open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Soluhengitys

**Soluhengitys** on aerobisissa oloissa elävien solujen aineenvaihdunnallinen reaktio, jonka avulla solut vapauttavat ravinnon sisältämää energiaa käyttöönsä. Soluhengityksen keskeisimmät vaiheet ovat glykolyysi, sitruunahappokierto ja elektroninsiirtoketju.

:C6H12O6 (glukoosi) + 6 O2 → 6 CO2 + 6 H2O + 36ATP

Yksinkertaistettuna soluhengityksen lähtöaineina ovat hiilihydraatti, joka on usein glukoosia, ja happi. Lopputuotteena syntyy hiilidioksidia ja vettä. Reaktioissa vapautuu ATP-molekyylien sidoksien purkautuessa energiaa (36 ATP).

## Soluhengitys

### Glykolyysi

Glykolyysi tapahtuu solulimassa. Glykolyysivaiheessa glukoosimolekyyli pilkotaan kahdeksi pyruvaattimolekyyliksi, minkä seurauksena vapautuu pieni määrä energiaa (2 ATP). Koska glykolyysi ei vaadi happea, se voi tapahtua myös anaerobisissa oloissa.

:C6H12O6 (glukoosi) + 2 NAD+ + 2 Pi + 2 ADP → 2 CH3COCOOH (pyruvaatti) + 2 NADH + 2 ATP + 2 H+ + 2 H2O

### Pyruvaatin oksidatiivinen dekarboksylaatio

Pyruvaattimolekyylit hapetetaan pyruvaattidehydrogenaasikompleksin avulla, jolloin syntyvät yhdisteet ovat asetyylikoentsyymi-A ja hiilidioksidi. Reaktiot voivat tapahtua vain aerobisissa oloissa. Pyruvaatin dekarboksylaatio tapahtuu aitotumaisilla mitokondrion matriksissa. Pyruvaatin dekarboksylaatiossa ei synny ATP:tä.

### Sitruunahappokierto

Pyruvaattimolekyylien hapettamisen seurauksena syntynyt asetyylikoentsyymi-A siirtyy kahdeksanvaiheiseen reaktiosarjaan, sitruunahappokiertoon (myös Krebsin sykli tai trikarboksyylihappokierto), joka pyruvaatin dekarboksylaation tavoin on aerobisia oloja vaativa reaktiosarja ja tapahtuu myös mitokondrion matriksissa. Reaktiosarjan seurauksena syntyy vetyioneja ja elektroneja, jotka kuljetetaan vedynsiirtäjien avulla mitokondrion sisäkalvolle soluhengityksen seuraavaa vaihetta varten. Sitruunahappokierrossa vapautuu jälleen pieni määrä energiaa (2 ATP). Sivutuotteena syntyy hiilidioksidia.

:C23H38N7O17P3S (asetyylikoentsyymi-A) + 3NAD+ + FAD + 2H2O + ADP + P → C21H36N7O16P3S (koentsyymi-A) - SH + 2CO2 + FADH2 + ATP + 3(NADH + H+) + 2ATP

### Elektroninsiirtoketju

Elektroninsiirtoketju tarkoittaa nimensä mukaisesti sitruunahappokierrossa syntyneiden elektronien kuljettamista elektroninsiirtäjältä toiselle mitokondrion sisäkalvolla. Se vaatii happea. Suurin osa soluhengityksessä syntyvästä energiasta (32 ATP) vapautuu elektroninsiirtoketjun aikana ja lisäksi happi pelkistyy, jolloin syntyy vettä. Yhdestä glukoosimolekyylistä saadaan näin ollen koko soluhengityksen aikana energiaa 36 ATP.

:(NADH + H+) + ½O2 + 3ADP + 3P → NAD+ + 4H2O + 3ATP

:FADH2 + ½O2 + 2ADP + 2P → FAD + 3H2O + 2ATP

## Käyminen

Anaerobisissa olosuhteissa soluhengitys ei pääse etenemään glykolyysivaihetta pidemmälle, jolloin tapahtuu käymistä. Käyminen voi olla joko maitohappo- tai alkoholikäymistä. Käymisessä saatavan ATP:n määrä on hyvin pieni (2 ATP) verrattuna aerobisissa oloissa tapahtuvaan soluhengitykseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Joe Satriani

**Joseph "Joe" Satriani** (s. 15. heinäkuuta 1956) on yhdysvaltalainen rock-kitaristi. Satriani on saanut 15 Grammy-ehdokkuutta ja myynyt yli 10 miljoonaa levyä.
 
Satriania pidetään eräänä rockin teknisesti taitavimmista kitaristeista. Hän hallitsee lähes kaikki instrumenttinsa tekniikat. Hän on myös maineikas kitaransoiton opettaja, oppilaita ovat olleet esimerkiksi Steve Vai, David Bryson (Counting Crows), Kirk Hammett (Metallica), Larry LaLonde (Primus), Charlie Hunter, Alex Skolnick (Testament), Tom Morello (Rage Against the Machine) ja John Petrucci (Dream Theater).

## Ura
Jimi Hendrixin kuolemasta kuultuaan Joe Satriani vaihtoi jalkapallon vakavaan kitaransoiton harrastukseen. 1970-luvulla Satriani muutti Kalifornian Berkeleyyn, jossa toimi muusikkona. Vuonna 1986 hänen ystävänsä ja entinen oppilaansa Steve Vai ylisti Satriania useissa kitaralehtien haastatteluissa.

Vuonna 1989 Satrianin levytys "One Big Rush" (alkujaan Flying in a Blue Dreamin kappale) oli elokuvan *[[Loistokaveri]]* (*Say Anything*, 1989) soundtrackilla. Vuonna 1994 Satriani liittyi Deep Purpleen korvatakseen Ritchie Blackmoren yhtyeen kiertueella. Vuonna 1996 Satriani perusti G3:n, kolmen rock-kitaristin konserttikiertueen, alkuperäisinä esiintyjinä Satriani, Steve Vai ja Eric Johnson.

Vuonna 2008 Satriani liittyi samalla perustettuun Chickenfoot-superyhtyeeseen, jossa hänen lisäkseen toimivat Van Halenin Sammy Hagar (laulu) ja Michael Anthony (basso) sekä Red Hot Chili Peppersin Chad Smith (rummut).

Satriani on mainostanut Ibanezin *JS Series* -kitaroita ja Peaveyn *JSX*-vahvistimia. Molemmat tuotesarjat on suunniteltu erityisesti Satrianin nimikkotuotteiksi.

## Julkaisut
### Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* *[[Shockwave Supernova]]* (2015)
* 

### Minialbumit
* 
* 
* 

### Kokoelma-albumit
* 
* 
* 
* 

### Livealbumit
* 
* 
* 
* 

## Katso myös
* Luettelo Joe Satrianin kappaleista

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Joe Satrianin virallinen kotisivu
REM

**REM** eri kirjoitusmuodoissaan viittaa esimerkiksi seuraaviin asioihin:

* REM-uni eli vilkeuni, aktiiviuni tai paradoksinen uni; unen vaihe
* R.E.M., yhdysvaltalainen yhtye
* REM Island, porauslautta
* Rém, kylä Unkarissa
* rem, vanhentunut säteilyn ekvivalenttiannoksen yksikkö, 1/100 sievertiä

## Henkilöitä

* Rem Fowler, brittiläinen moottoripyöräilijä
* Rem Koolhaas, saksalainen arkkitehti
* Rem Murray, kanadalainen jääkiekkoilija
* Rem Urasin, venäläinen pianisti
* Rem Viakhirev, venäläinen liikemies
Mega Man 2

**Mega Man 2** on Capcomin vuonna  julkaisema toiminta–tasohyppelypeli, joka on suoraa jatkoa ensimmäiselle *[[Mega Man]]* -pelille. Peli on hyvin suosittu retropelaajien keskuudessa ja sitä pidetäänkin yleensä NES:lle julkaistun pelisarjan parhaana pelinä.

