open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Klooritetrasykliini

**Klooritetrasykliini** eli **aureomysiini** (C22H23N2ClO8) on tetrasykliineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina.

## Ominaisuudet, historia ja käyttö
Klooritetrasykliini on huoneenlämpötilassa kirkaankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hieman etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja bentseeniin. Klooritetrasykliini ei liukene dietyylieetteriin. Yhdiste voi hajota valon vaikutuksesta. Klooritetrasykliini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on –275.

Ensimmäisen kerran klooritetrasykliinin eristi B. M. Duggar vuonna 1945 *[[Streptomyces aureofaciens]]*-kannasta ja se on ensimmäinen eristetty tetrasykliineihin kuuluva yhdiste. Yhdisteen rakenteen selvitti Robert Burns Woodward ryhmineen vuonna 1952. Klooritetrasykliinin biotekninen tuotanto laajassa mittakaavassa alkoi 1948. Nykyäänkin yhdistettä valmistetaan bioteknisesti *S. aureofaciens*-sädesienen avulla. 

Klooritetrasykliinin antibioottiset vaikutukset perustuvat muiden tetrasykliinien tavoin siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomiin ja estää bakteerien proteiinisynteesin. Aine on laajakirjoinen antibiootti ja se tehoaa grampositiivisiin bakteereihin, mykoplasmaan ja eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin. Monet gramnegatiivisista bakteereista ovat klooritetrasykliinille resistenttejä. Nykyään klooritetrasykliiniä käytetään ihmislääketieteessä lähinnä silmä- ja ihotulehdusten hoitoon.Eläinlääketieteessä klooritetrasykliiniä käytetään sikojen, lehmien, hevosten ja lampaiden bakteeritautien hoitamiseen ja ehkäisyyn ja sitä voidaan lisätä muun muassa eläinten rehuun.

## Lähteet
Ainasjärvi

**Ainasjärvi**  on Pirkanmaalla Lempäälän Nurmissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Ainasjärvi on osa Pyhäjärven lähialuetta.

## Maantietoa
Järven pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaaton rinteessä olevassa painaumassa. Siihen ei laske ojia, mutta sen laskuoja lähtee eteläpäästä ja juoksee kaakkoon päin yli 600 metriä laskien Siisjärveen. Ojan varrella sijaitsee pelto, jonka kuivatusvedet kerääntyvät ojaan. Järven rantaviivan pituus on 450 metriä. Ranta on soistunutta metsää. Suon reunaan jyrkkään rinteeseen on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne johtaa metsätie Nurmelta.

## Historiaa
Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Oinasjärvi” . Järvellä oleva vapaa-ajan asunto ei näy vuoden 1991 peruskartassa, joten se on uusi.

## Lähteet
Perovskiittirakenne

**Perovskiittirakenne** on kiderakennetyyppi, joka määritellään sillä, että se on samanlainen kuin perovskiittimineraalilla. Samantyyppisen kiderakenteen omaaminen määrittää myös perovskiittimineraaliryhmän.

## Aiheesta muualla
* Perovskite Group – mindat.org
Mälittyjärvi

**Mälittyjärvi**  eli **Mälitty**  on Pirkanmaalla Vesilahden Onkemäen länsipuolella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Mälittyjärvi on osa Pyhäjärven lähialuetta.

## Maantietoa
Järven pituus on 500 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Se on syntynyt kallioisten mäkien väliin Mälittyjärvenvuoren länsirinteen juurelle. Järveen on kaivettu lyhyitä suo-ojia ympäröiviltä soilta. Myös sen laskuoja on kaivettu oja, joka lähtee järven pohjoispäästä. Oja juoksee pohjoiseen ensimmäisten maatilojen peltojen läpi ja muuttuu Koivistalhon pelloilla johto-ojaksi, joka painuu sitten Huhkamonkoluun ja laskee Toivolanlammin rantasuohon. Järven valuma-alue on pieni ja veden laskennallinen viipymä on 79 vuorokautta. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Länsirannat ovat soistuneita ja itärannat kovaa etsämaata. Järvi on autio ja sinne johtaa pohjoisesta polku.

## Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuonna 2001. Se on karuhko humuspitoinen metsäjärvi, jonka vesi on ruskean väristä, sisältää humusta ja on melko hapanta. Veden väriluku vaihtelee 140–170&nbsp;mg Pt/l ja veden happamuustaso on talvella alle pH 6. Järvestä on silloin mitattu jopa arvon pH 5,5, mikä on useimmille kaloille liian matala arvo. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on kuitenkin välttävä. Veden fosforipitoisuus oli 15 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l) ja typpipitoisuus oli 450&nbsp;µg/l. Järven happitilanne on häiriintynyt. Nämä ovat karun järven arvoja. Levän klorofylliä esiintyi vain 6,8 milligrammaa kuutiometrissä vettä (mg/m³). Talvella päällysveden happipitoisuuden kyllästysprosentti on laskenut arvoon 43%. Alusvedessä tilanne on yleensä heikompi ja sieltä on mitattu happipitoisuuksia 0,7 milligrammaa litrassa vettä (mg/l). Veden kemiallinen hapenkulutus on tutkimusten mukaan 31&nbsp;mg/l eli suuri. Arvo johtunee humuksen määrästä vedessä ja se selittää hyvin hapen vähyyttä. Mälityn virkistyskäyttöluokka on tyydyttävän ja välttävän rajaoilla. Pahimmat ongelmat ovat hapettomuus, vedenväri ja happamuus.

## Historiaa
Vuoden 1959 peruskartassa järveen oli kaivettu ensimmäinen suo-oja. Kartassa ei ole silloin merkitty länsirannan soita, mutta myöhemmissä kartoissa sitä on. Järven nimi kirjoitettiin karttaan vielä vuonna 1980 "Mälitty".

## Lähteet
Do You Want To

**Do You Want To** on skotlantilaisen indie rock-yhtye Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen toiselta albumilta *[[You Could Have It So Much Better]]* ja se nousi Britannian singlelistan sijalle 4. ”Do You Want To” -kappaleen musiikkivideon ohjasi Diane Martel ja se esitettiin ensimmäisen kerran MTV2-kanavalla 23. elokuuta 2005.

## Kappaleet
### 7" singlejulkaisu
# 
# 

## Lähteet
Love Illumination

**Love Illumination** on skotlantilaisen indie rock-yhtye Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen neljänneltä albumilta *[[Right Thoughts, Right Words, Right Action]]* 27. kesäkuuta 2013. 

Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Tim Saccenti, ja se julkaistiin videopalvelu YouTubessa 24. heinäkuuta 2013.

## Kappaleet
### 7" singlejulkaisu
# 
# 

## Lähteet
Ernest Mandel

**Ernest Ezra Mandel**, käytti myös nimiä *Ernest Germain*, *Pierre Gousset*, *Henri Vallin* ja *Walter* (5. huhtikuuta 1923 – 20. heinäkuuta 1995) oli saksalais-belgialainen marxilainen ja trotskilainen vallankumousteoreetikko. 

