open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elektroluminesenssinäyttö

**Elektroluminesenssinäyttö** tai **EL-näyttö** tai **ELD** (Electroluminescent Display) on litteä näyttö, jossa käytetään hyödyksi elektroluminesenssi-ilmiötä valon muodostamiseksi. Valo saadaan muodostumaan viemällä sähkövirta materiaaliin, joka sen voimasta alkaa emittoida valoa. 

Elekroluminesessi-ilmiön piikarbidissa havaitsi ensimmäisenä Kapteeni Joseph Round vuonna 1907, mutta elektroluminesenssinäyttöjen kaupallinen valmistus alkoi vasta 1980-luvulla. EL-näyttöjä käytetään esimerkiksi sairaalalaitteissa, liikkuvissa työkoneissa ja autoissa, joissa näytöiltä vaaditaan erityistä ympäristön olosuhteiden kestoa. EL-näyttöjä käytetään myös nestekidenäyttöjen taustavalona. Suomessa Lohja Elektroniikka kehitti 80-luvulla ALD-tekniikkaa EL-näyttöjen valmistukseen. Espoon tehdas myytiin vuonna 1990 Amerikkalaiselle Planar Systems Inc:lle. Vuonna 2012 suomalainen Beneq Oy osti Planar Systemsin elektroluminesenssiliiketoiminnan ja jatkoi El-näyttöjen valmistusta Espoon tehtaassa Lumineq-tuotemerkillä vuoden 2023 loppupuolelle saakka.

## Toiminta

EL-näytön etuna on sen kohtuullisen yksinkertainen rakenne. EL-näyttöjä tehdään lasille ohutkalvon kasvatustekniikalla. Ensin lasille tehdään läpinäkyvä johderivistö. Läpinäkyvän johteen täytyy olla näytön katselusuunnassa. Tämän jälkeen tulee eristekerros ja sen jälkeen hohdemateriaalikerros, jonka päälle jälleen uusi eristekerros ja lopuksi vielä johdinrivistö, mutta nyt ristikkäiseen suuntaan kuin ensimmäinen johderivistö. Tuomalla yhdelle alimmalle johteelle ja yhdelle ylimmälle johteelle jännite (noin 150 V) saadaan näiden johteiden risteyskohdassa hohdemateriaali eli näytön yksi pikseli loistamaan. Ohjaamalla pikselien sytyttämistä tietokoneella saadaan muodostettua kuva.

Valo syntyy sähkökentän kiihdyttämän elektronin törmätessä ns. aktivaattoriatomiin, joita on seostettu sopiva määrä fosforikerrokseen. Eniten käytetyssä sinkkisulfidifosforissa (ZnS) tehokkain aktivaattori on mangaani (Mn), jota lisätään sinkkisulfidiin muutama atomiprosentti. Mangaanin emittoima valo on keltaista ja siitä saadaan suodattamalla vihreä ja punainen väri.

## EL-näyttöjen ominaisuuksista

Eri hohdemateriaaleilla saadaan aikaan eri värejä. Värinäytön toteutuksen kannalta ongelmaksi on muodostunut se, että riittävän kirkasta sinistä hohdemateriaalia ei ole löydetty. Tämän vuoksi useimmat EL-näytöt ovat yksivärisiä ja useimmin keltaisia. Vaikka nestekidenäyttöön verrattuna EL-näyttö olisi hyvin yksinkertainen, niin juuri värien puute on estänyt tekniikan leviämisen. EL-näyttö kuluttaa suhteellisen paljon virtaa, mutta on toisaalta hyvin kirkas. EL-näyttö toimii myös hyvin alhaisissa lämpötiloissa ja olosuhteissa joissa näyttöön vaikuttaa suuria kiihtyvyyksiä.

## Aiheesta muualla

*Sivu EL-näytöistä
FAPSI

**FAPSI** eli **Federaation valtiollisen viestinnän ja informaation virasto** () oli Venäjän signaalitiedustelupalvelu vuoteen 2003. Palvelu luotiin KGB:n signaalitiedusteluosista Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Vuonna 2003 palvelun nimi muutettiin **Erikoisviestintä- ja -tiedotuspalveluksi** (). Tämä puolestaan lakkautettiin vuonna 2005 ja sen osat yhdistettiin FSB:hen ja SVR:ään.

## Aiheesta muualla

* Federation of American Scientists -yhdistyksen sivu aiheesta
Göran Josuæ Adelcrantz

**Göran Josuæ Adelcrantz**, ennen vuotta 1712 **Törnqvist**; (15. marraskuuta 1668 – 26. helmikuuta 1739) oli ruotsalainen arkkitehti.

## Suku ja koulutus
Hänen vanhempansa olivat kamarikirjuri Josua Törnqvist ja Cecilia Andera. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa vuodesta 1678.

Hän työskenteli jäljentäjänä Tukholman kuninkaanlinnan rakennusvaliokunnassa vuonna 1697 ja opiskeli rakennustaidetta arkkitehti Nicodemus Tessin nuoremman johdolla. Vuosina 1704–1706 tuolloinen Törnqvist teki Tessinin suosituksesta ja kuningas Kaarle XII:n tukemana ekskursioita Saksaan, Ranskaan ja Italiaan. Matkan aikana, jonka pääasialliset oleskelupaikat olivat Rooma ja Venetsia, hän osti Tessinille kuparipiirroksia, kirjoja ja piirustuksia ja tiedotti tälle arkkitehtuurin uusimmista kehitysaskeleista. Palattuaan kotiin vuonna 1706 hän avusti Tessiniä kuninkaanlinnan rakennustöiden johtamisessa, kunnes ne keskeytyivät Suuren Pohjan sodan vuoksi, ja vuodesta 1710 lähtien hän valvoi erityisesti Drottningholmin ja Ulriksdalin linnoja ja kuninkaallisia kartanoita.

## Ura
Hänet ylennettiin hoviarkkitehdiksi vuonna 1707. Hänet aateloitiin vuonna 1712 nimellä Adelcrantz. Hän oli Tukholman kaupunginarkkitehti vuosina 1715–1727, kunnes hänet erotettiin hovista ja kaupunginarkkitehdin toimesta poliittisen epäsuosion vuoksi. Tämän jälkeen piti yksityistä arkkitehtitoimistoa Tukholmassa. Kaupunginarkkitehtina ja rakennuttamisen johtajana Adelcrantz halusi järjestää pääkaupungin rakennuttamisjärjestelmän ja vaati viranomaisille lisää valtuuksia yksityishenkilöihin nähden. Hän väitti myös, että asemakaavan laatiminen ja kehittäminen oli pikemminkin arkkitehtoninen kuin insinööritehtävä. Kaupungin palveluksessa tekemistään töistä merkittäviä ovat vuonna 1917 puretun Danvikenin sairaalan päärakennuksen piirustukset Tukholman lähellä.

Göran Adelcrantzin arkkitehtuuria ei ole säilynyt juuri ollenkaan. Säilyneitä itsenäisiä töitä ovat muun muassa Tukholman Katariina kirkon sekä Hedvig Eleonoran kirkkojen palojen jälkeiset korjaus- ja muutostyöt. Hän osoittaa arkkitehtuurissaan olevansa opettajansa Nicodemus Tessin nuoremman seuraaja. Hän edusti myöhäisbarokkia selkeästi ranskalaisella vaikutuksella. Myös hänen Tessinille lähettämästään opintomatkakirjeestä käy ilmi, että ajan pariisilainen arkkitehtuuri teki häneen suurimman vaikutuksen.

## Avioliitto ja perilliset
Vielä nimellä Törnqvist hän avioitui vuonna 1711 Anna Maria Köhnmanin (1681–1730) kanssa, joka oli kommissaari Arvid Forssenwaldin leski ja kaivosmestari Johan Perssonin tytär. Heille syntyi kaksi lasta, joista Carl Fredrik Adelcrantz (1716–1796) toimi myös arkkitehtina. Nuorempi poika oli hovioikeuden neuvos, Götan hovioikeuden presidentti Emanuel Adelcrantz (1721–1810).

