapallossa ottelu, jossa kohtaavat edelliskauden Allsvenskanin voittaja ja Ruotsin cupin voittaja. Ottelu pelattiin ensimmäisen kerran keväällä 2007.

## Ottelut
Etelä-Korean won

**Won** () on Korean tasavallan eli Etelä-Korean rahayksikkö. Etelä-Korean wonin tunnus on **₩** ja ISO 4217 -koodi **KRW**.

## Kolikot
Etelä-Koreassa on nykyisin käytössä seuraavat kolikot:
*1 won
*5 wonia
*10 wonia
*50 wonia
*100 wonia
*500 wonia

## Nykyisin käytössä olevat setelit
Etelä-Koreassa on nykyisin käytössä seuraavat setelit (ja niiden etupuolella kuvatut henkilöt):
*1000 wonia (Yi Hwang, filosofi 1500-luvulta)
*5000 wonia (Yi I, filosofi 1500-luvulta)
*10&nbsp;000 wonia (Sejong Suuri, Joseon-dynastian kuningas vuosina 1418–1450)
*50&nbsp;000 wonia (Shin Saimdang, taiteilija 1500-luvulta)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pohjois-Korean won

**Won** on Korean demokraattisen kansantasavallan eli Pohjois-Korean virallinen rahayksikkö, joka jakaantuu sataan **choniin**. Rahayksikön tunnus on **₩** ja ISO 4217-koodi **KPW**. Woneja laskee liikkeeseen Korean demokraattisen kansantasavallan keskuspankki. 

Won ei ole vapaasti vaihdettava valuutta. Maassa vierailevien ulkomaalaisten käyttöön vaihdetaan *turistirahoja* tai ”fekkejä” (FEC, *Foreign Exchange Certificate*), joita on kahta lajia: kapitalististen maiden kansalaisille vihreä, sosialististen maiden kansalaisille punainen. Vastaavanlainen käytäntö oli yleinen monissa sosialistisissa maissa vielä 1990-luvun alussa. 

Nykyään turistirahan rinnalla käytetään yleisesti myös vapaasti vaihdettavia valuuttoja, kuten dollaria, euroa ja Japanin jeniä, koska wonin vaihtokurssi on pahasti inflatoitunut .

Vuoden 2009 lopulla suoritetun  rahauudistuksen jälkeen yhtä uutta wonia vastaa sata vanhaa wonia. Liikkeeseen laskettiin 1, 5, 10 ja 50 chonin ja 1 wonin arvoiset kolikot, ja 5, 10, 50, 100, 200, 500, 1000, 2000 ja 5000 wonin arvoiset setelit.

## Lähteet
Tim Hunt

**Richard Timothy ”Tim” Hunt** (s. 19. helmikuuta 1943) on brittiläinen biokemisti. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2001 yhdessä Leland Hartwellin ja Paul Nursen kanssa löydettyään sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit, jotka ovat keskeisiä molekyylejä solusyklin säätelyssä. Ensimmäiset sykliinit Hunt löysi merisiilistä ja myöhemmin muistakin lajeista. Nobel-komitean mukaan nämä löydökset avaavat uusia näköaloja syövän diagnosointiin ja hoitoon.

Hunt erosi kunniaprofessorin tehtävästään Lontoon yliopistossa University College Londonissa (UCL) sen jälkeen kun hän oli puheessaan sanonut: ”Kun tyttöjä on laboratoriossa, tapahtuu kolmenlaista, rakastut heihin, he rakastuvat sinuun, ja kun heitä arvostelee, he alkavat itkeä.” 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* CV Nobel-komitean sivulla
Svenska skolan i Varkaus

**Svenska skolan i Varkaus** oli ruotsinkielinen alakoulu Varkaudessa Pohjois-Savossa. Se oli Suomen itäisin ruotsinkielinen koulu. Koulu perustettiin vuonna 1919 nimellä *Warkaus privata Svenska Folk- och Samskola*. Koulun perustajiin kuului A. Ahlström Oy:n virkamiehiä. Sen yhteydessä oli viisivuotiaille leikkikoulu. Vaikka koulu oli ruotsinkielinen, viimeisinä vuosina suurin osa sen oppilaista puhui äidinkielenään suomea. Lukuvuonna 2008–2009 koulussa oli 20 oppilasta.