Mandel syntyi Frankfurtissa ja osallistui Antwerpenissa trotskilaisen neljännen internationaalin toimintaan. Hänen vanhempansa Henri ja Rosa Mandel olivat Puolasta muuttaneita juutalaisemigrantteja, jotka olivat aiemmin vaikuttaneet Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin Spartakistiliitossa.
Helsingin Työväen Näyttämö

**Helsingin Työväen Näyttämö** oli helsinkiläinen vasemmistolainen harrastajateatteri, jonka historia alkaa 1916 perustetusta Seurasaaren ulkoilmateatterista. Teatteri toimi sittemmin eri puolilla Helsinkiä: Mustikkamaalla, Helsingin työväentalossa, Vallilan kesäteatterissa ja lopuksi Kirjatyöntekijäin liiton talossa. Vuonna 1922 seurueen nimeksi muuttui Työn Näyttämö. Vuonna 1934 joukko *[[Kirjallisuuslehti (suomalainen lehti)|Kirjallisuuslehden]]* ympärille ryhmittyneitä vasemmistolaisia perusti sen uudelleen nimellä Työväen Näyttämö, mistä alkoi sen tunnetuin vaihe. Teatterin toiminta jatkui vuoteen 1940 asti, virallisesti se lakkautettiin 1945.

Teatterin toiminnassa oli mukana joukko kommunisteja, ja sosialidemokraatit erosivatkin siitä myöhemmin. Uuden Työväen Näyttämön ensiesitys oli Nyrki Tapiovaaran ohjaama amerikkalaisen I. J. Goldenin poliittinen näytelmä *Lakonjohtaja*, joka esitettiin Käpylän työväentalolla marraskuussa 1934. Teatterin toimintaan kohdistui ajan oikeistolaisten voimien painostusta. Teatterin toiminnassa mukana olivat muun muassa Nyrki ja Tapio Tapiovaara, Helmer Adler, Elvi Sinervo-Ryömä, Toini Aaltonen, Arvo Turtiainen ja Maija Savutie. Vaihtelevassa näyttelijäkokoonpanossa pysyvämpiä jäseniä olivat Hili Virtanen, Eino Kokkonen, Ludvig Korpi ja Yrjö Nykänen. Myös Jarno Pennanen ja Jenny Pajunen näyttelivät. Näytelmiä ohjasivat pääasiassa Nyrki Tapiovaara, Adler, Kaisu-Mirjami Rydberg ja Pentti Raunio. Vuonna 1939 teatterin johtajaksi valittiin Jalmari Parikka. Tapio Tapiovaara toimi johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1934–1939, minkä jälkeen hänen seuraajakseen tuli K. Airut. Päätöksenteko teatterissa oli kollektiivista.

## Lähteet
Mercedes-Benz X-sarja

**Mercedes-Benz X-sarja** (**W470**) on Mercedes-Benzin vuosina 2017–2020 valmistama lava-automalli. X-sarjan konseptimalli esiteltiin Tukholmassa lokakuussa 2016. Tuotantomallin ensiesittely oli Kapkaupungissa heinäkuussa 2017. Auto perustuu samalle perusrakenteelle kuin Nissan Navara ja Renault Alaskan. X-sarjaa myös valmistettiin samalla tehtaalla Espanjassa sisarmalliensa kanssa. Mercedes-Benz päätti karsia X-sarjan mallistostaan, sillä se kävi huonosti kaupaksi muun muassa kilpailijoitaan korkeamman hintansa vuoksi.

Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä X-sarja sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Carlos Checa

**Carlos Checa** (s. 15. lokakuuta 1972 Barcelona) on espanjalainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajoi 500 kuutioisten ja MotoGP-sarjassa muun muassa Pons Racing ja Yamaha Factory Racing talleissa. Checa voitti Superbiken maailmanmestaruussarjan mestaruuden kaudella 2011.

## 125- ja 250-kuutioiset
Checa aloitti uransa 1993 125-kuutioisissa, jossa hän ajoi yhden kilpailun ennen siirtymistään kesken kauden 250-kuutioisten sarjaan. Checa ajoi Daytona - Pit Lane tallin Honda RS250R -pyörällä kuusi kilpailua. Hän sijoittui parhaimmillaan yhdeksänneksi FIM-kilpailussa. Checa keräsi kauden aikana yhteensä yhdeksän pistettä ja sijoittui 23:nneksi.

Kaudeksi 1994 hän siirtyi Givi Racing -talliin, joka käytti Honda RS250 -tehdaspyörää. Checa ajoi kokonaispisteissä kahdenneksitoista keräten 54 pistettä. Hän ajoi parhaimmillaan seitsemänneksi Yhdysvaltain kilpailussa.

## 500-kuutioiset
Checa siirtyi kesken 1995 kauden 500-kuutioisten sarjaan Pons tallin mukana. Hän ajoi Honda NSR500 -tehdaspyörällä viisi kilpailua loppukauden aikana. Checa ajoi maaliin kolmesti, joista kahdesti hän sijoittui seitsemänneksi Brasiliassa ja Argentiinassa. Checa saavutti yhteensä 26 pistettä ja sijoittui kokonaispisteissä kuudenneksitoista.

## Lähteet
Kassinen

**Kassinen** voi tarkoittaa seuraavia:
*Katto-Kassinen, Astrid Lindgrenin luoma satuhahmo. Tähän liittyy:
**Katto-Kassinen, vuonna 2002 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva
*Aino Kassinen (1900–1977), suomalainen selvänäkijä
*Kalpa Kassinen, Bilbo Reppulin nimi Taru sormusten herrasta -kirjan Risto Pitkäsen suomennoksessa.
Yamaha Factory Racing

**Yamaha Factory Racing** tai **Yamaha Motor Racing** on italialais-japanilainen ratamoottoripyöräilytalli. Se on Yamahan tehdastalli MotoGP-luokassa. Talli aloitti kilpailemisen 500-kuutioisten sarjassa kaudella 1999 ja on voittanut kuljettajien maailmanmestaruuden seitsemän kertaa. Sen päämaja sijaitsi aluksi Alankomaissa, jonka jälkeen kaudeksi 2002 se siirrettiin Italiaan.

## Historia
Yamahan talli perustettiin muutama vuosi sen jälkeen, kun Wayne Rainey päätti ratamoottoripyöräuransa. Rainey oli voittanut Kenny Robertsin Marlboro Team Roberts Yamahan tehdaspyörällä kolme 500-kuutioisten maailmanmestaruutta 1990-luvun alussa, jonka jälkeen Yamaha kilpaili muun muassa Yamaha Team Rainey ja Yamaha Promotor Racing nimellä. Avauskaudella 1999 talli tunnettiin nimellä Marlboro Yamaha Team, jolloin kuljettajina olivat Max Biaggi ja Carlos Checa. Kaksikko ajoi tallissa kauteen 2002 saakka.

