open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pantha du Prince

**Hendrik Weber**, taiteilijanimeltään **Pantha du Prince**, on saksalainen  elektronisen musiikin tuottaja ja DJ.

## Lähteet
Teija Lehtimäki

**Teija Lehtimäki** (o.s. *Kuntola*; s. 6. heinäkuuta 1981) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän on edustanut Suomea maajoukkuetasolla niin maailmancupissa, IBU-Cupissa (josta myös saavuttanut osakilpailuvoittoja) sekä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Ampumahiihdossa hänen seuransa on Ahveniston Ampumahiihtäjät (AAH) ja maastohiihdossa Hämeenlinnan Hiihtoseura. Lehtimäellä on useita mitaleita SM-hiihdoista Hämeenlinnan Hiihtoseuran viestijoukkueen osana.

## Lähteet
Mervi Markkanen

**Mervi Markkanen** (s. 31. maaliskuuta 1984) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän on edustanut Suomea maajoukkuetasolla niin maailmancupissa, IBU-Cupissa sekä nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa neljä kertaa vuosien 2002-2005 aikana. Parhaana saavutuksena hänellä on kaksi pronssia nuorten MM-kisoista vuodelta 2002 Ridnaun-Val Ridannasta, Italiasta ja vuodelta 2005 Kontiolahdesta.

## Lähteet
Alexander Weckström

**Alexander Weckström** (s. 27. maaliskuuta 1987 Ahvenanmaa) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Hän on edustanut Suomen Veikkausliigassa IFK Mariehamnia (26 ottelua, 3 maalia). Hän pelasi kymmenisen vuotta Ruotsissa ja edusti siellä kolmannella sarjatasolla Skövde AIK:ta vuonna 2007, viidennellä sarjatasolla Ulvåkers IF:ää vuosina 2008–2009 ja IFK Örebrota vuonna 2009, viidennellä ja neljännellä sarjatasolla Rynninge IK:ta vuosina 2010–2013 ja 2015 sekä kuudennella sarjatasolla Adolfsbergs IK:ta vuosina 2016–2017. Ahvenanmaan jalkapallomaajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2007 alkaen kahdeksan ottelua ja viimeistellyt niissä viisi maalia.

## Lähteet
Toni Hallio

**Toni Hallio** (s. 11. huhtikuuta 1980 Helsinki) on suomalainen muusikko, jonka instrumentti on rummut. Hän oli Norther-yhtyeen rumpalina vuosina 1996-2005. Hänen tilalleen tuli vuonna 2006 Heikki Saari.

## Lähteet
Marie Laveau

**Marie Catherine Laveau** (n. 10. syyskuuta 1801, New Orleans – 16. kesäkuuta 1881), oli neworleansilainen voodoo-papitar ja kaupungin voodoo-kuningatar.

Marie Laveau syntyi mahdollisesti vuonna 1801. Hän oli ranskankielinen Louisianan kreoli. Laveaussa oli tiettävästi kongolaista, eurooppalaista ja intiaaniverta, ja hän syntyi vapaana. Hän meni ensimmäisen kerran naimisiin vuonna 1819. Hänen toinen aviomiehensä oli ranskalainen aatelinen ja armeijan kapteeni Christophe Glapion, jonka kanssa hän sai useita lapsia. Laveau oli luku- ja kirjoitustaidoton.

Laveaun elämästä ei tiedetä kovinkaan paljon varmaa, ja moni hänestä kerrottu tarina saattaa kertoa hänen samannimisestä tyttärestään, joka oli myös tunnettu voodoo-papitar. Laveaun kerrotaan työskennelleen ennen papittaren uraansa varakkaiden naisten kampaajana. Hän alkoi järjestää julkisia voodoo-seremonioita Lake Pontchartrainin ja Bayou Saint Johnin rannalla. Laveau oli harras katolilainen, ja hän yhdisteli voodoohon kristinuskoa. Laveaun ansiosta voodoo saavutti suosiota paitsi mustien, myös valkoisten neworleansilaisten keskuudessa.

Laveausta tuli yksi New Orleansin vaikutusvaltaisimmista naisista. Hän keräsi suuren omaisuuden, toimi viinin maahantuojana ja hankki itselleen New Orleansin suurimman kenkäkokoelman. Hänen väitettiin myös toimineen parittajana, joka hankki varakkaille valkoisille miehille rakastajattaria. Hän käytti taitojaan ja vaikutusvaltaansa vähäosaisten hyväksi: hän hoiti keltakuumeen ja koleran uhreja sekä osti orjia vapaaksi.

Laveaun muistoa ja legendaa ylläpidetään yhä New Orleansin voodoopiireissä. Hänen haudakseen uskottu Glapionin sukuhauta on suosittu pyhiinvaelluspaikka, jonne vierailijat jättävät esineitä ja raapustelevat kolmen X:n sarjoja.

## Lähteet
Anders Överström

**Anders Överström** (s. 25. marraskuuta 1985 Maarianhamina Ahvenanmaa) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on maalivahti. Urallaan hän on pelannut aikuisten tasolla IFK Mariehamnin riveissä 7 ottelua Veikkausliigassa vuosien 2007 ja 2008 aikana.
Kaj Lindström

**Kaj Lindström** (s. 31. heinäkuuta 1969) on suomalainen kartanlukija. Lindström on osallistunut 110 rallin MM-sarjan kilpailuun, josta ensimmäinen oli Suomen ralli 1996 ja viimeinen Walesin ralli 2017.
Hän on toiminut kartanlukijana vuodesta 1996 lähtien Tapio Laukkasen, Tommi Mäkisen, Kristian Sohlbergin ja Kimi Räikkösen kanssa. Hän on ollut voittamassa yhtä rallia Tommi Mäkisen kanssa Monte Carlossa vuonna 2002 ja ollut lisäksi palkintopallilla kaikkiaan viisi kertaa.

Lindström aloitti Mäkisen kartanlukijana vuonna 2001 Risto Mannisenmäen loukattua selkänsä ulosajossa.

Lindström on toiminut Toyota Gazoo Racingin urheilutoimenjohtajana vuodesta 2018 lähtien.

## Lähteet
Sergei Aleinikov

**Sjarhei Jauhenavitš Aleinikau** (, , s. 7. marraskuuta 1961 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on urheilu-uransa jo päättänyt Neuvostoliittoa ja Valko-Venäjää edustanut jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Myös hänen poikansa, vuonna 1991 syntynyt Artur Aleinikau on jalkapalloilija, joka pelaa ammatikseen Italiassa.

## Ura seurajoukkueessa
Vuosiin 1981–1998 ajoittuneella aktiiviurallaan Aleinikau pelasi Dinamo Minskin (220 ottelua, 31 maalia), Juventus FC:n (30 ottelua, 3 maalia), U.S. Leccen (59 ottelua, 2 maalia), Gamba Osakan (83 ottelua, 14 maalia), IK Oddevoldin (5 ottelua, 0 maalia), ja Coriglianon (9 ottelua, 1 maali) riveissä.

## Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla hän pelasi sekä Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1984–1992 (77 ottelua, 6 maalia) että Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1992–1994 (4 ottelua, 0 maalia).

## Valmennusura
Valmentajana hän on toiminut pääosin alasarjojen seuroja Italiassa sekä muun muassa Juventuksen junioriakatemian valmennustehtävissä vuosina 2005–2007. Viimeisimpänä työtehtävänä hänellä oli N.K. Kras A.S.D.:n valmentaminen vuosien 2011 ja 2012 aikana.

## Tunnustukset
Sjarhei Aleinikau valittiin vuonna marraskuussa 2003 Valko-Venäjän parhaaksi jalkapalloilijaksi viimeisimpien 50 vuoden ajanjaksolta.

