open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bernardo Buontalenti

**Bernardo Buontalenti** (noin 1536 – 1608) oli italialainen myöhäisrenessanssiajan teatteriarkkitehti, lavastaja ja taidemaalari. Hän syntyi Firenzessä ja palveli nuorena Medicin sukua. Buontalentin suurimmat saavutukset liittyvät vastaperustetun Livornon kaupungin rakennusten suunnitteluun. Hän suunnitteli myös Firenzeen Palazzo Pittin renessanssipalatsin sekä Uffizin palatsin hoviteatterin näyttämön ja näyttäviä pukuja aikansa ylhäisölle.

Buontalenti, liikanimeltä **delle Girandole**, oli arkkitehti ja insinööri, Firenzen hovin taiteilija. Nuorena hän teki etenkin miniatyyrimaalauksia noudattaen Giulio Clovion esikuvaa. Hän toimi myöhemmin etenkin rakentajana. Buontalentin arkkitehtuuri on saanut vaikutteita Michelangelolta ja Bartolomeo Ammannatilta. Barokin vaikutusta arkkitehtuurissa on varsinkin yksityiskohdissa, mutta muuten se on leimallisesti myöhäisrenessanssia. Firenzen lähelle Buontalenti rakensi muun muassa Medici-ruhtinas Frans I:lle ja Ferdinand I:lle Pratolinon, Artiminion, Marignollen ja Maggian huvilinnat, pienemmän Palazzo Riccardin (1565), Santa Maria nuovan hospitaalin etuhallin, Santa Trinita -kirkon fasadin (1593). Hän jatkoi Niccolò Tribolon aloittaman Boboli-puutarhan suunnittelua. Hän rakensi Via dei Leonin varrella olevan Palazzo Vecchion lisärakennukset, Uffizin Tribunan sekä Uffizi- ja Pitti-palatsin yhdyskäytävän. Pisassa hän suunnitteli suurherttuallisen palatsin ja muita rakennuksia. Sienassa Buontalentin töinä pidetään Palazzo Realea (1576) ja Firenzessä Palazzo Nonfinitoa. Hän suunnitteli insinöörinä linnoituksia Firenzeen, Portoferrajoon, Livornoon, Grossetoon, Pratoon ja Pistojaan sekä siltoja ja teitä Toscanaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Emilio de’ Cavalieri

**Emilio de' Cavalieri** (1550, Rooma – 1602, Rooma) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja diplomaatti. De' Cavalieri opiskeli musiikkia luultavasti isänsä Tommason johdolla. Ferdinando I de' Medici palkkasi hänet vuonna 1588 valvomaan hovin musiikkitoimintaa. Asemassaan hän järjesti useita näyttäviä intermediota. De' Cavalierin tunnetuin sävellysteos on *Rappresentatione di Anima, et di Corpo* (*Ruumiin ja sielun näytelmä*, 1600), joka vei merkittävästi eteenpäin vastikään kehitettyä resitatiivi-laulutyyliä. 

## Lähteet
* HOASM:Emilio de' Cavalieri
Kapronihappo

**Kapronihappo** on orgaaninen yhdiste (tyydyttynyt rasvahappo), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan öljymäistä, väritöntä, eltaantuneen hajuista nestettä. Sen kemiallinen kaava on C6H12O2 ja rakennekaava CH3(CH2)4COOH. Kapronihaposta käytetään myös nimityksiä *heksaanihappo*, *butyylietikkahappo* ja *n-kapronihappo*.

Kapronihapon moolimassa on 116,2 g/mol, sulamispiste –3&nbsp;°C, kiehumispiste 205&nbsp;°C, tiheys 0,93&nbsp;g/cm3, liukoisuus veteen 20&nbsp;°C:n lämpötilassa 1,1&nbsp;g/100&nbsp;ml, leimahduspiste 102&nbsp;°C o.c., itsesyttymislämpötila 380&nbsp;°C ja CAS-numero 142-62-1.

Kapronihapon suolat ovat kapronaatteja. Kapronihappo, samoin kuin kapryylihappo ja kapriinihappo on saanut nimensä vuohien mukaan (latinaksi *capra*). Yhteensä nämä kolme happoa muodostavat 15 % vuohenmaidon rasvoista.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

## Aiheesta muualla

*
*PubChem: Hexanoic acid 
*Human Metabolome Database: Caproic acid 
*Food Component Database (FooDB): Hexanoic acid 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hexanoic acid 
*ChemBlink: Hexanoic acid 
*Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Caproic-acid 
*Pherobase: Floral Compound – caproic acid 
*Pherobase: Semiochemical – caproic acid 
* The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Hexanoic acid
Talgat Musabajev

**Talgat Amangeldiuly Musabajev** (, , 7. tammikuuta 1951 Kargaly – elokuu 2025) oli kazakstanilainen kosmonautti ja poliitikko.

Musabajev valittiin kosmonautiksi 11. toukokuuta 1990, ja hän lensi kolme kertaa avaruudessa. Hänen ensimmäinen lentonsa oli Sojuz TM-19 vuonna 1994. Sitten hän oli mukana 1998 Sojuz TM-27 -lennolla ja 2001 Sojuz TM-32/Sojuz TM-31 -lennolla ISS-avaruusasemalle. Musabajev lensi avaruudessa yhteensä 341 vuorokautta yhdeksän tuntia ja 48 minuuttia. Hän teki seitsemän avaruuskävelyä, yhteensä 42 tuntia 13 minuuttia.

Musabajev johti vuosina 2007–2016 Kazakstanin kansallista avaruusvirastoa KazCosmosia, ja hän oli vuosina 2017–2023 edustajana Kazakstain senaatissa.

Musabajev kuoli vuonna 2025. Hän oli naimisissa ja perheessä on kaksi lasta: Danijar (s. 1975) ja Kamila (s. 1981).

## Lähteet
Alberto Bachelet

**Alberto Arturo Miguel Bachelet Martínez** (s. n. 1922 – 12. maaliskuuta 1974) oli Chilen ilmavoimien prikaatikenraali. Hän vastusti kenraali Augusto Pinochetin vallankaappausta, jolloin hänet vangittiin. Hän kuoli muutamien kuukausien kidutuksen jälkeen sydänkohtaukseen maaliskuussa 1974.

Alberto Bachelet oli naimisissa antropologi Ángela Jeria Gómezin kanssa. Heidän tyttärensä Michelle Bachelet on Chilen entinen presidentti.
Markus Niemelä

**Markus Niemelä** (s. 20. maaliskuuta 1984 Rauma) on suomalainen moottoriurheilija. Kaudella 2007 hän kilpaili GP2-sarjassa. Hänen kansainvälinen uransa oli vaihteleva useiden loukkaantumisten takia. Niemelä päätti uransa sprint car -sarjan kilpailussa vuonna 2014 tapahtuneen vakavan ulosajon jälkeen. Sen jälkeen hän on jatkanut uraansa perustamansa Rush Factory -yrityksen toimitusjohtajana.

## Ura
Niemelä aloitti autourheilu-uransa kartingissa. Kaudeksi 2004 hän siirtyi formuloihin. Ensimmäinen kausi Formula Ford -luokassa toi Niemelälle mestaruuden sekä Suomen että Ruotsin mestaruussarjoissa. PM-sarjassa hän sijoittui toiseksi, vaikka jätti viimeisen osakilpailun väliin.

Kaudella 2005 Niemelä kilpaili Formula ADAC BMW -sarjassa ja Englannin Formula Renault -talvisarjassa.

Vuosi 2006 oli Niemelän ensimmäinen kausi Formula Renault UK -sarjassa. Hän ajoi Mark Burdett Motorsport -tallissa. Kauden aikana hän saavutti yhden voiton, yhden nopeimman kierroksen ja yhden paalupaikan. Hänet palkittiin Renault Sportin Driver Of The Day Awards -palkinnolla. Niemelän lopullinen sijoitus kaudella oli seitsemäs.

Kausi 2007 oli Niemelän osalta rikkonainen. Hän kilpaili kolmessa eri sarjassa, mutta ei ajanut yhdessäkään täyttä kautta. Niemelä ajoi Formula Renault'lla sekä Aasian sarjaa että Eurocupia, mutta siirtyi kesken kauden GP2-sarjaan BCN Competicion -talliin. Hän korvasi tallissa japanilaisen Sakon Yamamoton, joka siirtyi Formula 1 -sarjaan.

Kaudella 2008 Niemelä voitti Formula Atlantic -sarjan mestaruuden. Niemelän piti saada mestaruudestaan 200 000 euroa, mutta hänen edustamansa talli Brooks Associates Racing pimitti nämä rahat, joilla Niemelä oli suunnitellut ostavansa itselleen paikan GP2-sarjasta. Näin ollen Niemelä päätyi jatkamaan toisen kauden Formula Atlantic -sarjassa.

Kaudella 2009 Niemelä puolusti Formula Atlantic -sarjan mestaruuttaan sarjan huipputiimeihin lukeutuvassa Newman Wachs Racing -tallissa.

Vuonna 2013 Niemelä ajoi karting-autolla 24 tunnin kilpailussa kestävyysennätyksen, joka rikkoi aiemman 512 kilometrin ennätyksen 155 kilometrillä.

Niemelä päätti lopettaa uransa vuonna 2014 Sprint car -sarjassa tapahtuneen vakavan onnettomuuden jälkeen. Hän sai onnettomuudessa aivotärähdyksen, joka ei ollut uran ensimmäinen, mutta seuraavan aivotärähdyksen seuraukset voisivat olla lääkärin mukaan "radikaalit". Niemelä on lopettamisensa jälkeen työskennellyt Funrun Finland Oy:ssä elämyksellisten juoksutapahtumien järjestäjänä ympäri maailmaa ja vuonna 2015 hänet valittiin Rauman Vuoden nuoreksi yrittäjäksi.

## GP2-tulokset

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Niemelän Funrun yrityksen internetsivut
Mitridate, re di Ponto

**Mitridate, re di Ponto** (), KV 87 / 74a, on Wolfgang Amadeus Mozartin 14vuotiaana säveltämä opera serian tyylilajiin kuuluva ooppera. Sen libreton on kirjoittanut Vittorio Amedeo Cigna-Santi Jean Racinen tragedian *Mithridate* pohjalta. Teos kantaesitettiin Milanossa tapaninpäivänä 1770.

## Oopperan synty

Mozart ja hänen isänsä tekivät kaikkiaan kolme Italian matkaa. Oltuaan ensimmäisellä matkalla jo lähes kahdeksan kuukautta he asettuivat 10. elokuuta 1770 lähelle Bolognaa sotamarsalkka Pallavicinin maatilalle. Siellä isä toipui puolentoista kuukauden takaisen vaunuonnettomuuden aiheuttamista vammoista ja poika alkoi säveltää *Mitridate, re di Pontoa*.

Mozartit saapuivat Milanoon 18. lokakuuta (eräiden lähteiden mukaan vasta 1. joulukuuta), jolloin Wolfgang alkoi muokata laulajien aarioita heidän toivomustensa mukaan. Oopperan menestyksekkäässä kantaesityksessä Milanon Teatro Regio Ducalessa 26. joulukuuta 1770 oli hieno miehitys ja ajankohtaan nähden suuri 56 soittajan orkesteri. Mozart johti itse ensi-illan ja kaksi seuraavaa esitysta soittaen samalla cembaloa. Esitys kesti kolmen väliaikabaletin kanssa yhteensä kuusi tuntia.

## Henkilöt
* Arbate, Nymfean kuvernööri – sopraano (kastraatti) (kantaesityksessä Pietro Muschietti)
* Xifares, Mitridateen poika – sopraano (kastraatti) (Pietro Benedetti)
* Aspasia, Mitridateen puoliso, kuningatar – sopraano (Antonia Bernasconi)
* Farnaces, Mitridateen vanhin poika – altto (kastraatti) (Giuseppe Cicognani)
* Marcius, Rooman legioonan upseeri – tenori (Gasparo Bassano)
* Mitridates, Pontoksen kuningas – tenori (Guglielmo d'Ettore)
* Ismene, parthialainen prinsessa – sopraano (Anna Francesca Varese)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Aarioita The Aria Database -sivustolla
* Libretto OperaGlass-sivustolla
Sigmund Jähn

**Sigmund Werner Paul Jähn** (13. helmikuuta 1937 Morgenröthe-Rautenkranz, Saksi – 21. syyskuuta 2019 Strausberg) oli ensimmäinen saksalainen avaruuslentäjä.
 
Kansakoulun käytyään Jähn opiskeli kirjanpainajaksi. Asepalveluksen hän suoritti DDR:n ilmavoimissa. Tämä johti uraan ja muun muassa Neuvostoliitossa tapahtuneeseen lennonopettajan koulutukseen. Jähn opiskeli Moninossa Juri Gagarinin nimeä kantavassa sotilasakatemiassa 1966–1970. Vuosina 1970–1976 Jähn toimi DDR:n ilmavoimien lentoturvallisuustarkastajana.
 
25. marraskuuta 1976 Jähn ja Eberhard Köllner valittiin Interkosmos-ohjelman puitteissa kosmonauttikoulutukseen Tähtikaupunkiin. Hän lensi 26. elokuuta 1978 Sojuz 31 -avaruusaluksella Valeri Bykovskin kanssa Saljut 6 -avaruusasemalle. Lento kesti 3. syyskuuta 1978 asti eli noin kahdeksan vuorokautta. Aluksen lasku oli niin kova, että Jähn sai selkävamman. Hän sai tittelin *ensimmäinen saksalainen avaruuslentäjä* heti lennon aikaan, joka oli harvinaista, sillä yleensä Itä-Saksa käytti termiä *DDR:läinen* saksalaisen sijaan.  
 
Jähn toimi myöhemmin myös Saksan DLR:n ja ESAn puitteissa avaruustoiminnassa. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 2002.

Jähn oli naimisissa, ja perheessä oli kaksi lasta. Hän asui Strausbergissa ja hänen harrastuksiinsa kuuluivat lukeminen ja metsästys.

Asteroidi 17737 nimettiin Sigmund Jähniksi vuonna 2001.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Biographie bei der Deutschen Raumfahrtausstellung 
*Horst Hoffmann: *Sigmund Jähn. Der fliegende Vogtländer*. Das Neue Berlin, Berlin 1999  (autorisierte Biographie)
*Horst Hoffmann: *Die Deutschen im Weltraum. Zur Geschichte der Kosmosforschung und Raumfahrt in der DDR*. Vorwort von Sigmund Jähn, Edition Ost 1998 
* Sigmund Jähn, Erlebnis Weltraum, Militärverlag der DDR, Berlin 1983
Niccolò Fontana Tartaglia

**Niccolò Fontana Tartaglia**, alkuperäinen nimi **Fontana**, (1500 Brescia, Italia – 13. joulukuuta 1557 Venetsia, Italia) oli matemaatikko ja kirjanpitäjä silloisessa Venetsian tasavallassa. Hän suunnitteli linnoituksia ja tutki maanpinnanmuotoja hyökkäys- ja puolustusmielessä. Tartaglia julkaisi useita kirjoja mukaan lukien ensimmäiset Arkhimedeen ja Eukleideen käännökset italiaksi. Hän oli ensimmäinen ballistiikan tutkija, sillä hän pyrki selvittämään tykinkuulien lentoradat matemaattisesti. Tämän työn Galileo Galilei vahvisti putoavien kappaleiden tutkimuksissaan.

Tarinan mukaan Tartaglia oppi vain puolet aakkosista yksityisopettajaltaan ennen kuin varat loppuivat. Tutkijana hän oli kuitenkin itseoppinut. Tartaglia aikalaisineen työskenteli akatemioiden ulkopuolella ja levitti klassisten teosten käännöksiä koulutetun keskiluokan pariin.

Erityisen merkittävä oli ensimmäinen nykyeurooppalaiselle kielelle tehty käännös Eukleideen *[[Alkeet|Elementasta]]*. *Elementaa* oli kahden vuosisadan ajan opetettu arabilähteiden puutteellisista latinannoksista. Viidennen kirjan Eudoksoksen suhteidenteoriassa oli virheitä, joiden takia se oli käyttökelvoton. Tartaglian käännös vuodelta 1543 perustuu Bartolomeo Zambertin latinannokseen kreikan virheettömästä versioista, jolloin myös viides kirja tuli oikein. Myöhemmin teoria oli tärkeä väline Galileille, kuten se oli ollut aikoinaan Arkhimedeelle.

Tartaglia oli matematiikan opettajana Veronassa, Piacenzassa ja Venetsiassa. Hänen luentojensa aiheena olivat algebra sekä heittoliike, jota hän käsitteli tieteellisesti ensimmäisenä ja oli siten Galileo Galilein edeltäjiä. Kuuluisuutensa Tartaglia on eritoten saavuttanut keksimällään kolmannen asteen yhtälön ratkaisulla, jonka Gerolamo Cardano kuitenkin  houkutteli Tartaglialta ja julkaisi teoksessaan *Ars magna* (1545). Siksi ratkaisu kantoi pitkään Cardanon nimeä. Tartaglian pääteos on *Trattato generale di numeri et misure* (1556–1560). Hänen toinen teoksensa on *Quesiti et invenzioni diverse* (1546). Kootut teokset julkaistiin 1606.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Susana Feitor

**Susana Feitor** (s. 28. tammikuuta 1975 Alcobertas, Portugali) on portugalilainen kävelijä.

Feitor voitti nuorten maailmanmestaruuden 1990 Plovdivin nuorten MM-kisoissa 5&nbsp;000 metrin kävelyssä. Seuraavana vuonna hän voitti matkalla sisäratojen EM-hopeaa ja sijoittui Tokion MM-kisoissa 10 kilometrin maantiekävelyssä seitsemänneksitoista. 1993 hän voitti 5&nbsp;000 metrillä sisäratojen Euroopan mestaruuden ja käveli Stuttgartin MM-kisoissa 10 kilometrillä yhdenneksitoista. Hän voitti nuorten MM-hopeaa Lissabonin nuorten MM-kisoissa 1994 5&nbsp;000 metrillä. Vuonna 1995 hän oli 10 kilometrillä kuudestoista kävelyn maailmancupissa ja seitsemästoista Göteborgin MM-kisoissa. Feitor sijoittui 1996 kävelyn Euroopan cupissa kolmanneksi ja Atlantan olympialaisissa kolmanneksitoista ajalla 44.24. 1997 hän käveli pronssille Turussa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa ja oli 10&nbsp;000 metrin ratakävelyssä yhdestoista Ateenan MM-kisoissa. Hän voitti EM-pronssia Budapestin EM-kisoissa 1998.

Feitor käveli 1999 20 kilometrin maantiekävelyssä kävelyn maailmancupissa yhdeksänneksi ajalla 1.30.13 ja Sevillan MM-kisoissa neljänneksi. Hän oli Sydneyn olympialaisissa 2000 neljästoista ja voitti maansa sisäratojen mestaruuden 3&nbsp;000 metrillä vuosina 2001 sekä 2002. Kävelyn maailmancupissa hän oli 2002 neljästoista. 2003 hän voitti maansa mestaruuden sisäradoilla 3&nbsp;000 metrillä ja ulkoradoilla 10&nbsp;000 metrillä. Kävelyn Euroopan cupissa hän oli viides ajalla 1.29.08 ja Pariisin MM-kisoissa yhdeksäs. Hän voitti 2004 Portugalin mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä ja sijoittui Ateenan olympialaisissa matkalla kahdenneksikymmenenneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 Feitor voitti MM-pronssia ajalla 1.28.44. Seuraavana vuonna hän oli Göteborgin EM-kisoissa neljästoista. Osakan MM-kisoissa 2007 Feitor oli viides. Kävelyn maailmancupissa 2008 hän oli kymmenes, kuten myös Berliinin MM-kisoissa 2009. Kävelyn maailmancupissa 2010 hän oli kuudestoista. Seuraavan vuoden Daegun MM-kisoissa hän sijoittui kuudenneksi.

## Ennätykset
* Puolimaraton: 1.28.50 (2006)
* 3&nbsp;000 metrin ratakävely: 12.08,30 (2001)
* 5&nbsp;000 metrin ratakävely: 20.40,24 (2001)
* 10&nbsp;000 metrin ratakävely: 44.07,80 (2003)
* 10 kilometrin maantiekävely: 42.39 (2001)
* 20&nbsp;000 metrin ratakävely: 1.29.36,4 (2001)
* 20 kilometrin maantiekävely: 1.27.55 (2001)

## Saavutuksia
* MM-pronssi 2005
* Nuorten maailmanmestaruus 1990
* 14. kesäolympialaisissa 2000

## Lähteet
*
SRO

**SRO** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* strontiumoksidi (SrO), epäorgaaninen ioniyhdiste
* SRO Motorsports Group (ent. Stéphane Ratel Organisation), moottoriurheilujärjestö
* Suomen Raamattuopisto
* Suomen Ratsastusopisto
* Lyhenne Internet-pelistä Silkroad Online.
* SRO merkitsee myös *Standing Room Only*, jota lyhennettä käytetään amerikkalaisten lipunmyyntipisteiden luona kertomassa, että jäljellä on pelkkiä seisomapaikkoja.
Krak des Chevaliers

**Krak des Chevaliers** (”ritarien linnoitus”) on johanniittojen 1100-luvulla rakentama linnoitus läntisessä Syyriassa lähellä Libanonin rajaa. Linna rakennettiin strategisesti tärkeän solan puolustamiseksi, ja se pysyi pitkään valloittamattomana.

Linna sijaitsee 650 metriä korkealla Homsin kukkulalla Tripolista itään. Alkuperäisen linnoituksen oli rakentanut Aleppon emiiri vuonna 1031, mutta Toulousen kreivi Raimund IV valloitti sen ensimmäisen ristiretken aikana vuonna 1099. Tripolin kreivi antoi linnan vuonna 1144 johanniitoille, jotka laajensivat sen ristiretkeläisten suurimmaksi ja vahvimmaksi varustukseksi Pyhällä maalla. Krak des Chevaliersin ulkomuurista rakennettiin kolme metriä paksu, ja linnaan pystytettiin seitsemän vankkaa vartiotornia. Yhdessä torneista asui johanniittain suurmestari.

Muslimit piirittivät linnaa useita kertoja, muiden muassa sulttaani Saladin joukkoineen vuonna 1188. Linnaa ei pystytty kuitenkaan valloittamaan. Lopulta Egyptin ja Syyrian sulttaani Baibars onnistui linnan valloituksessa vuonna 1271.

Krak des Chevaliers on edelleen hyvässä kunnossa, ja se on erinomainen esimerkki keskiaikaisesta linnoitusrakentamisesta. Linna kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

## Aiheesta muualla

* Crac des Chevaliers ja Qal’at Salah El-Din Unescon verkkosivuilla
Conqueror (panssarivaunu)

**FV214 Conqueror** (virallisesti *Tank, Heavy No. 1, 120 mm Gun, Conqueror*) oli Ison-Britannian vuosina 1955–1966 käyttämä raskas panssarivaunu. Se kehitettiin Neuvostoliiton Josif Stalin 3 -vaunun vastineeksi. Vaunu oli tarkoitettu täydentämään ja tukemaan Centurion-vaunuja. 120 mm rihlattu tykki ja erillinen hylsy-ammus-malli suunniteltiin Yhdysvalloissa, jonka M103 käytti samaa tykkiä.

Conqueror oli massaltaan 66 tonnia, mutta tehokkaan moottorin ansiosta teho-paino-suhde ja huippunopeus olivat samaa luokkaa kuin Centurion-vaunulla.
Kallistettu panssarointi antoi parhaimmillaan 178 mm vastaavan suojan. Suurempikaliiperinen tykki paransi läpäisyä etenkin pitkillä etäisyyksillä verrattuna Centurionin 20-paunaiseen pääaseeseen. Tykin käyttämä kaksiosainen ammus hidasti väistämättä tulinopeutta. Toisin kuin Conquerorissa, yhdysvaltalaisessa M103:ssa käytettiin kahta lataajaa tämän kompensoimiseksi. Lisäksi vaunuun mahtui vain 35 ammusta. Vaunu menetti merkitystään kuin Centurioniin asennettiin vuodesta 1959 eteenpäin Vickers 105 mm L7 -tykki.

Conquerorissa vaunun komentajalla oli kääntyvä kupoli, jolla hän pystyi itsenäisesti hakemaan kohteita, mittaamaan etäisyyden stereoetäisyysmittarin avulla ja osoittamaan kohteen ampujalle. Teoriassa ampuja olisi tähdännyt ja hyökännyt kohteen kimppuun sillä aikaa kun komentaja olisi hakenut seuraavaa kohdetta. Samaa järjestelmää käytettiin jo saksalaissa vaunuissa toisessa maailmansodassa. Myös neuvostoliittolaiset ottivat sen käyttöönsä kaikissa sodan jälkeisissä vaunuissa, tosin järjestelmä ei sisältänyt etäisyysmittaria.

## Kehitys

Conquerorin runko oli A45 Infantry Support Tank -projektista, joka aloitettiin 1944 pian A41 Centurionin jälkeen. 

Sodan jälkeen kehitystyö suuntautui FV 200 "Universal Tank" -projektiin, jossa samaa runkoa oli tarkoitus hyödyntää useissa käyttötarkoituksissa: miehistönkuljetusvaunussa, telatykeissä ja kolmentyyppisessä panssarivaunussa. Yksi kehitettävä vaunu oli 55-tonninen FV201 20-paunaisella tykillä. Vuonna 1949 päätettiin vaunuun asentaa 120 mm tykki, mikä viivytti projektia. Vuoden 1952 aikana asennettiin FV 201 -runkoon Centurion Mk 2 -torni 17-paunaisella tykillä, jolloin syntyi FV 221 Caernarvon Mark I. Näitä vaunuja rakennettiin 21 kappaletta 20-paunaisella tykillä varustettuna nimellä Caernarvon Mk II. Tämä vaunu toimi lähinnä koealustana, koska Centurion käytti jo samaa aseistusta. Ensimmäinen Conqueror valmistui 1955 ja osa Caernarvon-vaunuista päivitettiin Conqueroreiksi.

## Variaatiot
*FV222 Conqueror (engl. Armoured Recovery Vehicle) (ARV) Mk 1
**8 valmistettiin
*FV222 Conqueror ARV Mk II
**20 valmistettiin
**Paino: 20 tonnia
**Vinssin kapasiteetti: 45 tonnia

## Lähteet
*
Metsämaitikka

**Metsämaitikka** (*Melampyrum sylvaticum*) on ruohovartinen puoliksi loisena elävä pieni kasvi. Se saa energiaa sekä yhteyttämällä että muilta kasveilta, kuten kuuselta ja mustikalta. Sitä esiintyy mustikkatyyppiin kuuluvilla tuoreilla kankailla.

## Ulkonäkö ja koko
Metsämaitikka kasvaa 10–30&nbsp;cm pitkäksi ja kukkii heinä-elokuussa. Kapeat lehdet sijaitsevat pareittain ja kukat lehtihangoissa. Kukka on kokonaan tummankeltainen, tummempi kuin kangasmaitikka. Lehdet sijaitsevat varressa vastakkain ja ne ovat muodoltaan lähes tasasoukkia. Lehtiruodit ovat lyhyitä. Kukat ovat toispuoleisesti kääntyneitä ja ne ovat muodoltaan lyhyttorvisia, vastakohtaisia ja kaksihuulisia. Hedelmät ovat kotia ja ne ovat muodoltaan soikeita, litteitä ja suippokärkisiä.

## Elinympäristö
Metsämaitikka viihtyy tuoreissa metsissä ja tienvarsilla.  Sen kasvupaikat ovat kosteampia kuin kangasmaitikan.

## Levinneisyys
Metsämaitikkaa tavataan sekä Pohjoismaissa että paikoin Etelä-Euroopassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Suomen Lajitietokeskus: Metsämaitikka (''Melampyrum sylvaticum'')
*Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Metsämaitikka (''Melampyrum sylvaticum'')
*Luontoportti: Metsämaitikka (''Melampyrum sylvaticum'')
*Pohjolan kasvien pauloissa: ''Melampyrum sylvaticum'' - metsämaitikka
Andrei Okounkov

**Andrei Jurjevitš Okounkov** () (s. 1969) on matemaatikko, joka työskentelee esitysteorian parissa ja sen sovelluksissa algebralliseen geometriaan, matemaattiseen fysiikkaan, todennäköisyyslaskentaan ja erikoisfunktioihin.

Okounkov suoritti tohtorin tutkinnon Moskovan yliopistossa vuonna 1995 Alexander Kirillovin ohjauksessa. Hän on ollut professori Princetonin yliopistossa vuodesta 2002 lähtien ja oli sitä ennen apulaisprofessori Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.

Vuonna 2006 Okounkov palkittiin 25. kansainvälisessä matemaatikkokonferenssissa Madridissa, Espanjassa Fieldsin mitalilla ”saavutuksista todennäköisyyslaskennan, esitysteorian ja algebrallisen geometrian yhdistämisessä”.

## Työ

Okounkov on työskennellyt äärellisten symmetristen ryhmien esitysteoriaa, tason osituksia ja kvanttikohomologiassa kompleksitason pisteiden Hilbertin skeemoja. Hilbertin skeemoja hän on tutkinut yhdessä Rahul Pandharipanden kanssa.

Okounkov on esittänyt yhdessä Pandharipanden, Nikita Nekrasovin ja Davesh Maulikin kanssa tunnettuja otaksumia liittyen Gromov-Witten invariantteihin ja Donaldson-Thomas invariantteihin.

Okounkovin Erdős-luku on enintään kolme hänen tutkittuaan Anatoly Vershikin kanssa Freimanin lausetta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Andrei Okounkov vanha kotisivu Berkeleyssä
* EMS Prize 2004 kunniamaininta
* Fields Medal kunniamaininta 
* Andrei Okounkovin artikkeleja Arxivissä
* Päivän Princetonin yliopistolainen
* Okuonkov BBC:ssä
Guidobaldo del Monte

**Guidobaldo del Monte** (11. tammikuuta 1545 Pesaro, Italia – 6. tammikuuta 1607 Montebaroccio, Italia myös **Guidobaldi** tai **Guido Baldi**), Markiisi del Monte oli italialainen matemaatikko, filosofi ja astronomi. Hänen isänsä Ranieri oli Urbinon johtavasta perheestä. Urbinon herttua Guidobaldo II antoi Ranierille del Monden markiisin arvon, jonka Guidobaldo sitten peri.

Guidobaldo opiskeli matematiikkaa Padovan yliopistossa. Hän kehitti teknisen piirtämisen laitteen, jolla saattoi piirtää säännöllisen monikulmion ja jakaa viiva halutun pituisiin janoihin. Nämä ominaisuudet sisältyivät sittemmin Galilein harppiin. Guidobaldo avusti Galileita tämän akateemisella uralla.

## Aiheesta muualla
* O'Connor, John J., and Edmund F. Robertson. "Guidobaldo del Monte". MacTutor History of Mathematics archive.
Askelmittari

**Askelmittari** eli **pedometri** on laite, joka laskee käyttäjänsä ottamia askelia. Nykyisin laitteet ovat yleensä paristokäyttöisiä ja elektronisia. Käyttäjän liikkuessa askelmittari tunnistaa kävely- tai juoksuaskeleet ja laskee otettujen askelten lukumäärän.  Askelten lukumäärän sekä arvioidun askelpituuden perusteella laite voi myös laskea, kuinka pitkän matkan käyttäjä on kävellyt tai juossut. Joihinkin askelmittareihin voi syöttää myös esimerkiksi käyttäjän pituuden, iän ja painon, jolloin laite arvioi liikkumiseen kulutetun energian määrän. Laitteet voivat toimia motivaattorina terveellisiin elämäntapoihin kannustaen ihmisiä liikkumaan enemmän.

Modernimmat askelmittarit toimivat mekaanis-elektronisen anturin avulla, joka mittaa kiihtyvyyttä.

Varhaisemmat askelmittarit, "hodometrit", toimivat mekaanisesti. Hodometri on taskukellon muotoinen laite, ja siinä oleva pieni liikkuva osa liikahtaa kullakin askelella ylös ja alas. Heilahteleminen siirtyy rataslaitoksen kautta osoittimiin, jotka kertovat askelten määrän.

## Lähteet
Eiri

**Eiri Oy** oli lahtelainen Eino Riihelän vuonna 1944 perustama perheyritys, joka käsitti valokuvien kehityspalvelun sekä Konica Minolta -kameroiden maahantuonnin Suomeen. Sillä oli myös PIK-20-purjelentokoneiden valmistusta. Eiri asetettiin konkurssiin 16. marraskuuta 2005 sen omasta pyynnöstä. Tätä ennen yritys oli hakeutunut velkasaneeraukseen marraskuussa 2004. Eirin suurimmat velkojat olivat Nordea, Finnvera, Konica-Minolta sekä verottaja. Velkojen määrä oli yhteensä 12,5 miljoonaa euroa. Työntekijöitä oli 115. Konkurssipesän palveluksessa jatkoi 85 henkilöä, joista 65 valmistuksen puolella tuotannossa. Eirissä tehtiin 40&nbsp;000&nbsp;000 valokuvaa vuodessa. 

Eiri Oy ajautui konkurssitilaan lähinnä digitaalisten kameroiden yleistymisen vuoksi. Yrityksen kuvankehitysliiketoiminta ja tukkukauppa siirtyi Eirikuva Digital Image Oy Ab:lle tuotemerkkeineen. Kehystehtaan toiminta siirtyi Eiri Kehykset Oy Ab:lle. Suurkuvatulosteita ja offsetpainotöitä tehnyt, samaan konserniin kuulunut EiriPrint Oy (Ent. Jarkoskuva) siirtyi liiketoimintakaupalla Tähtityöt Oy:lle.

Suomessa yhtiön kuvatuotteita myydään ja markkinoidaan Eirikuva-tuotemerkin alla. Eirikuva on tuttu ja tunnettu valokuvien merkkituote ja niiden valmistus on jatkunut Suomessa vuosikymmenien ajan. Kesällä 2012 mainostoimistoryhmä Zeeland Oy myi osan Eirikuvan osakkeista Antti ja Arto Kosusen pääosin omistamalle Loreen Oy:lle, Zeeland Oyj jäi uuteen yhtiöön vähemmistöomistajaksi 20 prosentin osuudella.

Ifolor osti alkuvuodesta 2014 Eirikuva-tuotemerkin, jolloin tuotanto Eirikuvalla Lahdessa päättyi. Eiri Kehykset Oy valmistaa edelleen kehyksiä Lahdessa.

## Eiri-kehykset
Valokuvakehysten valmistaminen aloitettiin Eirikuvassa 1960-luvulla. Toiminta laajeni pian useaan miljoonaan kehykseen vuodessa, materiaaleina muovi, puu ja metalli. Vuonna 2003 Eiri Kehys irrotettiin Eiri Kuvasta ja siitä tehtiin oma yrityksensä *Eiri Kehys Oy Ab*. Eiri Kehys haki konkurssia vuonna 2012, jolloin yritys myytiin lahtelaiselle yrittäjälle Juha Miikkulaiselle. Vuodesta 2013 kehyksiä on valmistanut ja myynyt *Eiri Kehykset Oy*. Kehysvalmistus jatkuu, vaikka muu Eirin toiminta Lahdessa lopetettiin Ifolor-kaupan myötä 2014.

Kehystuotteista huomattava on ollut ruusukulmakehys. Sen valmistus aloitettiin Saksassa 1957 ja Suomessa 1959. Vuoteen 2002 mennessä tuotetta oli valmistettu jo 7,5 miljoonaa kappaletta. Malli oli pysynyt samanlaisena jo vuodesta 1959.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kotisivut
*Eiri Kehykset Oy kotisivut
*Eirikuvan historiasivut (Internet Archivessa, tallennettu 6.3.2013)
Eva-Stina Byggmästar

**Eva-Stina Byggmästar** (s. 1967 Pietarsaari) on suomenruotsalainen runoilija.

Vuonna 2011 Byggmästar oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi runoteoksellaan *Vagga liten vagabond* (Söderströms). Vuonna 2014 Byggmästarille myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha vuoden 2015 alusta alkaen.

Byggmästar asui monta vuotta Ruotsissa. Nykyään hän kuitenkin asuu taas Suomessa. Hän ei juuri näyttäydy julkisuudessa eikä anna haastatteluja.

## Teokset
* *I glasskärvornas rike* 1986
* *Amuletten* 1987
* *Spiralens form* 1988
* *Drivkrafter* 1990
* *För upp en svan* 1992
* *Framåt i blått* 1994
* *Bo under ko* 1997
* *Den harhjärtade människan* 2001
* *Näckrosön* 2003
* *Knoppar, blommor, blad och grenar* 2005
* *Älvdrottningen* 2006
* *Men hur små poeter finns det egentligen* 2008
* *Vagga liten vagabond* 2010
* *Min amatörbotaniska självbiografi* 2012
* *Den skrattande rosen* 2013
* *Locus amoenus* 2013
* *Barrskogarnas barn* 2014
* *I tvillingarnas tecken* 2015

### Suomennoksia
* 
* 

## Palkinnot
* Lars Englunds stiftelse -palkinto 1991
* Svenska litteratursällskapet i Finlandin palkinto 1993
* Finlands Rundradio -palkinto 1995
* Tanssiva karhu -palkinto 1995
* Sveriges Radios Lyrikpris -palkinto 1998
* Svenska Akademien -palkinto 2001
* Svenska Litteratursällskapet -palkinto 2002
* FST:n kirjallisuuspalkinto 2006

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Byrggmästar Kirjasampo.fi:ssä
* Eva-Stina Byggmästarin runoja Electric Verses -verkkoantologiassa
Skipp Sudduth

**Robert Lee Sudduth IV** (s. 23. elokuuta 1956 Wareham, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teatteri-, televisio- ja elokuvanäyttelijä. Sudduth tunnetaan roolistaan elokuvassa *[[Ronin (elokuva)|Ronin]]* ja televisiosarjasta *[[Hädän hetkellä]]*, jossa hän näytteli konstaapeli John Sullivania. Sudduth on myös ohjannut *Hädän hetkellä*- ja *[[Teho-osasto (televisiosarja)|Teho-osasto]]*-sarjojen jaksoja.

Sudduth kävi George Washington High Schoolia, josta valmistui 1976. Lääkärinuraa suunnitellut Sudduth sai loppututkinnon biologiassa Hampden-Sydney Collegesta työskenneltyään vuoden sairaalan ensiavussa. Tässä vaiheessa hän päätti jättää lääketieteellisen uransa ja luki itselleen tutkinnon teatterialalla Virginian yliopistossa. Hän vaikutti muun muassa Chicagon Steppenwolf Theatre Companyssä esiintyen useissa heidän näytelmissään.

Monilahjakas Sudduth on myös laulaja-lauluntekijä, hänen akustista rokkia soittava yhtyeensä Minus Ted on julkaissut kaksi albumia. Hän on myös stand-up-koomikko ja ääninäyttelijä.

Sudduth on ollut naimisissa ja eronnut kaksi kertaa. Hän asuu New Yorkissa.

## Valikoitu filmografia

* *[[Eraser – suojelija]]* (1996)
* *Cosby* (televisiosarja) (1996)
* *[[Kylmä rinki]]* (televisiosarja) (1997–1998)
* *[[Ronin (elokuva)|Ronin]]* (1998)
* *[[Hulluna sinuun]]* (televisiosarja) (1998)
* *[[Kova laki]]* (televisiosarja) (1999–2005)
* *[[Hädän hetkellä]]* (televisiosarja) (1999–2005)
* *[[Kova laki: Erikoisyksikkö]]* (televisiosarja) (2005)

## Aiheesta muualla
*
Normaaliobjektiivi

**Normaaliobjektiivi** on kamerassa objektiivi, jonka polttoväli on suurin piirtein valaistavan filmiruudun tai (täys)kennon lävistäjän suuruinen. 

Esimerkiksi kinofilmissä, jonka ruudun korkeus on 24 mm ja leveys 36 mm, on ruudun lävistäjä (24 mm)² + (36 mm)² = 1 872 mm², josta neliöjuuri on  43,2666 mm. Näin ollen noin 43 mm:n tai yleisemmin ottaen jopa 50 mm:n polttovälin objektiivia pidetään normaaliobjektiivina 35 mm:n kinofilmikamerassa.

Normaaliobjektiivilla valoa kokoava linssiryhmä pystytään sijoittamaan melko optimaalisen etäisyyden päähän tarkennustasosta (kennosta tai filmistä) jolloin polttoväliä muuttavia lisälinssiryhmiä sen eteen tai taakse ei tarvita. 

Tämän vuoksi objektiivin rakenne voidaan tehdä melko yksinkertaiseksi ja normaaliobjektiivien piirto-ominaisuudet ovat kohtalaisen hyviä. Normaaliobjektiivi ei yleensä myöskään vääristä kuvaa laajakulmaobjektiivin tapaan supistamalla kuvan reunoja eikä kauko-objektiivin tapaan levittämällä kuvan reunoja. Normaaliobjektiivista saadaan kohtuukustannuksin myös valovoimainen.

## Normaaliobjektiivin käyttötilanteita

Normaaliobjektiiveja käytetään tavanomaisissa kuvaustilanteissa, jossa kuvauskohde ei ole kaukana tai kuvauskohde ei ole poikkeuksellisen suuri. Koska normaaliobjektiiveista voidaan kohtuullisin kustannuksin valmistaa tarkkoja valovoimaisia objektiiveja, ovat valovoimaisimmat normaaliobjektiivit hyviä hämärä- ja yökuvauksissa. Yleisesti tarjolla olevien ja kohtalaisen suosittujen, normaaliobjektiivien aukko voi olla 1/1,8 -polttoväliä.
Laajakulmaobjektiivi

**Laajakulmaobjektiivi** on objektiivi, jonka polttoväli on filmialan tai ilmaisinalan lävistäjää lyhyempi. Normaaliobjektiivissa polttoväli on filmialan tai (täys)kennon lävistäjän pituinen.

Laajakulmaobjektiivi saattaa vääristää kuvan reunoja todellista pienemmiksi, jolloin muodostuu vaikutelma tynnyrivääristymästä, mikä tarkoittaa sitä, että kuva vaikuttaa keskeltä pullistuneelta niin kuin kyljellään oleva puutynnyri. Laajakulmaobjektiivit ovat polttoväliltään kinofilmikameroissa yleensä 35&nbsp;mm, 24&nbsp;mm, 22&nbsp;mm, 20&nbsp;mm, 18&nbsp;mm tai 17&nbsp;mm. Joskus 35&nbsp;mm objektiivia pidetään kinofilmikameroissa myös normaaliobjektiivina.

Kalansilmäobjektiiveiksi (fisheye) kutsutaan laajakulmaobjektiiveja, joissa tynnyrivääristymää ei yritetäkään vähentää tai miltei poistaa, vaan sen annetaan tarkoituksella olla hyvin suuri, jolloin linssistä voidaan tehdä laajakulmaisempi kuin vääristymäkorjatulla linssillä, ja suuri tynnyrivääristymä toimii myös tehokeinona taiteellisille kuville. 
Kalansilmäobjektiiveja kutsutaan kalansilmäobjektiiveiksi niiden rungosta pullistuvan linssin kalansilmää muistuttavan muodon vuoksi. 

Laajakulmaobjektiivi on usein toteutettu niin sanotulla retrofocus-rakenteella, jossa objektiivissa on ensimmäisenä hajottava linssiryhmä ja sen perässä kokoava linssiryhmä. Tällöin koko objektiivin polttovälistä saadaan tehtyä pienempi kuin pelkällä kokoavalla linssiryhmällä vaikka matka linssiltä tarkennustasolle(kennolle tai filmille) olisi pitkä; pelkällä kokoavalla linssiryhmällä linssiryhmä pitäisi sijoittaa polttovälin etäisyyden päähän tarkennustasosta, mikä esimerkiksi järjestelmäkameroissa ei usein onnistuisi peilin takia.

## Laajakulmaobjektiivin käyttötilanteita

Laajakulmaobjektiiveilla voidaan kuvata suuria rakennuksia, toreja, aukioita tai maisemia helposti. Mikäli laajakulmaobjektiivi ei ole riittävän laajakulmainen kuvaamaan koko leveää tarkoitettua kuva-alaa, otetaan kaksi tai useampia kuvia rinnakkain, osittain päällekkäin, ja kuvat liitetään digitaalivalokuvauksessa toisiinsa kuvankäsittelyohjelmalla panoraamakuvaksi.

Kenties vielä paremmin laajakulmaobjektiivi sopii läheltä kuvaamiseen: kohteen korostamiseen ja katsojan viemiseen kuvan tapahtumien keskelle.

## Lähteet
Kauko-objektiivi

**Kauko-objektiivi** eli **teleobjektiivi** on polttoväliltään filmin tai kennon lävistäjää suurempi. Normaaliobjektiivissa se on lävistäjän pituinen. Kauko-objektiivin kuvakulma on kapeampi kuin normaaliobjektiivin.

Yksinkertaisella yhden kokoavan linssiryhmän rakenteella kokoava linssiryhmä pitäisi sijoittaa vähintään objektiivin polttovälin etäisyyden päähän tarkennustasosta (filmi tai kenno), joten tällaisella rakenteella pitkän polttovälin omaavat linssit olisivat pitkiä ja suuria. Kauko-objektiivi on siis yleensä toteutettu rakenteella, jossa ensimmäisenä on valoa kokoava linssiryhmä ja sen perässä valoa hajottava linssiryhmä. Näiden välistä etäisyyttä muuttamalla voidaan objektiivin polttoväliä muuttaa eli toteuttaa objektiiviin zoom.

Linssiobjektiivien ohella on olemassa myös katadioptrisia objektiiveja, arkikielessä **peilitele**, jotka perustuvat peilikaukoputken tavoin kuperan peilin käyttöön, yleensä Maksutov-Cassegrain-optiikalle. Niiden etuna on kompakti koko sekä edullinen hinta ja iso polttoväli. Haittapuolina on huono valovoima sekä kiinteä aukko ja niiden soveltumattomuus zoom-objektiiveiksi.

## Kauko-objektiivin käyttötilanteita
Kauko-objektiiveja käytetään tilanteissa, jossa kuvauskohdetta ei päästä helposti lähelle. Yksi tyypillisimmistä kauko-objektiivien käyttökohteista on luontokuvaus, jossa villieläimiä ei ole helppoa lähestyä, vaan eläintä saatetaan joutua väijymään suojasta. Toinen tyypillinen kauko-objektiivin käyttötilanne on urheilukuvaus.

Kauko-objektiivia käytetään myös muun muassa muotokuvauksessa, maisemakuvauksessa ja reportaasikuvauksessa. Useiden harrastajille tarkoitettujen kompaktikameroiden zoom-objektiivi kattaa myös kauko-objektiivin kuvakulmat. Myös harrastajakäyttöön tarkoitettuja järjestelmäkameroita myydään paketteina, joihin kuuluu niin sanotun normaalizoomin lisäksi telezoom.

## Esimerkkejä
* *Canon EF 1200 mm f/5.6L USM*. Canonin mukaan maailman pisin ja valovoimaisin vaihdettava SLR-kameran automaattitarkenteinen objektiivi. 2x polttovälin pidentimellä 2400 mm f/11.
* *Nikon 2000 mm f/11*
* Zeiss Apo Sonnar T* f/4 1700 mm painaa 256 kg ja on tarkoitettu Hasselblad 203 FE -rullafilmikameralle

## Lähteet

## Aiheesta muualla
18 mm × 13,5 mm -filmikoko

**18&nbsp;mm x 13,5&nbsp;mm -filmikoko** on kinofilmiä pienempi filmikoko. Sitä kutsutaan myös *4/3*-kooksi. Ruutukokoa ei käytetä filmikameroissa, minkä vuoksi se on ainoastaan digitaalikameran valokennon valotusalan mittoja kuvaava koko. Näin ollen sitä verrataan filmikameran filmin valotettavan alueen kokoon, mutta sille ei valmisteta valokuvafilmiä eikä kameroita analogista valokuvausta varten.

Syyskuussa 2002 Olympus ja Eastman Kodak ilmoittivat, että ne ryhtyvät käyttämään 4:3-järjestelmää digitaalikameroissa sekä perustivat tätä varten Universal Digital Interchangeable Lens System Forum -nimisen yhteisön eri valmistajien keskuuteen. Tarkoituksena ei ole vain standardoida digitaalikameroiden ilmaisimia, vaan myös ilmaisimen perusteella järjestelmädigitaalikameroiden objektiivit niiden kiinnitystä myöten yhteensopivuuden mahdollistamiseksi eri merkkien valmistajien kesken. Standardin kehittämisessä ovat mukana Kodak, Leica, Olympus, Panasonic, Sanyo, Sigma ja Fujifilm.

Etuina järjestelmässä on kinofilmipohjaisiin kokoihin verrattuna ilmaisimen kennon pieni koko, mikä mahdollistaa lyhyemmän polttovälin ja puolestaan pienemmät linssit, objektiivit ja pienikokoisemman kameran. Varsinaisena teknisenä perusteena esitetään se, että laajat CCD-kennot, jotka voisivat lähetä kinokokoa, eivät sovellu hyvin ominaisuuksiltaan 24&nbsp;mm x 36&nbsp;mm :ä vastaavaan kokoon, minkä vuoksi pyrkimys tähän tarjoittaa kuvakennojen kehitystä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Imaging Resource: Four Thirds' Redux: Correcting the misconception, 3.19.2002
* Digital Photography Review: Panasonic and Olympus join forces on Four Thirds, 13.1.2005 
* Design Headlines: Leica Camera AG Endorses Four Thirds System Standard , 27.2.2006
Jason Williams (jääkiekkoilija)

**Jason Williams** (s. 11. elokuuta 1980 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen, ammattilaisuransa päättänyt jääkiekkoilija. Williamsin pelipaikka on pääasiassa keskushyökkääjä, mutta ylivoimapelissä hän on pelannut myös puolustajana. Hänen jääkiekkouransa paras saavutus on Stanley Cupin voitto 2002. Williams pelasi EIHL:n Nottingham Panthersin joukkueessa keväällä 2017 ja päätti ammattilaisuransa tähän kauteen. Kaudeksi 2017—2018 Williams palasi Kanadaan ja teki lokakuussa sopimuksen amatööriliiga ACH:n Brantford Blastin kanssa. Tämän jälkeenkin Williams on pelaillut ACH-liigan Dundas Real McCoysin joukkueessa muutaman pelin kaudessa.

## Ura
Williams pelasi juniorina OHL:n Peterborough Petesissä, josta Detroit Red Wings löysi hänet ja tarjosi sopimusta vapaana pelaajana (Williamsia ei ole koskaan varattu NHL:ään). Ensimmäiset kolme ammattilaiskauttaan Williams liikkui NHL-joukkueen ja AHL:n farmijoukkueen välillä, mutta kaudella 2003–2004 hän pysyi jo koko kauden Red Wingsin mukana, vaikka pelasikin vain noin puolet otteluista (49 kappaletta). Seuraavalla kaudella oli , jolloin Jason pelasi Porin Ässissä SM-liigaa ja teki noin pisteen ottelua kohden.

Ässissä vietetyn kauden jälkeen Williams kuului Detroit Red Wingsin vakiokokoonpanoon. Kaudella 2005–2006 Red Wingsin valmentajaksi tullut Mike Babcock keksi käyttää Williamsia ylivoimapelissä puolustajana, ja sillä paikalla hän teki NHL-uransa ensimmäisen hattutempun lokakuussa 2005 Columbus Blue Jacketsia vastaan. Williams pelasi myös Kanadan joukkueessa vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa Latviassa. Helmikuussa 2007 hän oli osallisena kaupassa, jossa hän siirtyi Detroitista Chicago Blackhawksiin vaihdossa Kyle Calderiin. Chicagossa Williams pelasi tyrän vuoksi seuraavalla kaudella kuitenkin vain 43 ottelua.

Kaudelle 2008–2009 Williams teki vapaana pelaajana sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Williams ei ehtinyt pelata Atlantassa kuin 41 peliä, kun hänet myytiin kesken kauden Columbus Blue Jacketsiin tammikuussa 2009 vaihdossa Clay Wilsoniin ja yhteen varausoikeuteen. Williams teki kauden aikana lopulta 47 pistettä 80 ottelussa ja siirtyi kauden jälkeen takaisin Red Wingsiin.

Red Wingsissä Williams pystyi pelaamaan murtuneen pohjeluun takia vain 44 ottelua. Hän teki syksyllä 2010 sopimuksen AHL-joukkue Connecticut Whalen kanssa. Williams pelasi Whalessa helmikuulle 2011, jolloin loukkaantumisista kärsinyt Dallas Stars teki hänen kanssaan loppuvuoden sopimuksen. Kauden jälkeen Williams teki vuoden sopimuksen Pittsburgh Penguinsiin. Kaudella 2011–2012 hän pelasi kahdeksan NHL-ottelua, mutta pääosa kaudesta kului AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa.

Kaudeksi 2012–2013 Williams siirtyi Sveitsin pääsarjan HC Ambrì-Piottaan. Ja sieltä kaudeksi 2014-2015 AHL:n Oklahoma City Baronsiin. AHL:ssa pelatun vuoden jälkeen Williams palasi takaisin Eurooppaan, Saksan Kölner Haien joukkueeseen. Saksassa pelatun vuoden jälkeen Williams teki sopimuksen Alppiliigan italialaiseen Ritten/Renonin joukkueeseen, josta siirtyi kesken kauden Englantiin.

## Tilastot

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet
Kiev 88

**Kiev 88** on neuvostoliittolais-ukrainalainen keskikoon (6 cm x 6 cm) kamera, jonka esikuvana on ollut Hasselblad 1000 -kamera. Kameraa myydään edelleen.

## Aiheesta muualla
*Kiev-Camera
Ursus (Solothurn)

**Solothurnin Pyhä Ursus** kuoli marttyyrina vuoden 286 vaiheilla Solothurnissa nykyisen Sveitsin alueella. Hän kuului niin sanottuun thebalaiseen legioonaan, joka legendan mukaan kääntyi kristinuskoon ja mestattiin uskonsa takia viimeiseen mieheen. Pyhästä Ursuksesta tuli Solothurnin kaupungin suojeluspyhimys. Sveitsissä suosittu miehennimi Urs lienee hänen perujaan. Esimerkiksi 1400-1500-lukujen taitteessa elänyt, Solothurnissa syntynyt Urs Graf oli pyhimyksen kaima.
Martha Stewart

**Martha Stewart** (aik. **Martha Helen Kostyra**, s. 3. elokuuta 1941 Jersey City, New Jersey) on yhdysvaltalainen liikenainen, kirjailija, toimittaja, entinen malli ja kotirouvien asioiden puolestapuhuja.

Puolalaissukuinen Stewart on saavuttanut merkittävän aseman Amerikan kustannusmarkkinoilla, niin lukuisten kirjojen ja artikkelien kirjoittajana kuin oman kodinhoitoon keskittyvän aikakauslehden toimittajana. Stewartin omaisuuden arvo on lähes miljardi dollaria. Hän on juontanut kahta suosittua televisio-ohjelmaa ja ollut Kmartin mainoksellisena puhenaisena. Hän istui viisi kuukautta vankilassa saatuaan tuomion talousrikoksista vuonna 2004.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jaime Diaz Studio

**Jaime Diaz Studio** on piirrosstudio, jossa on tehty sekä sarjakuvia että animaatioita Disneyn eläinmaailmaan liittyvistä, mutta myös muistakin Disney-aiheista. Disneyn lisäksi studio teki töitä myös esimerkiksi Hanna-Barberalle.

Studion perusti Jaime Diaz Buenos Airesiin Argentiinaan vuonna 1975. Studio oli sarjakuvatarinoiden päätoimittaja ulkomaille vuosina 1975&ndash;1989. Animaatioista tuotannossa ovat olleet esimerkiksi Ankronikka ja Looney Tunes.

Esimerkiksi Wanda Gattino ja José Massaroli ovat työskennelleet studiossa.

## Lähteet
* Inducks

### Viitteet
Fryygialaismyssy

**Fryygialaismyssy** on suippo villamyssy, jonka pää kaartuu yleensä eteenpäin. Punaista myssyä käytettiin Rooman valtakunnassa vapautettujen orjien tunnuksena nimellä pilleus ja Ranskan suuressa vallankumouksessa vuosina 1789–1799 vallankumouksen ja jakobiinien tunnuksena. Smurffeilla on fryygialaismyssy.

Muinainen Fryygia oli nykyisen Turkin alueella. Kuningas Midas on tunnetuin fryygialainen.

## Ranskan suuri vallankumous

Merimiehet ja työläiset alkoivat käyttää myssyä päähineenään 1600–1700-luvuilla. Eräs jakobiiniklubin historiaa tunteva jäsen huomasi, että tähän työläispäähineeseen liittyi heidän kannaltaan sopiva vertauskuvallinen sivumerkitys. Siispä klubi teki fryygialaismyssystä jäsentunnuksensa: myssyyn liitettiin pyöreä trikolorikokardi, ja nopeasti päähineestä tuli koko vallankumouksen symboli.

Vallankumouksen aikana vallankumoukselliset mm. pakottivat kuningas Ludvig XVI:n käyttämään myssyä. Ranskalaisten monarkiestit kuvasivat tätä myöhemmin Ludvigin pahimmaksi nöyryytykseksi. Ranskassa myssystä on sittemmin tullut yksi tasavallan ja kansan symboleista.

## Myöhempi aika
Päähineen yleisempi käyttö hiipui vallankumouksen loputtua. Merimiehet käyttivät sitä ilman kokardia hajanaisesti aina Krimin sotaan asti. Silloin sen tilalle alkoi vähitellen tulla pyöreä matalakupuinen merimieslakki. Toisaalta pystylierinen kokovalkoinen päähine, niin sanottu jolla, tuli varsin suosituksi.

Fryygialaismyssyn typistetystä versiosta tuli paljon myöhemmin aluksi kypäräsukeltajien epävirallinen ammattitunnus. Toisen maailmansodan aikana paineilmalaitteiden keksijä Jacques Cousteau otti tämän version oman ryhmänsä tunnukseksi.

Päähinettä osittain muistuttava sieni, suippumadonlakki (*Psilocybe semilanceata*), on saanut englanninkielisen nimensä (”liberty cap”) suoraan fryygialaismyssyltä.

Myssyjä esittävät hahmot olivat vuoden 2024 kesäolympialaisten maskotit. 

## Vapauden jumalatar, Marianne ja Columbia
Pilleus-hattu vapautettujen orjien tunnuksena liitettiin vapauden jumalattareen (Libertas), ja siksi häntä esittävät symboloivat Marianne ja Columbia, Ranskan ja Yhdysvaltojen henkilöitymät käyttävät sitä.

## Vaakunamyssy
Myssy on kolmen maan, Argentiinan, Nicaraguan ja Kolumbian, vaakunassa, minkä selittää sen käyttö vapautettujen orjien symbolina.


Coat of arms of Argentina.svg|Argentiinan vaakuna
Coat of arms of Nicaragua.svg|Nicaraguan vaakuna
Coat of arms of Colombia.svg|Kolumbian vaakuna

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Musta jalokivi

**Musta jalokivi** on Mikko Kuustosen vuonna 1991 julkaistu studioalbumi. Levyä pidetään yleisesti Kuustosen ensimmäisenä varsinaisena soololevynä, vaikka hän on julkaissut omalla nimellään levyn *[[Jää kuuntelemaan]]* jo vuonna 1979.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Tekijät
* Mikko Kuustonen &ndash; Laulu, huuliharppu (6)
* Olli Haavisto &ndash; Dobro, pedal steel, akustinen kitara, kissalauta, kitara, soolokitara
* Maarit Hurmerinta &ndash; Taustalaulu (1, 2)
* Esa Kaartamo &ndash; Akustinen kitara, mandoliini, flyygeli, taustalaulu, Leslie-kitara, tamburiini, Jupiter 8, kitara
* Kim Lönnholm &ndash; Taustalaulu (1-2, 4-6, 8, 11) akustinen kitara (8)
* Masa Maijanen &ndash; Basso, akustinen kitara (8)
* Anssi Nykänen &ndash; Rummut, maracasit (1), esipuhe (9), congat (9)
* Hessu Silvennoinen &ndash; Soolokitara (1, 4, 5, 7)
* J-P Virtanen &ndash; Hammond (3, 4, 8, 9, 11)

## Aiheesta muualla
* Musta jalokivi discogs.com -sivustolla
Monodia

**Monodia** on harmonialla säestettyä yksiäänistä laulua, joka kehittyi renessanssipolyfoniasta. Monodiassa musiikin harmonia ei muodostunut enää kuoron eri äänien laulamista melodioista vaan siitä tuli itsenäinen musiikillinen elementti, jonka tarkoituksena oli tukea varsinaista melodiaa. Monodia oli keskeinen barokin aikaisen musiikin keksintö, ja sen kehittyminen loi edellytykset resitatiivi laulutyylin kehitykselle ja siten mahdollisti oopperan syntymisen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Monodia Wikisource
Abrakadabra (albumi)

**Abrakadabra** on Mikko Kuustosen vuonna 1992 julkaistu studioalbumi.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Mikko Kuustonen – laulu, huuliharppu (7)
* Olli Haavisto – kitara, pedal steel (1, 3-4 11), akustinen kitara, dobro (5-6, 8), kissalauta (9, 11)
* Maarit Hurmerinta – taustalaulu (1, 3, 6-9)
* Esa Kaartamo – kitarat, Jupiter 8 (1, 3), taustalaulu (3-4, 6), akustinen kitara (10, 11)
* Pekka Lehti – basso, kontrabasso (11)
* Kim Lönnholm – taustalaulu (1, 3-4, 6-9)
* Juha Tikka – basso (3, 5, 7-8)
* Janne Haavisto – rummut, perkussiot, congat (6, 8-9)
* Anssi Nykänen – rummut
* Arto Tamminen – sello (11)
* J-P Virtanen – haitari (1), Hammond C-3 (1-5, 7-8, flyygeli (5, 7, 9-11), Wurlitzer (6, 10)

### Tuotanto
* Esa Kaartamo – tuottaja
* Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja
* Jive Väänänen – valokuvat
* Jouni Leskinen – layout