### 2002
Biaggi ja Checa ajoivat viimeisen kautensa Yamahalla. Talli pisteissä se sijoittui toiseksi heti Hondan jälkeen. Biaggi sijoittui toiseksi pisteissä maailmanmestaruuden voittaneen Valentino Rossin jälkeen. Biaggi keräsi 215 pistettä, voittaen kauden aikana kaksi kilpailua ja ajoi kolmesti paalupaikalle. Checa sijoittui sitä vastoin viidenneksi 141 pisteellä. Hän oli parhaimmillaan kerran toinen ja ajoi samaisessa kilpailussa kauden ainoan paalupaikan.

### 2003
Kaudella 2003 tallin kuljettajina olivat Carlos Checa ja Marco Melandri. Norifumi Abe ajoi tallissa kolme kilpailua. Se sijoittui valmistajien pisteissä kolmanneksi 175 pisteellä. Checa sijoittui kauden päätteeksi seitsemänneksi ajaen parhaimmillaan neljänneksi Kataloniassa, Alankomaissa ja Tšekissä. Melanri sen sijaan ajoi MotoGP tulokaskaudellaan viidenneksitoista kerättyään 15 pistettä. Hän ajoi parhaimmillaan viidenneksi Japanin Pacific kilpailussa.

### 2004
Checa jatkoi tallissa myös kaudella 2004, kun Melandri siirtyi Tech 3 Yamahalle. Valentino Rossi siirtyi Yamahalle tuoreena maailmanmestarina Repsol Hondalta. Yamaha sijoittui valmistajien pisteissä toiseksi heti Hondan jälkeen, kun taas Rossi voitti Yamahalle ensimmäisen kuljettajien mestaruuden. Se oli samalla ensimmäinen mestaruus sitten Wayne Raineyn 1992 voittamaa 500-kuutioisten mestaruutta. Rossi voitti mestaruuden 304 pisteellä, kun toiseksi mestaruustaistelussa sijoittunut Sete Gibernau keräsi 257 pistettä. Rossi voitti kauden aikana yhdeksän kilpailua ja ajoi viisi paalupaikkaa. Checa sen sijaan sijoittui pisteissä seitsemänneksi 117 pisteellä. Hän sijoittui parhaimmillaan toiseksi Ranskassa, joka oli Checan ainut palkintokorokesijoitus. Hän ajoi myös yhden paalupaikan Qatarissa, mutta joutui keskeyttämään kilpailun.

## MotoGP/500cc tilastot
### Voitot

### Palkintokorokkeet

### Paalupaikat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen sivu
Allaert van Everdingen

**Allaert van Everdingen** (1621–1675), myös Allart tai Aldert, oli hollantilainen taiteilija. Hän on taiteilijana melko tuntematon. Sen sijaan hänen vanhempi veljensä Caesar van Everdingen kuuluu hollantilaisen kultakauden klassikoihin.

Allaert van Everdingen syntyi Alkmaarissa vuonna 1621. Hän oli kaupungin virkamiehenä toimineen Pieter van Everdingenin toinen poika. Toinen vanhempi veli Jan van Everdingen (n. 1618/1619–1656) toimi notaarina, mutta hänkin harrasti asetelmamaalausta.

Ilmeisesti Allaert van Everdingen on kiinnostanut H.F. Antellia, koska hänen kokoelmistaan löytyy W. Drugulinin kirjoittama, vuonna 1873 Leipzigissa julkaistu ranskankielinen elämäkerta "Allart van Everdingen, catalogue raisonné de toutes les estampes qui forment son oevre gravé" Kirjassa Drugulin toteaa aiempien taiteilijasta kertoneiden elämäkertojen toistaneen "enemmän tai vähemmän oikein" Houbrakenin vuonna 1719 julkaisusta toistettuja tietoja. Luotettavina lähteinä Drugulin pitää M.A. van der Willigenin teosta Pyhän Luukkaan killasta. Teos valottaa taiteilijan elämän keskeisiä vaiheita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Calvin N’Sombo

**Calvin N’Sombo** (s. 24. kesäkuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.

N’Sombo edusti junioreissa HJK:ta. Kaudella 2015 hän pelasi 23 Kakkosen ottelua HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä. Kaudeksi 2016 N’Sombo siirtyi niin ikään Kakkosessa pelaavaan Honkaan, jossa hän pelasi kauden aikana kaksi sarjaottelua. Syyskuussa 2016 Honka lainasi N’Sombon loppukaudeksi Veikkausliigassa pelaavaan PK-35 Vantaaseen, jota hän edusti kahdessa liigaottelussa. Ensimmäisen pääsarjatason ottelunsa N’Sombo pelasi 12. syyskuuta, kun joukkue hävisi kotonaan Ilvekselle 1–3.

N’Sombo on edustanut Suomen alle 17-, alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueita.

## Lähteet
Oranjezaal

**Oranjezaal** (oranssi sali) on taiteella koristettu sali, joka sijaitsee Alankomaiden hallintokaupungissa Haagissa sijaitsevassa kuninkaallisessa Huis ten Bosch -palatsissa. Palatsin rakennutti Oranjen ruhtinas Fredrik Henrikin vaimo Amalia van Solms-Braunfels, joka miehensä kuoltua  vuonna 1647 omisti palatsin miehensä muistolle. Oranje Zaal on täytetty maalauksilla, joissa on kohtauksia hänen elämästään ja allegorioita hänen hallituskaudestaan. Salissa on 31 maalausta, joiden tekijöinä oli ajan johtavia taiteilijoita, kuten Caesar van Everdingen ja Gerard van Honthorst. Salin suunnittelusta vastasi arkkitehti Jacob van Campen, joka osallistui myös maalausten toteuttamiseen. Salia pidetään yhtenä Hollannin taiteen kultakauden parhaista esimerkeistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Google Streetview: Oranjezaal
Pasi Pennanen

**Pasi Pennanen** on suomalainen autosuunnittelija ja keksijä, joka on työskennellyt suunnittelijana Jaguarilla ja kehittänyt Toroidion-sähköauton.

Pennanen suoritti Master of Arts -tutkinnon automuotoilussa Lontoon Royal College of Art -oppilaitoksessa 1997. Jaguarin lisäksi hän on tehnyt autosuunnittelua Zagatolle ja Hondalle sekä muotoillut muun muassa Sisu Defence -sotilaskulkuneuvoja.

Vuonna 2016 Pennanen sai Ornamo-palkinnon. Sen perusteluissa sanotaan:

## Lähteet
Hieronymus Francken II

**Hieronymus Francken II** (1578 Antwerpen – 1623 Antwerpen) oli Hollannin kultakauden taidemaalari. Hänen sukuunsa kuului useita taidemaalareita. Hän opiskeli taidetta isänsä johdolla ja hänet otettiin Pyhän Luukkaan taidemaalarikillan jäseneksi 1607. Hieronymus Francken II:n maalaus Taiteenystäviä galleriassa kuuluu Valtion taidemuseon kokoelmaan.