## Lähteet
Antiope

**Antiope** () oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuningas Nykteuksen tytär. Hänen kauneutensa sai Zeuksen ottamaan tämän väkisin satyyrin hahmossa. Antiope pakeni häpeäänsä kuningas Epopeuksen luo Sikyoniin, joka ei enää päästänyt häntä pois ennen kuin hänen setänsä Lykos haki hänet väkisin takaisin. Paluumatkan aikana Antiope synnytti kaksoispojat Amfionin Zeukselle ja Zethoksen Epopeukselle. Molemmat pojat jätettiin paikallisten paimenien huomaan. Takaisin Thebaan päästyään Lykos luovutti Antiopen vaimonsa Dirken huostaan, joka kohteli Antiopea varsin kaltoin. Antiope kuitenkin onnistui lopulta pakenemaan etsien suojaa samasta talosta, jossa hänen poikansa olivat hänen tietämättään paimenina.

Dirken lopulta löydettyä Antiopen hän määräsi nämä nuoret miehet sitomaan Antiopen härän sarviin, mutta juuri kun he olivat suostumaisillaan tähän, heidät kasvattanut vanha paimen paljasti heille salaisuuden, että kyseessä oli heidän oma äitinsä. Kostoksi äitinsä orjuuttamisesta ja huonosta kohtelusta Antiopen pojat sitoivatkin Dirken härän sarviin kiinni.

## Aiheesta muualla
Nagele

**Nagele** on asutuskeskus Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Nagele on osa Noordoostpolderin kuntaa. Vuonna 2006 Nagelessa oli 2&nbsp;000 asukasta, joista naisia oli 970 ja miehiä 1&nbsp;030.

Nagele sijaitsee noin kymmenen kilometriä etelään kunnan keskuksesta, Emmeloordista. Linnuntietä Nagelesta on matkaa Middelbuurtiin 3,8 kilometriä, Tollebeekiin 5 kilometriä ja Ketelhaveniin 7,5 kilometriä.

Rakennettua aluetta Nagelessa oli 0,61 vuonna 2001 neliökilometriä ja alue sisälsi 481 asuntoa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Nagele.nl
Suuttumuksesta

**Suuttumuksesta** () on Senecan veljelleen Novatukselle kirjoittama stoalaista tunneteoriaa käsittelevä teos. Novatus oli ylhäisessä virassa oleva roomalainen, joka oli omaksunut perinteiset roomalaiset arvot kunniasta, miehuudesta ja voimasta. Seneca puolestaan suostuttelee häntä omaksumaan stoalaisen ajatuksen tunteiden, tässä tapauksessa ennen kaikkea suuttumuksen, välttämisestä. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 39-52 välillä.

## Sisältö

*Suuttumuksesta* jakautuu kolmeen kirjaan. Ensimmäinen kirja käsittelee ennen kaikkea aristoteelisen ja stoalaisen näkemyksen välisiä eroja. Perinteinen aristoteelinen näkemys, jonka mukaan hillityt tunteet ovat hyvästä (kultainen keskitie), on lähellä Novatuksen omia näkemyksiä. Stoalaisuus, joka näkee kaikki intohimot (haitalliset tunteet) pahana, on kuitenkin eri mieltä: sen mukaan suuttumus on pientä pahaa, eikä edes sellaiselle tule antaa sijaa. 

Toisessa kirjassa Seneca siirtyy yksityiskohtaisempaan tunneteorian käsittelyyn ja vähitellen myös ohjeisiin suuttumuksen välttämiseksi ja kitkemiseksi. Novatus on edennyt siihen vaiheeseen, että hän on alkanut omaksua stoalaisen näkemyksen, ja on kiinnostunut suuttumuksen poistamisesta. Kolmas kirja antaa esimerkkejä, jotka osoittavat kontrolloimattoman suuttumuksen pahuuden, ja jatkaa sen poistamisen mahdollisuuden käsittelyllä.

Teoksessa Seneca osoittaa ennen kaikkea, että suuttumus on luonnotonta ja tarpeetonta, ettei suuttumuksesta ole missään määrin hyötyä ihmisille, ei edes esimerkiksi sotilaille, ja että suuttumus johtaa helposti väkivaltaan ja julmuuksiin. Seneca vertaa suuttumusta sairauteen, ja näkee sen ominaisena juuri ihmisille. Hän katsoo ihmisten olevan luonnostaan hyviä, ja suuttumuksen olevan seurausta lähinnä olosuhteista, elämän kovuudesta, joka vieraannuttaa meidät ihmisyydestämme.

### Lainauksia

* "[Suuttumus] on kokonaan kaunan pyrkimyksen kiihottama, raivoaa himoten epäinhimillisiä aseita, verta ja kidutusta, ei välitä itsestäänkään, jos vain voi vahingoittaa toista, ja syöksyy omiin miekkoihinsa janoten kostoa, joka vie kostajan mukanaan. Niinpä eräät viisaista ovatkin sanoneet suuttumusta lyhyeksi hulluudeksi." (I.1, suom. Jari Kaukua)
* "Välttäkäämme tätä pahaa, puhdistakaamme mielemme ja kitkekäämme kaikki tällainen juuriaan myöten, sillä olipa se miten hentoa tahansa, se puhkeaa uudelleen kukkaan kaikkialla, mihin se tarttuu. Älkäämme säännöstelkö suuttumusta, vaan poistakaamme se kokonaan. Mikäpä näet olisi pahan asian oikea määrä?" (III.42)

## Lähteet

## Kirjallisuutta
### Suomennos
* Seneca: *Suuttumuksesta*, teoksessa 

## Aiheesta muualla

* L. Annaei Senecae: *ad Novatum De Ira* 
** Liber I
** Liber II
** Liber III
* Seneca: ''To Novatus on Anger'', katkelmia
Kuusamon Pallo-Karhut

**Kuusamon Pallo-Karhut** (PaKa) on kuusamolainen urheiluseura. Lajeihin kuuluvat jääkiekko, jalkapallo, lentopallo ja salibandy. Kuusamon Pallo-Karhut ry perustettiin vuonna 1966.

## Jääkiekko

Pallo-Karhujen jääkiekon edustusjoukkue kiekkoilee II-divisioonassa. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on A-G-junioreiden sekä naisten joukkueet. Pallo-Karhut pelaavat kotiottelunsa Kuusamon jäähallissa. Edustusjoukkue on kiekkoillut myös Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa yhteensä 3 kautta.

Kaudella 2010–2011 tammikuussa Pallo-Karhut teki ottelukohtaiset sopimukset nimekkäiden pelaajien Marko Kiprusoffin, Kai Nurmisen, Mikko Elorannan, Niko Mikkolan ja Kimmo Erosen kanssa. Mikko Rautee pelasi Pallo-Karhuissa kaudella 2009–2010.

## Tunnettuja jääkiekkopelaajia
### Kasvatit pääsarjatasolla

*Mikko Juusola
*Virpi Käsmä
*Raija Mustonen
*Tuomo Määttä
*Mikko Pätsi
*Taneli Ronkainen
*Toni Ronkainen

### Joukkueessa pelanneet NHL-pelaajat

*  Mikko Eloranta
*  Marko Kiprusoff
*  Kai Nurminen
*  Tony Virta

### Muut joukkueessa pelanneet pääsarjakiekkoilijat

*  Rafael Eerola
*  Kimmo Eronen
*  Toni Jalo
*  Tero Järvelä
*  Jani Kiviharju
*  Petri Koskenkanto
*  Vesa Kulmala
*  Harri Laurila
*  Kimmo Lisko
*  Viktor Loginov
*  Niko Mikkola

*  Ari Moisanen
*  Tuomas Muhonen
*  Tuomo Määttä
*  Veli-Pekka Nutikka
*  Tommi Pelkonen
*  Mikko Rautee
*  Taneli Ronkainen (C-junioriksi asti)
*  Kalle Sahlstedt
*  Ville Skinnari
*  Mika Suoraniemi
*  Jarmo Tauriainen
*  Jesse Uronen

### Jäädytetyt pelinumerot
* #1  Viljo "Ville" Lohilahti
* #9  Immo "Immo" Laihola
* #16  Tarmo "Take" Mustonen
* #17  Igor "Igo" Tuljakov

## Lentopallo

Pallo-Karhujen lentopallojaostosta löytyy naisten edustusjoukkue, naisten 2-joukkue sekä juniorijoukkueet F–D-pojille sekä F–A-tytöille. 