Koulu sijaitsi vuodesta 1993 vuoteen 2006 Niittylän historiallisen työläiskorttelin peruskorjatussa puutalossa Unnukan rannalla. Sen jälkeen koulu on välillä ollut Päiviönsaaren sekä Tehtaan koulun yhteydessä, ja viimeisimpinä vuosinaan se on sijainnut Könönpellon koulun tiloissa.

Vuonna 2019 Varkauden sivistyslautakunta ehdotti koulun lakkauttamista johtuen oppilaiden vähäisestä määrästä. Kaupunginvaltuusto teki yksimielisen päätöksen koulun lakkauttamisesta.

## Lähteet
William Hogarth

**William Hogarth** (10. marraskuuta 1697 Lontoo – 26. lokakuuta 1764 Lontoo) oli englantilainen taidemaalari ja graafikko, joka tunnetaan erityisesti suurta suosiota saavuttaneista kuvasarjoistaan. Hän oli ennen Thomas Gainsborougha ja Joshua Reynoldsia Englannin taitavin muotokuvamaalari.

Hogarth oli erittäin taitava ja tarkka piirtäjä ja suosi runsaita yksityiskohtia ja groteskeja sävyjä. Hänen tyylinsä oli kova ja realistinen. Hogarth kuvasi kuparipiirrossarjoissaan aikaansa ja ihmishahmoja moralisoiden ja ivaten. Omien sanojensa mukaan hän kuvasi moderneja moraalisia aiheita. Hogarth teki vuosina 1731–1732 ensimmäisen moralistisen piirrossarjansa ’Ilotytön tarina’. Vuonna 1735 hänet nimitettiin St Bartholomew’n sairaalan johtokuntaan, ja hän hyödynsi tilanteen maalaamalla sairaalan pääportaikkoon seinämaalaukset *Betesdan allas* (1736) ja *Laupias samarialainen* (1737). Kirjassaan *The Analysis of Beauty* (1753) hän hyökkää ihanteellisen kauneuden käsitettä vastaan. Hän käsittelee piirroksissaan myös esimerkiksi kuuluisaksi nousseen huijarin Mary Toftin tapausta.

Hogarth kokeili myös historiallisia aiheita havaittuaan appensa James Thornhillin saaneen niiden avulla huomattavaa menestystä. Hogarth oli äärimmäisen kansallismielinen eikä koskaan myöntänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisilta taiteilijoilta vaikka oli käynyt kahdesti Pariisissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hugo Vasquez

**Hugo Sebastiano Vasquez** (s. 5. helmikuuta 1978 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Jordi Rosalesin roolin telenovelassa *[[Tuhkimotarina (televisiosarja)|Tuhkimotarina]]* (*Mi Gorda Bella*).  Vasquezilla on ollut muutamia sivurooleja eteläamerikkalaisissa elokuvissa.

## Yksityiselämä

Vasquezin äiti Natalie Lazaro de Vasquez oli kotoisin Brasiliasta mutta ollessaan raskaana, (odottaessaan Hugoa) hän muutti Venezuelaan. Hugon isä oli kotoisin Venezuelasta. Vasquez aloitti näyttelemisen 9-vuotiaana. Lapsena Vasquez asui Venezuelassa, mutta lähti aikuisena opiskelemaan näyttelemistä, hän opiskeli New Yorkissa, Saksassa ja Kolumbiassa, ja muutti sitten takaisin Venezuelaan.

Vasquez meni kihloihin floridalaisen Elizabeth Hintonin kanssa. He erosivat parin vuoden yhdessäelon jälkeen. Myöhemmin Vasquez meni naimisiin argentiinalaisen Julieta Carreñon kanssa. He saivat tyttövauvan toukokuussa 2007.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Biografia
Max Frisch

**Max Rudolf Frisch** (15. toukokuuta 1911 Zürich – 4. huhtikuuta 1991 Zürich) oli merkittävä saksankielinen sveitsiläiskirjailija. 

## Varhaisvaiheet
Frisch syntyi Zürichissä, jossa hän ensin opiskeli saksan kieltä ja kirjallisuutta, sittemmin rakennustaidetta. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Sveitsin armeijassa. Hän kokeili jo nuoruudessaan näytelmien kirjoittamista. Hänen elämänsä mullistui vuonna 1933 hänen isänsä, itävaltalaissyntyisen arkkitehdin kuoleman takia. Frisch ryhtyi lehtimieheksi ja matkusteli kolmen vuoden ajan Keski-Euroopassa, Kreikassa ja Turkissa. Tämän välivaiheen jälkeen Frisch jatkoi arkkitehtiopintojaan ja valmistui arkkitehdiksi. Hän toimi pitkään sekä arkkitehtina että kirjailijana. 

## Tuotanto
Vuoden 1948 alussa Frisch tutustui näytelmäkirjailija Bertolt Brechtiin. Tällä oli suuri merkitys Frischin työhön. Yleisestikin Brecht hallitsi aikakauden saksankielistä kirjailijajoukkoa, joka jakaantui Brechtin kannattajiin ja vastustajiin. Frisch ei hyväksynyt Brechtin ajatuksia vaan puolusti yksilökeskeisempää näyttämötaidetta. Brechtiläisyys askarrutti silti häntä ja vaikutti häneen epäsuorasti. Myös eksistentialismi vaikutti Frischiin, varsinkin Jean-Paul Sartren humanismi. Koko Frischin tuotannossa on mukana omantunnon ristiriidan teema.

Tärkeitä aiheita Frischille olivat ihmisen identiteetti ja Sveitsin omakuva esimerkillisenä, sitoutumattomana valtiona sekä maan rooli maailmassa. Hän moitti kuitenkin sveitsiläisiä liiasta itseriittoisuudesta ja omahyväisyydestä. Romaanissa *Minä en ole Stiller* on päähenkilönä amerikkalainen henkilö. joka pidätetään Sveitsin rajalla, sillä hänen epäillään matkustavan väärällä nimellä. Hän kiistää sinnikkäästi olevansa Stiller, jolla on selvitettäviä asioita poliisin kanssa. Frischin näytelmä *Tuhopolttajat* kuvaa oloihinsa jämähtänyttä pikkuporvaria, jonka päämääränä on ylläpitää turvallisuutta ja hyvinvointia. Sen uhkana ovat kuitenkin tuhopolttajat. Porvari yrittää tyynnytellä heitä myönnytyksillä, mutta lopulta he polttavat hänen talonsa. Näytelmä *Andorra* taas on rakennettu antisemitismin, juutalaisvastaisuuden pohdinnan varaan: päähenkilöä aletaan pitää juutalaisena ja lopulta hän itsekin uskoo käsitykseen. Kun naapurimaan joukot uhkaavat Andorraa, sen väestö alkaa vainota häntä. Näin Frisch kuvaa, kuinka uskomus kasvaa vähitellen lähes totuuden veroiseksi.

## Suomennetut teokset
### Kaunokirjallisuus
* *Montauk: Elämäntapani ja mielenlaatuni piirteitä*. Suomentanut Olli Suominen. Weilin+Göös 1979.
* *Minä en ole Stiller*. Suomentanut Markku Mannila. Weilin+Göös 1980.
* *Siniparta*. Suomentanut Markku Mannila. Weilin+Göös 1987.
* *[[Homo Faber]]*. Suomentanut Sinikka Kallio. Otava 1961.
* *Ihminen ilmestyy holoseeniin*. Suomentanut Markku Mannila. Basam Books 2008.
* *Gantenbein*. Suomentanut Aarno Peromies. Sanasato 2008.

### Näytelmät
* *Kiinan muuri* (Die Chinesische Mauer)
* 
* *Andorra* (Andorra)
* *Don Juan ja geometria* (Don Juan oder die Liebe zur Geometrie)
* *Elämäkerta* (Biografie – Ein Spiel)
* *Herra Hotzin suuri raivo* (Die Grosse Wut des Philip Hotz)

## Kirjallisuutta
* 
* 

## Lähteet
John Harrison

**John Harrison** (24. maaliskuuta 1693 &ndash; 24. maaliskuuta 1776) oli englantilainen kelloseppä, joka keksi turvalliset valtameripurjehdukset mahdollistavan riittävän tarkan kronometrin. Tarkkoja kelloja oli toki ollut jo aiemminkin, mutta niiden käynnin säätö perustui heiluriin, eivätkä ne siten olleet soveliaita laivoissa käytettäviksi. Laivan keskeytymättömät liikkeet vaikuttavat lisäksi myös liipotin- ja ankkurimekanismien ym. tavanomaisten ratkaisujen käyntinopeuteen ja tästä aiheutuva kellon näyttämän enenevä virhe lisää samassa suhteessa virhettä sekstanttia käyttäen tapahtuvassa pituuspiirin määrityksessä. 

Hänen 1726 kehittämässään kompensaatioheilurissa messinki ja teräs kompensoivat toistensa lämpölaajenemisen. Vuonna 1735 keksimällään kronometrillä hän voitti 20&nbsp;000 punnan palkkion meriministeriöltä, sillä laitteen avulla pituuspiiri pystyttiin määrittämään 50 kilometrin tarkkuudella.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Luonnontieteellinen keskusmuseo

**Luonnontieteellinen keskusmuseo Luomus** on Helsingin yliopiston alainen erillinen tutkimuslaitos. Luonnontieteellinen keskusmuseo vastaa lakisääteisesti luonnontieteellisten kansalliskokoelmien säilyttämisestä, kartuttamisesta ja näytteillepanosta, sekä näihin liittyvästä tutkimuksesta ja opetuksesta. Luonnonsuojelulaissa on säädetty kuolleena tavattujen luonnonvaraisten eläinten toimittamisesta Luomuksen kokoelmiin. Luomuksella on kolme yleisökohdetta: Luonnontieteellinen museo, Kaisaniemen kasvitieellinen puutarha ja Kumpulan kasvitieteellinen puutarha. 

## Näyttelyt
Museolla on yleisölle suunnattuja näyttelyitä kolmessa kohteessa Helsingin keskustassa ja sen lähistöllä:
* Luonnontieteellinen museo (ent. Eläinmuseo)
* Kaisaniemen kasvitieteellinen puutarha
* Kumpulan kasvitieteellinen puutarha

Kumpulan kartanossa säilytettävät museon geologiset kokoelmat ovat avoinna kesäkaudella yleisöpäivinä.

Vuonna 2019 luonnontieteellisen keskusmuseon yleisökohteissa vieraili 352&nbsp;000 kävijää.



Tiedosto:Kaisaniemi palm house.jpg|Kaisaniemen kasvitieteellistä puutarhaa.
Tiedosto:Kumpulan kasvitieteellinen puutarha C IMG 2934.JPG|Kumpulan kasvitieteellistä puutarhaa.


## Tutkimusyksiköt
* Eläintietiede 
* Luonnontiede  (Ajoituslaboratorio ja Geologia) 
* Kasvitiede (Kasvimuseo ja kasvitieteelliset puutarhat) 

## Lähteet
* *Luonnontieteellinen keskusmuseo: Vuosikirja 1995*. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Suomen Lajitietokeskus Laji.fi
* Tiina Raevaara: Luonnontieteellinen keskusmuseo on osa yliopistoa. Tarinoita tieteestä, Suomen kuvalehdebn blogit 11.4.2012.