## Lähteet
Jan van Everdingen

Jan van Everdingen (n. 1618/1619–1656) oli taiteilija Caesar van Everdingenin nuorempi veli. Hän toimi notaarina Alkmaarissa isänsä Pieter Cornelisz van Everdingenin (1575–1662) tavoin.  Jan van Everdingen oli harrastelijamaalari ja keskittyi ennen kaikkea asetelmamaalaukseen. Hänen teoksiaan ei tiedetä säilyneen. Jan hyväksyttiin Pyhän Luukkaan kiltaan vuonna 1644.

## Lähteet
Frans Wouters

**Frans Wouters** (1612&#x2013;1659) oli flaamilainen barokkiaikakauden taidemaalari , joka muunsi Rubensin monumentaalisen barokkityylin (Peter Paul Rubens) pienikokoisiksi kabinettimaalauksen kontekstiin. Hän oli Walesin prinssin hovimaalari, hän toimi diplomaattisissa tehtävissä ja oli myös taidekauppias.

## Elämä
Frans Wouters syntyi Lierissä (nykyään osa Belgiaa). Hän oli ensin Pieter van Avontin oppilaana Antwerpenissä vuonna 1629, mutta siirtyi työskentelemään Rubensin työhuoneelle vuonna 1634. Hänet hyväksyttiin mestariksi Pyhän Luukkaan -kiltaan seuraavana vuonna. Hän osallistui Rubensin johdolla Antwerpenin kaupungin koristeluun, kun itävaltalaiselle kardinaali Ferdinandille järjestettiin juhlallinen vastaanotto vuonna 1635.

1630-luvulla hän oli Pyhän Rooman keisari Ferdinand II: n hovimaalari, joka lähetti hänet diplomaatiksi Englantiin vuonna 1637. Seuraavana vuonna hänestä tuli Walesin prinssin (josta tuli Kaarle II) hovimaalari.  Englannissa Wouters luultavasti tapasi maanmiehensä Anthony van Dyckin, joka oli silloin Kaarle I:n hovimaalari. Palattuaan Antwerpiin vuonna 1641 hän piti edelleen yhteyttä Kaarle II:n kanssa Englannin sisällissodan ja sen jälkeenkin. Vuonna 1658 häntä kuvailtiin Kaarlen kamariherraksi ('ayuda de cámera').

Antwerpenissä hän työskenteli jälleen hänen entisen opettajansa Pieter van Avontin kanssa, lähinnä maalaamalla maisemat van Avontin maalauksiin. Hän toimi myös taidemarkkinoilla. Tässä roolissa hän avusti Rubensin jäämistön rahallisen arvon arvioinnissa. Hän avioitui vuonna 1644 Maria Donckerin kanssa, joka oli Antwerpenin rahastonhoitajan tytär. Avioliitto toi hänelle huomattavan omaisuuden. Vuonna 1648 hänestä tuli Antwerpenin Pyhän Luukkan killan dekaani. Hän oli myymässä George Villiers, (Buckinhamin 1. Herttuan), taidekokoelmaa vuonna 1648. Samoihin aikoihin Wouters alkoi työskennellä Itävallan arkkiherttua Leopold Wilhelmin palveluksessa, joka oli silloin Etelä-Alankomaiden kuvernööri ja innokas taiteen mesenaatti ja keräilijä.

## Työ

Woutersin tyyli ja aiheet heijastavat hänen kansainvälisten aristokraattisten asiakkaidensa makua, jotka pitivät pienistä maalauksista, koristeellisista maisemista ja mytologisista aiheista. Hänen asiakkaansa arvostivat myös teoksia, joissa käsiteltiin alkemiaa, neljää antiikinaikaista elementtiä (maa, vesi, tuli ja kivi), viiden aistin allergorioita, ikonograafisia ja monitulkintaisia teemoja.  

Hänen varhainen tyylinsä muistutti Joos de Momperin myöhäistä manierismia. Myöhemmin hän otti vaikutteita Rubensilta ja erityisesti Rubensin maisemamaalauksista. Astuttuaan arkkiherttua Leopold Williamin palvelukseen, Woutersin töissä näkyy vahvemmin Anthony van Dyckin vaikutus ja hahmot hänen maalauksissaan olivat venyneitä ja tunteellisesti ilmeikkäitä. Tällä tyylillä hän maalasi raamatullisia kohtauksia ja mytologioisia maisemia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Woutersin töitä  Sinebrychoffin taidemuseossa
Jan Gerritsz van Bronckhorst

**Jan Gerritsz. van Bronckhorst** (myös *Bronchorst,* Utrecht 1603–1661 Amsterdam) oli hollantilainen Utrechtin caravaggiolaiseen koulukuntaan kuulunut barokkitaidemaalari, lasimaalari ja kaivertaja.

## Elämä ja ura
Bronckhorstin vanhemmat olivat Gerrit Jacobsz. van Bronchorst ja Feysgen Claesdr. van Doorn. Van Bronckhorst aloitti opintonsa yksitoistavuotiaana lasimaalari Jan Verburghin johdolla. Vuonna 1620 van Bronckhorst lähti opintomatkalle Ranskaan, jossa hän jatkoi lasimaalauksen opintoja Peeter Matthijsin ja Chamun johdolla. Van Bronckhorst palasi Utrechtiin vuonna 1622, jossa hän työskenteli lasimaalarina ja seinävaatteita ja sinettejä valmistavana käsityöläisenä. Hän meni naimisiin Catalijntje van Nortin kanssa vuonna 1626. 

Uskonpuhdistuksen vuoksi lasimaalarien työtilaisuudet vähenivät ja van Bronckhorst opiskeli kaivertajaksi. Bronckhorst oli vieraillut usein taidemaalarien ateljeissa jo 1620-luvulla. Hän opiskeli maalaamista Cornelis van Poelenburchin opastuksella ja liittyi Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan vuonna 1639. Van Bronckhorst varhaisin tunnettu maalaus on vuodelta 1642. Van Bronckhorst ei kuitenkaan luopunut lasimaalauksesta. Hän teki 1645 neljä ikkunaa Amsterdamin uuteen kirkkoon (Nieuwe Kerk) ja myöhemmin myös kaupungin vanhaan kirkkoon (Oude Kerk) ja kaupungintaloon.

Myös van Bronckhorstin pojat Johannes ja Gerard opiskelivat isänsä opastuksella kuvataiteilijoiksi.

## Teoksia

Tiedosto:Jan Gerritsz van Bronckhorst - Slapende nimf.jpg|*Lepäävä nymfi*, 1645.
Tiedosto:Bronckhorst, Jan Gerritsz. van (1603-1661) - Muzikaal gezelschap aan een balustrade.jpg|*Muusikon seurassa parvekkeella*.
Tiedosto:Jan G. van Bronckhorst The procuress.jpg|*Prostituoitujen madame*, 1636–1638?Sibiu, Romania.
Tiedosto:Jan Gerrit van Bronchorst - Young man playing a theorbo (Museo Thyssen-Bornemisza).jpg|*Nuori mies soittaa theorboa*, 1642–1645?Musée Thyssen-Bornemisza, Madrid.
Tiedosto:Jan Gerritsz van Bronchorst - Merry Company with a Violinist - WGA03240.jpg|*Viulistien seurassa*, 1640.Eremitaasi, Pietari. 