## Lähteet
Johan Cronje

**Johan Cronje** (s. 13. huhtikuuta 1982 Bloemfontein) on eteläafrikkalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa on 1&nbsp;500 metrin juoksu.

Cronje voitti yllättäen pronssia vuonna 2013 Moskova MM-kilpailuissa 1&nbsp;500 metrin matkalla ajalla 3.36,83. Afrikan mestaruuskilpailuissa hän on ollut viides 2004 ja 2012 sekä kuudes 2006. Olympialaisissa 2004 ja MM-kilpailuissa 2005 hän eteni välieriin. Hän sijoittui 1&nbsp;500 metrillä viidenneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2000. Hän piti kyseisellä matkalla hallussaan myös Etelä-Afrikan ennätystä.

## Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: IAAF
* 800 metrin juoksu: 1.45,64 (2013)
* 1 500 metrin juoksu: 3.31,93 (2013)
* 3 000 metrin juoksu: 8.02,14 (2004)
* 5 000 metrin juoksu: 13.59,52 (2009)

## Lähteet
André Tardieu

**André Pierre Gabriel Amédée Tardieu** (22. syyskuuta 1876 Pariisi – 15. syyskuuta 1945 Menton) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Ranskan pääministerinä vuosina 1929–1930 ja 1932.

Tardieu opiskeli École Normale Supérieuressa ja loi 1897–1902 lyhyen diplomaattiuran, minkä jälkeen hän siirtyi lehtimieheksi ja sai mainetta *[[Le Temps (Ranska)|Le Temps]]* -lehden ulkomaanosaston johtajana. Hän julkaisi myös useita kansainvälistä politiikkaa käsitelleitä kirjoja. Hänet valittiin 1914 Ranskan edustajainkamariin, mutta ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän liittyi jalkaväkeen ja palveli sotilaana vuoteen 1916. Tardieu oli yksi Ranskan valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa ja osallistui Versaillesin rauhansopimuksen sisällön muotoiluun. Hän esiintyi voimakkaana Georges Clemenceaun politiikan tukijana ja toimi Clemenceaun hallituksessa marraskuusta 1919 tammikuuhun 1920 Ranskaan liitettyjen Alsacen ja Lorrainen ministerinä. Clemenceaun vetäydyttyä politiikasta Tardieu torjui kaikki hänelle tarjotut ministerinsalkut ja toimi 1921–1924 poleemisen *L’écho national* -lehden päätoimittajana. Hän seurasi oppi-isänsä poliittista linjaa tuomitsemalla kaikki ehdotukset Versaillesin rauhassa Saksalle määrättyjen rangaistusten lieventämisestä. Tardieu putosi edustajainkamarista vuoden 1924 vaaleissa, mutta hänet valittiin uudelleen kaksi vuotta myöhemmin.

Tardieu toimi yleisten töiden minsierinä ja sittemmin sisäministerinä Raymond Poincarén hallituksessa 1920-luvun lopulla ja kohosi parlamentissa keskusta-oikeiston johtavaksi poliitikoksi. Hän toimi pääministerinä 2. marraskuuta 1929 – 17. helmikuuta 1930 ja 2. maaliskuuta – 5. joulukuuta 1930. Hänen hallituksensa käyttivät paljon varoja julkisiin hankkeisiin. Tardieu toimi Pierre Lavalin johtamissa hallituksissa 1931–1932 maatalousministerinä ja 1932 lyhyesti sotaministerinä, kunnes palasi kolmannen kerran pääministeriksi 20. helmikuuta 1932. Hävittyään parlamenttivaaleissa hän kuitenkin erosi jo 10. toukokuuta samana vuonna. Lopullisesti Tardieu vetäytyi politiikasta vuonna 1936.

Tardieun tuotantoon kuuluvat muun muassa *La France et les alliances* (1908), Versaillesin rauhaa käsittelevä *La Paix* (1921) ja Ranskan parlamentaarista järjestelmää arvostellut kaksiosainen teos *La Révolution à refaire* (1936–1937).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*André Tardieu  Assemblée nationale
Robert Crottet

**Robert Crottet** (1908–1987) oli sveitsiläinen kirjailija, joka asui 1930-luvun lopulla Petsamon kolttasaamelaisten luona ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan.

Crottet saapui loppuvuodesta 1938 Petsamon Suonikylään ja vietti sitten lähes vuoden kylän kolttien luona. Hän kirjoitti kokemuksiensa pohjalta romaanin *Mauno-poro ja taivaanpalot*. Sotien jälkeen Crottet palasi vielä evakkoon joutuneiden kolttien luokse voidakseen auttaa heitä muun muassa keräämällä varoja uusien porojen ostamiseen.

## Suomennettuja teoksia
* *Kuun metsä : kolttalappalaisten tarinoita* ; ranskankielisestä alkuteoksesta *Forêts de la lune* suom. Sinikka Kallio-Visapää ; kuv. Erkki Tanttu. Otava 1954
* *Lappi* ; teksti Robert Crottet ; kuvat Enrique Méndez ; Ranskan kielestä suom. Kai Kaila. Weilin + Göös, Helsinki 1968
* *Mauno-poro ja taivaanpalot* : romaani ; suomentanut Pirjo Hyvärinen. Kustannus-Puntsi, Inari 2003

## Lähteet
* Kustannus-Puntsi : Robert Crottet: Mauno-poro ja taivaanpalot 2003
Camille Chautemps

**Camille Chautemps** (1. helmikuuta 1885 Pariisi – 1. heinäkuuta 1963 Washington (DC), Yhdysvallat) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Ranskan pääministerinä vuosina 1930, 1933–1934 ja 1937–1938.

Chautemps syntyi tunnettuun poliitikkoperheeseen ja loi menestyksekkään uran asianajajana, minkä myötä hän kohosi vaikutusvaltaiseksi henkilöksi radikaalisosialistisessa puolueessa. Hänet valittiin ensin Toursin pormestariksi ja vuonna 1919 edustajainkamarin jäseneksi. Chautemps toimi useita kertoja Ranskan oikeus- ja sisäministerinä vuosien 1924 ja 1926 välillä. Pääministerinä hän oli ensi kerran parin viikon ajan helmikuussa 1930 ja uudelleen marraskuusta 1933 tammikuuhun 1934. Hän joutui eroamaan sen jälkeen kun hänet oli julkisuudessa yhdistetty Staviskyn tapauksena tunnettuun taloudellisen skandaaliin. Pääministerikausiensa välillä Chautemps oli eri ministerinviroissa useissa hallituksissa. Kolmannen kerran hän toimi pääministerinä kesäkuusta 1937 maaliskuuhun 1938. Chautempsin kolmas hallitus myötäili kansanrintamapolitiikkaa, mutta ei toteuttanut yhtä kunnianhimoisia uudistuksia kuin edeltäjänsä Léon Blumin hallitus.

Chautemps oli ministerinä myös silloin, kun Ranskan puolustus luhistui toisessa maailmansodassa vuonna 1940. Hän oli hallituksen sisällä ensimmäisten joukossa kannattamassa aselepoa saksalaisten kanssa ja tukemassa kenraali Philippe Pétainin nostamista Ranskan johtoon. Chautemps jatkoi ministerinä jonkin aikaa myös Vichyn hallituksessa, mutta ollessaan virkamatkalla Yhdysvalloissa hän teki siihen pesäeron. Hän asui pääosan loppuelämästään Yhdysvalloissa. Sodan jälkeen hänet tuomittiin Ranskassa poissaolevana yhteistyöstä vihollisen kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Camille Chautemps  Assemblée nationale
Dexter Lee

**Dexter Lee** (s. 18. tammikuuta 1991 Montego Bay) on jamaikalainen pikajuoksija.

Lee on ensimmäinen 100 metrin juoksussa kaksi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta voittanut urheilija. Aikuisten arvokisoissa hän oli osana mestaruuden vienyttä Jamaikan 4×100m viestijoukkuetta vuoden 2011 MM-kisoissa.