Naisten edustusjoukkue on tunnettu vuodesta 2014 nimellä Pölkky Kuusamo, kun joukkue nousi Lentopallon Mestaruusliigaan pudottamalla LiigaEuran pois liigasta. Joukkue on voittanut Suomen Cupin kaudella 2021–2022 sekä SM-kultaa (kausilla 2021–2022 ja 2022–2023), SM-hopeaa (kaudella 2020–2021) ja SM-pronssia (kaudella 2018–2019).

## Salibandy
Pallo-Karhujen salibandytoiminta käynnistyi vuonna 1997. Ensimmäisenä vuonna toiminta oli kerhotyylistä ja virallisiin sarjoihin eivät joukkueet ottaneet osaa. Vuonna 1998 ensimmäiset joukkueet osallistuivat harrastesarjaan, jota pelattiin Oulun Heinäpään palloiluhallissa. Vuonna 1999 miesten joukkue aloitti V-divisioonassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Pallo-Karhujen verkkosivut
Pucará

**Pucará** (myös **Pukara** tai **Kalasaya**) on noin 1,5 neliökilometrin laajuinen arkeologinen kohde nykyisen Perun alueella. Varhaisella välikaudella se oli voimakkaan valtion tai päällikkökunnan uskonnollinen ja hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Andien vuoristossa noin 3,9 kilometrin korkeudessa suuren vuorenjyrkänteen juurella. Läheinen Pucarájoki virtaa Titicacajärveen noin 80 kilometriä kaakkoon.

Pucarássa on nykyään raunioituneita palatsimaisia ja temppelimäisiä rakennelmia sekä aikoinaan hyvin tiheästi asuttu asuinalue. Siellä oli käsityöläisten tiheään asuttu alue, jota arkeologit sanovat ”kaatopaikaksi”, muinaiselle tulvaterassille rakennettu ryhmä moniosaisia asuintaloja, kolme suurta rakennusta, ehkä temppeleitä tai palatseja, kuusi katkaistun pyramidin muotoista temppeliä ja hautakumpujen alue. Rakennetun alueen pinta-ala on noin 6&nbsp;km².

Vuoren juurella sijaitsevien pyramidimaisten penkereiden huipulla sijaitsi muinoin U-kirjaimen muotoisia temppeleitä, joiden keskellä on madallettu sisäpiha, jonka pinta-ala on noin 5 neliömetriä ja syvyys pari metriä maanpinnan alapuolella. Seinät on rakennettu tarkasti leikatusta punaisesta hiekkakivestä, ja julkisivut antavat joen suuntaan. Temppelit koostuvat useista toisiinsa yhdistyvistä huoneista ja pienemmistä varastohuoneista. Sisäpihan jokaisella seinällä on hautakammio. Alempana sijaitsevalla tasangolla oli kumpuja ja suuri, matala tasanne julkisiin uskonnolliseen menoihin. Kummun lähettyvillä olevista rakennuksista on löydetty runsaasti ihmiskallojen jäänteitä.

Osa tutkijoista pitää Pucaráa kaupunkina, toiset uskonnollisen toiminnan keskuksena vailla pysyvää asutusta. Jälkimmäisen koulukunnan edustajat pitävät asuinalueilta tehtyjä löytöjä tulkinnanvaraisina ja selittävät kaupungista löydetyt roskat merkeiksi säännöllisesti toistuneista pyhiinvaelluksista. Jos kyseessä tosiaan oli kaupunki, se oli Titicacan altaassa ensimmäinen laatuaan. Monumenttiarkkitehtuurin edellyttämät mittavat rakennushankkeet osoittavat, että Pucarán valta ulottui vuosien 200 eaa. ja 200 jaa. välisenä aikana laajalle.

Pucarássa oli merkittävää asutusta noin välillä 250 eaa. – 380 jaa. Temppelikompleksi rakennettiin noin 200 eaa.

## Katso myös
* Pucarán kulttuuri

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Arcandor

**Arcandor AG** (vuoteen 2007 KarstadtQuelle AG) oli saksalainen tavaratalo-, postimyynti- ja matkailualan yritys, joka oli alallaan Euroopan suurin. Se perustettiin vuonna 1999 yhdistämällä vuonna 1920 perustettu tavarataloyritys *Karstadt Warenhaus AG* ja 1927 perustettu postimyyntiyritys *Quelle Schickedanz AG & Co*. Yritys ajautui konkurssiin vuonna 2009.

Vuonna 2007 yrityksellä oli 70&nbsp;637 työntekijää ja sen liikevaihto oli 14,28 miljardia euroa. Yhtiön suurin yksittäinen myymälä oli Kaufhaus des Westens (KaDeWe) Berliinissä. Suurin *Karstadt*-niminen myymälä sijaitsi Frankfurtissa.

## Historia
14. toukokuuta 1881 Rudolph Karstadt perusti ensimmäisen myymälänsä nimeltään *Tuch-, Manufactur- und Confectionsgeschäft Karstadt* Wismariin. Vuonna 1884 toinen myymälä avattiin Lyypekkiin. Pian 24 myymälää oli avattu ympäri pohjoista Saksaa. Vuonna 1920 yhtiöstä tuli pörssiyhtiö. Vuonna 1984 se osti postimyyntiyhtiö Neckermann Versandin. Vuonna 1994 se osti vähittäismyymäläketju Hertien johon KaDeWe kuului. Vuonna 1999 se viimein yhdistettiin Quelle AG:n kanssa yhtiöksi KarstadtQuelle AG. Vuonna 2007 yhtiön uudeksi nimeksi tuli Arcandor AG. 

Arcandor hakeutui konkurssiin 9.6.2009. Osana konkurssiprosessia Arcandorin lainanantajat myivät niille pantiksi annetut, Arcandorin omistamat matkatoimistoyritys Thomas Cook Group plc:n osakkeet. 

## Arcandor AG:n hallituksen puheenjohtajat
*Walter Deuss (1999–2000)
*Wolfgang Urban (2000–2004)
*Christoph Achenbach (2004–2005)
*Harald Pinger (2005)
*Thomas Middelhoff (vuodesta 2005)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Arcandor AG:n virallinen kotisivu  
*Karstadt.de
Doonagoren linna

**Doonagoren linna** on 1500-luvulta peräisin oleva puolittain muurin ympäröimä tornimainen rakennus. Rakennus sijaitsee noin kilometrin päässä Doolinin rannikkokylästä Claren kreivikunnassa Irlannin tasavallassa. Sen nimi tarkoittaa mahdollisesti pyöreiden kukkuloiden linnoitusta tai vuohien linnoitusta. Linna sijaitsee kukkulalla Doolinin niemen lähellä. Sitä ja lähellä olevaa vähän korkeampaa radiomastoa alukset käyttävät kiintopisteenä saapuessaan Doolinin laituriin. Doonagoren linna on nykyään yksityinen loma-asunto, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä.

Linnan rakensi alkujaan Tadgh MacTurlough MacCon O'Connor kivistä, jotka tuotiin Trá Leachain louhimolta 1300-luvun paikkeilla, mutta nykyinen rakennus on todennäköisesti 1500-luvuilta. Se annettiin Doolinin naapurikaupungista Ennistymonista kotoisin olleelle Sir Turlough O'Brienille vuonna 1582. Kun espanjalainen voittamaton armada perääntyi vuonna 1588 epäonnistuttuaan valtaamaan Englannin, County Claren poliisimestari Boetius MacClancy vangitsi 170 haaksirikkoutunutta espanjalaista. Espanjalaiset hirtettiin Doonagoren linnan luona ja haudattiin Doolinin lähelle hautakiviröykkiöön nimeltä Cnocán an Crochaire.

Doonagoren linnaa kunnostettiin 1800-luvun alussa, mutta vuosisadan puolivälissä se oli rappeutunut entisestään Naglen perheen omistuksessa. Sitä restauroi jälleen 1970-luvulla amerikkalainen O'Gorman, jonka suku omistaa linnan edelleen.
Mälarhöjden

**Mälarhöjden** on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (*Söderort*), Mälaren-järven rannalla, ja kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Hägerstenin, Västertorpin, Fruängenin ja Bredängin kaupunginosat. Lisäksi sillä on vesirajaa Ekerön kunnan kanssa. Mälarhöjdenin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926. Nykyisin siellä on asukkaita noin 4 000, ja se on pinta-alaltaan 1,42 neliökilometrin suuruinen. 

Kaupunginosassa sijaitsee Mälarhöjdenin metroasema.
Ying Yang Twins

**Ying Yang Twins** on yhdysvaltalainen rap-duo. Duoon kuuluu **Kaine** (oik. **Eric Jackson** s. 16. joulukuuta 1978) ja **D-Roc** (vas. **DeAngelo Holmes** s. 23. helmikuuta 1979).

## Ura
Heidän ensimmäinen kappaleensa oli "Whistle While You Twurk", joka nousi 16. sijalle US R&B/Hip-Hop-listalla. Heidän esikoisalbumi *[[Thug Walkin']]* julkaistiin vuosi myöhemmin. Heidän seuraava albuminsa oli **' epäonnistui ja sitä myytiin vain 500 000 kappaletta. He vierailivat [[Lil Jon|Lil Jon & The East Side Boyz]]in kappaleella ''Get Low''. Kappaleesta tuli menestys ja sen seurauksena Ying Yang Twins sai levytyssopimuksen TVT Recordsilta. Ensimmäinen albumi TVT Recordsin alaisena oli ''[[Me & My Brother]]'', joka myi platinaa 12. huhtikuuta 2005. Samana vuonna he vierailivat [[Britney Spears]]in albumilla ''[[In The Zone]]''. 2004 vuonna  TVT Records julkaisi Ying Yang Twinsin uuden levyn nimeltään ''[[My Brother & Me]]''. Albumi oli suurimmaksi osaksi [[remix]]ejä. Duon neljäs albumi oli ''[[U.S.A. (United State of Atlanta)]]''. Ying Yang Twinsin viides albumi oli nimeltään ''[[Chemically Imbalanced]]'', joka julkaistiin marraskuussa 2006. Duon kuudes studioalbumi ''[[Ying Yang Forever]] ''julkaistiin 2009. Kummallakin jäsenistä on myös oma levytysyhtiö. D-Rocin yhtiö on nimeltään Punnn!!! Entertainment ja Kainen on GrownFolks Ent.

==Diskografia==
===Studioalbumit===
* ''[[Thug Walkin']]'' (2000)
* **' (2002)
* *[[Me & My Brother]]* (2003)
* *[[U.S.A. (United State of Atlanta)]]* (2005)
* *[[Chemically Imbalanced]]* (2006)
* *[[Ying Yang Forever]]* (2009)
* *[[All Around the World (Ying Yang Twinsin albumi)|All Around the World]]* (2012)

### Remix albumit
* *[[My Brother & Me]]* (2004)
* *[[U.S.A. Still United]]* (2005)

### Mixtapet
* *[[The Official Work]]* (2008)

### Singlet

## Lähteet
*Virallinen kotisivu
*Ying Yang Vodka
Erkki Kauppila

**Erkki Eemeli Kauppila** (2. heinäkuuta 1928 Kiiminki – 16. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja. Kauppila toimi Suomen kansan demokraattisen liiton ja Suomen kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja Kansan Uutisten päätoimittajana vuosina 1974–1988. Hän kuului myös SKP:n keskuskomiteaan vuodesta 1972 ja poliittisen toimikuntaan vuodesta 1974.

Erkki Kauppila syntyi Kiimingissä köyhien mökkiläisten perheeseen. Hänen isänsä oli aktiivinen Suomen sosialistisessa työväenpuolueessa. Äiti oli harras lestadiolainen. Erkki aloitti työnteon jatkosodan aikana 14-vuotiaana. Hän oli ensin metsä- ja uittohommissa, sitten sahalla ja sodan jälkeen Kemi-yhtiön paperitehtaalla. Vuonna 1947 Kauppila liittyi SKP:hen. Uran suunta muuttui vuonna 1949, jolloin hän suoritti Sirola-opiston. Kurssin jälkeen Kauppila työskenteli kansandemokraattisen liikkeen toimitsijana Oulussa ja Helsingissä vuoteen 1954, jolloin hän siirtyi puoleksitoista vuodeksi Moskovaan opiskelemaan. Opintojen jälkeen marraskuussa 1956 Kauppila palkattiin Vapaan Sanan toimittajaksi ja vuodenvaihteessa 1957, lehden yhdistyttyä uuteen Kansan Uutiset -julkaisuun, hän aloitti eduskuntatoimittajana.

Vuonna 1964 Kauppila siirtyi Kansan Uutisten Moskovan-kirjeenvaihtajaksi. Hän aloitti juuri ennen Nikita Hruštšovin syrjäyttämistä ja raportoi tapahtuneesta avomielisesti. Tämä johti neuvostoliittolaisten moitteisiin. Kansan Uutiset oli ainoana kommunistisena lehtenä paljastanut syrjäyttämisen takana olleet poliittiset syyt.

Kauppila palasi Moskovasta SKP:n poliittisen toimikunnan sihteeriksi vuonna 1967. Hän osallistui puolueen uusien ohjelmien laadintaan ja oli tärkeässä roolissa esimerkiksi Tšekkoslovakian miehityksen tuominneen lausunnon laatimisessa syksyllä 1968. Kauppila kuului SKP:n maltillisiin uudistajiin ja siis enemmistöön. Vuonna 1974 hänet valittiin Kansan Uutisten päätoimittajaksi ja SKP:n poliittisen toimikunnan jäseneksi. Päätoimittajana Kauppila puolusti 1960-luvulla valittua, ja puolueopposition kyseenalaistamaa, uudistusmielistä poliittista linjaa. Hän korosti Suomen omaa demokraattista tietä sosialismiin ja vastusti Neuvostoliiton esimerkin sekä ohjeiden liiallista seuraamista. Kauppilan Kansan Uutiset sai usein kritiikkiä neuvostoliittolaisilta. Vuonna 1983 Kauppila oli SKP:n enemmistön ykkösehdokas Suomi-Neuvostoliitto-Seuran pääsihteeriksi, mutta NKP esti nimityksen tuomalla esiin kielteisen asenteensa.

Kauppila jäi eläkkeelle keväällä 1988. Hän jatkoi Kansan Uutisten kolumnistina, ja viimeiseksi jäänyt kirjoitus julkaistiin vajaat kaksi viikkoa ennen hänen kuolemaansa. Kauppilan puoliso oli Eine Kauppila os. Luoto, ja heillä oli tyttäriä. 

Kauppilan tyttärentytär Elina Kauppila on Vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu Helsingin kaupunginvaltuustossa kaudella 2021-2025.   

## Kirjallisuutta
**[[Erkki Kauppila – Lehtimies ja eurokommunisti]]*. Toim. Noora Kauppila ja Pekka Tuominen. Omakustanne. (2012) (Erkki Kauppilan postuumit muistelmat)

## Lähteet
Peter Mansfield

**Peter Mansfield** (9. lokakuuta 1933 Lontoo – 8. helmikuuta 2017) oli brittiläinen fyysikko ja Nottinghamin yliopiston professori, joka sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2003 Paul Lauterburin kanssa. Lauterburin ja Mansfieldin työ mahdollisti magneettikuvauksen (MRI:n) kehittämisen.