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Agathe Tykhen pyhäkkö

**Agathe Tykhen pyhäkkö** (joskus *Agathe Tykhen temppeli*) eli **Filadelfeion** () oli antiikin aikainen Tykhelle eli hyvän onnen henkilöitymälle omistettu pyhäkkö Kýnthos-vuoren länsirinteessä Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Pyhäkön rakennutti Ptolemaios II Filadelfos 200-luvulla eaa. Se oli alun perin omistettu kuningatar Arsinoelle, joka oli Ptolemaioksen sisar ja puoliso, ja korotettiin jumalattareksi kuolemansa jälkeen noin vuonna 270 eaa. Arsinoe yhdistettiin usein Agathe Tykheen eli hyvään onneen, ja kumpikin kuvattiin yleensä yhdessä runsaudensarven kanssa. Lopulta Agathe Tykhen kultti peitti kuningattaren kultin alleen. Deloksella pyhäkkö tunnettiin alun perin kuninkaan mukaan nimellä Filadelfeion, mutta piirtokirjoituksen mukaan pelkästään Agathe Tykhen pyhäkkönä viimeistään vuonna 166 eaa.

Pyhäköstä on säilynyt vain sen perustukset ja pylväiden alaosia. Vuoren rinteellä sijaitsee myös niin kutsuttu Kynthoksen luola. Vuoren huipulla sijaitsee Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Antigonoksen stoa

**Antigonoksen stoa** oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.

Stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 246–239 eaa. Rakennuksesta löydetyn piirtokirjoituksen mukaan sen rakennutti Antigonos Gonatas, joka lahjoitti alueelle myös muun muassa Neorionin. Stoa oli todennäköisesti tarkoitettu Deloksen pyhäkköalueen saamien lukuisien votiivilahjojen säilyttämiseen. Rakennus sijaitsi pyhäkköalueen pohjoislaidalla ja toimi sen pohjoisena rajana.

Stoan julkisivu oli etelään eli pyhäkköalueelle päin. Julkisivussa oli 47 doorilaista pylvästä. Stoan pituus oli noin 119,6 metriä ja leveys keskiosassaan 13,4 metriä. Rakennuksen kummassakin päässä oli etelään suuntautuneet siipirakennukset, jotka ulkonivat muusta pylväshallista kuuden metrin verran. Sisältä rakennus oli kaksilaivainen ja sen kattoa tuki 19 joonialaista pylvästä. Julkisivun pylväiden väliset triglyfit oli koristeltu häränpääkoristeilla. Stoan edessä oli suuri joukko kuvapatsaita ja muita votiivilahjoja.

Stoan edessä pyhäkköalueen puolella sijaitsi hyperborealaisten, Herodotoksen mainitsemien Opiksen ja Argen mykeneläisaikainen hauta. Se oli reunustettu puolikaarenmuotoisella muurilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Delfiinien talo

**Delfiinien talo** oli antiikin aikainen yksityistalo Kreikassa Deloksen saarella. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia. Rakennuksesta tutkimuksessa käytetty nimitys on nykyaikainen.

Delfiinien talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin 200–100-luvulla eaa. Se sijaitsee Deloksen teatterin itäpuolella lähellä niin kutsuttua Naamioiden taloa. Talo on saanut nimensä lattiamosaiikistaan, jossa esiintyy delfiinejä. Mosaiikki on talon keskuksena olevan 4 × 4 doorilaisen pylvään muodostaman peristyyli- eli pylväspihan keskellä olevassa impluviumissa. Mosaiikin kussakin neljässä kulmassa on kaksi delfiiniä, joilla ratsastaa amoriini. Yhdellä niistä on Hermeen tunnus kerykeion, toisella Poseidonin tunnus kolmikärki ja kolmannella Dionysoksen tunnus thyrsos-sauva. Neljännen tunnus ei ole selvä. Mosaiikissa on sen tekijän Asklepiades Aradoslaisen nimikirjoitus, mikä on harvinaista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Diadumenoksen talo

**Diadumenoksen talo** (myös *Diadoumenoksen talo*) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta.

Diadumenoksen talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 200–150 eaa. Se sijaitsee Pyhän järven luoteispuolella yhdessä monien muiden vastaavien yksityistalojen kanssa. Rakennus on pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen ja koostuu useista huoneista, jotka on ryhmitelty pylväikköpihan ympärille.

Talosta tai sen välittömästä läheisyydestä on löydetty kolme hyvin säilynyttä veistosta, jotka tunnetaan nimillä: Diadumenos, kopio Polykleitoksen veistoksesta, josta talo on saanut nimensä; Artemis Diadumena; sekä Deloksen pseudoatleetti. Veistokset ovat nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Filippoksen stoa

**Filippoksen stoa** oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 216–200 eaa. Sen rakennuttaja oli rakennuksesta löydetyn piirtokirjoituksen perusteella Makedonian kuningas Filippos V. Stoa sijaitsi Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen eteläpuolella Etelästoan ja sataman välissä, Kompetaliastien agoralta pyhäkköalueelle johtaneen Pyhän tien länsilaidalla.

Stoa koostui oikeastaan kahdesta vierekkäisestä pylväshallista, joilla oli yhteinen takaseinä. Ne oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa ja toinen avautui itään ja toinen länteen. Idempi stoa oli varhaisempi, kun taas läntinen stoa lisättiin jonkin verran myöhemmin. Itäpuolinen stoa oli normaali suorakulmionmuotoinen pylväshalli, jonka pituus oli noin 71 metriä ja leveys noin 11 metriä. Länsipuolinen stoa oli L-kirjaimen muotoinen ja leveämpi itäosan pohjoispuolella, jossa oli erillinen huone. Se oli erotettu muusta pylväshallista joonialaisilla puolipylväillä. Kummankin puolen julkisivussa oli doorilaiset pylväät.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hypostyylihalli

**Hypostyylihalli** eli **Poseidonin stoa** oli antiikin aikainen julkinen rakennus Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Hypostyylihalli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 210–200 eaa. Se sijaitsi Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen luoteispuolella lähellä Theofrastoksen agoraa.

Rakennus oli nimensä mukaisesti suuri halli, jonka katto oli tuettu sisältä lukuisilla pylväillä. Sen pituus oli noin 56,4 metriä ja leveys noin 34,3 metriä. Eteläsivultaan rakennus oli lähes kauttaaltaan avonainen, ja sen julkisivussa oli 15 doorilaista pylvästä, joissa oli kuitenkin samanlaiset kanneluurit kuin joonialaisissa pylväissä. Rakennuksen sisällä oli 44 pylvästä. Pylväät olivat 5 x 9 pylvään riveissä niin, että keskimmäisen rivin keskimmäinen pylväs oli jätetty pois. Uloimman kehän 24 pylvästä olivat doorilaisia ja sisemmät 20 pylvästä joonialaisia. Rakennuksen katto oli aumakattomainen, ja vastaavasti uloimman kehän pylväät olivat korkeampia kuin julkisivun pylväät ja keskimmäiset pylväät korkeampia kuin ulkokehän pylväät.