## Henkilökohtaiset ennätykset
:Lähde: IAAF
### Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 10,06 (2011)
* 200 metrin juoksu: 20,86 (2010)

### Sisäradat
* 60 metrin juoksu: 6,66 (2010)

## Lähteet
Kemar Bailey-Cole

**Kemar Bailey-Cole** (s. 10. tammikuuta 1992) on jamaikalainen pikajuoksija.

Bailey-Cole juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 alkuerissä Jamaikan 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestijoukkueessa. Loppukilpailussa toinen kokoonpano voitti olympiakultaa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 9,98 sekä juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän voitti kultaa sekä 100 metrillä ajalla 10,00 että 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestissä. Hän saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa pikaviestissä kultaa 2014 juostuaan alkuerissä ja hopeaa 2015 juostuaan myös loppukilpailussa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin alkuerissä. Jamaika voitti toisella kokoonpanolla loppukilpailussa kultaa.

## Henkilökohtaiset ennätykset
:Lähde: IAAF
### Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 9,92 (Lontoo 2015)
* 200 metrin juoksu: 20,66 (Kingston 2015)

## Huomautukset

## Lähteet
Staviskyn tapaus

**Staviskyn tapaus** oli Ranskaa vuosina 1933–1934 kuohuttanut taloudellinen ja poliittinen skandaali, joka horjutti maan keskustavasemmistolaista hallitusvaltaa.

Joulukuussa 1933 Alexandre Stavisky -nimisen liikemiehen Bayonnessa pyörittämän luottolaitoksen velkakirjat paljastuivat katteettomiksi. Tammikuussa Stavisky löydettiin kuolleena ja poliisi julisti tapauksen itsemurhaksi. Oppositiossa ollut Ranskan oikeisto alkoi tämän jälkeen levittää käsitystä, joiden mukaan useat vaikutusvaltaiset poliitikot olisivat sekaantuneet hämäriin toimiin ja Stavisky olisi murhattu skandaalin salaamiseksi. Ranskan hallituksen yritykset vaientaa asiasta käyty keskustelu vahvistivat näitä uskomuksia. Kolmatta tasavaltaa vastustaneet poliittiset ryhmät, kuten Action Française ja Croix de Feu näkivät tilaisuutensa ja asettuivat johtamaan suuria mielenosoituksia horjuttaakseen parlamentaarista järjestelmää. Tapahtumat huipentuivat 6. helmikuuta 1934, jolloin 15 ihmistä kuoli Pariisissa syntyneessä mellakassa.

Peräkkäin pääministereinä toimineet radikaalipuolueen poliitikot Camille Chautemps ja Édouard Daladier joutuivat molemmat eroamaan kriisin seurauksena. Tämän jälkeen entinen presidentti Gaston Doumergue kokosi keskustan puolueista uuden kansallisen yhtenäisyyden hallituksen, joka onnistui voittamaan takaisin kansalaisten luottamuksen ja tilanne rauhoittui.

Alain Resnais on ohjannut Staviskyn tapauksen pohjalta elokuvan *[[Stavisky – ihana lurjus]]* (1974).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Stavisky-juttu - v:n 1934 Panama. Vakavia syytöksiä Parisin poliisia vastaan. Rojalistit kalastelevat sameassa vedessä, Helsingin Sanomat, 03.02.1934, nro 32, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Parisissa kuohuu, Suomen Kuvalehti, 17.02.1934, nro 8, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Ranska ja Stavisky-juttu, Helsingin Sanomat, 27.05.1934, nro 139, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vantaanlaakson ostoskeskus

**Vantaanlaakson ostoskeskus** on Vantaanlaakson kaupunginosassa Vantaalla sijaitseva pieni kaksikerroksinen ostoskeskus. Eero Kostiaisen suunnittelema, vuonna 1982 valmistunut ostoskeskus edustaa tavanomaista 1980-luvun arkkitehtuuria. Alkuperäisiin palveluihin kuuluivat mm. postitoimisto ja kultasepän liike. Sittemmin palvelut ovat vaihtuneet tavanomaisempiin liikkeisiin. Nykyisin ostoskeskuksessa sijaitsee 6 liiketilaa, joissa toimii K-Market, parturi-kampaamo, pizzeria, Sähkö Pietikäinen Oy, mausteiden tukkukauppa ja Vantaanlaakson seurakuntatila.
Kunnoltaan ostoskeskus on todettu museoviraston vuoden 2008 selvityksessä hyvin säilyneeksi.

## Aiheesta muualla
* Aalto-yliopisto: Karitta Laitinen, Eija Huuhka - Vantaan ostoskeskukset

## Lähteet
Tuliristi

**Tuliristi** () oli Ranskassa vuosina 1927–1936 toiminut oikeistolainen ja äärinationalistinen poliittinen järjestö. Kyseessä oli alkujaan ensimmäisen maailmansodan veteraanien järjestö, joka alkoi tukea äärikansallismielisiä näkemyksiä. Toiminnan huippu osui François de La Rocquen puheenjohtajakaudelle. Staviskyn tapauksen kuohuttaessa Ranskaa Tuliristi järjesti suuria katumielenosoituksia kaataakseen Ranskan hallituksen. Järjestö kuitenkin menetti tämän seurauksena arvovaltansa. Lopulta kansanrintamahallitus lakkautti sen vuonna 1936. La Rocque perusti sen seuraajaksi Ranskan sosiaalinen puolue (*Parti social français*) -nimisen puolueen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kauko Hahtola

**Kauko Henrik Hahtola**, vuoteen 1945 *Haikara* (s. 31. lokakuuta 1927 Piippola – 10. huhtikuuta 2005 Kangasala) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston maankäytön ekonomian professori 1977–1991. Hän tutki metsänomistajien päätöksentekoa. Valmistuttuaan metsänhoitajaksi 1952 hän työskenteli ennen yliopistovirkaa käytännön metsänhoitajana ja vuodesta 1959 Työtehoseurassa.

## Lähteet
Kirjoharlekiini

**Kirjoharlekiini** (*Eurylaimus ochromalus*) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Kirjoharlekiinia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Singaporesta se on hävinnyt. Se on edelleen paikallisesti yleinen, mutta vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

## Elinympäristö
Kirjoharlekiini elää alankojen metsissä 1&nbsp;300 metrin korkeuteen asti. Se voi elää myös hakatuissa metsissä, jos niihin jätetty korkeita puita.

## Lähteet
Lumen taju

**Lumen taju** (*Frøken Smillas fornemmelse for sne*)  on Peter Høegin kaunokirjallinen teos vuodelta 1992. Sen on suomentanut Pirkko Talvio-Jaatinen, ja suomennoksen on kustantanut vuonna 1993 Tammi.

Teoksen pohjalta on tehty neliosainen kuunnelma *Lumen taju*, jonka Radioteatteri on esittänyt vuonna 1996 ja joka on kuunneltavissa Ylen Areenassa. Ohjauksesta ja dramatisoinnista vastaa Outi Valle. 

Teoksen pohjalta on tehty myös musikaali *Lumen taju*, jonka ensi-ilta oli tammikuussa vuonna 2023 Suomen Komediateatterin näyttämöllä Linnanmäen Peacockissa. Musikaalin on dramatisoinut ja ohjannut Sanna Paula Mäkelä, musiikin säveltänyt Väinö Wallenius, ja musikaalin on tuottanut Taideyliopiston Talvimusikaali -yhdistys

Kirjaan perustuvan elokuvan *[[Lumen taju (elokuva)|Lumen taju]]* (*Smilla’s Sense of Snow*) on ohjannut Bille August vuonna 1997.

## Juoni
Lumen tajun tapahtumat lähtevät liikkeelle, kun kuusivuotias Esajas putoaa kerrostalon katolta. Smilla tietää, ettei kyseessä ole onnettomuus, sillä hän on nähnyt jäljet lumessa. Ne ovat Esajaksen omat jäljet, eikä muita näy, mutta Smilla osaa lukea lunta. Poliisi ei kuitenkaan usko naisen selityksiä jäljistä ja pojan korkeanpaikankammosta, niinpä Smilla alkaa tutkia tapausta itse. Pian hän pääsee Grönlantiin suuntautuneiden vaiettujen tutkimusmatkojen jäljille ja sotkeutuu johonkin paljon suurempaan, jota hänen itsensäkin on vaikea ymmärtää. Tietoja tonkiessaan hänen omakin henkensä joutuu vaaraan useammankin kerran.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lumen taju, takakansiteksti. Kirjasampo.fi
Sarcophanops samarensis

***Sarcophanops samarensis*** on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu. Nykyisin se lasketaan kuuluvaksi samaan sukuun filippiinienharlekiinin kanssa. 

## Levinneisyys
*Sarcophanops samarensista* tavataan Filippiinien Itä-Visayasilla. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska se on vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Sen kannaksi arvioidaan 2&nbsp;500–10&nbsp;000 yksilöä. 

## Elinympäristö
*Sarcophanops samarensis* elää luonnotilaisissa alankometsissä 750 metrin korkeuteen asti. Se kestää vain pieniä elinympäristömuutoksia.

## Lähteet
Kansallinen blokki

**Kansallinen blokki** tai **kansallinen yhtymä** () oli Ranskassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntynyt oikeistopuolueiden liittouma, joka hallitsi maan parlamenttia vuosina 1919–1924. Sen johtajiin kuuluivat muun muassa presidentti Alexandre Millerand ja aiempi presidentti Raymond Poincaré.

Sotaa seuranneen kansallismielisen hengen siivittämänä Kansallinen blokki sai marraskuun 1919 vaaleissa noin kolmen neljäsosan enemmistön parlamentin alahuoneeseen eli edustajainkamariin, mikä oli yksi oikeiston parhaista vaalituloksista kolmannen tasavallan historiassa. Parlamenttiryhmään kuului paljon sotaveteraaneja sekä konservatiivisia katolisia, jotka halusivat vahvistaa uudelleen katolisen kirkon asemaa Ranskassa. Kyseinen tavoite ei kuitenkaan toteutunut. Kansallinen blokki ajoi myös tinkimätöntä linjaa Saksan maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten suhteen, mikä huipentui Ruhrin miehitykseen tammikuussa 1923. Ranskan frangin arvon aleneminen synnytti kuitenkin pian Ranskassa talouskriisin, joka vähensi hallituksen suosiota. Oikeisto hävisi toukokuussa 1924 parlamenttivaalit keskustan ja vasemmiston muodostamalle vasemmistokartelli (*Cartel des Gauches*) -liittoumalle.

## Lähteet
Filippiinienharlekiini

**Filippiinienharlekiini** (*Sarcophanops steerii*) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Filippiinienharlekiinia tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio on pieni, pirstaloitunut ja vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen seurauksena.

## Lähteet
Mustakulmaharlekiini

**Mustakulmaharlekiini** (*Serilophus lunatus*) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Mustakulmaharlekiinia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sitä on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on laskeva, mutta lajin ei uskota vielä olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Aleksandrian pöytäkirja

**Aleksandrian pöytäkirja** on arabimaiden syksyllä 1944 allekirjoittama sopimus, joka aloitti niiden yhteistoiminnan ja johti arabiliiton perustamiseen seuraavana vuonna.

## Tausta
Egypti ja Irak saivat itsenäisyytensä jo ennen toista maailmansotaa, ja sodan aikana 1941 itsenäistyivät mm. Syyria ja Libanon. Uudet maat eivät hyväksyneet kolonialismia, vaan halusivat päättää asioistaan itse. Niiden väestö seurasi kansainvälisiä tapahtumia ja tulkitsi niiden johtavan arabimaiden täyteen itsenäisyyteen. Arabeilla oli myös toiveena, että arabimaat toimisivat ulkopolitiikassaan samansuuntaisesti ja yhteisymmärryksessä.

## Sopimuksen sisältö
Egyptin Aleksandriassa pidettiin maailmansodan loppuvaiheessa arabimaiden kokous. Siellä allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1944 pöytäkirja, jossa arabimaat sitoutuivat yhteistoimintaan. Allekirjoittajamaat olivat Egypti, Irak, Syyria, Jordania (silloinen Transjordania) ja Libanon. Ne sopivat yhteistyöstä (1) talouden (valtiontalouden, kaupan, valuutta-asioiden, maatalouden ja teollisuuden), (2) liikenteen (rautateiden, tie- ja lentoliikenteen, posti- ja puhelinliikenteen), (3) kulttuuriasioiden, (4) kansallisuusasioiden (passi-, viisumi-, tuomio- ja rikosasioiden), (5) sosiaalisten kysymysten sekä (6) kansanterveyden alalla. Sopimuksessa otettiin kantaa myös Palestiinan kysymykseen toteamalla, että arabit eivät hyväksy palestiinalaisten aseman heikentämistä (esimerkiksi maanomistusasioissa) juutalaisten maahanmuuton takia.

## Arabiliitto

Arabiliitto perustettiin maaliskuussa 1945 Kairossa. Sen tärkeimpänä tehtävänä oli edistää arabimaiden yhteistoimintaa. Käytännössä sen tärkeimmiksi tehtäviksi muodostui arabimaiden yhteinen ulkopolitiikka: toimet Israelia kohtaan sekä suhteet Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. Egyptistä tuli arabiliiton johtava maa Gamal Abdel Nasserin noustua 1950-luvun puolivälissä Egyptin johtoon.

## Lähteet
Harakkaharlekiini

**Harakkaharlekiini** (*Psarisomus dalhousiae*) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Harakkaharlekiinia tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on raportoitu olevan suhteellisen yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, mutta levinneisyysalueensa luoteisosissa se on harvinaisempi. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei vielä uskota olevan vaarassa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Jyrki Haikonen

**Jyrki Eero Olavi Haikonen** (25. kesäkuuta 1935 Helsinki – 8. helmikuuta 2026 Tuusula) oli suomalainen toimittaja. Hän oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Haikonen työskenteli *[[Uusi Suomi|Uuden Suomen]]* varapäätoimittajana 1971–1976 ja päätoimittajana 1976–1985 sekä EVA:n johtajana 1985–1994 ja varatoimitusjohtajana 1994–1998.

## Julkaisuja
* Haikonen, Jyrki – Kiljunen, Pentti: *Mitä mieltä suomalainen? EVAn asennetutkimuksien kertomaa vuosilta 1984–2003.* Taloustieto, 2003. 
* Saar, Andrus – Haikonen, Jyrki – Tiusanen, Tauno: *Viron huominen: Raportti Viron nykypäivästä ja tulevaisuudesta*. EVA, 1998. 
* Haikonen, Jyrki – Oslamo, Pentti – Vesikansa, Jyrki: *Apurahalla Konstantinopoliin... Petsamoon... Brysseliin... Uuden Suomettaren Säätiö 1920–2010*. Uuden Suomettaren säätiö, 2011. 

## Lähteet
Kultakurkkuharlekiini

**Kultakurkkuharlekiini** (*Corydon sumatranus*) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Kultakurkkuharlekiinia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarallisen harvinainen eikä vähenemisen vielä uskota vaarantavan sitä.

## Lähteet
Vasemmistokartelli

**Vasemmistokartelli** tai **vasemmistoyhtymä** () oli Ranskassa 1920- ja 1930-luvuilla toiminut keskustavasemmistolainen puolueliittouma, joka rakentui radikaalien ja sosialistien yhteistyölle. Se oli vallassa vuosina 1924–1926 ja 1932–1934. Liittoon kuului neljä ryhmää: itsenäiset radikaalit, radikaalisosialistit, tasavaltalaissosialistit (PRS) ja sosialistinen SFIO.

Ranskan sosialistit olivat perinteisesti kaihtaneet liittoutumista porvarillisten puolueiden kanssa mutta taipuivat ensimmäisen maailmansodan jälkeen liittoon radikaalien kanssa kootakseen voimat valtaan noussutta kansallinen blokki -oikeistoliittoumaa vastaan. Vasemmisto-oppositio voitti toukokuun 1924 parlamenttivaalit ja sai enemmistön Ranskan edustajainkamariin. Pääministeriksi tuli tämän myötä radikaalien johtaja Édouard Herriot. Hänen hallituksensa pyrki kokoamaan vasemmiston rivejä kirkonvastaisuuden avulla ja ajoi koululaitoksen sekularisointia vahvasti katolisella Alsace-Lorrainen alueella, joka oli sodan jälkeen liitetty Ranskaan. Ranskan ulkosuhteissa ulkoministerinä toiminut Aristide Briand ajoi turvallisuuden takaamista neuvotteluilla, kun aiemmat oikeistohallitukset olivat suosineet Saksan painostamista voimankäytöllä. Inflaation vuonna 1925 käynnistämä talouskriisi ajoi vasemmistoliittouman sisäisiin erimielisyyksiin, sillä radikaalit vastustivat sosialistien vaatimusta uusista veroista. Herriot’n hallitus kaatui huhtikuussa 1925 ja sitä seuranneet lyhytikäiset Paul Painlevén ja Aristide Briandin johtamat hallitukset eivät onnistuneet sovittamaan erimielisyyksiä, joten liitto hajosi.

Vuoden 1932 vaalien jälkeen radikaalit palasivat valtaan sosialistien tuella, mutta toinen vasemmistoliittouma oli ensimmäistä heikompi ja sen aikana lyhytikäiset hallitukset vaihtuivat usein. Staviskyn tapauksesta seuranneet oikeiston hyökkäykset kaatoivat lopulta radikaalien hallitusvallan helmikuussa 1934. Myöhemmin syntyi uudenlainen keskustan ja vasemmiston liitto, kansanrintama, joka nousi Ranskassa valtaan vuonna 1936.

## Lähteet
Vapaus käteen jää

**Vapaus käteen jää** on Haloo Helsinki! -yhtyeen neljänneltä, *[[Maailma on tehty meitä varten]]* -studioalbumilta 1. helmikuuta 2013 julkaistu single.
Kappale on Aku Louhimiehen ohjaaman ''8-pallo''-elokuvan tunnuskappale. Louhimies myös ohjasi kappaleen musiikkivideon.

## Kappaleet
#

## Listasijoitukset

## Lähteet
Uolevi Hakavuori

**Usko Uolevi Ferdinand Hakavuori** (vuoteen 1947 *Vuori*; 18. heinäkuuta 1920 Helsinki – 10. tammikuuta 2000) oli suomalainen virkamies, arvoltaan varatuomari.

Hän suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon 1950, sai varatuomarin arvon 1955. Hän oli Maatalousministeriön esittelijä 1950–1959, nuorempi hallitussihteeri 1959–1966, valtioneuvoston kanslian vanhempi hallitussihteeri 1966–1971, hallintoneuvos 1971 ja osastopäällikkö 1973–1982, kansliapäällikkö 1982–1983, sitä ennen virkaa toimittavana 1976–1982.

## Lähteet
Georges Bonnet

**Georges-Étienne Bonnet** (23. heinäkuuta 1889 Bassillac – 18. kesäkuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan ulkoministerinä toisen maailmansodan alla huhtikuusta 1938 syyskuuhun 1939. Hän ajoi myönnytyspolitiikkaa Saksan suuntaan.

Bonnet opiskeli oikeus- ja valtiotiedettä Sorbonnen yliopistossa. Hänen poliittisen uransa varsinaisena sytykkeenä toimi avioliitto tunnetun poliitikon veljentyttären kanssa. Hän työskenteli alkuun virkamiehenä, kunnes tuli valituksi Ranskan edustajainkamariin, jonka jäsenenä toimi 1924–1928 ja 1929–1940. Hallitukseen Bonnet tuli ensi kerran vuonna 1925 alivaltiosihteeriksi ja oli 1930-luvulla useasti ministerinä. Hän kohosi yhdeksi radikaalisosialistien johtajista. Bonnet nimitettiin Ranskan suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Seuraavana vuonna hänet kuitenkin kutsuttiin valtiovarainministeriksi Camille Chautempsin hallitukseen ja huhtikuussa 1938 ulkoministeriksi Édouard Daladierin hallitukseen. Bonnet tuki Münchenin sopimusta ja ajoi myönnytyslinjaa Saksan suuntaan aina maailmansodan puhkeamiseen asti. Sodan sytyttyä syyskuussa 1939 hänet siirrettiin oikeusministeriksi, missä tehtävässä hän toimi Daladierin hallituksen kaatumiseen maaliskuussa 1940 saakka.

Bonnet kannatti kesällä 1940 Ranskan antautumista ja tuki Vichyn hallitusta, joka nimitti hänet kansallisen neuvoston jäseneksi vuosiksi 1941–1942. Hän kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta muita virkoja ja lähti Ranskasta ennen liittoutuneiden Normandian maihinnousua. Sodan jälkeen Bonnet’ta vastaan aiottiin nostaa syyte yhteistyöstä vihollisen kanssa, mutta prosessi keskeytettiin. Hänet erotettiin Radikaalisosialistisesta puolueesta vuonna 1944, hyväksyttiin uudelleen jäseneksi 1952 ja erotettiin toistamiseen 1955, koska hän asettui vastustamaan Pierre Mendès-Francea. Bonnet kuitenkin onnistui palaamaan politiikkaan ja toimi uudelleen edustajainkamarin jäsenenä 1956–1968.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Georges Etienne Bonnet  Assemblée nationale
Helsinki Seagulls

**Helsinki Seagulls** on suomalainen vuonna 2013 perustettu helsinkiläinen koripalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa Korisliigassa. Joukkue on voittanut Korisliigassa kultaa kausilla 2022-2023 ja 2024-2025, pronssia kausilla 2016–2017, 2017–2018, 2020–2021 ja 2021–2022, sekä Suomen Cupin mestaruuden kolmesti kausina 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022. Joukkue pelaa kotiottelunsa Töölön kisahallissa.

## Historia
Seuran historia alkaa vuodesta 2012, jolloin helsinkiläisen huippukoripallon tulevaisuutta pohdittiin Suomen Koripalloliiton ja paikallisten korisaktiivien kanssa. Huippukoripallon tila kaudella 2012–2013 oli Helsingissä erityisen huono, kun yksikään pääkaupungin seuroista ei pelannut ylimmällä sarjatasolla. Uutta, täysin itsenäistä ja kaupunginosista riippumatonta huippuseuraa alettiin suunnitella vakavasti keväällä 2013, jolloin esimerkkiä haettiin mm. saksalaisesta Alba Berliinistä. Projektia vetivät Mikko Siukosaari ja Mikko Tanner. 

Kesällä 2013 seura sai toimintamallinsa, nimensä ja seuraa pyörittämään perustettiin uusi yhtiö Helsingin Koripalloseura Oy. Uusi seura linjasi toimintansa näin: *Helsinki Seagulls on perustettu kaikkien helsinkiläisten korisseurojen yhteiseksi hankkeeksi rakentamaan Helsinkiin pysyvä ratkaisu huippukoripalloilun kehittämiseksi. Seurat; mm. KaPo, MaSu, Muki, NMKY, Pakilan Visa, Pantterit, Rekola, Sykki, ToPo, ToPoLa ja Wartti sekä pohjoisesta naapuripitäjästä lisäksi PuHu ja TikS ovat lähteneet mukaan projektiin kehittämään yhteistä, uutta mallia. Periaatteena on, että seuroille ei tässä mallissa aiheudu taloudellisia rasitteita, vaan siitä vastaa erillinen osakeyhtiö.*

Ensimmäisen joukkueen runko kasattiin Torpan Poikien divarijoukkueen ympärille ja myös ToPon sarjapaikka I-divisioonassa siirrettiin Helsinki Seagullsille seurojen välisen sopimuksen mukaisesti. Ensimmäiseksi päävalmentajaksi nimettiin Mikko Larkas, ja ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin 27.9.2013 Töölön kisahallissa, jossa FoKoPo kaatui lukemin 103–74.

Alkuvuonna 2014 Seagulls sai taakseen mediasijoittaja Kai Mäkelän sekä Janne Kulvikin vaimonsa Sinikan kanssa. Huhtikuussa 2014 joukkue vahvisti taustajoukkojaan entisestään, kun stand up -koomikko Sami Hedberg lähti mukaan joukkueen sijoittajiin. Kauden 2013–2014 päätteeksi Seagulls nousi pääsarjaan voitettuaan nousukarsinnassa BC Nokian voitoin 3–1.

Maaliskuussa 2016 Seagullsin pääomistajat liittyivät Garden Helsinki -monitoimiareenan kehitysyhtiöön. Mediassa on pidetty mahdollisena Seagullsin siirtymistä pelaamaan uudelle areenalle Töölön kisahallista parempien olosuhteiden perässä.

Seagullsin yhtenä omistajana elokuussa 2024 esiteltiin liettualainen Basketball Holding Company (BHC). BHC:n oli tarkoitus ostaa suunnatulla osakeannilla kymmenen prosentin osuus seurasta. Maaliskuussa 2025 ilmeni, ettei kauppaa ole tehty. BHC:n ja sen omistajan, sijoitusyhtiö Quadro Capitalin taustalta on löytynyt Venäjä-yhteyksiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen kotisivu
Caxias

**Caxias** on kaupunki Brasiliassa, Maranhãon osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 118 500 asukasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Wushu

**Wushu** (myös **wu shu** tai **whu shu**) on itämainen itsepuolustus- ja kuntoilulaji. Sen alkuperä on Kiinasta, missä sana *wushu* tarkoittaa sotataitoa. Wushun liikkeet ovat harmonisen kauniita ja joustavia. Aseet ovat suuri osa wushua.

Kiinassa on satoja erilaisia wushulajeja.

Wushua on yritetty saada olympialajiksi vuodesta 2002 alkaen. Hakemus hylättiin syyskuussa 2013.

## Katso myös
* Kungfu

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kongar-ool Ondar

**Kongar-ool Borisovitš Ondar** (, ; myös **Kongar-ol Ondar**, suomeksi **Äänekäs-poika Ondarista**, 1962 Iyme, Tuva, Neuvostoliitto – 25. heinäkuuta 2013 Kyzyl, Tuvan tasavalta, Venäjä) oli tuvalainen kurkkulaulaja. Hän oli eräs tärkeimmistä kurkkulaulua länsimaissa tunnetuksi tehneistä taiteilijoista. Hän oli myös niin ikään tuvalaisen kurkkulauluorkesterin Alash Ensemble yhtyeen ohjeistaja sekä yhtyeen jäsenten opettaja.

## Tausta
Kongar-ool syntyi vuonna 1962 Iymen kylässä läntisessä Tuvassa, missä hän sai kuulla kylän vanhimpien kurkkulaulua jo lapsesta lähtien. Paimentolaiset viettivät iltojaan leireissään nauttimalla vähän alkoholia, minkä jälkeen vanhimmat alkoivat laulaa. Ondar alkoi harrastaa kurkkulaulua teini-ikäisenä, vaikkakin Neuvostoliiton määräysten mukaan kurkkulaulu sekä muut tuvalaiset perinteet oli kielletty.

Kongar-ool ei koskaan tullut tuntemaan isäänsä. Hänen isäpuolensa oli väkivaltainen. Ondar joutui 1980-luvulla kahdesti jopa vankilaan, jälkimmäisellä kertaa neljäksi vuodeksi, tappelusta ja puukotuksesta. Myöhemmin hän kuvaili siperialaisten vankiloiden ankaria olosuhteita televisiohaastatteluissa ja oli omien sanojensa mukaan tuomittu aiheettomasti. Vankila-aikoinaan hän jatkoi lauluharjoittelua ja voitti kansainvälisen kurkkulaulukilpailun vuonna 1992, minkä myötä hän alkoi saada esiintymiskutsuja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.

Kongar-ool Yhdysvaltoihin matkustamiseen vaikuttivat myös Ralph Leighton ja Richard Feynman. Fyysikkona tunnettu Feynman oli tutustunut lapsena postimerkkejä kerätessään tuvalaisiin postimerkkeihin ja oli jo pitkään halunnut matkustaa Tuvaan. Neuvostoaikana asia oli kuitenkin pitkään mahdoton toteuttaa. Feynman ehti kuolla vuonna 1988 vähän ennen kuin hän sai kutsun yhdessä Leightonin kanssa Tuvan kulttuuriviranomaisilta. Leighton tapasi Kongar-oolin toisella matkallaan Tuvaan vuonna 1991 ja järjesti tämän esiintymään vuonna 1993 Rose Paradessa, Pasadenassa, Kaliforniassa.

## Ura
Länsimaissa Kongar-ool esiintyi kolmesti Rose Paradesissa. Hän esiintyi myös Nashvillen Grand Ole Opryssa ja Washingtonin Kennedy Centerissä yhdessä Ry Cooderin ja Kronos Quartetin kanssa. Hän vieraili myös David Lettermanin Late Show’ssa. Vuonna 1999 Ondar oli mukana Oscar-ehdokasdokumentissa *Genghis Blues*. Ondar esiintyi myös muiden merkittävien länsimaisten muusikoiden, kuten Frank Zappan, Willie Nelsonin ja Belá Fleckin kanssa.

Kotimaassaan Kongar-oolista tuli kansallinen ikoni. Hän käynnisti kurkkulauluopiston, ja hänet valittiin myös kotimaansa parlamenttiin. Kongar-ool Ondar vieraili Haapavesi Folk Music Festivaleilla Suomessa kesällä 1999.

## Kuolema
Kongar-ool kuoli 25.heinäkuuta 2013 Tuvan pääkaupungissa, Kyzylissä. Kongar-ool kuoli aivoverenvuotoleikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.

## Vaikutus
Etnomusikologi Theodore Levinin mukaan Kongar-oolin rooli Keski-Aasian laulumusiikin tunnetuksi tekemisessä länsimaissa oli merkittävä ja tärkeämpi kuin kenenkään muun tuvalaisen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kongar-ool Ondarin sivusto
Karhusaaren kalliomaalaus

**Karhusaaren kalliomaalaus ** sijaitsee Konniveden Karhusaaressa Iitissä Kymenlaaksossa. Se on varsin pieni kalliomaalaus, jonka löysi Timo Miettinen vuonna 1976.

## Kallio ja sen sijainti
Karhusaari sijaitsee Konniveden eteläosassa ja sen itärannalla on itään aukeava kallio. Kallion jyrkkä seinämä putoaa maakannakselle, joka sijaitsee rannan tuntumassa puiden siimeksessä. Kalliojyrkänne on hieman kovera, joten se tarjoaa hieman suojaa sään haalistavaa vaikutusta vastaan. Kallio on väriltään vaalean harmaa.

Karhusaari kuuluu Kymijoen vesistöön ja sijaitsee hieman ylempänä kuin Vuolenkoski. Paikka on keskisellä paikalla vesistön vesireittejä ajatellen.

## Maalaus
Maalaus sijaitsee noin 2,5 metriä järven pinnasta ja koostuu muutamasta kuviosta. Kallion pinta on lohjennut aivan kuvakentän keskeltä, joten muutama kuvio saattoi kadota palan mukana. Jäljelle on jäänyt 2−3 hirvieläintä esittävää, ohuilla viivoilla maalattua, kuviota. Ne ovat noin 15 senttimetriä pitkiä ja sijaitsevat molemmin puolin lohkeamaa. Koko kuvakenttä mahtuu 50×70 senttimetrin alalle.

## Lähteet
* 
* 
* Luukkonen, Ismo: Karhusaari
* 

### Viitteet
Governador Valadares

**Governador Valadares** on kaupunki Brasiliassa, Minas Geraisin osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 250 300 asukasta.

Kaupunki sijaitsee Doce-joen rannalla. Siellä käydään kauppaa maataloustuotteilla ja jalokivillä. Se sijaitsee Belo Horizonten ja  Vitórian välisen rautatien varrella.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Stan Lynde

**Myron Stanford "Stan" Lynde** (23. syyskuuta 1931 Billings, Montana, Yhdysvallat – 6. elokuuta 2013 Helena, Montana) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija, joka tunnettiin muun muassa sarjakuvistaan Rick O'Shay ja Latigo.

## Tausta
Myron Stanford Lynde syntyi 23. syyskuuta 1931 Montanan Billingsissa. Lynden vanhemmat lukivat hänelle usein sanomalehtien sunnuntainumerojen sarjakuvia. Stan Lynde on myöhemmin kertonut halunneensa sarjakuvapiirtäjäksi jo viisi- tai kuusivuotiaana. Perhe omisti karja- ja lammastilan lähellä Montanan Lodge Grassia ja Crow-intiaanien reservaattia. Lynde julkaisi sarjakuvia jo lukionsa sanomalehdessä ja palvellessaan Korean sodassa hän loi sarjakuvan nimeltä "Ty Foon", jota painettiin laivaston sanomalehdessä. Korean sodan jälkeen Lynde opiskeli journalistiikkaa Montanan yliopistossa. Opiskelujen jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa vanhempiensa tilalla, ennen kuin päätti ruveta sarjakuvapiirtäjäksi.

## Ura
Ostettuaan yhdensuuntaisen lipun New Yorkiin 1950-luvulla, Lynde työskenteli päivisin Wall Street Journalin kuluttaja-asioiden toimittajana. Hän suoritti samalla iltaopintoja School of Visual Arts:issa. Hän kehitteli Rick O'Shay -sarjakuvaa, joka pohjautui hänen nuoruutensa kokemuksiin ja hahmoihin. Sarjakuvaa aloitettiin levittää sanomalehtiin vuonna 1958.

Vuonna 1962 Rick O'Shayta julkaistiin jo sadassa sanomalehdessä, muun muassa The Timesissa. Lynde palasi kotitilalleen Montanaan ja hankki 160 eekkerin karjatilan kotitilansa yhteyteen. Rick O'Shay -sarjakuvaa julkaistiin 20 vuoden ajan, ja sen on arvioitu saavuttaneen 15 miljoonaa lukijaa. Lynde lopetti Rick O'Shayn piirtämisen vuonna 1977 jouduttuaan sopimuskiistoihin sarjakuvan lisensointiyhtiön kanssa. Sarjakuvaa julkaisivat muut piirtäjät ja käsikirjoittajat vuoteen 1981 saakka. Lynde aloitti uuden Latigo-sarjakuvan vuonna 1979 ja piirsi sitä neljän vuoden ajan. Sarjakuvan lopettaminen johtui Lynden mukaan pidempien sarjakuvaseikkailujen suosion laskusta.

Sarjakuvauransa jälkeen Lynde kirjoitti kahdeksan villin lännen romaania, joiden päähahmona oli lakimies Merlin Fanshaw. Hän julkaisi vuonna 2002 myös *Vigilante Moon* -nimisen Montanasta kertovan historiallisen romaanin.

## Yksityiselämä
Lynde oli naimisissa ja hänellä oli yhdessä Lynda-vaimonsa kanssa kahdeksan lasta. Hän kuoli syöpään.

## Lähteet
Paranaguá

**Paranaguá** on kaupunki Brasiliassa, Paranán osavaltiossa. Vuonna 2015 kaupungin arvioitu väkiluku oli 150&nbsp;660. Kokonaispinta-ala on 826.676 km2

Kaupungin perustivat vuonna 1585 portugalilaiset löytöretkeilijät. Sen keskustassa on jäljellä joitakin siirtomaa-aikaisia rakennuksia, kuten linnoitus, kirkko ja suihkulähde. 1900-luvun puoliväliin mennessä siitä tuli Brasilian suurin soijapapujen ja kahvin vientisatama.

Kaupungin talouselämän sydän on syväsatama, joka on peräisin 1500-luvulla. Siirtomaavallan aikana monet maahanmuuttajat kulkivat sen kautta. Sen kautta kulkee suuri määrä maataloustuotteita, erityisesti maan eteläisillä alueilla kasvatettua viljaa. Sataman kautta kulkee myös autoja, lannoitteita, puutavaraa, paperia, öljytuotteita, suolaa, soijapapuja ja sokeria.

Vaikka Paranaguá sijaitsee etelä-Brasiliassa, missä lämpötilat ovat viileämpiä kuin pohjoisessa, se on tunnettu erittäin hiostavista kesistä ja suhteellisen leudoista talvista. Paranaguá on yksi Paranán kuumimpia kaupuneja kesällä. Lämpötila on yli 35&nbsp;°C melko usein tammikuusta maaliskuun alkupuolelle alussa, mutta harvoin saavuttaa 40&nbsp;°C. Viilein kuukausi on yleensä heinäkuu, keskimääräinen ylin lämpötila 21–22&nbsp;°C ja alin noin 13&nbsp;°C.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Evankelisen Ylioppilasliiton Kuoro

**Evankelisen Ylioppilasliiton Kuoro** on suomalainen kuoro, jota johtaa Ahti Kuorokoski.

## Diskografia
* Löytyy lähde hyvä, (1979)
* Jeesus-lapsen joululahjat, (1981)
* Siionin kanteleen lauluja 4, (1984)
* Siionin kanteleen lauluja 7, (1985)
* Siionin kanteleen lauluja 12, (1987)
* Siionin Kanteleen lauluja 15, (1989)
* Siionin kanteleen lauluja 16, (1989)

## Aiheesta muualla
*
Oil Pollution Act

**Oil Pollution Act** (OPA) on Yhdysvaltain liittovaltion laki, jonka kongressi hyväksyi vuonna 1990 ja jonka presidentti George H. W. Bush allekirjoitti. Sen tarkoituksena oli nostaa Yhdysvaltain valmiutta estää öljyonnettomuuksia ja reagoida niihin. Laki solmittiin pian Exxon Valdezin onnettomuuden jälkeen.

## Tausta ja lain hyväksyminen
Exxon-öljy-yhtiön säiliöalus *[[M/T Exxon Valdez]]* törmäsi riuttaan Alaskan rannikolla 24. maaliskuuta 1989, ja ympäristöön vuoti miljoonia gallonia öljyä. Onnettomuuden takia lahdella kuoli satojatuhansia eläimiä ja noin 2&nbsp;100 kilometriä rantaviivaa saastui. Lisäksi onnettomuus vaikutti suuresti Alaskan talouteen.

Onnettomuuden tapahtumisaikaan uudesta öljyvuotoja käsittelevästä laista oli keskusteltu jo noin vuosikymmenen ajan, mutta useita erillisiä lakeja yhdistävää lakia ei ollut saatu sovittua erinäisten erimielisyyksien takia. *Exxon Valdezin* onnettomuus antoi kuitenkin poliittista voimaa uuden lain säätämiseksi. Vaikka uuden lain takana olivat sekä demokraatit, republikaanit, teollisuuden edustajat ja ympäristöjärjestöt, lain muodostamisessa kesti 18 kuukautta. Walter B. Jones, Sr. ehdotti sitä 16. maaliskuuta 1989, ja se vahvistettiin 18. elokuuta 1990.

## Sisältö
Monet pitivät tilannetta ja erityisesti öljyonnettomuuden jälkeistä vastuukysymystä ennen Oil Pollution Actia epäselvänä. OPA selvensi liittovaltion roolia ja antoi kolme mahdollisuutta: liittovaltio voi jatkossa ottaa vuodon puhdistamisen kokonaan vastuulleen, valvoa saastuttajan suorittamaa puhdistusta tai jopa johtaa saastuttajan puhdistusta. Laki teki kuitenkin myös vuodon osapuolet vastuuvelvollisiksi kaikista vuodoista tai vuodon uhkista liikennöitävillä vesireiteillä, rannikoilla ja Yhdysvaltain yksinomaisella talousvyöhykkeellä.

OPA lisäsi myös kansallista varautumissuunnitelmaa. Laissa määriteltiin monikerroksinen suunnittelu- ja vastausjärjestelmä öljyonnettomuusvalmiuden nostamiseksi. Jokaisella yhdysvaltalaisella säiliöaluksella, merellisillä öljylaitoksilla ja joillain rannikon laitoksilla oli oltava tarkat valmiussuunnitelma. Ilman hyväksyttyä suunnitelmaa öljyn käsitteleminen, varastoiminen ja kuljettaminen kiellettäisiin.

Ennen OPA:ta oli pitkään kiistelty kaksirunkoisten säiliöalusten hyödyllisyydestä, ja se oli yksi tekijöistä, jotka hidastivat uuden lain määrittelyä. Kaksirunkoisten alusten vaatijat pitivät kaksirunkoisia aluksia turvallisempana, mutta vastustajat kokivat, että kaksirunkoisten alusten vakaus olisi onnettomuustilanteessa huonompi. Lopulta laissa määriteltiin säiliöalusten kaksirunkoisuus, mutta siinä oli pieniä lievennyksiä aluksen koon ja käyttötarkoituksen mukaan. Vanhoilla aluksille asetettiin erilaisia siirtymävaiheita, ja viimeistään 2015 kaikkien säiliöalusten tulisi olla kaksirunkoisia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Koko lakiteksti
Vitória da Conquista

**Vitória da Conquista** on kaupunki Brasiliassa, Bahian osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 275 000 asukasta.
 
Kaupunki sijaitsee Rio de Janeiron ja Salvadorin välisen maantien ja suuren itä–länsisuuntaisen maantien risteyksessä.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Senkichi Awaya

**Senkichi Awaya** (jap. 粟屋 仙吉, 7. marraskuuta 1893 – 6. elokuuta 1945) oli japanilainen poliitikko. Hän toimi keisari Hirohiton valtakaudella Hiroshiman pormestarina. Tuolloin pääministerinä olivat toimineet Hideki Tojo, Kuniaki Koiso sekä Suzuki Kantarō. Awaya oli kristitty ja pasifisti, ja hän vastusti salassa Japanin aloittamaa sotaa Yhdysvaltoja vastaan. Hän olisi joutunut vainotuksi, jos olisi tehnyt tämän julkisesti. Myöskin apulaispormestari Kazumasa Maruyama oli saanut Awayalta hengenheimolaisena vahvaa taustatukea toimissaan. Miehet työskentelivät yhdessä noin puolentoista vuoden ajan.

Awaya menehtyi perheineen Hiroshiman pommituksessa. Hän oli kaupungin eräs kaikkein suosituimmista ja arvostetuimmista pormestareista.

## Lähteet
* Gordon Thomas ja Max Morgan Witts: *Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä*. WSOY, 1981. Suom. Antti Nuuttila. .

### Viitteet
François de La Rocque

**François de La Rocque** (1885 Cantal – 28. huhtikuuta 1946 Pariisi) oli ranskalainen sotilas ja jyrkän oikeistolainen poliitikko, joka toimi 1930-luvulla Tuliristi-järjestön ja sen jälkeen itse perustamansa Ranskan sosiaalisen puolueen (PSF) johtajana.

La Rocque syntyi vanhaan upseerisukuun ja hänen isänsä oli kenraali. Hän valmistui itse upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sen jälkeen hän palveli marsalkka Ferdinand Fochin esikunnassa sekä vuosina 1922–1924 Puolassa ja vuosina 1924–1928 Marokossa mutta erosi lopulta armeijasta.

Vuonna 1931 La Rocque valittiin kiihkokansallismielisen veteraanijärjestön Tuliristin (*Croix-de-Feu*) puheenjohtajaksi. Staviskyn tapauksen nostatettua Ranskassa kuohuntaa hän asettui johtamaan Pariisin kaduilla 6. helmikuuta 1934 syntyneitä suurmielenosoituksia, jotka johtivat Édouard Daladierin hallituksen eroon samana iltana. La Rocquella arveltiin olleen tilaisuus jopa vallan kaappaamiseen, mihin hän ei kuitenkaan ryhtynyt. Tapauksen jälkeen Tuliristin maine kärsi pahoin, ja kansanrintamahallitus lakkautti sen vuonna 1936. La Rocque perusti sen seuraajaksi Ranskan sosiaalinen puolue (*Parti Social Français*) -nimisen oikeistoradikaalin puolueen.

Toisen maailmansodan miehityksen aikana La Rocque alkuun tuki Vichyn hallitusta ja mukautti PSF:n toiminnan uuteen tilanteeseen. Vuodesta 1942 alkaen hän kuitenkin muutti näkemyksiään ja alkoi lähentyä Ranskan vastarintaliikettä. Saksalaiset pidättivät hänet vuonna 1943 ja hän vietti sodan loppuajan vankeudessa Saksassa. Sodan jälkeen hän ei enää palannut Ranskan politiikkaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Marabá

**Marabá** on kaupunki Brasiliassa, Parán osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 186 000 asukasta.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla