Iroha

**Iroha** (, myös 伊呂波 tai 色葉) on japaninkielinen runo, jota on käytetty kana-tavuaakkosten järjestämiseen. Kaikki 47 tavuaakkosta esiintyvät siinä kerran, joten se on täydellinen pangrammi. *Iroha* on peräisin Heian-kauden alkupuolelta ja se on kirjoitettu viimeistään vuonna 1079, vaikka se lienee todellisuudessa vanhempi. Samalta aikakaudelta tunnetaan myös kaksi muuta muistiapua: *[[Ametsuchi no uta]]* ja *[[Taini-uta]]*, mutta *Ametsuchi no uta* on käytännössä vain sanaluettelo eikä koherentti runo, toisin kuin *Iroha* ja *Taini-uta*. Tutkijat eivät ole yksimielisiä runojen alkuperäisestä tarkoituksesta, mutta niitä käytettiin laajalti muistiapuna kana-aakkoston opettelussa. *Irohan* korvasi lopulta nykyisin käytössä oleva gojūon-järjestelmä Meiji-kauden keskivaiheilla.

## Runo
Varhaisin tunnettu versio *Iroha*-runosta oli kirjoitettu *[[man’yōgana]]*-tavustolla, joissa käytetään vain kanji-merkkejä. Seuraavassa taulukossa on viisi muotoa runosta: alkuperäinen, arkaainen muoto hiragana-tavuaakkosilla, sen romanisaatio, runo nykymuotoisella japanin kielellä ja sen romanisaatio sekä suurpiirteinen käännös.

## Historia ja merkitys
*Irohan* laatijaa ei tunneta. Perinteisesti sen kirjoittajana on pidetty munkki Kūkaita (k. 835), jonka nimiin on laitettu myös hiragana-aakkoston kehittäminen, mutta *Irohan* edustama fonologinen järjestelmä on paljon myöhemmältä ajalta, noin 150 vuotta Kūkain kuoleman jälkeen: koska runossa ei ole erillisiä merkkejä tavuille ”e” ja ”ye”, se lienee laadittu noin vuoden 950 jälkeen; myös imayō-runomuodon käyttö on osoitus myöhemmästä alkuperästä. *Irohan* on myös sanottu olevan mukaelma buddhalaisen *[[Daihatsu nehangyō]]* -sūtran jakeesta. Ensimmäinen tunnettu maininta *Irohasta* on teoksessa *Konkōmyō saishōō kyō ongi* vuodelta 1079. *Iroha* korvasi nopeasti muut muistirunot ja sitä käytettiin yleisesti kana-aakkosten opetteluun Heian-kauden loppupuolelta lähtien. Koska saman tavun kirjoittamiseen saatettiin useinkin käyttää monia erityyppisiä kanamerkkejä, *Irohan* kaltaisille aakkostoille oli tarvetta. Samalla *Iroha* edisti japanin kielen ortografian selkiytymistä.

*Irohan* ja sen käytön yleistymisen merkitys japanin kielen ja kirjoituksen kehitykselle oli ratkaiseva. Sillä oli huomattava rooli lukutaidon leviämisessä, sillä se oli muuttumattomana ja pienenä kirjainluettelona suurien ihmisjoukkojen opittavissa. Se määritteli vielä nykyäänkin käytössä olevat 47 kirjaintyyppiä, lukuun ottamatta myöhemmin lisättyä kirjainta ”n”, ja se myös varmisti periaatteen, jonka mukaan *seion*- ja *dakuon*-äänteille ei ole erillisiä kirjaimia (esimerkiksi ”ka” vs. ”ga”) . Sillä oli joitakin huonoja puolia: koska *Iroha*-äännejärjestelmä säilyi muuttumattomana, se ei pysynyt puhutun kielen äännemuutosten tahdissa ja ajan kuluessa kirjoitettu ja puhuttu kieli loittonivat toisistaan.

*Irohaa* käytettiin myös länsimaisten aakkosten tavoin. Sitä hyödynnettiin esimerkiksi luetteloissa ja sanakirjoissa sisällön järjestämiseksi. Varhaisimmat *Irohaa* käyttävät sanakirjat laadittiin jo Heian-kauden loppuvaiheilla: niistä ensimmäinen on *[[Iroha jiruishō]]*, joka kirjoitettiin vuosien 1144–1181 välillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*How does the i-ro-ha ordering go?