## Lähteet
Järvitalo

**Järvitalo** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta.

Järvitalo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 300–100 eaa. Se sijaitsi suoraan pohjoiseen Pyhästä järvestä, josta se on saanut nimensä. Rakennus oli pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen nelikulmio, jonka samoin epäsäännöllisen muotoiset huoneet oli ryhmitelty keskuspihan ympärille. Rakennuksen pylväät edustavat joonialaista tyyliä. Niistä osa on kunnostettu. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikein, joissa on ollut muun muassa geometrisia kuvioita. Rakennus on ollut yksi Deloksen vauraimpia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Keraton

**Keraton** (, ”Sarvista tehty”, myös *Kerateion*) eli *Sarvialttari* oli antiikin aikainen alttari ja siihen liittynyt pyhäkkö Deloksen saarella Kreikassa. Sen jäänteet ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.

Varsinainen Keraton oli Apollonille omistettu alttari, jonka kerrotaan olleen tehty pelkästään uhrieläinten vasemmanpuoleisista sarvista (*kerata*), jotka oli liitetty kiinteästi yhteen ilman sidosaineita. Tästä tuli myös alttarin sarviin liittyvä nimi. Kreikkalaisessa mytologiassa alttari oli Apollonin itsensä rakentama. Apollon käytti tähän sisarensa Artemiin metsästämien kauriiden sarvia. Alttari oli yksi koko pyhäkköalueen pyhimpiä ellei pyhin paikka ja saattoi olla myös sen varhainen keskus. Deloksen muinainen alttari mainitaan muun muassa Homeroksen *[[Odysseia]]ssa* sekä Kallimakhoksen *Hymnissä Delokselle*. Theseuksen kerrotaan tanssineen alttarin ympärillä labyrinttimaisen tanssin palattuaan Kreetalta.

Keraton sijaitsi todennäköisesti Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen länsiosassa Apollonin temppeleiden (Deloslainen, Ateenalainen ja Poros-temppeli) länsipuolella ja Artemiin temppelin eteläpuolella. Apollonin temppelit oli suunnattu sitä kohti, ja niiden naokset avautuivat alttarille päin. Aiemmin Keratoniksi on usein tulkittu kyseisellä paikalla sijaitseva rakennus, joka oli tehty myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350 eaa. Sen rakennuttivat Delokselle ateenalaiset niin kutsutun toisen Ateenan liiton aikana, jolloin saari oli jälleen Ateenan vallan alla. Rakennus oli temppelin kaltainen rakennus, jossa oli pronaos ja naos eli cella. Rakennuksen friisi esitti Theseuksen urotöitä.

Varsinainen Keraton-alttari saattoi kuitenkin sijaita tämän Keratoniksi usein kutsutun rakennuksen edessä paikalla, josta on löydetty apsiksen muotoisen rakennelman jäänteet. Ne on ajoitettu 400-luvulle eaa. Nämä kummatkin rakennelmat ovat mahdollisesti korvanneet varhaisemmat paikalla olleet rakennelmat, eikä alttarin todellistä ikää tunneta. Alttaria muokattiin myös myöhemmin, ja se säilyi käytössä ainakin 100-luvulle eaa. saakka.

Myöhemmän antiikin aikana jotkut lukivat Deloksen sarvista tehdyn alttarin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Esimerkiksi Martialis korvasi luettelossa Rhodoksen kolossin Keratonilla.

## Lähteet
Kleopatran talo

**Kleopatran talo** (myös *Kleopatran ja Dioskurideen talo*) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin talo on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia.

Kleopatran talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 200–100 eaa. Se on saanut nimensä omistajastaan Kleopatrasta sekä tämän aviomiehestä Dioskurideesta. Kummatkin olivat ateenalaisia Myrrhinuksen demoksesta. Näiden luonnollista kokoa olevat marmoripatsaat, jotka pystytettiin noin vuonna 138/137 eaa., ovat edelleen talossa. Patsaista puuttuvat kuitenkin päät. Itse talo oli mahdollisesti tätä varhaisempi, ja sitä oli laajennettu jossakin vaiheessa.

Talo sijaitsee Deloksen teatterin luoteispuolella lähellä niin kutsuttua Dionysoksen taloa. Se on ollut yksi Teatterikorttelin vauraimmista yksityistaloista. Talossa on ollut 12 huonetta, jotka on ryhmitelty kahden pihan ympärille. Jossakin vaiheessa toinen pihoista on muutettu 3 x 4 doorilaisen pylvään muodostamaksi peristyylipihaksi. Omistajien patsaat oli sijoitettu tämän pihan pohjoissivulle. Rakennuksen sisäänkäynti oli etelästä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kolmikärjen talo

**Kolmikärjen talo** oli antiikin aikainen yksityistalo Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat Deloksen arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde sijaitsee Deloksen niin kutsutussa Teatterikorttelissa. Rakennuksesta tutkimuksessa käytetty nimitys on nykyaikainen.

Kolmikärjen talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 150–100 eaa. Sen on ehdotettu kuuluneen jollekin syyrialaiselle kauppiaalle. Talo sijaitsee Teatterikorttelissa Deloksen teatterille johtavan tien varrella.

Rakennus on pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen, ja sen huoneet on ryhmitelty doorilaista tyyliä edustaneen peristyylipihan eli pylväspihan ympärille. Keskuspihan keskellä on impluvium ja sen alapuolella vesisäiliö sadeveden keräämiseksi. Lattiat on koristeltu taidokkailla mosaiikeilla, joista tunnetuimmassa esiintyy delfiini. Muita eläinaiheita talon koristelussa ovat muun muassa härät ja leijonat. Talon sisäänkäynti oli länsisivulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Dionysoksen talo (Delos)

**Dionysoksen talo** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin talo on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia.

Dionysoksen talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 200–100 eaa. Se sijaitsee Deloksen teatterin pohjoispuolella lähellä niin kutsuttua Kleopatran taloa. Talo on saanut nimensä opus vermiculatum -tekniikalla tehdystä lattiamosaiikista, joka esittää tiikerillä ratsastavaa siivekästä Dionysosta todennäköisesti palaamassa Intian matkaltaan. Talon keskiössä on ollut 3 x 4 doorilaisen pylvään muodostama peristyyli- eli pylväspiha, jonka pylväät ovat säilyneet suhteellisen hyvin ja kunnostettu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ekklesiasterion (Delos)

**Ekklesiasterion** () oli antiikin aikainen ekklesiasterion Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.

Ekklesiasterion toimi jonkinlaisena neuvoston kokoontumispaikkana. Se rakennettiin alun perin klassisella kaudella noin 450 eaa., ja sitä muutettiin useita kertoja aina noin vuoteen 150 eaa. saakka. Rakennus sijaitsi pyhäkköalueen luoteisosassa Thesmoforeionin itäpuolella ja Artemiin temppelin pohjoispuolella. Ekklesiasterionin lisäksi vastaavia rakennuksia Deloksella olivat Buleuterion ja Prytaneion.

