Suomen kansalaisuus

**Suomen kansalaisuus** tarkoittaa Suomen kansalaisuuslain mukaan ”lainsäädännöllistä sidettä, joka määrittää yksilön aseman valtiossa ja jolla määritetään yksilön ja valtion välisiä keskeisiä oikeuksia ja velvollisuuksia”.Ennen Suomen itsenäistymistä ja maan tasavallaksi muuttumista käytettiin niistä Venäjän keisarin alamaisista, joita hallittiin Suomen suuriruhtinaskunnan lakien mukaisesti nimitystä *keisarin suomalainen alamainen* tarkoittaen sitä, että heillä olivat ne oikeudet, jotka Suomen suuriruhtinaskunnan autonomiasta johtui esimerkiksi valtiopäivämiesedustajuutena tai oikeutena tulla nimitetyiksi virkamiehiksi.

## Kansalaisuuden saaminen syntymällä tai ilmoituksella

Suomen kansalaisuuden voi saada syntymässä, ilmoitusmenettelyllä tai hakemuksesta. Suomen kansalaisuuden saamisesta päättää Maahanmuuttovirasto. Kansalaisuus voidaan myöntää vain, jos kansalaisuutta hakevan henkilön henkilöllisyydestä ei ole epäselvyyttä. Joissakin tapauksissa Maahanmuuttovirasto voi selvittää henkilön kansalaisuusaseman.

### Kansalaisuuden saaminen syntymällä
Kansalaisuuden saavat syntymällä lapset, jotka täyttävät vähintään yhden seuraavista ehdoista:
*lapsi, jonka äiti on Suomen kansalainen.
*lapsi, jonka isä on Suomen kansalainen ja avioliitossa lapsen äidin kanssa tai
*Suomessa avioliiton ulkopuolella syntyvä lapsi, jos Suomen kansalaisen miehen isyys lapseen vahvistetaan 
*lapsi, jonka isä on lapsen syntyessä kuollut, mutta joka oli Suomen kansalainen ja avioliitossa lapsen äidin kanssa tai
*Suomessa avioliiton ulkopuolella isänsä kuoleman jälkeen syntynyt lapsi, jos Suomen kansalaisena kuolleen miehen isyys lapseen vahvistetaan
*lapsi syntyy Suomessa saamatta mitään muuta kansalaisuutta eikä hänellä ole oikeutta saada edes toissijaisesti minkään muun valtion kansalaisuutta.
*lapsi syntyy Suomessa ja hänen vanhemmilleen on vahvistettu Suomessa pakolaisen asema tai heille on muutoin myönnetty suojelua kansalaisuusvaltionsa viranomaisia vastaan eikä lapsella ole mahdollisuutta saada vanhempiensa kotimaan kansalaisuutta ilman tämän maan viranomaisten myötävaikutusta. Jos vain toinen vanhemmista saa suojelua, lapsi saa Suomen kansalaisuuden vain, jos hän ei saa toisenkaan vanhempansa kansalaisuutta syntyessään eikä hänellä ole oikeutta saada sitä edes toissijaisesti.

Alle 12-vuotias ottolapsi saa Suomen kansalaisuuden siitä hetkestä, kun lapseksi ottaminen on Suomessa pätevä. Jos avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsen isä on Suomen kansalainen ja menee naimisiin lapsen muunmaalaisen äidin kanssa, lapsesta tulee Suomen kansalainen joko avioliiton solmimispäivästä tai isyyden vahvistamispäivästä lukien. Suomesta löytynyttä lasta pidetään Suomen kansalaisena, kunnes toisin osoitetaan. Suomessa syntyneeksi katsotaan myös lapsi, joka on syntynyt suomalaisessa aluksessa tai ilma-aluksessa Suomen ulkopuolella. Samoin Suomen kansalaisina pidetään Suomessa syntyneitä lapsia, joiden vanhempien kansalaisuus on tuntematon. Lapsen kansalaisuus voi selvitä ja hänet voidaan todeta muun valtion kansalaiseksi. Jos tällaisen lapsen kansalaisuusasema ei ole selvinnyt viiden vuoden ikään mennessä, Suomen kansalaisuus kuitenkin säilyy.

### Kansalaisuuden saaminen ilmoituksella
*Suomen ulkopuolella syntynyt avioliiton ulkopuolinen lapsi, jonka isä tai ei-synnyttänyt äiti on lapsen huoltaja sekä Suomen kansalainen ja jonka isyys, tai ei-synnyttäneen äidin äitiys on vahvistettu 
*alle 18-vuotias lapsi, joka on otettu Suomen kansalaisen ottolapseksi hänen täytettyään 12 vuotta
*18–22-vuotias nuori, jota ei ole tuomittu vankeusrangaistukseen ja
**jonka vakinainen asunto on ollut Suomessa vähintään kymmenen vuotta, joista kaksi juuri ennen ilmoituksen tekemistä tai
**joka on syntynyt Suomessa ja asunut Suomessa (tai tietyin rajoituksin muissa Pohjoismaissa) vähintään kuusi vuotta 
eikä hän ole vihollisvaltion kansalainen tai entinen kansalainen jos puolustustila on astunut voimaan. Hän ei ole myöskään voinut menettää Suomen kansalaisuuttaan väärien tietojen antamisen vuoksi.
*entinen Suomen kansalainen, joka ei ole menettänyt kansalaisuutta väärien tietojen antamisen vuoksi tai isyyden kumoamisen vuoksi
*muutoin kuin kansalaistamalla Pohjoismaan kansalaisuuden saanut henkilö, joka on asunut Suomessa viisi vuotta juuri ennen ilmoituksen tekemistä eikä häntä ole tänä aikana tuomittu vapausrangaistukseen.
Ilmoituksella saatava kansalaisuus katsotaan alkaneeksi ilmoituksen tekopäivänä tai kansalaisuuden saamisen edellytysten täyttymispäivänä.

## Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Normaali menettely kansalaisuuden saamiseksi syntymän jälkeen on hakemus. Hakemuksella kansalaisuus voidaan pääsääntöisesti myöntää, jos 
#hakija on täyttänyt 18 vuotta tai sitä ennen avioitunut
#hänen varsinainen asuntonsa ja kotinsa on ja on ollut Suomessa (asumisaika)
#*viimeksi kuluneet viisi vuotta keskeytyksettä (yhtäjaksoinen asumisaika) tai
#*seitsemän vuotta 15 ikävuoden täyttämisen jälkeen, joista viimeksi kuluneet kaksi vuotta keskeytyksettä (kerätty asumisaika)
#hän ei ole syyllistynyt muulla kuin rikesakolla rangaistavaan tekoon eikä häntä ole määrätty lähestymiskieltoon (nuhteettomuusedellytys)
#hän ei ole olennaisesti laiminlyönyt elatusvelvollisuuttaan tai julkisoikeudellisia maksuvelvoitteitaan
#hän pystyy luotettavasti selvittämään, miten saa toimeentulonsa ja
#hänellä on suomen tai ruotsin kielen tyydyttävä suullinen ja kirjallinen taito tai näiden sijasta vastaavan tasoinen suomalaisen tai suomenruotsalaisen viittomakielen taito (kielitaitoedellytys)
Kansalaisuutta ei kuitenkaan myönnetä
*jos epäillään, että kansalaistaminen voi vaarantaa valtion turvallisuutta tai yleistä järjestystä, tai
*jos kansalaisuutta haetaan vain kansalaisuudesta seuraavan edun saamiseksi ilman, että hakija aikoisi asettua Suomeen, tai
*jos kansalaistaminen muusta painavasta syystä hakijan tilanteen kokonaisvaltaisen tarkastelun perusteella on vastoin valtion etua.
Kansalaisuuden voi saada jo neljän vuoden yhtäjaksoisen (tai kuuden vuoden katkonaisen) maassa asumisen jälkeen, jos
*hakija täyttää kielitaitoedellytyksen ja hänellä on kiinteät siteet Suomeen
*hakija on Suomen kansalaisen aviopuoliso tai leski, mikäli aviopuolisot ovat asuneet yhdessä kolme vuotta.
*hakija on saanut Suomesta pakolaisaseman tai suojelua  tai hän on tahtomattaan kansalainen.
Pohjoismaiden kansalaiset voivat saada kansalaisuuden asuttuaan maassa kaksi vuotta yhtäjaksoisesti.

## Myönnetyt Suomen kansalaisuudet Tilastokeskuksen mukaan

 

a = Maahanmuuttoviraston mukaan

Tilaston huippuvuosi on lihavoitu.


Lapsi voi saada kansalaisuuden yhdessä huoltajansa kanssa kanssahakijana. Yksin lapsi voi saada kansalaisuuden huoltajan tai edunvalvojan tekemällä hakemuksella, jos
*hakemuksen tekijä on Suomen kansalainen ja lapsi asuu tämän luona
*kansalaistamiseen on muutoin lapsen edun kannalta painava syy.
Lapsen kansalaistamisen edellytykset määräytyvät tämän iän mukaan.

Nuhteettomuusedellytyksen tarkoituksena on estää rikollisia saamasta Suomen kansalaisuutta. Edellytystä tulkitaan laajasti: myös rikos, josta ei ole tuomittu rangaistusta voidaan ottaa huomioon, jos hakija on siihen syyllistynyt. Pelkät rikesakot eivät vaikuta kansalaisuuden saamiseen. Maahanmuuttovirasto voi määrätä odotusajan, joka hakijan on elettävä nuhteettomasti ennen kansalaistamista. 
*Ehdottoman vankeusrangaistuksen odotusaika on kolmesta seitsemään vuotta vankeusrangaistuksen suorittamisesta eli ehdonalaisen vapauden koetusajan päättymisestä
*ehdollisen vankeusrangaistuksen, yhdyskuntapalvelun ja nuorisorangaistuksen osalta odotusaika on kahdesta neljään vuotta rikoksen tekopäivästä ja
*sakkorangaistuksen osalta yhdestä kolmeen vuotta rikoksen tekopäivästä.
Odotusaika voi useiden rangaistusten takia pidentyä kuitenkin enintään kyseisestä lajista annettavaan maksimiaikaan. Odotusaika ulottuu aina vähintään ehdollisen vankeusrangaistuksen koeajan tai lähestymiskiellon loppuun. Odotusajan jälkeen on tehtävä uusi hakemus.

Hakemuksen hyväksymisestä ilmoitetaan tekstiviestillä.

## Muutoksia kansalaisuuden myöntämiseen
Kesällä 2025 uutisoitiin, että Suomen kansalaisuuden edellytykseksi tulevan kansalaisuuskokeen valmistelu etenee. Lakiesitysluonnoksen mukaan kansalaisuuskoe olisi digitaalinen, ja sen voisi suorittaa joko suomen tai ruotsin kielellä. Kokeessa olisi monivalintakysymyksiä sekä oikein–väärin-väittämiä. Kansalaisuuskoe olisi hakijalle maksullinen. Kysymysten aihealueet olisivat muun muassa suomalainen yhteiskunta ja lainsäädäntö, historia, kulttuuri, perus- ja ihmisoikeudet, arvot, yleinen turvallisuus ja digitaidot. Kokeen osaksi on myös pohdittu henkilökohtaista haastattelua, mutta se ei toteutune. Kansalaisuuskoetta koskevan lakiesityksen on määrä valmistua loppuvuonna 2025, jonka jälkeen se lähtee lausuntokierrokselle sekä eduskuntaan hyväksyttäväksi. Kansalaisuuskokeen käyttöönotto on yksi osa käynnissä olevaa Petteri Orpon hallituksen kansalaisuuslain uudistamista.

## Kansalaisuudesta vapautuminen ja kansalaisuuden menettäminen

Suomen kansalainen, joka on vieraan valtion kansalainen tai haluaa tulla sellaiseksi, voidaan hakemuksesta vapauttaa Suomen kansalaisuudesta. Hakemusta ei hyväksytä, jos hakijalla on Suomessa kotikunta ja hän pyrkii välttämään Suomen kansalaisuudesta aiheutuvia velvollisuuksia luopumalla Suomen kansalaisuudesta. Jos hakija ei ole minkään maan kansalainen, hänet vapautetaan Suomen kansalaisuudesta vain sillä ehdolla että hän saa jonkun muun kansalaisuuden ja tieto toisesta kansalaisuudesta toimitetaan määräaikaan mennessä. Maahanmuuttovirasto antaa todistuksen ehdon täyttymisestä eli kansalaisuudesta vapautumisesta vasta, kun selvitys vieraan valtion kansalaisuuden saamisesta on toimitettu Maahanmuuttovirastoon.

Kansalaisuuslain tarkoituksena on ehkäistä kansalaisuudettomuutta. Tämän vuoksi kukaan ei saa menettää Suomen kansalaisuutta, jos siitä seuraisi se, ettei henkilö ole minkään maan kansalainen.

Lapsi voi menettää isyyden perusteella saadun Suomen kansalaisuuden, jos avioisän isyyden kumoamiseen johtanut kanne nostetaan ennen kuin lapsi on täyttänyt viisi vuotta tai jos isyys oli vahvistettu, ennen kuin on kulunut viisi vuotta isyyden vahvistamisesta. Arvioinnissa otetaan huomioon lapsen ikä ja siteet Suomeen.

Hakemuksesta saadun kansalaisuuden voi menettää, jos kansalaisuuden saamisen jälkeen käy ilmi että hakija on hakemuksessaan antanut vääriä tietoja tai salannut viranomaisilta joitakin tietoja. Väärän tai salatun tiedon on täytynyt olla sellainen, että kansalaisuutta ei olisi myönnetty, jos oikea asiantila olisi ollut tiedossa. Viranomaisen täytyy panna kansalaisuuden menettämistä koskeva asia vireille ennen kuin viisi vuotta on kulunut kansalaisuuden myöntämisestä. Suomen kansalainen, jolla on myös toisen valtion kansalaisuus, menettää Suomen kansalaisuuden täyttäessään 22 vuotta, jos hänellä ei ole riittäviä siteitä Suomeen. Riittäväksi siteeksi katsotaan, jos hänen täyttäessään 22 vuotta
*hänellä on kotikunta Suomessa ja hän on syntynyt Suomessa tai
*hänellä on ollut kotikunta Suomessa tai varsinainen asunto ja koti muussa Pohjoismaassa yhteensä vähintään seitsemän vuoden ajan ennen 22 ikävuoden täyttämistä
hän on täytettyään 18 vuotta, mutta ennen 22-vuotispäivää
*tehnyt kirjallisen ilmoituksen Suomen edustustolle, Digi- ja väestötietovirastolle tai Ahvenanmaan valtionvirastolle kansalaisuuden säilyttämisestä tai
*hakenut Suomen passia tai saanut Suomen passin tai
*suorittanut tai suorittaa Suomessa varusmiespalvelusta, siviilipalvelusta tai naisten vapaaehtoista asepalvelusta tai
*saanut Suomen kansalaisuuden hakemuksesta tai ilmoituksesta.

Maahanmuuttovirasto ohjeistaa vuosittain 18 vuotta täyttäviä henkilöitä siitä, mitä heidän tulee tehdä, jotta Suomen kansalaisuus säilyy heidän täyttäessään 22 vuotta. Ohje lähetetään niille sinä vuonna 18 vuotta täyttäville Suomen kansalaisille joilla ei ole ollut kotikuntaa Suomessa yhteensä vähintään seitsemää vuotta, ja joilla on väestötietojärjestelmään merkitty osoite, josta heidät voidaan tavoittaa. Kansalaisuuslain tarkoittama riittävä side Suomeen ei välttämättä tarkoita samaa kuin asevelvollisuuslain tarkoittama side Suomeen.

## Kansalaisuuden seuraukset

Suomen kansalaisuudesta seuraavat täydet poliittiset oikeudet, joista tärkein on oikeus äänestää ja asettua ehdolle valtiollisissa vaaleissa. Sosiaaliturvan osalta kansalaisuuden seuraukset eivät ole yksiselitteisiä. Useimmat sosiaaliturvaa koskevat lait rinnastavat maassa pysyvästi asuvan ulkomaalaisen kansalaiseen. Toisaalta ne sulkevat usein piiristään pois maan ulkopuolella asuvat kansalaiset. Euroopan unionin yhdentymiskehityksen johdosta useimpiin virkoihin ei tarvita enää Suomen kansalaisuutta, mutta poliisin, rajavartiolaitoksen, tullin, oikeuslaitoksen ja korkeimpien valtioelinten virkoihin kansalaisuutta edellytetään.

Suomen kansalaisuudesta seuraa aina automaattisesti Euroopan unionin kansalaisuus, joka oikeuttaa tietyin edellytyksin vapaasti liikkumaan, tekemään työtä ja nauttimaan asuinmaan sosiaaliturvaa Euroopan unionissa. Pohjoismaiden alueella nämä etuoikeudet ovat usein vielä unionisäädöksiäkin laajempia. Suomen passi, joka myönnetään ainoastaan maan kansalaiselle, oikeuttaa useissa maissa viisumivapauteen. Suomen kansalaisella on aina oikeus saapua Suomeen eikä häntä voida pääsääntöisesti luovuttaa vastoin tahtoaan toiseen valtioon.

Suomen kansalaisuudesta seuraa velvoitus noudattaa Suomen lakeja myös maan ulkopuolella. Suomalaisten toisiaan vastaan tekemät rikokset ovat tekopaikasta riippumatta Suomen rikoslain alaisia. Suomalaisella on myös velvollisuus noudattaa Suomen lainsäädäntöä toimiessaan kansainvälisillä merialueilla ja Etelänapamantereella. Verotuksessa ja kielitaitovaatimuksissa
Suomen kansalaisia saatetaan kohdella ulkomaalaisista poikkeavasti. Asevelvollisuus koskee vain Suomen kansalaisia ja kansalaisuudettomia Suomessa asuvia, jotka on täällä julistettu asevelvollisiksi.

## Historiaa

Suomessa nimitys kansalaisuus tuli perustuslakiin vasta vuonna 1919. Siihen asti Suomessa asuvia sekä muilla tavoin riippuvaisia, ryhmänä erotuksena niihin, jotka eivät Suomeen kuuluneet, kutsuttiin hallitsijan *alamaisiksi* tai *kotimaisiksi*, asiayhteydestä riippuen. Vuosina 1772–1919 voimassa ollut perustuslaki toki määritteli eräitä asemia kuuluviksi vain niille, joista nykyisin käytettäisiin nimitystä kansalainen: maan hallituksen jäsenet, virkamiehet ja upseerit. Lisäksi pian suuriruhtinaskunnan autonomiassa vakiintui, että ilman lupaa (jollainen oli muun muassa passi) Suomeen saivat tulla ja oleskella vain ne, jotka saatettaisiin luokitella Suomen kansalaisiksi: ne jotka olivat suomalaisuutensa puolesta kelvollisia edellä mainittuihin virkoihin. Laki ei käyttänyt nimitystä kansalainen, vaan asia ilmaistiin: neuvoksiksi, siis hallituksen jäseniksi (joille suuriruhtinaskunnassa vähitellen vakiintui Suomen senaattorin nimike) sai nimittää vain ritareita tai herrasmiehiä, joiden molempien oli oltava syntyperäisiä suomalaisia. Siviili- ja sotilasvirkoihin puolestaan ei saanut nimittää ulkomaalaisia, paitsi tapauksessa, jossa tällaisen ottaminen suomalaiseksi tuottaisi maalle suurta kunniaa ja merkittävää hyötyä loistavien ja suurten ominaisuuksiensa kautta. Naturalisointiprosessi toisin sanoen oli laissa järjestetty käyttöön, mutta edellytykset olivat kovat ja käytännössä merkitsivät, että sisääntulo tapahtui Suomen aateliseksi naturalisoinnin reittiä, koska suuri kunnia ja maan hallitsijalle tuotettu hyöty (loistavalla ja hyväominaisuuksisella herrasmiehellä) olivat tekijöitä, joiden nojalla keisari-suuriruhtinaat antoivat suomalaisia aatelisarvoja.

Toisaalta, Suomessa syntynyt ulkomaalaisen lapsi katsottiin syntyperäiseksi suomalaiseksi, mikäli hän täytti uskontokriteerin: alun perin vaadittiin evankelisluterilaisuutta, mutta autonomian aikana kelpasivat myös ortodoksit.

Suomella oli Pietarissa passivirasto, joka otti vastaan ja ratkaisi venäläisten ja muiden ulkomaalaisten hakemuksia saada matkustaa Suomeen, tai jopa asettua oleskelemaan. Hyvin usein keisarillisilla käskyillä rajoitettiin passien myöntämisiä venäläisille, näiden kun ei eräiden keisareiden mielestä ollut niin kovin tarpeellista kulkea Suomeen. Sen sijaan suomalaiset, keisarin alamaisina, saivat matkustaa ja oleskella Venäjällä yhtä vapaasti kuin venäläiset itsekin.

Ranskalaisten aatteiden levitessä Suomeen monet ryhtyivät kutsumaan näitä oikeuksia, jotka syntyperäisille suomalaisille kuuluivat, kansalaisuudeksi. 1900-luvun alkuun mennessä idea oli jo niin vakiintunut, että niinä vuosikymmeninä luonnostellut uudet perustuslakiehdotukset alkoivat sisältää asialle nimikkeen kansalaisuus.

## Katso myös
* Siirtolaisuus Suomeen
* Maahanmuutto
* Maassamuutto
* Muuttoliike
* Pakolaisuus
*Oleskelulupa
*Turvapaikanhaku Suomessa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen kansalaisuus Maahanmuuttovirasto
* Suomen kansalaisuuden saaneet  Tilastokeskus
* Kansalaisuuslaki Finlex