## Kehitys
Capcom ei pitänyt ensimmäisen *Mega Man* -pelin myyntilukuja erityisen vaikuttavina. Kehitystiimi sai luvan jatko-osan kehitykseen sillä ehdolla, että he tekivät sitä muiden projektien ohessa. Lopulta pelistä tuli silti suurempi menestys kuin edeltäjästään.

Pelin musiikit sävelsi Takashi Tateishi, ja soundtrack sai hyvän vastaanoton.

## Pelaaminen
*Mega Man 2* on toiminnallinen tasohyppely kuten edeltäjänsäkin. Pelin alussa voi valita vaikeustason normaalin ja vaikean välillä. Peli myös esitteli lukuisia elementtejä, joita käytettiin sarjan myöhemmissä osissa. Näitä olivat:
* kahdeksan robottimestaria (ensimmäisessä pelissä oli vain kuusi)
* salasanat
* energiatankit
* kolme muuta apuvälinettä erikoisaseiden ohelle
* pelin viimeisten kenttien välissä nähtävä kartta tohtori Wilyn linnasta

Ensimmäisessä pelissä nähty pistelaskin on poistettu täysin.

## Juoni ja hahmot
Kun Mega Man voitti Tohtori Wilyn ensimmäisessä pelissä, Wily päätti kostaa tämän ja rakensi kahdeksan omaa robottiaan tuhotakseen Mega Manin.

Pelin robottimestarit nähtiin myöhemmin sarjan Game Boy -peleissä. Flash Man, Quick Man, Bubble Man ja Heat Man nähtiin ensimmäisessä Game Boyn *[[Mega Man (Game Boy)|Mega Man]]* -pelissä samana vuonna. Air Man, Wood Man, Metal Man ja Crash Man nähtiin puolestaan GB-pelissä *[[Mega Man 2 (Game Boy)|Mega Man 2]]* vuonna 1992.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Mega Man 2 MMHP.net-sivustolla 
* Mega Man 2 OverClocked Remix -pelimusiikkisivustolla
Kameraoperaattori

**Kameraoperaattori** (myös *apulaiskuvaaja*) on elokuva- ja televisio-alan ammattinimike kameran käyttäjälle. Operaattori toimii usein varsinaisessa taiteellisessa vastuussa olevan kuvaajan alaisuudessa, mutta kuvaaja voi myös itse käyttää kameraa.
Pop’n Music

**Pop’n Music** (ポップンミュージック) on Konamin *[[Bemani]]*-sarjaan kuuluva musiikkipeli. Pelin ominaispiirteisiin kuuluu iloinen musiikki, värikkäät grafiikat ja söpöt hahmot. Vaikka peli näyttäisi olevan lapsille suunnattu, sen vaikeammat kappaleet ovat houkutelleet monia beatmanian pelaajia. Peli lanseerattiin alun perin 1998 ja pelistä on sittemmin tullut 29 koti-versiota ja 26 kolikkopeliversiota.

## Kolikkopeli julkaisut
Louis Pasteur

**Louis Pasteur** (27. joulukuuta 1822 Dole, Jura – 28. syyskuuta 1895 Marnes-la-Coquette, Seine-et-Oise) oli ranskalainen mikrobiologi ja kemisti, joka osoitti bakteerien ja rokotuksen merkityksen sairauksien hoidossa. Pasteur kehitti ensimmäisen rokotteen vesikauhuun. 

## Elämäkerta

Louis Pasteur syntyi Dolessa, Juran departementissa, itäisessä Ranskassa. Hänet hyväksyttiin École normale supérieuren opiskelijaksi 1843, ja vuonna 1847 hän suoritti tohtorin tutkinnon. Pasteur ei aluksi menestynyt opinnoissaan, mutta lopulta hänestä tuli historian tuntema tiedemies. Vuonna 1852 hänet nimitettiin Strasbourgin yliopiston kemian apulaisprofessoriksi.

Pasteurin ensimmäiset tutkimukset koskivat viinihappoa ja sen suoloja. Jo ennestään tiedettiin, että viinihapon suolat ovat optisesti aktiivisia, paraviinihapon suolat sen sijaan eivät. Pasteur selitti optisen aktiivisuuden johtuvan molekyylien epäsymmetrisyydestä ja osoitti, että paraviinihapolta tämä ominaisuus puuttuu, koska se on kahden, valon polarisaatiotasoa vastakkaisiin suuntiin kiertävän aineen seos.

Myöhemmin Pasteur siirtyi tutkimaan mikrobeja. Vuonna 1857 hän osoitti, että käymisen saavat aikaan pieneliöt sen sijaan, että sitä aikaisemmin oli pidetty puhtaasti kemiallisena tapahtumana. Hän havaitsi myös, että eräät toiset mikrobit saattoivat häiritä käymisilmiötä. Tämä sai hänet päättelemään, että ne saattaisivat olla vahingollisia myös ihmisille ja eläimille. Bakteerit oli löydetty jo 1600-luvulla, ja jo ennen Pasteuria niitä oli epäilty sairauksien aiheuttajiksi, mutta vasta Pasteur sai tutkimuksillaan tiede­yhteisön asiasta vakuuttuneeksi. Tämä teki hänelle mahdolliseksi kehittää myös rokotteet paiseruttoa ja vesikauhua vastaan. Pasteur osoitti myös, että mikrobit eivät synny spontaanisti elottomasta aineesta, alku­synnyn kautta, toisin kuin hänen aikaansa saakka oli oletettu.

Pasteur ehdotti jo vuonna 1874 kirurgisten instrumenttien puhdistamista keittämällä niitä vedessä. Hän ehdotti vuonna 1878, että leikkauksissa käytettävät leikkausliinat ja kirurgien suojakaavut puhdistetaan mahdollisista bakteereista kuumentamalla niitä riittävän pitkään vesihöyryn avulla.

Pasteur keksi myös bakteereja tuhoavan lämpö­käsittelyn, pastöroinnin. Aluksi menetelmää käytettiin viinin säilymisen parantamiseksi, nykyisin tunnetuin kohde lienee maito.

Ensimmäinen Pasteurin vesikauhurokotteen pelastama ihminen, Joseph Meister (1876–1940), teki myöhemmin elämäntyönsä Pasteur-instituutin vahtimestarina. Meister eli 64-vuotiaaksi ja oli loppuun asti elävä todiste Pasteurin nerokkuudesta.

Taidemaalari Albert Edelfelt oli Pasteurin hyvä ystävä ja hän maalasi vuonna 1885 tunnetun muotokuvan Pasteurista laboratoriossaan. Edelfelt maalasi myös Pasteurin pojan Jean-Baptisten muotokuvan sekä vuonna 1896 rouva Pasteurin muotokuvan. Pasteurin työhuoneessa oli lisäksi Edelfeltin tekemä pieni maisemamaalaus ja rouva Pasteurin pikkusalongissa Edelfeltin vuonna 1888 lahjoittama joenrantamaisemaa esittävä maalaus.

## Katso myös
*Mikrobiteoria

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Koto (soitin)

**Koto** () on perinteinen japanilainen kielisoitin. Se on tavallisesti pituudeltaan 180 ja leveydeltään 24 senttimetriä. Koton pohjassa on kaksi ääniaukkoa ja siinä on 13 perinteisesti silkistä, mutta nykyisin keinokuiduista valmistettua kieltä.

Kotolla on yli 1000-vuotinen historia. Se on kehittynyt kiinalaisesta g&#365;zh&#275;ng-soittimesta 600-luvulla. Aluksi kotoa käytettiin ainoastaan japanilaisessa hovimusiikissa, mutta 1600-luvulta lähtien muussakin japanilaisessa musiikissa. Perinteisesti Japanissa kotolla on ollut vastaava asema kuin pianolla länsimaissa. Nykyisin koton soittajat jakaantuvat kahteen koulukuntaan, Yamada- ja Ikuta-haaroihin. 

Nykyään on olemassa myös 17- ja useampikielisiä kotoja sekä bassokotoja. Koton loivasti kaareva kaikukoppa on valmistettu keisaripuusta *(Paulownia tomentosa)*. Kaikukopan pinta on polttokäsitelty ja kiillotettu, jolloin keisaripuun syykuvio tulee hyvin voimakkaasti esille soittimen pinnalla. Arvokkaiden soitinten syykuviointi on voimakkaasti aaltoileva. Kaikukopan yläpintaa kutsutaankin japaniksi sanalla "umi" eli meri. Soittimen pohjassa on kaksi pyöreää ääniaukkoa.

Legendan mukaan koton ulkonäön esikuvana on ollut kyyryasentoinen lohikäärme, joka on Kiinassa ja Japanissa onnen symboli. Soittimen osien nimissä lohikäärmeteema tuleekin hyvin esille. Soittimen osien nimiä ovat muun muassa lohikäärmeen kieli, sarvet ja häntä. Liikuteltavat kielisillat ovat perinteisesti norsunluuta, nykyisin muovia. Soitin viritetään siirtelemällä kielisiltoja haluttuun asemaan. Kotoa soitetaan kolmella oikean käden peukaloon, etu- ja keskisormeen kiinnitettävällä sormustinmaisella näppäimellä. Vasemmalla kädellä kielisillan vasemmalla puolella kieliä painelemalla saadaan aikaan sävelkorkeuden nousut ja laskut ja erilaiset glissando- ja vibratoäänet.

Yleisimmät koton viritystavat tunnetaan nimillä *hirachōshi* (平調子) ja *kumoichōshi* (雲井調子).
Guzheng

**Guzheng** (古箏, pinyin gǔzhēng) on perinteinen kiinalainen sitrasoittimiin kuuluva näppäiltävä soitin. Sen arvellaan kehittyneen jo noin vuonna 220 eaa. Soitin tunnetaan myös nimellä *zheng*. Se on Qin-dynastian (206 eaa.) ajalta löydettyjen dokumenttien mukaan yksi vanhimmista kiinalaisista soittimista, ja sitä on soitettu Kiinassa jo 2&nbsp;500 vuotta. Guzheng on kautta aikojen ollut hyvin suosittu Kiinassa ja se nähdään yhtenä tärkeimpänä soittimena sekä kiinalaisessa soolo- että kamarimusiikissa. Guzhengista on kehittynyt muun muassa japanilainen kielisoitin nimeltä koto. 

Guzheng on noin 170 cm pitkä ja 35 cm leveä. Alun perin guzhengissa oli vain 12 kieltä. Nykyaikaisissa guzhengeissa on yleensä 21–25 kieltä. 

Guzheng on teknisesti hankala soittaa. Perinteisessä kiinalaisessa musiikissa soittaja näppäilee kieliä oikean käden sormilla, joihin on kiinnitetty merikilpikonnan kilvestä valmistetut “apukynnet”. Vasemmalla kädellä kieliä painelemalla saadaan aikaan sävelkorkeuden nousut ja laskut ja erilaiset glissando- ja vibratoäänet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Philmultic Music. Guzheng - Chinese Zither
Pipa

**Pipa** (, pinyin pípá) on perinteinen kiinalainen kielisoitin, joka tunnetaan myös nimellä **kiinalainen luuttu**. Pipa on yksi kiinalaisen musiikin tärkeimmistä soittimista. Se on hieman samankaltainen kuin japanilainen biwa.

Pipan varhaisimpia prototyyppejä soitettiin jo Qin-dynastian aikakaudella (221–206 eaa.). Nykyisessä muodossa oleva pipa on kehitetty Keski-Aasian silkkitien vaikutuksesen kautta eteläisten ja pohjoisten dynastioiden aikana (486–589 jaa.). Siitä tuli yksi osa kiinalaisia perinteisiä soittimia Qing-dynastian (1644–1911 jaa.) kaudella.

Pipassa on tavallisesti neljä kieltä. Soittimen päärynänmuotoiseen puiseen runkoon on kiinnitetty 12–26 otelautaa. Lyhyen kaulan päässä on neljä viritystappia. Kaikukoppa on päällystetty ohuilla puuviilulevyjä. Pipaa soitetaan istuen, soittimen ollessa sylissä pystyasennossa. Oikea käsi näppäilee kieliä ja vasen käsi etsii oikeaa sävelkorkeutta otelaudalta. Aiemmin kielet valmistettiin silkistä mutta nykyisin käytetään metallia. Pipan nimi kuvailee tapaa, jolla soitinta näppäillään sormien kärkiin kiinnitetyillä plektroilla: pi tarkoittaa ”*soittaa eteenpäin*” ja pa ”*soittaa taaksepäin*”.

## Kuvia

Tiedosto:Cheng Yu.jpg|Kiinalainen muusikko Cheng Yu soittamassa pipaa.
Tiedosto:Suzhou 2006 09-29.jpg|Pipansoittaja Suzhoussa.
Tiedosto:HK 佐敦 Jordan 裕華國貨 Yue Hwa Chinese Products Emporium 琵琶 Music 二胡 String instruments.jpg|Pipoja myynnissä hongkongilaisessa soitinkaupassa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
*
Aak

**Aak** (, hanja 雅樂) on korealaista hovimusiikkia. Se on lähtöisin kiinalaisesta *[[yayue]]*-musiikista. Japanissa vastaavat kirjoitusmerkit lausutaan *[[gagaku]]*. Muita korealaisen hovimusiikin tyylejä ovat *[[dangak]]* ja *[[hyangak]]*.

Aakia esitettiin Koreassa valtiollisten, kungfutselaisten rituaalien yhteydessä. Musiikkityyli saapui Koreaan Kiinasta vuonna 1116 keisarin lähettämän valtavan lahjan muodossa: siihen kuului paitsi satoja soittimia myös rituaaliasuja ja muusikoita. Vastaava musiikkityyli muuntui kiinassa pian, eikä aak muistutakaan kiinalaisia tai japanilaisia vastineitaan, vaan se on säilyttänyt 1100-luvun Song-dynastian yayuen piirteet. Se onkin käytännössä kiinalaisin soittimin esitettävää kiinalaistyylistä musiikkia, joten sillä on korealaisen musiikin historiassa erityinen asema.

Vanhojen lähteiden mukaan 1400-luvulla aak-kappaleita oli jopa 456. Nykyaikaan kappaleita on säilynyt vain kaksi. Ne ovat molemmat neljän minuutin pituisia ja koostuvat 32 nuotista.

## Lähteet
Hyangak

**Hyangak** (, hanja 鄕樂, ’kylämusiikki’, ’kotimainen musiikki’) on yksi korealaisen hovimusiikin kolmesta muodosta. Toiset kaksi ovat *[[aak]]* ja *[[dangak]]*, joita on säilynyt vain muutamia kappaleita. Hyangak muodostaakin ylivoimaisen enemmistön nykyään esitettävästä hovimusiikista.

Hyangak on alkuperältään korealaista musiikkia, jota on esitetty lukuisissa eri konteksteissa. Siinä käytetään pentatonista asteikkoa, ja kappaleet luokitellaan niitä soittavan orkesterin koostumuksen mukaisesti viiteen eri kategoriaan. Myös *[[jeongak]]*-kamarimusiikki, jota esitettiin hovin sijaan yläluokan piirissä, on käytännössä samaa musiikkia kuin hyangak. Termi *jeongak* keksittiin 1900-luvun alussa Japanin miehityskaudella hoviseremonioiden lakkauttamisen jälkeen.

Pisin hyangak-kappale on noin 80 minuutin kestoinen *[[Yeomillak]]*, joka perustuu 1400-luvun ylistysrunoon. Toinen merkittävä kappale on erityisen arvostettu, 15 minuutin pituinen *[[Sujecheon]]*. Jongmyon pyhäkön kuninkaallisille esi-isille omistetuissa uhriseremonioissa kätyetty musiikki on pääosin hyangakia: tämä musiikki on nimitetty kansalliseksi kulttuuriaarteeksi, ja sitä esitetään Korean kuninkaallisen hovin tuhosta huolimatta edelleen alkuperäisessä kontekstissaan.

## Lähteet
Dangak

**Dangak** (, hanja 唐樂) on yksi korealaisen hovimusiikin kolmesta lajityypistä. Muut kaksi ovat *[[aak]]* ja *[[hyangak]]*. Kuten aakia, dangakia on säilynyt nykypäivään vain kaksi kappaletta.

Dangak merkitsee kirjaimellisesti Tang-dynastian musiikkia ja sillä on kiinalainen alkuperä, vaikka se onkin korealaistunut. Se saapui maahan yhdistyneen Sillan aikana ensimmäisen vuosituhannen loppupuolella, kun Kiina lahjoitti Korealle soittimia kungfutselaisia rituaaleja varten. Sitä esitettiin hovin erilaisissa tapahtumissa. Dangakissa käytetään pentatonista asteikkoa ja se säestää *dangak jeongjae* -tanssiesitystä.  

Toinen säilyneistä dangak-kappaleista on *Nakyangchun* eli ”kevät Luoyangissa”, josta yhdysvaltalainen säveltäjä Lou Harrison on tehnyt oman sovituksensa vuonna 1961.

## Lähteet
Biwa

**Biwa** (琵琶) on japanilainen lyhytkaulainen luuttusoitin. Biwan katsotaan kehittyneen kiinalaisesta pipa-soittimesta. 

Japanissa on monenlaisia biwoja. Niiden rakenne muistuttaa toisiaan. Kaikukoppa on halkaistun kananmunan muotoinen, johon kaula on liitetty. Virityskotelo taipuu noin 90 asteen kulmassa alaspäin. Länsimaiseen luuttuun verrattuna biwan otelaudan "nauhat" ovat hyvin korkeat. Soitettaessa äänen korkeutta voidaan vaihdella painamalla voimakkaammin kieltä vasemman käden sormella kahden otenauhan välissä. Soittimen ääni on hyvin erikoinen ja hieman särisevä. Biwaa soitetaan suurikokoisella viuhkan muotoisella plektralla, joka on perinteisesti valmistettu kovasta puksipuusta tai norsunluusta. 

## Perinteinen biwa

* Gagaku biwa (楽琵琶) on nelikielinen isokokoinen ja raskas soitin. Sitä käytetään lähinnä perinteisessä japanilaisessa gagaku-musiikissa. Plektra, jolla sitä soitetaan, on pieni ja ohut. 
* Moso biwa (盲僧琵琶 lausutaan moosoo-biwa) on nelikielinen biwa, jota käytetään lähinnä buddhalaisessa musiikissa. Sen kaikukoppa on kapea.

## Nykyaikainen biwa
* Chikuzen biwa (筑前琵琶) on biwa, jossa on joko neljä tai viisi kieltä. Chikuzen biwaa ovat perinteisesti käyttäneet naispuoliset biwansoittajat.
* Nishiki biwa (錦琵琶) on viisikielinen biwa. Plektra, jolla sitä soitetaan, on suurikokoisempi kuin muiden biwa-soittimien.

## Muut biwat
* Heike biwa (平家琵琶) on nelikielinen biwa, jota käytettiin perinteisen Heike Monogatarin esittämisessä.
* Satsuma biwa (薩摩琵琶) on nelikielinen biwa. Sitä soitetaan samanlaisella plektralla kuin aiemmin mainittua nishiki biwaa.
Piri (soitin)

**Piri** (, hanja 觱篥) on korealainen kaksoisruokolehdykkäsoitin. Oboen kaltainen piri valmistetaan bambusta, ja siinä on seitsemän sormireikää etupuolella ja yksi takapuolella. Pirin kaltaisia soittimia tunnetaan jo yhdistyneen Sillan kaudelta ensimmäiseltä vuosituhannelta.

Piri-puhaltimia on kolmenlaisia. Sylinterin muotoinen, äänekäs *hyang-piri* (향피리, hanja 鄕觱篥, ’korealainen piri’) on niistä suurin. Sitä käytetään hovimusiikissa, kansanmusiikissa ja šamanistisessa musiikissa. Hieman kartiomainen *dang-piri* (당피리, hanja 唐觱篥, ’kiinalainen piri’) tuottaa vielä terävämmän äänen, ja sitä käytetään nimensä mukaisesti *[[dangak]]*-musiikin esittämiseen. Pehmeämpiääninen *se-piri* (세피리, hanja 細觱篥, ’pieni piri’) on hyang-piriä pienempi soitin, jota suositaan *[[gagok]]*-laulujen säestyksessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
*
Industrial metal

**Industrial metal** tai **konemetalli** on eräs metallimusiikin alalajeista. Termillä tarkoitetaan musiikkia, jossa raskaaseen rockmusiikkiin sekoitetaan konemusiikin elementtejä, erityisesti raastavan korkeita, matalia tai usein toistuvia syntetisaattoriääniä luomaan tunnelmaa.

Industrial metalille tyypillistä on tasaisesti toistuva bassorumpupainotteinen, yksinkertainen ja nopea komppi, joka pieniä vaihteluita lukuun ottamatta jatkuu samana ilman rytmivaihdoksia. Sanat voidaan lausua laulamisen sijaan, ja laulu on usein elektronisilla efekteillä rikottua. Lyhyiden lauseiden koneenomainen toistaminen on myös yleistä.  

Tyylilajin edelläkävijöitä ovat muun muassa Godflesh, Ministry ja KMFDM. Nykyään tunnetuimpia industrial metal -yhtyeitä ovat esimerkiksi Rammstein, Rob Zombie,  Static-X, Nine Inch Nails, Ministry ja Marilyn Manson.  

Suomessa tyyliä edustaa muun muassa Turmion Kätilöt, Velcra, Ruoska, Black Light Discipline, Cold Cold Ground, Project Silence, Scorngrain ja Itä-Saksa. 

## Tunnettuja industrial metal -yhtyeitä

*2 Times Terror
*Black Light Discipline
*Cold Cold Ground
*Criss Angel
*Die krupps
*Dope Stars Inc.
*Deadstar Assembly
*Deathstars
*Eisbrecher
*Fear Factory
*Fear of Domination
*Godflesh
*Dope
*Gothminister
*KMFDM

*King Satan
*Laibach
*Marilyn Manson
*Megaherz
*Ministry
*Mnemic
*Morbid Angel
*Neon Synthesis
*Nine Inch Nails
*OOMPH!
*Pain
*Peace, Love & Pitbulls
*Pentatonik
*Pitchshifter
*Poltinmerkki

*Powerman 5000
*Project Silence
*Prong
*Rammstein
*Raunchy
*Red Harvest
*the Republic of Desire
*Rob Zombie 
*Ruoska
*Scorngrain
*Skrew
*Slick Idiot 
*Stahlhammer
*Static-X

*Strapping Young Lad
*Swamp Terrorists
*Terminal Choice
*Testify
*The Kovenant
*Treponem Pal 
*Turmion Kätilöt
*Vargotah 
*Velcra 
*Waltari (yhtye)
*The Young Gods 
*Mushroomhead
*Scum of the Earth
*Sybreed

## Lähteet
Baikonur

**Baikonur** (, ), vuoteen 1995 **Leninsk**, on kaupunki Kazakstanin Qızılordan alueella. Sen on vuokrannut Venäjä, joka ylläpitää alueella Neuvostoliiton aikaan perustettua Baikonurin kosmodromia. Kaupungissa on noin 70 000 asukasta (2006).

Paikkakunta perustettiin 1955 ja sai kaupunkioikeudet 1966. Se oli Neuvostoliiton aikana suljettu kaupunki. Kazakstan muutti kaupungin nimen Baikonuriksi virallisesti 20. joulukuuta 1995. Alkuperäinen Baikonur-niminen paikkakunta on kaivoskylä 320 km  kosmodromista koilliseen. Aikoinaan Neuvostoliiton tärkeimmälle avaruuskeskukselle, jossa oli sen alkuvuosina myös sotilaallisia toimintoja, annettiin tarkoituksella harhaanjohtava nimi ja sijainti osana Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välisen kylmän sodan toimintoja.