Rakennus koostui kahdesta salista, jotka kummatkin aukenivat etelään. Roomalaisella ajalla Ekklesiasterionin paikalle rakennettiin pieni temppeli.

## Lähteet
Naamioiden talo

**Naamioiden talo** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia.

Naamioiden talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 120–80 eaa. Se sijaitsee Deloksen teatterin kaakkoispuolella ja se on yksi Deloksen lukuisista hellenistisistä rikkaasti koristelluista yksityistaloista. Rakennus on mahdollisesti toiminut Deloksella vierailevien näyttelijöiden majoitustilana. Naamioiden talon lähellä sijaitsee teatterin lisäksi myös muun muassa niin kutsuttu Delfiinien talo.

Talossa on pylväikköpihoja ja lukuisia huoneita. Julkisivussa on todennäköisesti ollut pylväikkö. Huoneiden lattiat on koristeltu lattiamosaiikein, jotka esittävät Dionysokseen ja kreikkalaiseen teatteriin liittyviä aiheita. Tunnetuimmissa mosaiikeissa on kuvattu leopardilla ratsastava Dionysos sekä kymmenen teatterinaamiota, joista rakennus on saanut nimensä. Talon seinät oli maalattu niin, että ne muistuttaisivat marmoria.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Naksoslaisten stoa

**Naksoslaisten stoa** oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.

Naksoslaisten stoa oli rakennettu arkaaisella kaudella noin vuonna 550 eaa. Sen rakennuttivat naksoslaiset, jotka tekivät myös läheisen niin kutsutun Naksoslaisten talon. Stoa sijaitsi pyhäkköalueen lounaiskulmassa Propylonin ja Naksoslaisten talon länsipuolella, ja toimi pyhäkköalueen rajana tässä suunnassa. Sen pohjoispuolella sijaitsi niin kutsuttu Androslaisten talo.

Stoa edusti joonialaista tyyliä. Se oli L-kirjaimen muotoinen ja avautui pohjoiseen ja itään pyhäkköalueelle päin. Rakennuksen eteläsiiven koko oli noin 26,5 x 4,7 metriä ja länsisiiven koko noin 43,0 x 5,1 metriä. Stoa oli yksilaivainen.

## Lähteet
Poseidoniastien talo

**Poseidoniastien talo** (myös *Poseidoniastien koinon*) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta rakennuksesta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta.

Poseidoniastien talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 125–100 eaa. Sen rakennuttivat Deloksella toimineet Berytoksesta (nykyinen Beirut) tulleet syyrialaiset kauppiaat ja laivanvarustajat, ja se toimi näiden kokoontumispaikkana ja eräänlaisena kiltatalona. Kilta tunnettiin Poseidoniasteina siksi, että syyrialaisten palvoma Baal yhdistettiin Poseidoniin. Rakennus sijaitsee Pyhän järven luoteispuolella.

Rakennus koostuu useista sisäpihoista ja huoneista. Sen arkkitehtuuri yhdistelee syyrialaista ja kreikkalaisia tyyliä. Rakennuksen sisäänkäynti oli etelästä. Se johti käytävälle, josta pääsi neljään pieneen huoneeseen sekä rakennuksen koilliskulmassa olleelle suurelle peristyyli- eli pylväspihalle. Pienet huoneet olivat seemiläisille jumalille, mahdollisesti ainakin Baalille (Poseidonille), Astartelle ja Eshmunille omistettuja pyhäkköjä. Peristyylipihan pylväät edustivat doorilaista tyyliä ja niiden korkeus oli noin 5,3 metriä. Pihan keskellä oli vesiallas. Pihalta pääsi toiseen rakennuksen luoteiskulmassa olleeseen saliin, joka oli mahdollisesti ruoka- ja kokoontumissali.

Talon raunioista on löydetty muun muassa Afrodite, Pan ja Eros -veistos, joka on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Thesmoforeion

**Thesmoforeion** eli **Demeterin ja Persefonen pyhäkkö** oli antiikin aikainen pyhäkkö Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Thesmoforeion oli Demeterin ja Persefonen eli Koren kultin käytössä ja se on liittynyt muun muassa Deloksen Thesmoforia-juhlaan. Thesmoforeioniksi usein kutsuttu rakennus oli tehty klassisen kauden alussa noin vuonna 480 eaa. Se sijaitsi Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen luoteiskulmassa myöhemmin rakennetun Ekklesiasterionin länsipuolella. Toisaalta rakennuksen tulkinta on kyseenalainen ja todellinen Thesmoforeion on saattanut sijaita muualla, jopa kaukana pyhäkköalueen ulkopuolella.

Thesmoforeioniksi kutsuttu pyhäkköalueen rakennus oli suorakulmainen ja sen pituus oli noin 37,7 metriä ja leveys noin 14,8 metriä. Rakennus jakaantui kolmeen osaan. Sen keskellä oli avoin peristyyli- eli pylväspiha, jossa oli 4 x 4 doorilaista pylvästä. Sekä sen pohjois- että eteläpuolella oli cella-huoneet, joiden kummankin keskellä kattoa tuki neljä neliön muotoon asetettua joonialaista pylvästä. Rakennuksen ovi oli länsisivulla.

## Lähteet
Hypnoosi (näytelmä)

**Hypnoosi** on Jouko Turkan kirjoittama näytelmä. Se sai kantaesityksensä Helsingin kaupunginteatterin päänäyttämöllä 28. joulukuuta 1985. Näytelmä esitettiin kolmetoista kertaa ja sen näki hieman alle 5 500 katsojaa.

Turkan ohjausassistenttina toimi Hannele Rubinstein. Näytelmässä esiintyivät Anja Haahdenmaa, Eeva-Liisa Haimelin, Rauni Ikäheimo, Kirsti Ortola, Saara Pakkasvirta, Eila Pehkonen, Eero Pikkarainen, Marjatta Raita, Markku Riikonen, Satu Silvo, Raili Tiensuu, Matti Tuominen ja Antti Virmavirta.

Suomen Teatteriopisto esitti näytelmän vuonna 2006. Näytelmän ohjasi Rauli Jokelin.

## Lähteet
Bienno

**Bienno** on kunta Brescian maakunnassa Lombardian alueella Pohjois-Italiassa.

23. huhtikuuta 2016 naapurikunta Prestine fuusioitui Biennon kuntaan. 

## Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1931 käyttöön vihitty kuvanveistäjä Timo Bortolottin tekemä Kristuspatsas Cristo Re. 


Tiedosto:Statua_di_Cristo_Re_Bienno.JPG|Cristo Re


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lasse Oka

**Lasse Veli Oka** (31. heinäkuuta 1923 Käkisalmi – 1. heinäkuuta 2007 Marbella) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan ekonomi. 