## Lähteet
Erkki Mäkinen

**Erkki Antero Mäkinen** (19. lokakuuta 1949 Tyrvää – 25. joulukuuta 2003 Lieto) oli suomalainen näytelmäkirjailija, joka kirjoitti käsikirjoituksia myös televisioon. Hänet tunnettiin myös lauluntekijänä.

## Elämä
Erkki Mäkinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1971 Porin lyseosta, jonka jälkeen hän opiskeli jonkin aikaa Turun yliopistossa. Mäkinen kirjoitti esikoisromaaninsa *Heräämisen maku* vielä käydessään lukiota. Hänen kirjallisia esikuviaan olivat Antti Hyry, Paavo Haavikko, Vasili Aksjonov ja lauluteksteillään Bob Dylan. Vuodesta 1975 lähtien Mäkinen keskittyi historiasta ja kansanperinteestä aiheensa saaneiden näytelmien kirjoittamiseen. 1970-luvun lopulta lähtien hän kirjoitti myös televisiolle Suomen historiaan liittyviä dokumentteja ja televisionovelleja. 1980-luvun lopulla keskushermostoa rappeuttava sairaus alkoi heikentää Mäkisen työkykyä eikä hän saanut enää valmiiksi kunnianhimoista hankettaan suomalais-ugrilaisesta romaanista.

Mäkinen oli myös lauluntekijä. Tunnetuimmat hänen sanoittamansa laulut ovat "Liehuva liekinvarsi" ja "Neidonryöstö", jotka hän teki yhteistyössä säveltäjä Jukka Siikavireen kanssa. Molemmat olivat myös euroviisuehdokkaina, "Neidonryöstö" Kirkan esittämänä vuonna 1976 ja "Liehuva liekinvarsi" Markku Blomqvistin esittämänä vuotta myöhemmin.

Mäkinen menehtyi 54-vuotiaana vaikean perinnöllisen sairauden uuvuttamana joulupäivänä 2003 lietolaisessa hoivakodissa. Hänet on haudattu Turun hautausmaalle.

## Teokset
**Heräämisen maku*, romaani.  WSOY 1969
**Ohoh, Lemminkäinen*, romaani.  WSOY 1972
**Kauhea murhamies Lalli*, näytelmä. 1975
**Muurmannin rataroikka*, näytelmä. 1975
**Jeppe Niilonpoika*, näytelmä.  1976
**Antti Puuhaara*, elokuvakäsikirjoitus.  1976
**Veriveljet*, näytelmä.  1977
**Kalastaja ja hänen eukkonsa*, tv-elokuva.  1978
**Terve, Suomeni maa: dokumenttisarja Suomen historiasta*, tv-sarja.  1979
**Suomalaisia tähtihetkiä*, tv-sarja.  1980-1985
**Elinan surma*, tv-näytelmä.  1980
**Suomen herttua Juhana ja neiti Kaarina*, näytelmä.  1981
**Kauhea murhamies Lalli ja piispa Henrik*, tv-näytelmä. 1981
**Ryysyranta*, näytelmä.  1982
**Pessi ja Illusia*, elokuvakäsikirjoitus.  1983
**Viimeinen valssi Viipurissa*, näytelmä.  1985 
**Kirkko keskellä kylää: dokumenttisarja jokamiehen maailmankuvan kehityksestä*, tv-sarja.  1986
**Mikael Agricola*, näytelmäkäsikirjoitus. 1988

## Palkinnot
*Jussi-palkinto 1976
*Aboensis-palkinto 1981
*Venla-palkinto 1985
*Valtion taiteilijaeläke 1997

## Lähteet
*Kirjailija Jukka Parkkisen sivut Erkki Mäkisestä
### Viitteet
Baltika

**Baltika** () on tanskalaisen Carlsbergin omistama venäläinen panimo, joka aloitti toimintansa marraskuussa 1990. Baltika on ollut Venäjän markkinoiden johtava panimo vuodesta 1996, ja se on maan johtavia kuluttajatuotevalmistajia. Oluessa Baltika on Venäjän markkinajohtaja noin 30&nbsp;% osuudella.
Venäjän aloitettua sodan Ukrainassa vuonna 2022 Carslberg oli ryhtynyt toimiin Baltikan myymiseksi. Myyntiyritykset keskeytyivät kun Venäjän valtio otti Baltikan haltuunsa heinäkuussa 2023.

## Historia
Vuonna 1992 Baltika yksityistettiin osakeyhtiöksi ja omistajiksi tuli 28 organisaatiota ja yli 2&nbsp;000 yksityishenkilöä. Baltic Beverages Holding AB:sta tuli yhtiön suurin omistaja.

Baltic Beverages Holding AB oli alun perin suomalaisen Hartwallin ja norjalaisen Orklan yhteisyritys. Orklan osuus siirtyi sittemmin Carlsbergille ja Hartwall myytiin vuonna 2002 skotlantilaiselle Scottish & Newcastle -panimoyritykselle. Heineken ja Carlsberg ostivat yhdessä Scottish & Newcastlen vuonna 2008 ja jakoivat sen tytäryhtiöt keskenään. Tällöin Baltic Beverages Holding siirtyi kokonaan Carlsbergin omistukseen.

Carlsberg omisti panimosta 85&nbsp;% Baltic Beverages Holdingin kautta vuoteen 2012 asti, kunnes yhtiö päätti hankkia koko Baltikan itselleen ja vetää sen pois pörssistä.

Tanskalainen Lars Lehmann on toiminut Baltikan toimitusjohtajana ja Carlsbergin Itä-Euroopan liiketoimintojen johdossa vuodesta 2019.

## Tuotteet
Baltika-oluita on saatavana ainakin seuraavina vahvuuksina:

* Baltika 0: Alkoholiton olut (0,5%)
* Baltika 2: Pale-lager(4,7%)
* Baltika 3: Keskiolut (4,8%)
* Baltika 4: Tumma keskiolut (5,6%)
* Baltika 6: Porter-olut (7,0%)
* Baltika 7: Tavallinen keskiolut (5,4%)
* Baltika 8: Sitruunanmakuinen olut (5,0%)
* Baltika 9: Vahva olut (8,0%)


File:Baltika-9.jpg|Baltika 9, vahva olut
File:Балтика 7.JPG|Baltika 7, export lager
File:Baltika 6 Porter.jpg|Baltika 6, Porter
File:Baltika 5 golden beer.JPG|Baltika 5, Premium 
File:Baltika 3.jpg|Baltika 3, lager
File:Baltika-2.jpg|Baltika 2, pale-lager
File:Baltika 0.jpg|Baltika 0, alkoholiton olut


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Baltikan yrityssivusto 
* Baltika
Stephen Ireland

**Stephen Ireland** (s. 22. elokuuta 1986 Cobh, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stoke Cityä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

14-vuotiaana Manchester Cityyn liittynyt Ireland pelasi ensi kerran edustusjoukkueessa 18. syyskuuta 2005 ottelussa Bolton Wanderersia vastaan. Hänestä tuli nopeasti joukkueen yksi avainpelaajista. Hän pelasi Cityn edustusjoukkueessa viisi kautta. Kaudella 2008–2009 hän teki yhdeksän valioliigamaalia ja hänet valittiin Cityn kauden pelaajaksi.

Ireland siirtyi elokuussa 2010 Aston Villaan 9,7 miljoonan euron siirtosummalla. Tammikuussa 2011 hän siirtyi lainalle Newcastleen, mutta oli keväällä kolme kuukautta sivussa reisilihasvamman vuoksi. Useat muutkin loukkaantumiset ovat varjostaneet hänen uraansa vuodesta 2010 alkaen. Syyskuussa 2013 hän siirtyi lainasopimuksella Stoke Cityyn, ja siirto vakinaistettiin tammikuussa 2014.

## Maajoukkue
Ireland valittiin Steve Stauntonin valmentamaan Irlannin maajoukkueessa helmikuussa 2006. Ensimmäisen maalinsa hän teki 7. lokakuuta 2006 2–5 tappio-ottelussa Kyprosta vastaan. Irelandin 24. maaliskuuta 2007 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan tekemä maali oli jo hänen kolmas neljässä maaottelussa.

Syyskuussa 2007 Ireland väitti Irlannin valmentaja Steve Stauntonille, että hänen isoäitinsä on kuollut, voidakseen jättää väliin Irlannin EM-karsintaottelun Tšekkiä vastaan. Kun Staunton sai selville, että isoäiti on elossa, Ireland väitti kyseessä olleen hänen toisen isoäitinsä. Tämäkin oli kuitenkin elossa. Todellisuudessa Ireland halusi viettää aikaa tyttöystävänsä kanssa, joka oli juuri saanut keskenmenon. Ireland ei ole tämän jälkeen pelannut Irlannin maajoukkueessa.

## Lähteet
*Irelandin profiili ''soccerbase.comissa''  
### Viitteet
Lapintakka

**Lapintakka** on  alkeellinen takka, jollaisia on rakennettu mm. Lapissa. Lapintakan tulisija on rakennettu pystyyn nostetuista laakakivistä ja siinä on korkea tulipesä, josta savu nousee suoraa savupiippua ulos. Takka on rakennettu hirsisen aluskehikon päälle, samoin kuin kotanuotiossakin. 
Lapintakka muistuttaa kantoa, jonka juuressa on poltettu nuotiota.

## Lähteet
* Kolehmainen, Alfred ja Laine, Veijo A. Suomalaiset uunit. Otava. (1981, S. 9-11. )
Turun biotekniikan keskus

**Turun biotekniikan keskus** (, ) on Turun yliopiston ja Åbo Akademin yhteinen erillislaitos. Se on perustettu vuonna 1992 ja sen palveluksessa työskentelee tai opiskelee noin 40 työntekijää ja 150 tutkijaa.

Tutkimusaiheet Turun biotekniikan keskuksen tutkimusryhmissä painottuvat etenkin soluviestintään.

Laitoksen mukaan sillä on kolme tärkeää tehtävää:
*Tutkimuksessa, koulutuksessa ja opetuksessa vaikuttaminen
*Bioteknologiaan liittyvän asiantuntemuksen ja palveluiden tarjoaminen
*Yhteyksien muodostaminen yliopistojen ja yritysten välille

Turun biotekniikan keskuksen johtajana toimii professori Riitta Lahesmaa Turun yliopistosta.

## Aiheesta muualla
*Laitoksen kotisivu
Rukoushuone

**Rukoushuone** on seurakunnan tai muun kristillisen yhteisön ylläpitämä rakennus tai muu kokoustila hartaudenharjoitusta varten.
Rukoushuone on yleensä kirkkoa vaatimattomampi rakennus.

Suomen evankelisluterilaisen kirkon seurakunnilla voi olla rukoushuoneita kirkollisia toimituksia tai hartauselämää varten. Rukoushuoneet eivät ole sakraalitiloja eli jumalanpalvelustarkoitukseen vihittyjä kirkkoja tai sivukirkkoja eli kappeleita.

Ortodoksisesta rukoushuoneesta käytetään nimitystä kappeli tai tsasouna. Nimitys tsasouna on lähinnä tunteenomainen: tsasouna mielletään useimmiten perinteiseksi puurakenteiseksi, lähinnä karjalaistyyppiseksi rukoushuoneeksi kun kappeli taas on lähinnä kivirakennus. Esimerkiksi Helsingin ortodoksisen seurakunnan hautausmaan vanhempaa pyhäkköä ei sanota tsasounaksi vaan kappeliksi.

Rukoushuoneen vanhentunut nimitys on saarnahuone.

## Lähteet
Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskus

**Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskus** on Turun yliopiston erillislaitos. Laitos perustettiin vuonna 1980 ja liitettiin Turun yliopistoon erillislaitokseksi vuonna 1984. Keskuksen tehtävänä on tuottaa tutkimus- ja kehittämispalveluja ja ylläpitää merenkulkualan erikoiskirjastoa.

Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskuksen toimitilat sijaitsevat Turun World Trade Centerissä. Lisäksi laitoksella on kaksi alueellista yksikköä, jotka sijaitsevat Porissa ja Raumalla.

## Aiheesta muualla
*Laitoksen kotisivu
Jaakko Ruha

**Jaakko Ruha** (s. 17. kesäkuuta 1982 Sodankylä) on suomalainen entinen lumilautailija.

Jaakko Ruha aloitti lumilautailun 9-vuotiaana Luostolla Sodankylässä. Jaakko Ruha on menestynyt big airin maailmancupissa sijoittuen lukuisille mitalisijoille, mutta parhaimmiksi saavutuksiksi voidaan laskea ensimmäinen sija Stonehamissa, Kanadassa vuonna 2004 sekä Tandådalenissa, Ruotsissa vuonna 2005. Maailmancupin lopulliset sijoitukset olivat kolmas sija 2004, kolmas sija 2005, neljäs sija 2006 ja kolmas sija 2007.

Jaakko Ruha vietti lapsuutensa ja varhaisnuoruutensa Alakitisessä Sodankylässä, kunnes muutti 16-vuotiaana Sodankylän kirkonkylään. Nykyään hän asuu Rovaniemellä.
David Hewlett

**David Ian Hewlett** (s. 18. huhtikuuta 1968, Redhill, Iso-Britannia) on kanadalainen näyttelijä ja internetyrittäjä. 

Hewlettin näyttelijänura alkoi hänen high school -aikoinaan Torontossa, kun hän näytteli opiskelijoiden filmiprojekteissa. Hän jätti high schoolin kesken keskittyäkseen näyttelemiseen ja tietokoneiden parissa työskentelyyn. Hän esiintyi monissa pienen budjetin elokuvissa ja näyttäytyi myös useissa televisiosarjoissa. Vuonna 1996 Hewlett sai ensimmäisen isomman roolinsa suositussa kanadalaissarjassa *Traders*. Vuonna 1997 Hewlett näytteli kauhu-/sci-fielokuvassa *[[Kuutio (elokuva)|Kuutio]]*. Vuonna 2001 hän muutti vaimonsa Soo Garayn kanssa Los Angelesiin edistääkseen molempien näyttelijänuraa. Hewlett ja Garay erosivat vuonna 2004.

Hewlett on kuvaillut itseään tietokonenörtiksi ja scifi-faniksi. ''Doctor Who'' -sarja sytytti aikoinaan hänessä kiinnostuksenkipinän scifiä kohtaan, ja asuessaan nuoruudessaan Englannissa hän kuvasi ystäviensä kanssa scifi-tarinoita filminauhalle. Niinpä vieraileva rooli tohtori Rodney McKayna scifi-sarjassa *[[Tähtiportti]]* ja tästä kehittynyt pysyvä rooli sisarsarjassa *[[Stargate Atlantis]]* ovat olleet mieluisia.

Hewlett asui kihlattunsa Jane Loughmanin kanssa Washingtonin osavaltiossa lähellä Kanadan rajaa, josta hänen oli helppo matkata *Atlantiksen* kuvauksiin Vancouveriin. Pariskunnalla on myös koira Mars, joka näytteli pääosaa heidän vuonna 2006 ohjaamassaan mustan huumorin elokuvassa *A Dog's Breakfast*. Jane synnytti pariskunnan ensimmäisen lapsen, pojan, lokakuussa 2007. 21. kesäkuuta 2008 David ja Jane Warwick avioituivat Warwick Castlessa, Warwickissa, Englannissa.

Hewlettilla on kolme nuorempaa sisarta, joista yksi työskenteli aikoinaan hänen internetyrityksessään ja toinen, Kate Hewlett,  esiintyi vierailevana tähtenä *Atlantiksessa* esittäen Rodney McKayn sisarta.
Harri Nousiainen

**Harri Nousiainen** (s. 1974 Hanko) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa teatteritaiteen maisteriksi 1999–2003, missä hänen lopputyönsä nimi oli *Siedä*. Nousiainen on kiinnitettynä näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa ja vieraillut mm. Hämeenlinnan kesäteatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa. 

## Näytelmät
Nousiainen on Suomen Kansallisteaatterin vakituinen näyttelijä ja näytellyt mm. seuraavissa näytelmissä ja rooleissa
**[[Romeo ja Julia]]* (Romeon rooli) 
**[[Papin perhe]]* (Teuvo Rastas)
**[[Keväällä isä sai siivet]]* (Tomi) 
**[[Tyynymies]]* (Katurian) 
**[[Käsky (romaani)|Käsky]]* (Aaro Harjula)
**Valta* (Philippe)
**[[Muumipappa ja meri]]* (Muumipeikko)
**Arkku* (Lauri)
**[[Fedja-Setä, kissa ja koira]]* ( Fedja-Setä)
**[[Eurydike]]* (Orfeus)
**[[Kiiltokuvia]]* (Setä-mies ohj. Lauri Nurkse)
**[[Iskelmä-Suomi]]* (YLE 2013 ohj. Antti Leino)
Nõmme

**Nõmme** on omakotitalovaltainen kaupunginosa Tallinnan eteläosassa. Asukkaita siellä on noin 38&nbsp;351 (1.12.2010). Mustamäe ja Nõmme muodostavat Viron riigikogun vaalien vaalipiirin numero kolme, josta valitaan yhteensä kahdeksan kansanedustajaa Viron 101-jäseniseen parlamenttiin.

Nõmme jakautuu kymmeneen asuinalueeseen, jotka ovat Hiiu, Kivimäe, Laagri, Liiva, Männiku, Nõmme, Pääsküla, Rahumäe, Raudalu ja Vana-Mustamäe.

## Väestö

Asukasluvun kehitys vuosina 2003–2015:
* 2003: 
* 2004: 
* 2005: 
* 2006: 
* 2007: 
* 2008: 
* 2009: 
* 2010: 
* 2011: 
* 2012: 
* 2013: 
* 2014: 
* 2015: 

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Nõmmessä oli , joista  (86,0&nbsp;prosenttia}}) oli virolaisia,  (10,8&nbsp;prosenttia}}) venäläisiä ja  (3,2&nbsp;prosenttia) muita kansallisuuksia.

## Toisessa maailmansodassa

Saksan valloitettua Tallinnan 28.&nbsp;elokuuta 1941 kaupunkiin sijoittunut Kriegsmarinen Pohjois-Itämeren alueen esikunta perusti Nõmmen Kivimäessä sijainneen Viron sotaväen keuhkotautiparantolan tiloihin viestikeskuksen *Marine Nachrichten Offizier (MNO) Reval*, jonka yhteydessä toimi myös Suomen merivoimien radioasema (*Finnenwelle*) 14.&nbsp;kesäkuuta 1942 jatkosodan aselepoon 4.&nbsp;syyskuuta 1944. Asema piti molempina kevättalvina kahdesta kolmeen kuukauden tauon. Sen tehtävänä oli Suomen omien radioverkkojen kuuntelu ja määrättyjen tietojen välittäminen saksalaisille, jotka toimittivat niitä omille yksiköilleen. Aseman viiden hengen radioryhmä oli viestikeskuksen palveluksessa, sai siltä majoituksen, ruokailut ja päivärahat, mutta ei ollut sen sotilaallisen käskyvallan, vaan suoraan Suomen merivoimien esikunnan alainen. Päällikkönä oli koko toimintakauden Per-Olof Ekman.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jukka Mäkelä

**Jukka Mäkelä** -nimisiä tunnettuja henkilöitä:

* Jukka L. Mäkelä (1917–1977), kirjailija
* Jukka Mäkelä (1949–2018), kuvataiteilija
* Jukka Mäkelä (s. 1949), Kangasalan entinen kunnanjohtaja
* Jukka Mäkelä (s. 1952), elokuvatuottaja
* Jukka Mäkelä (s. 1953), sosiologi
* Jukka Mäkelä (s. 1957), psykiatri
* Jukka Mäkelä (s. 1960), poliitikko ja Espoon kaupunginjohtaja
Päivi Istala

**Päivi Kaarina Istala** (ent. **Istala-Vilpponen**; s. 31. maaliskuuta 1947 Imatra) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli toimittajana Yleisradiossa vuodesta 1967 eläköitymiseensä saakka vuoteen 2011.

Istala valmistui dramaturgiksi Teatterikoulun korkeakouluosastosta vuonna 1971 ja opiskeli myös lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Hän toimi Kemin kaupunginteatterin ohjaajana vuosina 1975–1981. Hänelle on myönnetty muun muassa tiedonjulkistamisen valtionpalkinto, Hella-palkinto, Zonta-järjestön Naisen teko -kunniamaininta ja Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi. Istala jäi eläkkeelle tammikuun 2011 lopussa ja julkaisi muistelmansa *Ristivetoa ja muita kertomuksia elämästä.*

## Istalan toimittamia ohjelmia
* *Silmäneula*
* *[[Ristivetoa]]*
* *Naisten tunti*
* *Moninainen*
* *Naisten ilta*
* *Villit vuodet – suuret luokat*

Kahden ensimmäisen ohjelman tunnussävelenä käytettiin perulaisen Los Incas -yhtyeen sävelmää ”Munahuanqui”, joka herätti erityistä ihastusta ja sai monet kuuntelemaan ohjelmia.

Erityistä huomiota herätti vuosina 1969–1970 esitetty *Ristivetoa*, jossa käsiteltiin yhteiskunnallisia asioita musiikin kautta. Ohjelma lakkautettiin Ylen ohjelmaneuvoston päätöksellä vuonna 1970. Kuuntelijoiden mielipiteitä voimakkaasti jakaneen ohjelman lopettaminen herätti suurta huomiota, ja jopa presidentti Urho Kekkonen lähetti Istalalle lohduttavan kirjeen. Vuosina 1981–1990 Istala työskenteli Tänään iltapäivällä -ajankohtaisohjelman toimituksessa.

Yleisradion kanavauudistuksessa vuonna 1990 Istala sai läpi ideansa viikoittaisesta Naisten tunnista, joka oli Yleisradion ensimmäinen feministinen ohjelmasarja. Sarjan jaksoissa käsiteltiin useita julkisuudessa siihen saakka vaiettuja aiheita, muun muassa naisten kokemaa väkivaltaa, naisen asemaa tiedotusvälineissä, naisen suhdetta alkoholiin ja vapaata aborttia. Vuoteen 2003 saakka jatkuneesta Naisten tunti -ohjelmasarjasta Istala sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon. Naisten tunnin jatkajaksi tuli vuosina 2003–2006 radioitu laaja-alaisempi Moninainen. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 

## Kirjallisuutta
* Päivi Istala: *Ristivetoa ja muita kertomuksia elämästä.* Helsinki: Siltala, 2012.
Lassi Hiekkala

**Lassi Hiekkala** (vuoteen 1907 **Lauri Hoffrén**; 23. marraskuuta 1888 Kuopion maalaiskunta – 5. lokakuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kansanedustaja.

Hiekkalan vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Hoffrén ja Johanna Väänänen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1913. Hän toimi maalaisliittolaisen *[[Savon Sanomat|Savon Sanomien]]* toimittajana vuosina 1913–1918 ja päätoimittajana 1918–1929. Hiekkala edusti mielipiteiltään poliittisen keskustan vasenta laitaa. Hänen kielteinen suhtautumisensa suojeluskuntiin ja maanpuolustukseen kariuttivat hänen poliittisen uransa Maalaisliitossa, jossa hän jäi oudoksi linnuksi. Puoluesihteerinä hän ehti olla vuoden 1925. Helsinkiin siirryttyään Hiekkala oli vuosina 1929–1931 vastaavana toimittajana *[[Suomenmaa (1929–1933)|Suomenmaa]]*-lehdessä, josta hän kuitenkin joutui lähtemään poliittisten erimielisyyksien vuoksi, minkä jälkeen hän siirtyi artikkelitoimittajaksi *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomiin]]*. Vaihtaessaan lehteä hän siirtyi myös maalaisliitosta edistyspuolueeseen. Hiekkala tuli kummassakin puolueessa tunnetuksi tiukkana Lapuan liikkeen ja sittemmin Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL) sekä muunkin äärioikeistolaisuuden arvostelijana. Hän kuului lapualaisia vastustaneiden keskustapoliitikkojen salaisen Isänmaan ja Lain Puolesta -järjestön keskeisiin henkilöihin. Edistyksessäkin hän oli puolueen vasemmalla laidalla.

Hiekkala kirjoitti pakinoita nimimerkillä *Eero* ja sillä nimellä poliittiset vastustajatkin hänet tunsivat. 1930-luvulla hän oli *[[Suomen Sosialidemokraatti|Suomen Sosialidemokraatin]]* Sasu Punasen (Yrjö Räisänen) ohella yksi Suomen äärioikeiston silmätikuista, minkä vuoksi IKL:n kansanedustaja Elias Simojoki toivoi kuuluisassa julkisuuteen tulleessa kirjeessään sekä Eeron että Sasun päätyvän keskitysleirille Petsamoon.

Sodan jälkeen Hiekkala oli edistyspuolueen ja Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuodesta 1945 aina kuolemaansa asti. Hänen vasemmistoporvarillinen linjansa sopi Suomen sotien jälkeiseen poliittiseen todellisuuteen, joskin hän jäi yhä puolueessaan yksin kannattaessaan sotasyyllisyyslakia ja YYA-sopimusta. Hiekkala otti osaa myös Yleisradion Pienoisparlamentti-ohjelman väittelyihin.

Hiekkala esitti myös vanhoillisia näkemyksiä puhuessaan eduskunnassa lapsilisälain käsittelyn yhteydessä kesäkuussa 1948. Hän muun muassa sanoi, että ”kansan kvaliteetin kannalta ei ole samantekevää, millaiset yksilöt sukua jatkavat” ja että luonnonjärjestyksen mukaan ”voimakkain yksilö” ja ”parhain aines” lisääntyy.

Hiekkalan pitämää Eeron pakinapalstaa seurasi uskollisesti lehdestä toiseen kuvittaja Oki Räisänen. Räisäsen kuoltua vuonna 1950 *Helsingin Sanomat* kiinnitti Eeron pakinoiden uudeksi kuvittajaksi Kari Suomalaisen, joka Hiekkalankin pian kuoltua loi itsenäisen ja maineikkaan uran pilapiirtäjänä.

Lassi Hiekkalan veli oli niin ikään *Savon Sanomien* päätoimittajana toiminut Eero Hiekkala.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
La favorite

**La favorite** () on italialaisen oopperasäveltäjä Gaetano Donizettin nelinäytöksinen ooppera, jonka ranskankielisen libreton kirjoittivat *Alphonse Royer* sekä *Gustave Vaëz*. Libreton perustana on ollut *Baculard d’Arnaudin* näytelmä *Le comte de Comminges*.

Italiankielinen versio oopperasta sai esityksensä Padovassa ja teoksen nimenä oli tällöin **Leonora di Guzman**. Esitys tapahtui vuonna 1842. Seuraavana vuonna eli 1843 esitettiin ooppera Milanon Teatro alla Scalassa ja nyt sen nimenä oli **Elda**. 

Donizetti ei ollut itse osallisena näihin esityksiin. Kuitenkin nykyisin oopperaa esitetään huomattavasti useammin italiankielisenä kuin ranskankielisenä versiona, ja siitä käytetään lähes yksinomaan nimitystä *La favorita*.

## Roolit ja vuoden 1840 miehitys
*Lèonor de Guzman / Leonora di Gusmann (mezzosopraano), Rosina Stoltz,
*Inès / Inez, Leonoran uskottu (sopraano), Elian,
*Fernand / Fernando (tenori), Gilbert Louis Duprez,
*Alphonse IX / Alfonso XI, Kastilian kuningas (baritoni), Paolo Barrailhet,
*Balthazar / Baldassare, San Giacomo di Compostella. Luostarin johtaja (basso), Nicholas-Prosper Levasseur,
*Don Gaspar, Kuninkaan upseeri (tenori). Pierre François Wartel,
*aatelismies (tenori).

## Lähteet
*Veijo Murtomäki; Italiälainen ooppera 1800-luvulla, Bel canto: Gaetano Donizetti.

## Aiheesta muualla
*Oopperan libretto
Ile

**Ile** voi viitata ainakin seuraaviin:
*Isoleusiini
*Ilê Aiyê, brasilialainen yhtye
*Interlingue, keinotekoinen kieli, ISO 639 -koodi *ile*
*Ile, Ilkan tai Ilarin lempinimi.
Edla

**Edla** on naisen etunimi. Se on muunnelma tanskalaisesta nimestä *Edle*, joka useiden keskieurooppalaisten nimien tapaan perustuu muinaissaksan sanaan ’jalo’ (*adal* tai *edel*). Suomessa Edlan rinnakkaismuotona on käytössä nimiasu **Eedla**.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on elokuuhun 2023 mennessä tilastoitu 4&nbsp;727 *Edla*-nimistä ja 663 *Eedla*-nimistä naista.

## Nimipäivät
Edla-nimi on aikoinaan ollut mukana Suomen almanakassa. Vuosina 1794–1796 Edlan nimipäivä oli 1.&nbsp;joulukuuta ja vuosina 1823–1889 13.&nbsp;kesäkuuta. Myöhemmin, vuosina 1890–1928, kalenterissa käytettiin Edlan sijaan muotoa *Eedla*; nimipäivänä säilyi 13.&nbsp;kesäkuuta.

Ruotsissa Edla-nimi on sisältynyt almanakkaan vuodesta 1901 alkaen. Nimipäivänä on siellä 10.&nbsp;maaliskuuta.

Helsingin yliopiston elokuussa 2023 tekemän päätöksen mukaisesti Edla-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen nimipäiväkalenteriin vuonna 2025. Nimipäivä on 13. huhtikuuta.

## Tunnettuja Edloja
* Edla Blommér (1817–1908), taidemaalari
* Edla Freudenthal (1854–1925), kirjailija
* Edla Kojonen (1879–1960), kansanopiston johtaja
* Edla Lyytinen (1874–1919), kansanedustaja
* Edla Niemi (s. 1987), thainyrkkeilijä
* Edla Paajanen (1889–1958), *Annikki Piukka*, kirjailija
* Edla Saarto (1884–1970), työväenliikkeen aktivisti
* Edla Soldan (1828–1904), opettaja ja kirjallisuuden suomentaja

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Etunimien taivutus: Edla ja Eedla (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Jarmo Laivoranta

**Jarmo Juhani Laivoranta** (s. 16. maaliskuuta 1943 Lokalahti) on keskustalainen poliitikko Varsinais-Suomesta. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1991–1995.

Laivoranta oli kunnanvaltuutettu Lokalahdella vuosina 1969–1970 ja Maskussa 1977–2004. Maskussa hän oli valtuuston puheenjohtaja 1991–2000 ja hallituksen puheenjohtaja 1985–1988. Vuonna 2004 Laivoranta jätti Maskun kunnallispolitiikan ja muutti Turkuun. Hänet valittiin Turun kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Hän on ehdolla myös vuoden 2017 vaaleissa. 

Ammatiltaan Laivoranta on yrittäjä ja rakennustoimisto Lainio & Laivoranta Oy:n hallituksen puheenjohtaja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut
*