## Aiheesta muualla
*
Aburukuwa

**Aburukuwa** on Ghanasta peräisin oleva sylinterinmuotoinen lyömäsoitin. Soittimen nimi tulee samannimisestä linnusta, jonka laulua soittimella tuotettava ääni muistuttaa.
Zimbabwelainen musiikki

**Zimbabwelainen musiikki** käsittää sekä perinteistä että populaarimusiikkia. Kummassakin tärkein soitin on mbira, joka tunnetaan Zimbabwen ulkopuolella paremmin nimellä *thumb piano* eli *sormipiano*. Zimbabwelainen populaarimusiikki on saanut hieman suosiota myös valtion ulkopuolella.

## Mbira
Zimbabwelainen ksylofoni mbira, jota usein kutsutaan *sormipianoksi*, on olennainen osa zimbabwelaista musiikkia. Vaikka soitin oli 1900-luvun alussa vaipua unohduksiin, se tuli uudelleen zimbabwelaisen musiikin tärkeimmäksi soittimeksi 1960-1970-luvuilla. Tunnetuimpia mbiransoittajia ovat muun muassa Dumisani Maraire, Ephat Mujuru, Forward Kwenda, Stella Chiweshe ja Tute Chigamba.

## Sungura
Sungura on eräs paikallinen populaarimusiikin tyyli. Se syntyi Zimbabwessa 1980-luvulla. Tunnetuin sungura-artisti on James Chimombe.

## Chimurenga
Chimurenga on Zimbabwen ulkopuolella tunnetuinta zimbabwelaista musiikkia. Tunnetuin chimurenga-artisti lienee Thomas Mapfumo. Vaikka hän aloitti uransa 1960-luvulla esittämällä covereita suosituista länsimaisista hiteistä, 1970-luvulla hän alkoi esittää vahvasti zimbabwelaisvaikutteista musiikkia ja laulaa shonan kielellä. Thomas Mapfumon tunnetuin seuraaja on Oliver "Tuku" Mtukudzi.

## Jit
Jit on populaarimusiikkia, jossa sähkökitaralla on merkittävä osa. Mainitsemisen arvoisia yhtyeitä ovat muun muassa New Black Eagles, Four Brothers ja Bhundu Boys. Näistä erityisen suosittu on Bhundu Boys. Yhtye on saavuttanut paljon suosiota myös kotimaansa ulkopuolella ja on päässyt työskentelemään myös eräiden länsimaalaisten muusikkojen kanssa.

## Rumba
Afrikkalaisen rumba-musiikin keskus on Kongo-Kinshasa, mutta myös Zimbabwesta tulee lukuisia arvostettuja rumba-artisteja, kuten Simon Chimbetu ja Leonard Karikoga Zhakata.

## Gospel
Zimbabwelaisen gospel-musiikin suurin tähti on Jonathan Wutawunashe. Aluksi zimbabwelainen gospel ei ollut kovin tunnettua, mutta sen suosio on kasvussa.

## Aiheesta muualla

* Tietoa zimbabwelaisesta musiikista
Mosambikilainen musiikki

**Mosambikilainen musiikki** on toisinaan portugalilaisvaikutteista, koska Mosambik kuului ennen itsenäistymistään Portugalille. Tärkeimmät mosambikilaisen musiikin lajityypit ovat timbila ja marrabenta.

## Timbila
Timbila on Inhambanen alueella Mosambikissa elävien chopien kansanmusiikkia. Sitä soitetaan mbila-nimisillä ksylofoneilla. Eduardo Durão ja Venancio Mbande ovat tunnetuimmat timbila-artistit.

## Marrabenta
Marrabenta on Maputossa kehittynyttä urbaania tanssimusiikkia. Siinä on vaikutteita mosambikilaisesta kansanmusiikista, portugalilaisesta kansanmusiikista ja länsimaisesta populaarimusiikista. Marrabenta tuli ulkomailla tunnetuksi 1980-luvulla.

## Tunnettuja artisteja ja yhtyeitä Mosambikista
* Eyuphuro
* Ghorwane
* Gito Baloi
* Orchestra Marrabenta Star de Moçambique
* Wazimbo
* Eduardo Durão
* Venancio Mbande
Ica

**Ica** (**Ica-Chincha**) on kaupunki Perussa ja siellä asuu noin 310&nbsp;000 asukasta.

Ica-Chincha oli Chancayn tapainen paikallinen valtio noin 1000&ndash;1476 Perun etelärannikolla. 

Kaupunki ja sen ympäristö vaurioituivat pahoin 15. elokuuta 2007 tapahtuneen 8.0 richterin maanjäristyksen seurauksena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin kotisivut
Ghorwane

**Ghorwane** on mosambikilainen marrabentaa soittava yhtye. Ghorwane perustettiin vuonna 1983. Se sai nimensä Gazan maakunnassa sijaitsevasta Ghorwane-nimisestä pienestä järvestä. Ghorwanen musiikki on laulettu paikallisilla kielillä, kuten shangaaniksi. Vuonna 1993 yhtyeen säveltäjä ja saksofonisti Jose "Zeca" Alage murhattiin. Ghorwane on siitä huolimatta yhä koossa.

## Diskografia
* *Majurugenta* (1993)
* *Kudumba* (1997)
* *Mozambique Relief* (2000) (kyseisellä levyllä on myös muiden mosambikilaisten artistien ja yhtyeiden kappaleita)

## Aiheesta muualla
* Lisää tietoa yhtyeestä
Kotosh

**Kotosh** on Keski-Andien ylätasangolla sijaitseva arkeologinen kohde. Esikolumbiaanisella ajalla se oli merkittävä uskonnollinen keskus. Kotoshissa oli asutusta myöhäisarkaaiselta kaudelta varhaiseen horisonttiin noin vuosina 3000–1000 eaa.

## Maantiede
Kotosh sijaitsee nykyisen Perun alueella lähellä Huánucon kaupunkia noin  metrin korkeudessa. Paikka on Perun ylätasangon keskiosissa Huallagan valuma-alueella.

Kotoshissa on kaksi suurta kumpua, joiden sisässä on muinaisten monumenttirakennusten jäänteitä. Ne ovat syntyneet useiden vuosisatojen aikana, kun vanhempia rakennuksia täytettiin ja niiden päälle rakennettiin uusi. Esihistoriallisina aikoina kummut koostuivat pyramidimaisista maatasanteista. Suuremman korkeus oli noin 13,5 metriä.

## Historia

Kotoshin esihistorialliset löydöt on ajoitettu esikeraamiselle kaudelle, varhaiskeraamiselle kaudelle ja varhaisen horisontin ajalle noin vuosiin 3000–1000 eaa. Kerrostumat jaetaan neljään pääjaksoon.

Vanhimmat kerrostumat (*Mito*) ovat esikeraamisen kauden lopulta. Sen tärkein rakennus on Ristittyjen käsien temppeli. Rakennuksen pohjapiirros on neliömäinen, ja siinä on yksi oviaukko. Kummallakin sivuseinällä on rakennuksen sisäpuolella syvennys, jonka alle on asetettu mutakipsistä tehty ristittyjä ihmisen käsivarsia esittävä veistos. Itäseinän käsiparissa vasen käsivarsi on oikean päällä. Länsiseinän käsipari on hiukan isompi ja oikea käsivarsi on päällimmäisenä. Kokoerot viittaavat ehkä mies- ja naissukupuoleen. Käsivarret lukeutuvat Amerikan esihistorian vanhimpiin julkisiin taideteoksiin, ja niiden edustama vastakohtaisuuden tematiikka sai Andien sivilisaation ajattelussa tärkeän aseman. Lattian keskellä on tulikuoppa ja sen ympärillä kivinen penkki.

Toinen vaihe (*Waira-Jirca*) tunnetaan keramiikastaan. Kotoshin asukkaat olivat maanviljelijöitä, jotka täydensivät ruokavaliotaan peuran ja muiden riistaeläinten metsästyksellä. Se ajoittuu noin vuosiin 1800–1150 eaa.

Kolmannessa vaiheessa (*Kotash*) vanha temppeli purettiin ja tilalle rakennettiin uusi. Maissinviljely Kotoshissa alkoi samoihin aikoihin. Keramiikka poikkeaa aiemmasta, ja joukossa on kahdella juoksuputkella varustettuja astioita. Wairajirca- ja Kotash-keramiikan muotoilussa ja koristelussa on yhtäläisyyksiä sekä sademetsän, ylänköalueen että rannikkotasangon kulttuureihin, mikä osoittaa Amazonin kulttuurien vaikuttaneen Andien sivilisaation kehitykseen. Vaihe ajoituu noin vuosiin 1000–900 eaa.

Neljännessä vaiheessa (*Chavín*) Kotoshiin omaksuttiin Chavínin kulttuurille ominainen keramiikka ja arkkitehtuuri. Väestön siteet Chavín de Huantariin olivat voimakkaat.

## Kotoshin perinne
Esikeraamisen kauden lopulta tunnetaan useita Ristittyjen käsien temppeliä muistuttavia julkisia rakennuksia, muiden muassa Huánucon Shillacoto, Callejón de Huaylasin Huaricoto ja Tablachacan La Galgada. Arkkitehtuurin samankaltaisuudet viittaavat myös kulttimenojen ja uskomusten yhtäläisyyksiin, ja ilmiötä nimitetään Kotoshin uskonnolliseksi perinteeksi.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Gito Baloi

**Gito Baloi** (30. syyskuuta 1964 – 4. huhtikuuta 2004 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli mosambikilainen muusikko. Hänen musiikkinsa on pääasiassa marrabentaa. Vuonna 1987 Baloista tuli Tananas-yhtyeen laulaja ja basisti. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1994. Sen jälkeen hän teki muun muassa kaksi sooloalbumia vuosina 1995 ja 1997. Gito Baloi kuoli henkirikoksen uhrina. 39-vuotias muusikko oli ollut kotimatkalla esiintymästä Pretoriasta, kun ryöstömurhaajat ampuivat häntä kolmesti auton ikkunan läpi.

## Lähteet
Marrabenta

**Marrabenta** on Maputossa, Mosambikin pääkaupungissa kehittynyttä urbaania tanssimusiikkia. Siinä on vaikutteita mosambikilaisesta kansanmusiikista, portugalilaisesta kansanmusiikista ja länsimaisesta populaarimusiikista. Ensimmäisinä marrabenta-artisteina voidaan pitää muun muassa Fany Pfumoa ja vuonna 1939 uransa aloittanutta Dilon Djindjiä. Marrabenta tuli ulkomailla tunnetuksi 1980-luvulla muun muassa sellaisten yhtyeiden kuin Eyuphuron ja Orchestra Marrabenta Star de Moçambiquen ansiosta. Mabulu-yhtye on kehittänyt tyylilajin, jossa yhdistellään rap-musiikkia ja marrabentaa.

## Tärkeitä marrabenta-artisteja ja -yhtyeitä
* Baloi, Gito
* Djindji, Dilon
* Eyuphuro
* Ghorwane
* Grupo Radio Mocambique
* Mabulu
* Mahecuane, Francesco
* Marcos, Antonio
* Matavel, Lisboa
* Mingas
* Mula, Alberto
* Ntimane, Mario
* Nene
* Orchestra Marrabenta Star de Moçambique
* Pfumo, Fany
* Sukuma, Stewart
* Wazimbo
Timbila

**Timbila** on Inhambanen alueella Mosambikissa elävien chopien kansanmusiikkia. Sitä soitetaan yhtyeissä, joihin kuuluu useita mbila-soittimia. Eduardo Durão ja Venancio Mbande ovat kansainvälisesti tunnetuimmat timbila-artistit. Ensimmäinen Afrikan ulkopuolinen timbila-yhtye on hollantilainen Anumadutchi.
Cygnaeus

**Cygnaeus** oli suomalainen pappissuku, jonka muutamilla jäsenillä oli huomattava vaikutus Suomen sivistyksessä 1800-luvulla. Suvun kantaisä oli vuonna 1721 kuollut Joutsenon kappalaisena toiminut Johannes Martinpoika, jonka puoliso Birgitta Svahn (Svanaeus) oli Joutsenon kirkkoherra Georgius Jouseniuksen tytär. Birgitta Svahn oli Herkepaeus-suvun jälkeläinen isälinjan kautta. Heidän poikansa ottivat äidin joutsenta tarkoittavasta sukunimestä itselleen nimen Cygnaeus (lat. *cygnus* = joutsen).

## Cygnaeus-nimisiä henkilöitä
* Zacharias Cygnaeus vanhin (n. 1700–1774), Mäntyharjun kirkkoherra
* Zacharias Cygnaeus vanhempi (1733–1809), Mäntyharjun kirkkoherra, Porvoon piispa, Zacharias Cygnaeus vanhimman poika
* Zacharias Cygnaeus nuorempi (1763–1830), Porvoon piispa, myöhemmin Venäjän luterilaisen kirkon piispa, Zacharias Cygnaeus vanhemman poika
* Johan Henrik Cygnaeus (1765–1814), Rantasalmen kirkkoherra, lääninrovasti, Zacharias Cygnaeus vanhemman poika
* Johannes Cygnaeus (1858–1914), maanviljelysneuvos, Uno Cygnaeuksen poika 
* Fredrik Cygnaeus (1807–1881), tieteen ja taiteen vaikuttaja, Zacharias Cygnaeus nuoremman poika
* Gustaf Cygnaeus (1810–1886), Venäjän armeijan kenraalimajuri, Zacharias Cygnaeus nuoremman poika
* Anders Reinhold Cygnaeus (1815–1889), yleisen revisio-oikeuden ylikomissaari, Zacharias Cygnaeus nuoremman poika
* Uno Cygnaeus (1810–1888), pappi ja "kansakoulun isä", Georg Jakob Cygnaeuksen poika
* Gustaf Cygnaeus (1851–1907), lyseon lehtori, toimittaja ja taiteenharrastaja, Zacharias Cygnaeus nuoremman pojanpoika
* Walter Cygnaeus (1856–1930), lääninsairaalan ylilääkäri, professori, Uno Cygnaeuksen poika
* Wilhelmina Cygnaeus, o.s. *Backlund* (1851–1936),  näyttelijä

## Lähteet
Valdivian kulttuuri

**Valdivian kulttuuri** oli Ecuadorin rannikon esikolumbiaaninen arkeologinen kulttuuri. Se vallitsi Tyynenmeren rannikon trooppisilla alangoilla Etelä-Amerikan varhaisessa muotoutumisvaiheessa ja oli Etelä-Amerikan varhaisimpia keramiikkaa suuria määriä tuottaneita kulttuureja. Kulttuuri sai alkunsa 4. vuosituhannen eaa. jälkipuoliskolla ja jatkui suunnilleen vuoteen 1600 eaa.

Valdivian kulttuuri on määritelty samannimisen arkeologisen kohteen mukaan. Guayasin maakunnassa sijaitsevan kohteen löysi ecuadorilainen Emilio Estrada. Betty Meggers ja Clifford Evans tekivät alueella kaivauksia 1950-luvun lopulla. Myöhemmin on tutkittu useita muita Valdivian kohteita sekä rannikolla että sisämaassa.

Meggers ja Evans pitivät Valdivian kulttuuria puolipysyvään asutukseen perustuneena yhteiskuntana, jonka pääelinkeinot olivat kalastus ja simpukoiden keräily. Rannikon hyödyntämiseen perustunutta ruokavaliota täydennettiin alkeellisella maataloudella. Valdivian keramiikka oli Amerikan varhaisinta siihen mennessä tunnettua. Meggers ja Evans uskoivat intiaanien omaksuneen keramiikan ja muodokkaita naisia kuvaavien pienoispatsaiden valmistuksen Japanin Jomon-kalastajilta.

Tuoreempi tutkimus osoittaa Valdivian olleen Etelä-Amerikan trooppisille metsille tyypillinen kulttuuri, jonka asutus keskittyi jokien varsille. Väestö oli todennäköisesti saapunut Amazonin altaasta. Sekä viljelyllä (maissi, pavut, maniokki, intiankanna, chili, puuvilla, kurpitsa) että metsästyksellä, kalastuksella ja keräilyllä oli tärkeä osa Valdivian elinkeinossa. Rannikolla esiintyi Valdivian arkeologisen kohteen tapaisia meren ja estuaarin hyödyntämiseen erikoistuneita yhteisöjä. Asutus oli täysin pysyvää ja väestönkasvu nopeaa. Yhteiskunta kehittyi kaksi vuosituhatta kestäneen Valdivia-kauden avulla hierarkkiseksi ja epätasa-arvoiseksi. Kauden puolivälin hautalöydöt viittaavat iäkkäiden naisten nauttimaan perinnölliseen valta-asemaan. Kauden lopulla rannikkokauppa ulottui Perun rannikon monimutkaisiin yhteiskuntiin saakka, mikä mahdollisesti joudutti Valdivian yhteiskunnan muutosta.

Valdivian kulttuuri levittäytyi jo varhain Guayasista etelään ja pohjoiseen. Tyynenmeren La Plata- ja Puná-saaret asutettiin Valdivia-kauden puolivälissä. Sisämaahan perustettiin suuria seremoniakeskuksia aivan Valdivia-kauden lopussa. Suurimmissa keskuksissa oli monumentaalisia julkisia rakennuksia, ja niiden alaisuudessa oli pienempiä asutuskeskuksia. Valdivian kulttuuria seurasi Machalillan kulttuuri.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Kerahaihdutus

**Kerahaihdutus** eli **atseotrooppinen haihdutus** () on kemian erotusmenetelmä, jolla voidaan erottaa haihtuva epäpuhtaus liuottimen avulla. Tuotteen on kestettävä keittämistä valitussa liuottimessa. Haihdutukseen tarvitaan asianmutkainen kerahaihdutusputki, säädettävä lämmönlähde ja palautusjäähdytin. Kerahaihdutusputki on alhaalta suljettu tai suljettava putki, jossa on tislausmutka sivussa (niin sanottu Dean–Stark-laite tai Bidwell-Sterling-laite.)

Esimerkiksi kosteita synteesituotteita voidaan kuivata tolueenin avulla kerahaihdutuksella. Tolueeni ja vesi yleensä ottaen erottuvat toisistaan omiksi kerroksikseen, kuten öljy ja vesi. Tolueeni kuitenkin liuottaa jonkin verran vettä ja muodostaa *kera* seoksen, jolla on tolueenia (kiehumispiste 110&nbsp;°C) ja vettä (kiehumispiste 100&nbsp;°C) alempi kiehumispiste, noin 84&nbsp;°C. Tämä on *[[atseotrooppinen seos]]* &mdash; molemmat aineet kiehuvat samassa lämpötilassa (eli vesi ei ala kiehumaan pois tolueenista). Siksi kaasun ja nesteen vesipitoisuus on sama.

Kerahaihdutuksessa tämä höyry kondensoidaan koeputkeen palautusjäähdyttimen avulla. Kondensaatista vesi erottuu omaksi kerroksekseen. Vesi on tolueenia raskaampaa, joten se jää koeputken pohjalle, ja tolueeni valuu takaisin liuokseen. Näin kuivatettava vesi-tolueeniliuos laimenee, joten sen kiehumispiste (atseotrooppi) nousee kunnes vesi on ajettu pois kokonaan ja seos saavuttaa tolueenin oman kiehumispisteen 110&nbsp;°C:ssa. Vesi kerätään sitten pois koeputkesta, ja itse synteesituote erotetaan tolueenista esimerkiksi kiteyttämällä. Vesi ei välttämättä poistu aivan täysin tällä menetelmällä, eikä mitään haihtumattomia aineita kuten mineraalisuoloja saada poistettua.

Toinen mahdollinen tapa on veden poisto absolutoidulla etanolilla (99,5 %), koska se liuottaa vettä, ja haihtuessaan vie sen mukanaan. Alkoholit tai hiilivedyt kuten tolueeni haihtuvat näytteistä huomattavasti helpommin ja täydellisemmin kuin vesi, jota jää aina pieniä määriä haihdutuksenkin jälkeen.
Kaldera

**Kaldera** on tulivuoren romahtamisesta syntynyt kulhon muotoinen tuliperäinen muodostuma. Se voi olla täynnä vettä, jolloin se muodostaa kraatterijärven. Nimitys tulee espanjan kielen kattilaa tarkoittavasta sanasta *caldera*.

## Muodostuminen

Kaldera syntyy yleensä, kun suuren tulivuoren magmapesäke tyhjenee tulivuorenpurkauksessa. Jos tarpeeksi suuri määrä magmaa purkautuu, tyhjentynyt pesäke ei pysty kannattelemaan yläpuolella olevaa tuliperäistä rakennelmaa. Kammion laitamille syntyy murtumia, yleensä lähes ympyrän muotoon. Nämä *rengasmurtumat* voivat toimia tuliperäisinä purkautumisteinä. Kun magmapesäke tyhjenee, tulivuoren keskus rengasmurtumien sisällä romahtaa. Romahtaminen voi tapahtua yhden suuren purkauksen seurauksena tai vaiheittain useiden purkauksien tuloksena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Haihdutus

**Haihdutus** on erotusmenetelmä, jossa haihtuva aine poistetaan haihtumattomasta pelkästään lämpöä tai paineenalennusta käyttämällä. Aineet erottava ominaisuus on siis haihtuvuus. Haihdutus voi vaatia erillistä lämmitystä. Haihdutettava seos voi olla niin homogeeninen kuin heterogeeninenkin; esimerkiksi merisuola valmistetaan homogeenisesta seoksesta eli merivedestä haihduttamalla, sipsit taas heterogeenisesta seoksesta eli märästä perunajauhomassasta.

Haihdutus ei ole sama prosessi kuin tislaus, jossa pyritään erottamaan kaksi haihtuvaa ainetta toisistaan niiden höyrynpaineen mukaan. Tämän takia tislauksessa lämpötila on säädettävä tarkkaan, jottei tuotteesta tulisi liian laimeaa. Haihdutuksessa lämpötilaa ei tarvitse tarkalleen säätää, kun kaikki haihdutettava aine kuitenkin halutaan pois. Kerahaihdutusta taas voidaan pitää haihdutusmenetelmänä, vaikka se muistuttaakin tislausta, koska itse menetelmän tarkoitus on poistaa haihdutettava epäpuhtaus kokonaan.

## Elintarvikkeiden kuivaaminen

Elintarvikkeiden kuivaaminen haihduttamalla niistä vesi pois on yksi säilöntämenetelmä. Kuivaamalla voidaan säilöä esimerkiksi sieniä, joitakin marjoja kuten mustikkaa, yrttejä. Ennen vanhaan on kuivattu kalaa. Kuivaukseen voidaan käyttää esimerkiksi kasvikuivuria, kiertoilmauunia tai lämmintä pannuhuonetta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tolueeni

**Tolueeni** (C6H5CH3, empiirinen kaava C7H8) eli *toluoli*, *metyylibentseeni* tai *fenyylimetaani*, on aromaattinen hiilivety, joka on muuten samanlainen kuin bentseeni, paitsi että renkaaseen on liittynyt yksi metyyliryhmä. Olomuodoltaan se on kirkas neste, jonka haju on makean tinnerimäinen ja muistuttaa bentseenin hajua. Tolueeni ei liukene veteen, koska se pelkkänä hiilivetynä ei pysty särkemään veden vahvoja vetysidoksia, mutta se kyllä liuottaa pienen määrän vettä. Tolueenia käytetään niin liuottimena kuin raaka-aineenakin. Liuottimena se on maaleissa, tinnereissä, painomusteissa, liimoissa ja lakoissa. Tolueenia käytetään myös nahan parkitsemiseen ja desinfioivana aineena. Raaka-aine se on muun muassa fenolin, TNT:n sekä (tolueenidi-isosyanaatin kautta) polyuretaanin valmistuksessa.

Tolueeni eristettiin ensimmäisen kerran Amerikan trooppisissa osissa kasvavan rohtobalsamipuun (*Myroxylon balsamum*) niin kutsutusta tolu-uutteesta, josta se on saanut alkuperäisen nimensä *toluoli*. Tolueeni ei ole kuitenkaan alkoholi, vaan tyydyttymätön hiilivety, joten se on nimettävä *-eeniksi*, ei *-oliksi*. Tolueenia esiintyy raakaöljyssä, mistä se bensiinin mukana tislautuu. Bensiiniä erityisesti käsitellään reformoinnilla, jotta bensiinin aromaattipitoisuus, ja sen mukana tolueenipitoisuus kasvaisi, koska aromaatit nostavat bensiinin oktaanilukua. Ellei oktaaniluku ole riittävän korkea, tolueenia voidaan erityisesti lisätä bensiiniin. Myös koksin valmistuksessa voi valmistaa tolueenia.

Tolueeni on ärsyttävä ja helposti syttyvä aine (leimahduspiste 4&nbsp;°C, itsesyttymislämpötila 480&nbsp;°C), joka kuivattaa ihoa. Tolueenin nieleminen saattaa aiheuttaa kemiallisen keuhkotulehduksen vastaavasti kuten tärpätti. Tolueenin hengittäminen voi aiheuttaa päihtymistä pienissä määrissä ja pahoinvointia, sydämen rytmihäiriöitä sekä tajuttomuuden suurissa määrissä. Jatkuva altistuminen tolueenille (kuten sen imppaus) voi aiheuttaa aivovaurioita sekä lisääntymiskyvyn vahingoittumista. Kehossa suurin osa (95&nbsp;%) tolueenista metaboloituu bentsyylialkoholiksi, joka ei ole erityisen vaarallinen, koska se metaboloituu bentsoehapoksi. Kuitenkin 5&nbsp;% muuttuu aineenvaihdunnassa myrkyllisiksi epoksideiksi (2,3-, ja 3,4-tolueenioksidit), joista suurimman osan tekee vaarattomaksi glutationi mutta jotka voivat silti aiheuttaa soluvaurioita. Tolueeni ei ole kuitenkaan IARC:n mukaan karsinogeeni.

Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Monien turboahdettujen Formula 1 -autojen polttoaineena käytettiin 1980-luvulla seosta, josta 86&nbsp;% oli tolueenia.

## Päihdekäyttö
Tolueenia käytetään päihtymistarkoituksessa imppaamalla. Tolueenin tiedetään vaikuttavan ainakin NMDA-reseptorin estäjänä sekä GABAA-agonistien voimistajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tolueenin kansainvälinen kemikaalikortti
* Tolueenin OVA-ohje 
* PubChem: Toluene 
* Human Metabolome Database (HMDB): Toluene 
* DrugBank: Toluene 
* KEGG: Toluene 
* ChemBlink: Toluene 
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Toluene 
* Pherobase: Floral Compound - toluene 
* Pherobase: Semiochemical - toluene
Alidiakoni

**Alidiakoni**, **ipodiakoni** tai **hypodiakoni** () on ortodoksisen kirkon jumalanpalveluksissa piispan apulaisena toimiva mieshenkilö. Alidiakoni kuuluu lukijoiden ohella alempaan papistoon ja on vihitty kheirotesialla. Varsinaiseen papistoon kuuluvat diakoni, pappi ja piispa. Alidiakoneja eli **subdiakoneja** on ollut myös katolisessa kirkossa mutta siellä virka on Vatikaanin vuoden 1962 kirkolliskokouksen päätöksellä lakkautettu. Anglikaanisessa kirkossa  anglokatolisissa seurakunnissa messussa subdiakonin tehtävä on usein edelleen epävirallisesti olemassa.

Historiallisesti alidiakonin tehtävä perustettiin avustamaan diakoneja köyhien ja leskien avustamisessa. Varhaisessa kirkossa haluttiin pitää kiinni periaatteesta, että kaupungissa on apostolien esimerkin mukaan vain 7 diakonia (Ap. t. 7). Köyhiä ja leskiä saattoi kuitenkin olla kaupunkia kohti satoja. Tämän vuoksi 7 diakonia kohden oli useita alidiakoneja.

Alidiakoni on tavallisesti piispan toimittamissa jumalanpalveluksissa piispaa ja papistoa avustava mieshenkilö. Nimensä mukaisesti toimi on palvelustehtävä, mutta varsinaisen diakonin tointa vähäisempi. Jumalanpalveluksissa alidiakoni käyttää stikaria, jonka päälle rinnan ympäri on ristinmuotoisesti kiedottu orari. Alidiakoniksi voidaan vihkiä 19 vuotta täyttänyt naimisissa oleva tai selibaattilupauksen tehnyt mies. Samoin kuin diakoneita ja pappeja, alidiakonia ei vihkimyksen jälkeen enää voida vihkiä avioliittoon. Tämä avioliittosääntö ei koske lukijoita.

## Kirkolliset vaatteet

Image:Orthodox Subdeacon Liturgy.png|Jumalanpalvelusta toimittava alidiakoni pukeutuu stikariin ja rinnalle ristiin sidottuun orariin sekä alusviittaan.
Image:Eastern Orthodox Reader.png|Muuten alidiakoni käyttää vihkimyksensä merkkinä alusviittaa ja kirkkorakennuksen ulkopuolella skufiaa.


## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Charles Fourier

**François Marie Charles Fourier** (7. huhtikuuta 1772 Besançon – 10. lokakuuta 1837 Pariisi) oli ranskalainen utopistisosialisti.

Fourier esitti perustettavaksi pieniä yhdyskuntia, falangeja, joissa olisi 400 perhettä. Jokainen harjoittaisi haluamaansa ammattia, mutta asuisi samassa rakennuksessa, falansterissa. Työn tulokset jaettaisiin sen mukaan, miten kukin oli ottanut osaa tuotantoon (työn, pääoman ja erikoistaidon perusteella).

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Lauri Keskinen, Utopiasosialistit ja kasvatuksen keskeinen rooli: Henri Saint-Simon, Robert Owen ja Charles Fourier kirkkaampaa tulevaisuutta rakentamassa. Kasvatus & Aika 7 (2013): 1, s. 120-132 Helsinki: Kasvatuksen historian verkosto 2013 (Saatavilla verkossa)
* Kaapo Murros, *[https://www.marxists.org/suomi/murros/1906/suuret-haaveilijat/suuret-haaveilijat.pdf Suuret haaveilijat: heidän oppinsa ja kokeilunsa]*, Amerikan suomalainen kirjallisuuden seura 1905 – Tampere: Vuolukka 1906
* *Utopiasosialistit*, toim. Ville-Juhani Sutinen, suom. Timo Hännikäinen ym. Turku: Savukeidas 2009.
Viikset

**Viikset** ovat ylähuulen päälle yleensä vain miehillä kasvava karvoitus. Viiksiin voi liittyä tai olla liittymättä parta eli karvoitus kasvojen alaosassa riippuen siitä, ajellaanko parta. Joskus myös naisilla kasvaa ohutta karvoitusta ylähuulessa, mutta kosmeettisista syistä tämä ajetaan usein pois. Useissa kulttuureissa viiksiä on pidetty tärkeänä maskuliinisuuden ja miehuuden elementtinä (esim. preussilaiset sotilasviikset, Jon Lord tai Charles Bronson).

## Viiksityylejä

File:Dali-moustache.svg|Dalí-viikset.
File:English-moustache.svg|Englantilaiset viikset.
File:Fu-manchu-moustache.svg|Fu Manchu-viikset.
File:Handlebar-moustache.svg|Ohjaustankoviikset.
File:Horseshoe-moustache.svg|Hevosenkenkäviikset.
File:Imperial-moustache.svg|Keisarilliset viikset.
File:Mexican-moustache.svg|Meksikolaiset viikset.
File:Natural-moustache.svg|Luonnolliset viikset.
File:Pencil-moustache.svg|Kynäviikset.
File:Toothbrush-moustache.svg|Hammasharjaviikset.
File:Chevron-moustache.svg|Mursuviikset.
File:Freestyle-moustache.svg|Vapaaviikset.


## Katso myös
*Movember
* Pulisongit
* Viiksivaha