Oka toimi 1950–1970–luvuilla Berliinin kaupallisessa edustustossa, Antwerpenin konsulinvirastossa sekä Ottawassa ja Montrealissa. Suomen apulaispääkomissaari hän oli Montrealin maailmannäyttelyssä 1967. Oka oli Suomen ensimmäinen kaupallinen sihteeri Kanadassa ja teki pohjatyötä avatakseen Kanadan markkinoita suomalaisille yrityksille. 

Oka sai erivapauden ulkoasianneuvoksen virkaan 3.1.1980 ja oli huhtikuusta 1980 alkaen ulkoasianneuvos ja pääkonsuli San Franciscon pääkonsulinvirastossa. Oka hoiti pääkonsulaatin muuton Los Angelesiin ja hankki konsulaatin nykyisen residenssin siellä. Oka toimi presidentti Mauno Koiviston isäntänä 1980–luvun alussa, kun Koivisto vieraili San Franciscossa. Oka oli ulkoasiainneuvos ja pääkonsuli Los Angelesissa 1983–1985 ja suurlähettiläs Bogotássa 1985–1988 sekä samalla San Joséssa ja Panamassa.

Okan vanhemmat olivat Walter Oka (vuoteen 1906 asti Ruuth) ja Anna Förnäs. Okan puoliso oli Kerttu Oka (o.s. Hämäläinen) ja hänellä olivat lapset Eva Irene Oka (myöhemmin Oka Hagen) ja Kai Walter Oka. 

## Lähteet
Gunvor Olin-Grönqvist

**Gunvor Agnes Margareta Olin-Grönqvist** (21. tammikuuta 1928 Espoo – 28. elokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Hän teki sekä käyttökeramiikkaa että taide-esineitä, joille oli ominaista naturalistisuus. Esineistä tunnettuja ovat muun muassa sipulit.

## Lähteet
Kunnian kentät

**Kunnian kentät** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
*”Kunnian kentät”, Dingon kappale ja maxisingle
**[[Kunnian kentät (kirja)|Kunnian kentät – Tarinaa Dingosta]]*, Kari Levolan kirja
**[[Kunnian kentät (vuoden 1980 elokuva)|Kunnian kentät]]* (’Breaker’ Morant), australialainen elokuva vuodelta 1980
**[[Kunnian kentät (vuoden 2011 elokuva)|Kunnian kentät]]* (Mai Wei), eteläkorealainen elokuva vuodelta 2011
**[[Kunnian kentät (televisiosarja)|Kunnian kentät]]*, suomalainen tv-sarja vuodelta 1996
Fjodor Dan

**Fjodor Iljitš Dan** (, oikea nimi **Fjodor Iljitš Gurvitš**, ; 19. lokakuuta 1871 Pietari, Venäjän keisarikunta – 22. tammikuuta 1947 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen vasemmistopoliitikko ja yksi menševikkien johtajista.

Dan oli taustaltaan juutalainen ja koulutukseltaan lääkäri. Hän valmistui Tarton yliopistosta. Hän liittyi nuoruudessaan Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -nimiseen vasemmistolaiseen järjestöön. Hänet pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi elokuussa 1896 ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Orjoliin. Palattuaan karkotuksesta hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen. Hän osallistui vuoden 1902 Bialystokin puoluekokoukseen. Seuraavana vuonna hänet pidätettiin ja tuomittiin uudelleen karkotettavaksi Siperiaan, mutta hän onnistui pakenemaan ulkomaille. Dan osallistui myös sosiaalidemokrraattien vuoden 1903 Lontoon puoluekokoukseen, jossa puolue jakaantui bolševikkeihin ja menševikkeihin. Dan valitsi maltillisemmat menševikit. Hänet valittiin puolueen pää-äänenkannattajan *[[Iskra]]n* toimitusneuvostoon. Dan eli vuosia maanpaossa. Vuosina 1905–1908 hän asui Venäjällä, mutta joutui lähtemään uudelleen maasta. Hän toimitti yhdessä Julius Martovin kanssa *Golos sotsial-demokrata* -lehteä. Saatuaan armahduksen Dan palasi tammikuussa 1913 Venäjälle ja toimitti useita menševikkien lehtiä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Dan vangittiin ja hänet karkotettiin Minusinskiin. Karkotus peruttiin vuonna 1915 hänen suostuttuaan toimimaan Venäjän armeijan sotilaslääkärinä.

Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Danista tuli yksi menševikkien keskustasuuntauksen johtajista. Hän kannatti puolueensa osallistumista väliaikaiseen hallitukseen ja hyväksyi puolustussodan jatkamisen. Hän kuului Pietarin neuvoston puhemiehistöön ja neuvostojen edustajakokouksen asettamaan yleisvenäläiseen toimeenpanevaan keskuskomiteaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Dan esiintyi bolševikkihallinnon vastustajana ja hänet valittiin edustajaksi lyhytikäiseen perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Neuvostohallinto pidätti Danin lopulta vuonna 1921 ja hänet karkotettiin maasta. Hän osallistui vuonna 1923 Sosialistisen työväeninternationaalin perustavaan kokoukseen Hampurissa ja kuului venäläisten emigranttisosiaalidemokraattien julkaiseman *Sotsialistitšeski vestnik* -lehden toimituskuntaan. Vuodesta 1940 hän asui New Yorkissa Yhdysvalloissa ja julkaisi vuodesta 1941 *Novyi Put* -lehteä. Toisen maailmansodan aikana Dan julkaisi kirjoituksia, joissa hän kehotti tukemaan Neuvostoliittoa Saksan hyökkäystä vastaan.

## Lähteet
St Dunstan-in-the-West

**St Dunstan-in-the-West** on kirkko Fleet Streetin varrella Lontoon Cityssä. Paikalla on ollut kirkko jo keskiajalla, mutta nykyinen rakennus on valmistunut 1830-luvulla. Alkuperäisen kirkon rakennuttaja saattoi olla Pyhä Dunstan itse. William Tyndale työskenteli St Dunstan-in-the-Westissä ja John Donne piti siellä saarnoja. Lontoon palo vuonna 1666 saatiin pysäytettyä muutaman metrin päähän St Dunstanista. Nykyinen kirkko sijaitsee vanhan kirkon hautausmaan päällä, koska Fleet Streetiä on levennetty. Kirkon laiva on kahdeksankulmainen.

St Dunstan-in-the-Westin seinässä kadun puolella on kello, joka kuului jo vanhan kirkon varustukseen. Se on Lontoon vanhin julkisella paikalla oleva kello, jossa on minuuttiviisari. Kello mainitaan Charles Dickensin romaanissa *[[David Copperfield (romaani)|David Copperfield]]*. Välillä kello oli sata vuotta erään markiisin huvilalla, mutta se palautettiin Fleet Streetille vuonna 1935. Kadunpuoleisella seinällä on myös kuningatar Elisabet I:n patsas, joka on Lontoon vanhimpia patsaita ellei vanhin lukuun ottamatta Egyptistä tuotuja veistoksia. Se on peräisin vuodelta 1586 eli kuningattaren elinajalta.

St Dunstan-in-the-West on anglikaanisen seurakunnan lisäksi Lontoon romanialaisten ortodoksien käytössä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla