open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Karyotyyppi

**Karyotyyppi** on genetiikassa eukaryoottisen solun, lajin tai yksilön tyypillinen kromosomien lukumäärä ja rakenne. Normaalissa diploidisessa kromosomistossa autosomaaliset kromosomit muodostuvat identtisistä pareista; näitä edustavat ihmisellä kromosomit 1–22. Autosomien lisäksi eliöllä voi olla sukupuolikromosomeja, joita ihmisellä on kaksi: X ja Y. Polyploidisissa soluissa on useampi kopio kutakin kromosomia, ja haploidisissa soluissa vain yksi. Ihmisen normaali karyotyyppi on miehellä 46,XY ja naisella 46,XX. Ylimääräiset autosomit merkitään sukupuolikromosomien jälkeen; esimerkiksi 21-trisomiassa eli Downin oireyhtymässä karyotyyppi on 46,XY+21 (tai 46,XX+21).

## Lähteet
Dušan Kožíšek

**Dušan Kožíšek** (s. 25. huhtikuuta 1983) on tšekkiläinen maastohiihtäjä, joka tunnetaan sprinttihiihtäjänä. Hän on parisprintin kaksinkertainen MM-mitalisti.

Kožíšek oli Martin Koukalin kanssa voittamassa Tšekille MM-pronssia ensimmäistä kertaa kisojen ohjelmassa olleesta parisprintistä Oberstorfin MM-kisoista 2005. Hän saavutti saman mitalin myös Sapporon kisoista 2007 Milan Sperlin parina. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa arvokisoissa on perinteisen sprintin kuudestoista tila Sapporon MM-kisoista 2007.

Kozisek hiihti maailmancupissa ensimmäisen kerran 26. tammikuuta 2003 Oberhofissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen pistesijansa hän sai oltuaan 30:s Kuusamon 15 kilometrin kilpailuissa marraskuussa 2004. Kymmenen parhaan joukossa hän debytoi oltuaan kahdeksas Nove Meston sprinttikilpailussa joulukuussa 2005. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Liberecin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2011. 

Hän edustaa seuratasolla Dukla Libereciä.

## Lähteet
Svetlana Sleptsova

**Svetlana Jurjevna Sleptsova** (, s. 31. heinäkuuta 1986) on venäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.

Sleptsova on hiihtänyt juniorien MM-kilpailuissa sekä 2005 että 2006 pronssia voittaneessa Venäjän joukkueessa. Henkilökohtaisesta kilpailuista hän on voittanut juniorien MM-kisoista kultaa normaalimatkalta 2005, hopeaa takaa-ajosta 2005, kultaa sprintistä ja takaa-ajosta vuonna 2007.

Sleptsova debytoi aikuisten arvokisoissa Östersundin MM-kilpailuissa 2008, jossa hän sijoittui sprintissä kuudenneksi, takaa-ajossa kahdeksanneksi, yhteislähdössä seitsemänneksitoista ja hiihti avausosuuden Venäjän joukkueessa sekä sekaviestissä ja viestissä. Sekaviestissä hänen joukkueensa sijoittui pronssille ja viestissä neljänneksi. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Venäjän naisten viestijoukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän hiihti avausosuuden Venäjän kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla Sleptsova oli sprinttikilpailussa kolmastoista ja yhteislähdössä neljästoista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui sprintissä ja normaalimatkalla seitsemänneksi sekä takaa-ajossa 16:nneksi.

Maailmancupissa Sleptsova saavutti ensimmäisen palkintosijansa oltuaan toinen Oberhofin sprintissä 5. tammikuuta 2008. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Ruhpoldingin sprintissä 11. tammikuuta 2008.

## Maailmancupin palkintosijat
* Kausi 2007–2008: Oberhof sprintissä toinen, Ruhpolding sprintissä voitto, Antholz takaa-ajon toinen, Antholz sprintissä kolmas, Hanti-Mansijsk yhteislähtökilpailussa kolmas, Oslo sprintissä voitto, Oslo takaa-ajossa voitto; kokonaiskilpailussa kahdeksas
* Kausi 2008–2009: Östersund takaa-ajossa toinen, Hochfilzen sprintissä voitto, sprintissä, takaa-ajossa ja normaalimatkalla toinen
* Kausi 2009–2010: Hochfilzen takaa-ajossa toinen, Pokljuka sprintissä ja takaa-ajossa voitto
* Kausi 2010–2011: Oberhof yhteislähdössä kolmas

## Lähteet
*
Thomas Blaschek

**Thomas Blaschek** (s. 5. huhtikuuta 1981 Gera) on saksalainen aitajuoksija. Hän lopetti yleisurheilu-uransa vuonna 2010.

Blaschek voitti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa Göteborgin EM-kisoissa 2006 ajalla 13,46. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän sijoittui välierässään viidenneksi ja Osakan MM-kisoissa 2007 välierässään kahdeksanneksi ja putosi molemmilla kerroilla jatkosta. Vuonna 1999 Blaschek saavutti pronssia junioreiden EM-kilpailuissa Riiassa ja vuonna 2000 hopeaa junioreiden MM-kilpailuissa Santiago de Chilessä. Vuonna 2005 hän sijoittui toiseksi Euroopan cupissa Firenzessä. 

Blaschek on sijoittunut 60 metrin aitajuoksussa viidenneksi EM-hallikisoissa Madridissa 2005 ja kuudenneksi MM-hallikisoissa Moskovassa 2006. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän sijoittui viidenneksi.

Blaschek on Saksan mestari aitajuoksussa hallissa ja ulkoradalla vuosina 2005–2008. Hänen ennätyksensä 110 metrin aidoissa on Cuxhavenista 9. heinäkuuta 2005 juostu 13,31.

Vuonna 2010 Blaschek ilmoitti lopettavansa yleisurheilu-uransa loukkaantumisten ja motivaation puutteen takia sekä alkavansa kilpailla rattikelkkailussa.

## Lähteet
*
Navettakino

**Navettakino** on pikkupoikien 2000-luvun alussa ideoima ja perustama elokuvateatteri Konneveden Pyhälahdella. Navettakino on Särkisalon kyläkunnan ylläpitämä pieni kyläkino, jossa pyörivät elokuvat ympäri vuoden. Navettaan rakennettu sali on aito elokuvateatteri, jossa aluksi oli 35 mm:n projektori. Teatteri on digitalisoitu, joten siellä voi edelleen katsoa uusimmat elokuvat. Salissa on Dolby-äänentoisto, nouseva katsomo ja suuri valkokangas . 

Teatterin ohjelmisto on ajankohtaista ja kotimaista suosivaa. Esitykset ovat viikonloppuisin, jolloin 50-paikkainen teatteri täyttyy keskellä harvaan asuttua maaseutua. Katsojia käy teatterissa jopa yli sadan kilometrin säteeltä. Keski-Suomen Elokuvakeskus on järjestänyt teatterissa koululaisnäytöksiä.

## Teatterin historiaa
Navettakino alkoi siitä, kun Pyhälahden kansakoulussa asunut alle kymmenkesäinen Eemeli Mölsä löysi Konneveden kotiseutumuseosta vanhan elokuvaprojektorin ja lupasi kunnostaa laitteen toimintakuntoon. Hänen pari vuotta nuorempi kaverinsa Matti Kakko sai naapurin lapset ja sittemmin kyläkunnan innostumaan mahdottomalta kuulostavasta elokuvateatterihankkeesta. Sille löytyi paikka naapurin äskettäin tyhjentyneestä navetasta. Talkoilla vanha navetta tyhjennettiin. Lattiaa kaivettiin, jotta saatiin aikaiseksi nouseva katsomo. Maitohuoneeseen tehtiin projektorihuone. Navettakinosta tuli menestys alusta pitäen. Siellä järjestetään usein myös tilausnäytäntöjä. Kesäisin teatteriin on tultu jopa höyrylaivalla, sillä sijainti Keiteleen rannalla Pyhälahdella on vesimatkailijalle ihanteellinen.

## Tunnustus yritteliäisyydestä
Navettakinon on saanut Keski-Suomen vuoden kulttuuriteko -tunnustuspalkinnon vuosina 2004 ja 2006. Palkinnon perusteissa on todettu, että lasten hanke on loistava esimerkki kuinka kaukana keskuksista voi yhteisin ponnisteluin saada aikaan paljon, jos vain tahtoa ja intoa riittää. – 35-millisen elokuvan esittämiseen vaaditaan paljon muutakin kuin töpselin seinään laittamista. Näin valkokangaskelokuva voi olla ihmisten ilona myös suurten kaupunkien ulkopuolella. Navettakino on palkittu myös Keski-Suomen toisessa  maaseutugaalassa 2011.

## Navettakino mediassa
Teatterin vaiheista on tehty useita artikkeleita lehtiin ja Harri Paavolan ohjaama dokumenttielokuva Navettakino. Kulu-tv:n uutisjutussa kerrottiin Navettakinosta. Sen ensiesitys oli Ylen kotimaista kulttuuria ja yritteliäisyyttä esittelevässä Pohjantähden alla -sarjassa 8. joulukuuta 2002.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Navettakinon sivut
* 3D-leffoista voi nauttia navetassa Yle uutiset 16.5.2011
*
Ward Kimball

**Ward Walrath Kimball** (4. maaliskuuta 1914 – 8. heinäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen animaattori. Hän kuului Disneyn Nine Old Men -ryhmään.

Kimball oli etevä piirtäjä, mutta työskenteli itse mieluummin koomisten hahmojen kuin realististen ihmishahmojen parissa. Animointi oli Kimballille helppoa ja hän pyrki jatkuvasti tekemään asiat eri tavoin kuin muut. Kimball on tunnettu myös osuvista karikatyyreistään. 

Kimballin luomia klassisia Disney-hahmoja ovat muun muassa Pinokkion Samu Sirkka; Dumbon varikset; Tuhkimon hiiret ja Lucifer-kissa sekä Hullu Hatuntekijä, Irvikissa, Tittelityy ja Tittelitom elokuvasta Liisa Ihmemaassa. Kimball myös animoi kuuluisan musiikkinumeron elokuvaan Kolme caballeroa.

1950-luvun puolivälissä Kimball siirtyi ohjaajaksi ja oli vastuussa Oscar-palkitusta lyhytanimaatiosta "Toot, Whistle, Plunk and Boom". Kimball sai Oscar-palkinnon myös toisesta lyhytanimaatiosta "It's Tough to be a Bird" (1969).
Luettelo suomalaisista poliittisista naisjärjestöistä

**Luettelo suomalaisista poliittisista naisjärjestöistä** sisältää Suomessa toimineet (puolue)poliittiset naisjärjestöt. Sarakkeessa "sitoutuneisuus" on ilmoitettu puolue ja kansainvälinen järjestö, joihin järjestö on kuulunut tai, joiden kanssa se on tehnyt läheistä yhteistyötä. Luettelo on järjestetty perustamisvuosittain.

## Ahvenanmaa

## Katso myös
*Luettelo suomalaisista poliittisista nuorisojärjestöistä
*Luettelo Suomen puolueista
*Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis
Kulkunen

**Kulkunen** eli *peltru* eli *malamari* on ontto metallinen pallo, jonka sisällä on jotakin helisevää ainetta. Palloja voidaan liittää usein yhteen vaikkapa erilaisiin kädensijoihin tai hihnoihin, jolloin aikaan saatua astiaidiofonista soitinta kutsutaan monikossa **kulkusiksi**.

Kulkuset ovat tavallisesti läpimitaltaan 1–5 cm. Soittimen arvellaan olevan aasialaista alkuperää, mutta se on ollut pitkään tunnettu myös muissa sivilisaatioissa. Euroopassa jo kivikautisista hautapaikoista on löydetty savisia kulkusia. Suomessa on muinaisjäännösten yhteydestä löydetty satoja rautakautisia kulkusia, jotka on arkeologisten ajoitusmenetelmien perusteella ajoitettu 400–1200-luvuille. Rautakautisten löytöjen kulkusissa valmistusaineena on tavallisimmin lyijy- tai lyijytinapronssi, mutta joskus myös rautapelti.

Kulkusia on aluksi käytetty lähinnä koristeina tai eräänlaisina suojeluvälineinä. Musiikkiin niitä alettiin käyttää keskiajalla. Soitinta käytetään erityisesti maalaistunnelman symbolina ja se kuvaa musiikissa usein hevosreellä ajamista.

Pieniä kulkusia sanotaan joskus tiu'uiksi. Kulkusia on perinteen mukaan myös esimerkiksi tonttujen päähineissä ja joulupukin porojen kaulapannassa.

## Lähteet
Matthau Mikojan (albumi)

**Matthau Mikojan** on suomalaismuusikko Matthau Mikojanin esikoisalbumi sooloartistina. Se julkaistiin 12. maaliskuuta 2008. Levyn ensimmäisen erän mukana sai postikortin Mikojanin nimikirjoituksella.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 21.

## Kappaleet
# From My Mouth to Me and to You
# Too Fortunate to Cry
# Welcome & Goodbye
# Stiletto Heels
# Ditch
# No Hard Feelings
# A Girl on Her Own
# Come Clean
# April Song
# Bring You Back
# Then She Cried

## Kokoonpano
* Simo Stenman – rummut
* Matthau Mikojan – laulu, kaikki muut instrumentit

### Tuotanto
* Antti Suomalainen ("Lex Luthor") – tuottaja
* J. Karelius – kannet

## Arvostelut
* Rumba: *ristiriitainen*
* Soundi: 

## Lähteet
Paul Eiding

**Paul A. Eiding** (s. 28. maaliskuuta 1957 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

## Ura
Eidingin ura sai varsinaisen alun vuonna 1983, jolloin hän muutti Los Angelesiin. Hän on toiminut käsikirjoittajana ja ohjaajana muun muassa radiokuunnelmissa ja lyhytelokuvissa. Eidingin ensimmäinen merkittävä rooli oli televisiosarjassa *The Charmings* vuosina 1987–1988. Sittemmin hän on tehnyt useita vieraileviarooleja muun muassa televisiosarjoissa Keskiyön kauhutarinoita, Tyttökullat, Rooman sheriffi, West Wing ja . Eiding on tehnyt myös äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin 1980-luvulta lähtien.

## Aiheesta muualla
* TV.com 
* Voice Chasers
Maikki Friberg

**Maria Elisabeth (Maikki) Friberg** (5. tammikuuta 1861 Kankaanpää – 6. marraskuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, opettaja ja naisasianainen.

## Ura
Hän kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun opettajatarluokan kurssin. Friberg toimi kansakoulunopettajana Helsingissä vuosina 1883–1912. Työnsä ohessa hän opiskeli kulttuurihistoriaa, etiikkaa, filosofiaa, sosiologiaa ja kirjallisuudenhistoriaa Berliinissä Saksassa ja Bernin yliopistossa Sveitsissä. Friberg suoritti 1897 filosofian tohtorin tutkinnon Bernissä. Hänen väitöskirjansa aiheena oli pohjoismaisen kansanopistoliikkeen kehittyminen. Väitöksen jälkeen hän paransi ranskantaitojaan Ranskassa ja Belgiassa. Hän matkusteli laajalti Euroopassa verkostoitui eri maiden naisasianaisten kanssa.

Vuonna 1905 Suomalainen Naisliitto perusti Naisten Ääni -lehden. Fribergistä tuli lehden ensimmäinen toimittaja. Hän toimi lehdessä parikymmentä vuotta ja avusti myös muita lehtiä. Samaan aikaan hän toimi myös Naisasialiitto Unionin puheenjohtajana 1920–1927. Vuonna 1926 Friberg perusti Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton Suomen osaston. 

Friberg edisti myös kansansivistyötä, raittiustyötä, toimi rauhanliikkeessä ja oli yksi Palvelijataryhdistyksen perustajajäsenistä.

 Friberg luennoi eri maissa suomalaisista yhteiskouluista ja yhteisopetuksen ideasta,  Uno Cygnaeuksesta ja Suomen kansankoulujärjestelmästä sekä  suomalaisten perustuslaillisesta taistelusta venäläistämistoimia vastaan. Friberg keräsi myös nimiä suureen addresssiin, jolla vastustettiin Venäjän hallituksen Suomen autonomiaa rajoittavaa politiikkaa. Hänen laajat kontaktinsa olivat tässä suureksi avuksi.

## Yksityiselämä
Fribergin vanhemmat olivat nimismies Karl Arvid Friberg ja Fanny Adelaide Boijer. Perheessä oli 11 lasta. Isänsä kuoltua hän joutui lopettamaan koulunkäynnin, mutta hänen tätinsä auttoi hänet helsinkiläiseen tyttökouluun puolisonsa Eino-Sakari Yrjö-Koskisen kanssa.

## Teoksia
* *Entstehung und Entwickelung der VoIkshochsehulen in den nordischen Ländern*, väitöskirja. 1897
* *Uuno Cygnaeus, Suomen kansakoulun isä*. Kansanvalistusseura 1898
* *Kolme esitelmää palvelijoille*, kirjoittajat Maria Elisabeth Friberg, Juho Walve ja Vihtori Lähde. Raittiuden ystävät 1901
* *Maantieteellinen käsikirja, osa 1: Eurooppa*. Otava 1905
* *Koti ja kotitavat*. 1918
* *Tieni varrelta tapaamiani I*. Naisten ääni, Helsinki 1920
* *Tieni varrelta tapaamiani II*. Naisten ääni, Helsinki 1922

## Lähteet
* Suomen kirjailijat tietokanta 
* Kuka kukin oli (Wikiaineisto)
### Viitteet

## Kirjallisuutta
* Ester Hjelt: *Lannistumaton. Maikki Fribergin elämäkerta*. Gummerus 1945

## Aiheesta muualla
* Vapaasti ladattavia Maikki Fribergin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
*
Bloom (albumi)

**Bloom** on yhdysvaltalaisen kitaristi Eric Johnsonin vuonna 2005 julkaistu studioalbumi.

## Kappaleet

# "Bloom" – 3:10
# "Summer Jam" – 2:11
# "My Back Pages" (Bob Dylan cover) – 3:47
# "Good to Me" – 4:31
# "Columbia" – 2:22
# "12 to 12 Vibe" – 2:21
# "Sea Secret" – 1:57
# "Sad Legacy" – 4:06
# "From My Heart" - 7:26
# "Cruise the Nile" - 2:13
# "Tribute to Jerry Reed" – 2:27
# "Your Sweet Eyes" – 6:08
# "Hesitant" – 6:28
# "Sunnaround You" – 3:07
# "Magnetized" – 3:21
# "Ciel" – 3:26

## Kokoonpano

* Eric Johnson - kitarat, laulu, piano, Pedal steel-kitara ja sähkösitar
* Adrian Legg - kitara
* Chris Maresh - basso
* C. Roscoe Beck - basso
* Bill Maddox - rummut ja perkussio
* James Fenner - perkussio
* Tal Bergman - rummut
* Tony Phillips - rummut, basso ja syntetisaattori 
* Tommy Taylor - pekussio ja rummut
* Tom Brechtlein - rummut
* Barry "Frosty" Smith - rummut
* Tom Burrit - perkussio
* Brad Evilsizer - perkussio
* Steve Barber - piano, laulu ja Moog-syntetisaattori
* Rich Harvey - piano
* Salvatore Banzai La Rocca - harppu
* Jody Lazo - laulu
* Shaun Colvin - laulu
* Lisa Tingle - laulu

## Lähteet

* Guitar9
Erik Heijblok

**Erik Heijblok** (s. 29. toukokuuta 1977) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Eredivisie-seura AZ:aa.

Heijblok aloitti seurauransa Eerste Divisiessä pelaavassa HFC Haarlemissa kaudella 2003/2004. Hän pelasi Haarlemissa neljä kautta ja 126 ottelua kauteen 2006/2007 asti, ennen kuin allekirjoitti vuoden sopimuksen AFC Ajaxin kanssa. Hän toimii nykyseurassaan enimmäkseen varamaalivahdin roolissa eikä ole ollut kertaakaan joukkueensa avauskokoonpanossa eikä pelannut yhtään ottelua. Kesällä 2008 Heijblok siirtyi Ajaxista De Graafschapiin.

## Seuratilastot

## Lähteet
Tulikannus

**Henry Percy** eli **Harry Hotspur** (suomennettuna **Tulikannus**, s. 20. toukokuuta 1364/1366 Alnwickin linna – 21. heinäkuuta 1403) oli englantilainen aatelinen ja kapinallinen.

Harry Hotspur oli Henry Percyn, Northumberlandin ensimmäisen jaarlin, vanhin poika ja Alnwickin neljäs lordi Percy. Harryn äiti oli Margaret Neville, Neville de Rabyn paronin tytär. Harry Hotspur sai lempinimensä kiivaan luonteensa johdosta.

Harry syntyi Alnwickissa ja sai varhain maineen taitavana sotilaana taisteltuaan skotteja ja ranskalaisia vastaan. Hän taisteli Douglasin jaarlia James Douglasia vastaan Otterburnin taistelussa elokuussa 1388 ja hänet vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin lunnaita vastaan. Harry muutti Calais’hin vuonna 1391 ja toimi Bordeaux’n kuvernöörinä vuosina 1393–1395. Palattuaan Ranskasta Harry auttoi isäänsä kukistamaan kuningas Rikhard II:n. Valtaan nousi Henry Bolingbroke, josta kruunattiin Henrik IV.

Vuonna 1403 Harry johti Henrik IV:n vastaista kapinaa yhdessä setänsä Worcesterin jaarlin Thomas Percyn kanssa. He liittoutuivat yhdessä walesilaisen kapinallisen Owain Glyndŵrin kanssa. Ennen kuin he saivat yhdistettyä voimansa Harry Hotspur kukistettiin Shrewsburyn taistelussa 21. heinäkuuta. Hän sai surmansa avattuaan visiirinsä saadakseen raitista ilmaa (hänellä oli yllään peltinen haarniska), kun nuoli iskeytyi hänen suuhunsa. Harry haudattiin Shropshiren Whitchurchiin, mutta myöhemmin hänet kaivettiin haudasta ja ruumis paloiteltiin osiin.

## Perhe
Harry Hotspur oli naimisissa Lady Elizabeth Mortimerin kanssa. Elizabeth Mortimer oli Marchin kolmannen jaarlin Edmund Mortimerin ja Philippa Plantagenetin tytär. Philippa oli Antwerpenin Lionelin tytär, Lionel taasen oli Edvard III:n poika.

Harrylla ja Elizabethillä oli kolme lasta: Henry Percy, Northumberlandin kolmas jaarli (1392/1393–1455), Lady Elizabeth Percy (k. 1437, hän oli Jane Seymourin isoisoisoäiti) ja ilmeisesti nuorena kuollut Matilda Percy (hänen puolisonsa oli Edvard III:n poika Sir John de Southeray).

## Hotspur kirjallisuudessa
Harryn aseenkantaja John Harding (tai Hardyng) kirjoitti Englannin historiaa käsittelevän teoksen, joka oli pääosin kertomus Percyn suvun suuruudesta. Tämä kirjoitus oli yksi Shakespearen näytelmän *[[Henrik IV: Ensimmäinen osa]]* lähteistä. Näytelmän alaotsikkona oli *Life and Death of Henry surnamed Hotspur* (”Henryn, sukunimeltään Hotspur, elämä ja kuolema”). Näytelmässä Tulikannus kuvataan samanikäiseksi kuin päävihollisensa prinssi Hal (eli Henrik V). Todellisuudessa Harry oli paljon vanhempi kuin 16-vuotias prinssi.

Jalkapalloseura Tottenham Hotspur on saanut nimensä Harry Hotspurin mukaan.

## Lähteet
Tarcisio Bertone

**Tarcisio Pietro Evasio Bertone** (s. 2. joulukuuta 1934) on katolisen kirkon kardinaali (2003), kardinaalivaltiosihteeri 2006–2013 ja camerlengo 2007–2014. Hän oli aiemmin Genovan arkkipiispa 2002–2006.

Bertone on kotoisin Romano Canavesesta Piemontesta. Hänet vihittiin papiksi 1960 ja hän oli myöhemmin Università Pontificia Salesianan moraaliteologian ja kanonisen lain professorina. Johannes Paavali II nimitti hänet 1991 Vercellin arkkipiispaksi, kunnes hänet nimettiin 1995 Uskonopin kongregaation jäseneksi. Hänestä tuli Genovan arkkipiispa 2002 ja kardinaali 2003. Bertone kuuluu Salesiaanien sääntökuntaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hartikka Speitz

**Hartvig (Hartikka) Henrikinpoika Speitz** (1591 Liuttulan kartano, Rantoo, Sääksmäki – 1651) oli suomalainen lainlukija, joka käänsi suomeksi asetuksia. Tiettävästi hän sai valmiiksi myös koko Ruotsin valtakunnan lain suomentamisen, mutta työ jäi käsikirjoitukseksi, joka on kadonnut.

Speitzin vanhemmat olivat hyvin suomen kieltä taitava lainlukija ja alilaamanni Henrik Jakobinpoika ja Margareta Thomasintytär. Hän opiskeli Wittenbergin yliopistossa, mutta hänen ei tiedetä suorittaneen yliopistotutkintoa. Speitz toimi 1623–1624 Vehmaan ja Maskun lainlukijana, mutta joutui laamanni Petrus Wigeliuksen kanssa kiisteltyään erotetuksi virasta ja hankki sen jälkeen elantonsa perintötiloiltaan, joita oli Sääksmäellä, Paraisilla ja Lempäälässä.

Virkaeron jälkeen Speitz paneutui lainsuomennostyöhön. Ensimmäiseksi hän suomensi 1620-luvulla Kustaa II Aadolfin vuonna 1621 antamat sota-artiklat. Hän painatti vuonna 1642 omalla kustannuksellaan artikloista laitoksen, jossa olivat rinnakkain ruotsinkielinen alkuteksti ja hänen oma suomennoksensa. Seuraavana vuonna hän julkaisi samanlaisen kaksikielisen laitoksen eräistä vuoritoimeen liittyvistä asetuksista.

Pian Speitz hävisi perintöriidan Turun hovioikeudessa ja julkaisi katkeroituneena hovioikeutta vastaan suunnatun kirjelmän vuonna 1645. Hän sai siitä kuolemantuomion, jonka kuningatar Kristiina kuitenkin muutti kuuden vuoden vankeudeksi. Loppujen lopuksi Speitz istui tuomiostaan vain pari vuotta. Vankeusaikanaan hän suomensi kirkkokaarta lukuun ottamatta koko Ruotsin valtakunnan lain. Sitä ei julkaistu, ja käsikirjoituskin on kadonnut.

Hartikka Speitz esiintyy Väinö Voipion näytelmässä *Aateloitu*.

## Lähteet

## Asiasta muualla
* Tietoa eduskunnasta, Eduskunta
Kilpailuvaltio

**Kilpailuvaltio** () on yhteiskuntapoliittinen käsite, jolla kuvataan kansallisvaltion roolin muuttumista hyvinvointipalvelujen tuottajasta ja interventionistisesta toimijasta markkinatoimijaksi sekä valtion kilpailukyvyn tehostajaksi. Kehitystä pidetään hyvinvointivaltion luonnollisena seurauksena talouden ja politiikan globalisoitumiselle sekä niin kutsutulle kolmannelle teolliselle vallankumoukselle. Kilpailuvaltiossa rahamarkkinat ovat kansainväliset ja työllisyyspolitiikka on välillistä: työllisyyspolitiikka hoidetaan promootiolla ja koulutuksella. Yrityksiä palvelevan tutkimus- ja kehitystoiminnan tukemista pidetään kilpailuvaltion merkittävimpiä tehtävänä. Kilpailuvaltioon kuuluvat julkisen hallinnon rationalisointi ja managerialismi; valtion yritysten yksityistäminen ja tuottavuusmittarit.

## Katso myös
* Hyvinvointivaltio
* Uusi julkisjohtamisen oppi
* Näennäismarkkinat
* Markkinaistaminen

## Lähteet ja lisää aiheesta
* Cerny, Philipi G. (1990): The Changing Architecture of Politics – Structure, Agency, and the Future of the State. Sage Publications.
* Martikainen, Tuomo (1999): Hyvinvoinnista kilpailuun. Valtio-opin johdantokurssi. http://www.valt.helsinki.fi/staff/martikai/kilpailuvaltio.pdf  viitattu 20.2.2008.
Johan Vilhelm Ronimus

**Johan Vilhelm Ronimus** (3. syyskuuta 1865 Viipuri – 22. helmikuuta 1909 Viipuri) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja päätoimittaja. Hän käytti myös nimimerkkiä *J. V. R*.

Ronimuksen vanhemmat olivat lukkari Filip Ronimus ja Maria Pullinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1884 ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineinaan Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historia. Ronimus valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1887 ja maisteriksi vuonna 1904. Vuonna 1889 hän teki opintomatkat Saksaan, Sveitsiin ja Pietariin, joiden tuloksena syntyi väitöskirja Voltairesta Pietari Suuren historioitsijana ja pieni tutkielma Maria Stuartista Viipurilaisen osakunnan albumissa. Hoidettuaan vähän aikaa latinan ja kreikan kielten opetusta Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa Ronimus nimitettiin vuonna 1893 Joensuun lyseon historian, maantieteen ja suomen kielen lehtoriksi. Hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.

Ronimus julkaisi vuonna 1894 historiallisen romaanin *Antonio Bröijer* ja toimi sanomalehti *[[Karjalainen (sanomalehti)|Karjalattaren]]* päätoimittajana vuosina 1898–1905. Hänen väitöskirjansa *[[Novgorod]]in [[Vatjan viidennes|Vatjalaisen viidenneksen]] verokirja v. 1500 ja [[Karjala]]n silloinen asutus* ilmestyi vuonna 1906. Samana vuonna Ronimus valmistui lisensiaatiksi ja sai tohtorin arvon.

Ronimus oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen ja sen puheenjohtaja vuosina 1900–1901 ja 1909. Hän toimi kaupungin koulujen, kirjaston, työväenyhdistyksen ja monissa muissa luottamustehtävissä. Hänet tunnettiin myös etevänä juhlapuhujana.

Ronimus oli naimisissa vuodesta 1896 ruotsalaissyntyisen Matilda Nicolayn kanssa. Hän kuoli munuaistautiin. Ronimus haudattiin Viipuriin Sorvalin hautausmaalle.

## Teoksia
* *Voltaire som Peter den stores historieskrifvare*, väitöskirja. Wiborg, 1890. 
* *Sininen torni Kyöpenhaminassa: kertomus eräästä vangitusta prinsessasta*, suomentanut J. Ronimus. Viipuri: G. A. Ekholm, 1892.
* *Antonio Bröijer: historiallis-romantillinen kertomus vuodelta 1599*. Porvoo: WSOY, 1894. 
* *Novgorodin Vatjalaisen viidenneksen verokirja v. 1500 ja Karjalan silloinen asutus*. Joensuu, Suomen Historiallinen seura, 1906 (*Historiallinen arkisto*, 20, 1). 
* *Asiakirjoja, jotka valaisevat Suomen kameralisia oloja osa 6: Novgorodin vatjalaisen viidenneksen henki- ja verokirja v. 1500*, suomentanut J. V. Ronimus. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1908.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Vapaasti ladattavia Johan Vilhelm Ronimuksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Ilya Prigogine

**Ilya Prigogine** (, 25. tammikuuta 1917 Moskova − 28. toukokuuta 2003 Bryssel), kreivi, oli belgialainen fyysikko ja kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1977 häilyvien rakenteiden tutkimisesta.

Prigogine syntyi Moskovassa. Hänen isänsä Roman Prigogine oli kemiantekniikan insinööri. Perhe muutti lokakuun vallankumouksen jälkeen ensin Saksaan ja vuonna 1929 Belgiaan, koska perheen isä suhtautui kielteisesti sosialismiin. Prigogine sai 1949 Belgian kansalaisuuden.

Prigogine opiskeli kemiaa Brysselin vapaassa yliopistossa. Vuodesta 1950 hän toimi siellä professorina. Vuonna 1959 hänet nimitettiin Solvay-konferenssin johtajaksi. Samana vuonna hän aloitti opettajana Austinin yliopistossa Teksasissa mutta palasi 1967 Belgiaan.

Prigogine tunnetaan termodynaamisen epätasapainon tilassa olevien häilyvien rakenteiden käyttäytymistä selittävästä teoriastaan. Lisäksi Prigonine suunnitteli tietoliikennejärjestelmämalleja, jotka perustuivat Bosen–Einsteinin kondensaatti -teoriaan ja tutki kaaosteorian determinismiä sekä klassisen fysiikan että kvanttifysiikan näkökulmasta.

Prigogine sai töistään Nobelin lisäksi muitakin huomionosoituksia, muun muassa Francqui Prize -tiedepalkinnon vuonna 1955 ja Rumford-mitalin vuonna 1976.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Prigoginen omaelämäkerta Nobel-säätiön sivuilla
Julija Guštšina

**Julija Aleksandrovna Guštšina** (, s. 4. maaliskuuta 1983 Rostovin alue) on venäläinen pikajuoksija.

Guštšina juoksi kuudenneksi Helsingin MM-kisoissa 2005 200 metrillä ajalla 22,75. Samana vuonna hän sijoittui 200 metrillä myös  kuudenneksi ja voitti Venäjän-mestaruuden. Seuraavana vuonna hän kuului Venäjän 4&nbsp;×&nbsp;400&nbsp;metrin viestijoukkueeseen, joka teki sisäratojen maailmanennätyksen 3.23,37 Glasgow'ssa 28. tammikuuta. MM-hallikisoissa Moskovassa hän juoksi alkuerässä Venäjän joukkueessa ja loppukilpailussa toisella kokoonpanolla juossut Venäjä voitti kultaa. Guštšina saavutti EM-hopeaa Göteborgista 200 metrillä ajalla 22,93 ja oli mukana Natalja Rusakovan, Irina Habarovan ja Jekaterina Grigorjevan kanssa voittamassa Venäjälle kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestistä. Hän sijoittui samoissa kisoissa myös 100 metrillä viidenneksi ajalla 11,31. Euroopan cupissa hän voitti 100 metriä. Hän edusti Venäjää samana vuonna yleisurheilun maailmancupin 200 metrillä sijoittuen neljänneksi ja 100 metrillä viidenneksi. Vuonna 2007 hän voitti Venäjän hallimestaruuskisojen 200 metrin kultaa. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti kultaa 4×400 metrin viestissä.

Pekingissä 2008 Guštšina sijoittui neljänneksi 400 metrillä. Lisäksi hän oli mukana Venäjän joukkueissa molemmissa viesteissä. Pikaviestissä Venäjän joukkue, jossa juoksivat lisäksi Jevgenija Poljakova, Aleksandra Fedoriva ja Julija Tšermošanskaja, voitti kilpailun mutta tuli myöhemmin hylätyksi dopingin takia. 4 × 400 metrin viestissä Venäjän joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta tuli siinäkin myöhemmin hylätyksi dopingin takia. Guštšina voitti 200 metrin juoksun vuonna 2009 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja Venäjän-mestaruuskilpailuissa. Hän karsiutui 200 metrin välierissä sekä Berliinin MM-kisoissa 2009. Hän voitti 100 metrin Venäjän-mestaruuden 2011. 

Daegun MM-kisoissa 2011 Guštšina karsiutui 200 metrin välierissä ja sijoittui 4 × 100 metrin viestissä viidenneksi. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi avausosuuden Venäjän joukkueessa 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestissä, joka sijoittui alun perin hopealle. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Hän juoksi avausosuuden maailmanmestaruuden voittaneessa Venäjän pitkän viestin joukkueessa Moskovassa 2013. Guštšinan suoritukset aikavälillä 1.9.2011–31.12.2014 hylättiin takautuvasti kun hänen dopingnäytteensä Daegun MM-kisoista 2011 ja Lontoon olympialaisista 2012 osoittautuivat positiivisiksi uudelleentutkinnassa. Hän sai neljän vuoden kilpailukiellon.

## Henkilökohtaiset ennätykset
* 100 metriä: 11,13 (2006)
* 200 metriä: 22,53 (2005)
* 400 metriä: 50,01 (2008)

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Maia Hirasawa

**Maia Hirasawa** (s. 5. toukokuuta 1980) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jonka sukujuuret ovat Japanissa. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi Annika Norlinin Hello Saferide -yhtyeen taustalaulajana.

Vuonna 2007 Hirasawa aloitti soolouransa menestyssinglellä ”And I Found This Boy”, jota seurasi vielä samana vuonna esikoisalbumi *Though, It’s Just Me*.
Roda Antar

**Roda Antar** (s. 12. marraskuuta 1980 Freetown, Sierra Leone) on libanonilainen jalkapalloilija (keskikenttäpelaaja). Hän eteni Libanonissa maajoukkueeseen saakka, mutta on pelannut vuodesta 2001 saksalaisissa seuroissa. 

## Seurat
* Tadamon Sour (1998–2001)
* Hamburger SV (2001–2003)
* SC Freiburg (2003–2007)
* 1. FC Köln (2007–)
Bohinj-järvi

**Bohinj-järvi** (, ) on Slovenian suurin järvi. Se sijaitsee Bohinjin kunnassa, lähellä Triglavin kansallispuistoa. Järven korkeus merenpinnasta on noin 525 metriä. Järven vesi tunnetaan kristallinkirkkaudestaan. Järven vedet laskevat Tonavan sivujokeen Savaan sen latvahaarojen kautta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mariela Castro

**Mariela Castro Espín** (s. 27. heinäkuuta 1962 Havanna, Kuuba) on kuubalainen seksologi, maan CENESEX-keskuksen johtaja ja *Sexología y Sociedad* -lehden päätoimittaja. Hänen vanhempansa ovat Kuuban entinen presidentti Raúl Castro Ruz ja Vilma Espín Guillois. Mariela tunnetaan homoseksuaalien oikeuksien puolestapuhujana ja AIDS-valistuskampanjan johtajuudesta. Hän on julkaissut 13 kirjaa.

Marielan mukaan Kuubassa ei ole mielipidevankeja, toisin kuin esimerkiksi roomalaiskatolinen kirkko ja Kuuban toisinajattelijat sanovat. Hänen mukaansa he ovat ulkomailta rahoitettuja palkattuja agentteja.

Castro vieraili Suomessa toukokuussa 2010 Maailma kylässä -festivaalilla ja Suomi-Kuuba-seuran vieraana.

## Lähteet
Gilbert White

**Gilbert White** (1720 Selborne – 1793) oli englantilainen pappi ja luonnontieteilijä. Hän on kuuluisa erityisesti teoksestaan Natural History and Antiquities of Selborne (1789).

## Lähteet
Ari Lähteenmäki

**Ari Lähteenmäki** (s. 19. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. 

## Ura
Hän edusti jääkiekkouransa HIFK:ta. Lähteenmäki teki liigakauden 1979–1980 ratkaisevassa kolmannessa finaalissa Ässiä vastaan voittomaalin Ilkka Sinisalon syötöstä. 

Lähteenmäki pelasi nuorten jääkiekon MM-kisoissa vuosina 1980 ja 1981. Vuonna 1981 hänet valittiin turnauksen all stars -miehistöön, kun hän viidessä ottelussa teki 5 maalia ja antoi 4 maalisyöttöä. Lähteenmäki on New York Rangersin 8. kierroksen varaus vuodelta 1981.

### Tapaus Lähteenmäki

Ari Lähteenmäki sai kaikkien aikojen ankarimman pelikiellon SM-liigan historiassa pahoinpideltyään Jokerien puolustaja Petri Lampisen liigaottelussa joulukuussa 1986. Pelikielto oli loppukauden mittainen ja käsitti 27 ottelua. Tuomion johdosta HIFK:n puheenjohtaja Frank Moberg erosi protestiksi SM-liigan luottamustehtävistään.

Lampiselta murtui tilanteessa leukaluu ja tapaus vietiin myös oikeuteen, jossa Lähteenmäki tuomittiin 3&nbsp;000 markan sakkoihin. 

## Uran jälkeen
Nykyään Lähteenmäki toimii yksityisyrittäjänä. Lähteenmäki on toiminut uransa jälkeen myös Kirkkonummen Salamoiden kakkosvalmentajana.

## Tilastot

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Ylen Elävä arkisto: Ennätysrangaistus lätkäpahoinpitelystä 1986
* HS: Jääkiekkoväkivallan uhrista tuli kasvuyrityksen johtaja
Angelo Secchi

**Pietro Angelo Secchi** (1818 Reggio, Italia – 1878) oli italialainen jesuiitta, fyysikko ja matemaatikko.

Kun jesuiitat olivat karkotettuja pois Roomasta Secchi asui ulkomailla ja toimi muun muassa fysiikan professorina Georgetownin yliopistossa Washingtonissa. Hän palasi Italiaan vuonna 1849 tähtitieteen professoriksi ja Roomalaisen kollegion observatorion johtajaksi.

Secchin merkittävin tieteellinen toiminta tapahtui tähtien spektroskopian alalla. Vuonna 1867 hän ehdotti ensimmäistä tähtien spektriin perustuvaa luokittelua, jossa tähdet luokiteltiin neljään luokkaan niiden spektrien tunnuspiirteiden perusteella. Secchin luokittelu toimi Edward Pickeringin ja Annie Cannonin työn perustan ja on modernin astrofysiikan tärkeimpiä apuvälineitä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Granma (lehti)

**Granma** on vuonna 1965 perustettu Kuuban kommunistisen puolueen keskuskomitean virallinen lehti. Nimensä se on saanut Granma-veneeltä.

Se ilmestyy espanjaksi kuusi kertaa viikossa. Lehdestä on julkaistu vuodesta 1996 kansainvälistä versiota Granma Internacional, jota julkaistaan kerran viikossa englanniksi, espanjaksi, portugaliksi ja ranskaksi.

Lehdessä julkaistaan tärkeimmät viralliset uutiset ja tiedotukset. Lisäksi se julkaisee mielipiteitä ja maaliskuusta 2007 lähtien heinäkuussa 2006 sairastuneen ja poissa julkisuudesta olleen Fidel Castron *Reflexiones del Compañero Fidel* (aiemmin *Reflexiones del Presidente Fidel Castro*) -kolumnia.

## Aiheesta muualla
* http://www.granma.cu/
Elizabeth Barrett Browning

**Elizabeth Barrett Browning** (6. maaliskuuta 1806 Coxhoe Hall, Durham, Englanti – 29. kesäkuuta 1861 Firenze, Italia) oli brittiläinen viktoriaanisen ajan tunnetuimpiin kuuluva runoilija. Hänen teostensa joukossa tunnetuimpia on rakkausrunokokoelma *Sonnets from the Portuguese* (1850). Muita hänen teoksiaan ovat muun muassa *Essay on Mind*, *Adriana of Exile*, *Casa Guidi Windows* ja *Aurora Leigh*.

Barrett Browning syntyi Durhamin kreivikunnassa Englannissa ja kärsi jo nuorena heikosta terveydentilasta. Hän avioitui kirjailijakollegansa Robert Browningin kanssa vuonna 1846, ja he asettuivat Firenzeen. Barrett Browning kuoli Firenzessä 55-vuotiaana. Hänet on haudattu kaupungin englantilaiselle hautausmaalle.

Barret-Browning oli lämminsieluinen, terveydeltään heikko runoilija, *liekkisielu helmiäiskuoressa*. Hänen hennon ihanat runonsa, joissa tuntuu Percy Bysshe Shelleyn vaikutus, ovat toisinaan saaneet aiheensa yhteiskunnallisista tai poliittisista ajatuksista, kuten Italian vapaudentaistelulle myötämielinen *The casa Guidi windows* tai *The cry of the children*, jossa kuvastuu hänen myötätuntonsa vähäosaisia kohtaan. Hänen pääteoksensa on runoelma *Aurora Leigh* (1856), osaksi omaelämäkerrallinen kuvaus naisen kamppailusta yhteiskunnallisen seurapiirin sovinnaisuutta vastaan. Hänen sonettikokoelmansa *From the Portugiese* on kokoelma herkkiä, hienoa värehtivää tunnetta leimuavia rakkauslauluja.

Barret-Browningin kootut teokset on julkaistu 1890 kuutena niteenä. Lisäksi on julkaistu kirjeet *Letters of Robert Browning and Elizabeth Barret-Browning*, 1899.

## Suomennettu tuotanto
Lähde:
* "Aurora Leigh": katkelma, suom. Aila Meriluoto, teoksessa: *Nuoren naisen päiväkirja luonnontapahtumista 1906*, Helsinki: Otava 1979 
* "Laulu", suom. Tytti Träff, teoksessa: *Ruusutarha: antologia runoa ja proosaa*, Hämeenlinna: Karisto 1999 
* "Lohtu", suom. Toivo Lyy, teoksessa: *Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 3: englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja*, WSOY 1933
* "Piikkiherne, kultatukkas kautta vuoden loimuaa", suom. Aila Meriluoto, teoksessa: *Nuoren naisen päiväkirja luonnontapahtumista 1906*, Helsinki: Otava 1979 
* "Vaan silloin rastaat laukes laulamaan", suom. Toivo Lyy, teoksessa: *Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 3: englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja*, WSOY 1933

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Elizabeth Barrett Browningin teoksia Gutenberg-projektissa
*Elizabeth Barrett Browningin runoja PoetryFoundation.orgissa
Isfjord Radio

**Isfjord Radio** on vuonna 1933 perustettu hyötyliikenneasema Huippuvuorilla Isfjordilla Kapp Linnéssa. Toisen maailmansodan aikana saksalaisjoukot tuhosivat sen, mutta asema palasi ääneen uudelleenrakennettuna vuonna 1946. Useimmat Isfjord Radion toiminnoista siirrettiin lentokentän avaamisen myötä Longyearbyeniin vuonna 1975.

Isfjord Radio on yhä toimintakuntoinen (automatisoitu), mutta asemapaikka palvelee nykyisin pääosin tieteellisten tutkimusryhmien ja turistien majapaikkana.

Aseman välittömässä läheisyydessä on radioamatöörien 50&nbsp;MHz:n taajuusalueen majakka JW7SIX.

## Lähteet
Yui

**Yui Yoshioka**, taiteilijanimeltään **Yui**, (s. 26. maaliskuuta 1987 Fukuoka, Japani) on japanilainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hänellä on nykyään levysopimus Sony Music Entertainment Japanin kanssa.

## Biografia

Ammattilaisuransa Yui aloitti maaliskuussa 2004, kun hän lauloi kolme laulua Sony Music Japanin järjestämässä koetilaisuudessa. Saatuaan täydet pisteet hän sai helposti levytyssopimuksen. 23. helmikuuta 2005 Yui julkaisi debyyttisinglensä ”Feel My Soul”. 

Kuukausia myöhemmin Yui esiintyi 17. kesäkuuta 2006 julkaistussa elokuvassa *[[Taiyō no uta]]*, joka esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 2006. Yuin viides single, ”Good-bye Days”, tehtiin elokuvaa varten, ja se on tällä hetkellä hänen myydyin singlensä yli 200&nbsp;000 kopion myyntimäärällään. Yuin seitsemäs single, ”Rolling Star”, valittiin animesarja *[[Bleach (manga)|Bleachin]]* viidenneksi aloituskappaleeksi. Aiemmin hänen kolmas singlensä, ”Life”, oli valittu sarjan viidenneksi lopetuskappaleeksi.

Yui julkaisi yhdeksännen singlensä ”My Generation” / ”Understand” 13. kesäkuuta 2007. Tämä oli hänen ensimmäinen tuplasinglensä. ”My Generation” on tunnusmusiikkina *Seito shokun!* -draamasarjassa, ja ”Understand” on tunnusmusiikkina elokuvassa *Sidecar ni inu*.

Hänen kymmenes singlensä, ”Love & Truth”, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2007, on tunnusmusiikkina Erika Sawajirin elokuvassa *Closed Note*. Sawajiri esitti Yuin elokuvassa esittämää Kaoru Amane -hahmoa *Taiyō no uta* -elokuvan televisiosarjafilmatisoinnissa.

Yuin ensimmäinen DVD, ”Thank You My Teens”, julkaistiin 14. marraskuuta 2007. DVD on kooste Yuin Japanin kevätkiertueelta 2007.

19. marraskuuta 2007 Yui esiintyi ensimmäistä kertaa Nippon budōkanissa, ja tilaisuus oli loppuunmyyty.

Hänen singlensä, ”Namidairo”, julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Kappale on *4 shimai tanteidan* -draamasarjan alkumusiikkina. Yuin kolmas albumi, *[[I Loved Yesterday]]*, julkaistiin 9. huhtikuuta 2008.

## Diskografia
Yui on julkaissut kolme albumia, yli kymmenen singleä ja yhden DVD:n.

### Albumit
* *[[From Me to You (Yuin albumi)|From Me to You]]* (2006)
* *[[Can't Buy My Love]]* (2007)
* *[[I Loved Yesterday]]* (2008)

### Kokoelmat
* *[[My Short Stories]]* (2008)

### Singlet
* *It's Happy Line* (2004) (Indie julkaisu)
* *Feel My Soul* (2005)
* *Tomorrow's Way* (2005)
* *Life* (2005)
* *Tokyo* (2006)
* *Good-bye Days* (2006)
* *I Remember You* (2006)
* *Rolling Star* (2007)
* *Che.R.Ry* (2007)
* *My Generation / Understand* (2007)
* *Love & Truth* (2007)
* *Namidairo* (2008)
* *Summer Song* (2008)
* *Again* (2009)
* *It's All Too Much / Never Say Die* (2009)
* *Gloria* (2010)

### DVD
* *Thank You My Teens* (2007)

## Filmografia
* Taiyō no uta (2006)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yuin viralliset Internet-sivut
Djiboutin jalkapallomaajoukkue

**Djiboutin jalkapallomaajoukkue** (lempinimeltään *Riverains de la Mer Rouge*) on Djiboutin jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Djiboutia kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Djiboutin FIFA-ranking on ollut korkeimmillaan joulukuussa 1994, kun se oli sijalla 169. Djiboutilla ei ole kansainvälistä menestystä, eikä maan maajoukkue ole selviytynyt kertaakaan MM-turnaukseen tai Afrikan-mestaruuskilpailuihin.

## Maailmanmestaruuskilpailut

* 1930-1998 - *ei osallistunut*
* 2002 - *ei selvinnyt karsinnoista*
* 2006 - *ei osallistunut*

## Afrikan-mestaruuskilpailut

* 1957-1998 - *ei osallistunut*
* 2000 - *ei selvinnyt karsinnoista*
* 2002 - *ei selvinnyt karsinnoista*
* 2004 - *vetäytyi*
* 2006 - *ei osallistunut*
* 2008 - *vetäytyi*

## Lähteet
Dan Riba

**Daniel Esteban “Dan” Riba** (1960) on yhdysvaltalainen animaatio-ohjaaja ja animaattori. Hän on ohjannut useita DC-animaatiosarjoja, kuten Teräsmiestä, Batman of the Futurea ja Justice Leaguea. Riba on palkittu kolme kertaa Daytime Emmy -palkinnolla vuosina 1997, 1998 ja 2001.

## Filmografia
### Elokuvat

* Batman – Mustan kostajan paluu (*1993*)
*  (*2008*)

### Televisiosarjat

* Mister T (*1983–1985*)
* The Real Ghost Busters (*1986*)
* Starcom: The U.S. Space Force (*1987*)
*  (*1987*)
* The Super Mario Bros. Super Show! (*1989*)
* Batman (*1993–1994*)
* Bittipää (*1995–1996*)
* Teräsmies (*1996–2000*)
* The New Batman Adventures (*1997–1998*)
* Batman of the Future (*1999–2001*)
* Static Shock (*2000–2001*)
* Xiaolin Showdown (*2003–2004*)
* Justice League (*2001–2004*)
* Justice League Unlimited (*2004–2006*)
* Ben 10: Alien Force (*2008*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Dan Riba TV.comissa
Harvey Pekar

**Harvey Lawrence Pekar** (8. lokakuuta 1939 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat &ndash; 12. heinäkuuta 2010 Cleveland) oli yhdysvaltalainen underground-sarjakuvien käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten omaelämäkerrallisesta *[[American Splendor]]* -sarjasta.

## American Splendor
Pekarin ystävyys Robert Crumbin kanssa johti *American Splendorin* syntyyn. Sarjakuvasta tehtiin myöhemmin myös samanniminen elokuva. Heistä tuli ystäviä jazzin kautta, ja Crumb oli ensimmäinen piirtäjä, joka piirsi *American Splendoria*. Sarjakuva dokumentoi Pekarin jokapäiväistä elämää Clevelandissa. Pekar työskenteli virkailijana veteraanisairaalassa eläkepäiviinsä asti kuuluisuutta saatuaankin.

*American Splendoria* on vuosien varrella piirtänyt moni sarjakuvataiteilija. Pisimpään sen parissa työskennelleitä ja tunnetuimpia ovat muun muassa Crumb, Gary Dumm, Greg Budgett, Spain Rodriguez, Joe Zabel, Gerry Shamray, Frank Stack, Marc Zingarelli ja Joe Sacco. *American Splendorin* elokuvaversio tuli elokuvateattereihin 2003. Elokuvassa Pekaria esitti Paul Giamatti, ja Pekar esiintyi siinä myös itse. Hän kirjoitti elokuvakokemuksistaan kirjassa *American Splendor: Our Movie Year*. 

## Media
1980-luvulla Pekarin menestys sarjakuva-alalla johti kahdeksaan vierailuun *[[Late Night with David Letterman]]issä*. Hänen esittämänsä kritiikki NBC:n omistajatahoa General Electriciä kohtaan aiheutti kuitenkin sen, ettei häntä enää kutsuttu ohjelmavieraaksi. Pekar toimi myös freelancer-jazz- ja kirjallisuuskriitikkona. Hän voitti useita palkintoja esseistään, joita on julkaistu esimerkiksi radiossa.

## Yksityiselämä
Pekar oli naimisissa Karen Delaneyn kanssa vuosina 1960-1972. Hänen kolmas vaimonsa Joyce Brabner on myös sarjakuvien kirjoittaja. Pekar ja Brabner kirjoittivat yhteistyönä kirjan *Our Cancer Year*, joka kertoo Pekarin taistelusta lymfoomaa vastaan. Kirjan kuvitti Frank Stack.

Pekar asui Clevelandissa vaimonsa ja tyttärensä kanssa kuolemaansa 12. heinäkuuta 2010 saakka.

## Teokset
* *More American Splendor* (1987)
* *The New American Splendor Anthology* (1991)
* *Our Cancer Year* (1994)
* *American Splendor Presents: Bob & Harv's Comics* (1996, suom. )
* *American Splendor: Unsung Hero* (2003)
* *American Splendor: The Life and Times of Harvey Pekar*  (2003)
* *American Splendor: Our Movie Year* (2004)
* *Best of American Splendor*  (2005)
* *The Quitter* (2005)
* *Ego & Hubris: The Michael Malice Story* (2006)
* *Macedonia* (2006)
* *American Splendor: Another Day* (2007)
* *Students for a Democratic Society: A Graphic History* (2008)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*The Pekar Project
Pirkko Koski

**Pirkko Kaarina Mirjami Koski** (o.s. **Hautamaa**; s. 22. joulukuuta 1941 Jyväskylän maalaiskunta) on Helsingin yliopiston teatteritieteen professori (emerita).

## Työura
Koski kirjoitti ylioppilaaksi 1960 ja suoritti Tampereen yliopistossa ensin kirjastotutkinnon vuonna 1963 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon kirjallisuudenhistoriassa vuonna 1964. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen draamalinjalta vuonna 1980 ja filosofian lisensiaatiksi Turun yliopiston yleisestä kirjallisuustieteestä vuonna 1989.&nbsp;Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1992 Helsingin yliopistossa.

Väitöskirjassaan *Teatterinjohtaja ja aika* (1992) hän käsitteli Eino Salmelaisen toimintaa Helsingin Kansanteatterissa vuosina 1934–1939. Hän on kirjoittanut myös useita suomalaisen teatterin yleisesityksiä muun muassa instituutioiden (esimerkiksi&nbsp;Helsingin kaupunginteatterin edeltäjiä käsittelevät *Kansan teatteri 1* ja *2* ja toisaalta Kansallisteatteria Kai Savolan pääjohtajakautena 1974–1991 käsittelevä *Suomen Kansallisteatteri ristipaineissa*) ja ammattikuntien (esimerkiksi&nbsp;*Näyttelijänä Suomessa*) näkökulmasta. Hän on kirjoittanut myös Hella Wuolijoen elämää ja näytelmiä käsittelevän teoksen *Kaikessa mukana*.

Koski aloitti työuransa Helsingin yliopistossa vuonna 1989 toimien ensin teatteritieteen ja draamakirjallisuuden virkaa tekevänä apulaisprofessorina vuoteen 1995 ja tämän jälkeen virkaan nimitettynä apulaisprofessorina vuoteen 1998, jolloin hänen virkansa muuttui varsinaiseksi professuuriksi. Häin jäi professorin toimestaan eläkkeelle vuonna 2008. Toimiessaan professorina hän oli Keskisuomalaisen Osakunnan inspehtori vuosina 1996–2002.

Ennen toimintaansa Helsingin yliopistossa Koski toimi aluksi kirjastoapulaisena ja tutkimusavustajana, myöhemmin Teatterijärjestöjen Keskusliiton virkaa tekevänä toiminnanjohtajana vuosina 1977–1981 ja Teatterimuseon museonjohtajana vuosina 1981–1991.

Koski on toiminut Demarin teatterikriitikkona 1978–1992 ja Kanavan avustajana vuodesta 1998 lähtien. 

Vuonna 2001 Koskelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.

## Yksityiselämä
Pirkko Kosken puoliso oli hallintotieteiden tohtori Heikki Koski.

## Julkaisuja

### Monografiat

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Toimitustyöt

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pirkko Koski. 375 humanistia 27.2.2015. Helsingin yliopisto.
Mest

**Mest** on chicagolainen punkyhtye, jonka perustivat vuonna 1995 veljekset Steve (kitara, laulu) ja Tony Lovato (kitara, laulu) yhdessä Matt-serkkunsa (basso) kanssa. Myöhemmin bändiin liittyi Nick Gigler (rummut). Jeremiah Rangel (kitara, laulu) liittyi bändiin vuonna 1998 Steven jätettyä yhtyeen. Bändi hajosi 2006. Vuonna 2008 Tony ilmoitti, että Mest levyttäisi ilmaisen EP:n syksyllä, ja lähtisi kiertueelle. Alkuperäisestä kokoonpanosta riveihin palaisivat vain Tony ja Steve. Rumpuja soittaisi kiertueella Chris Wilson (ex-Good Charlotte)

## Jäsenet
* Anthony "Tony" Lovato - kitara, laulu (1995-2006, 2008)
* Matt Lovato - basso (1995-2006)
* Jeremiah Rangel - kitara, laulu (1998-2006)
* Nick Gilger - rummut (1997-2006)
* Steve Lovato - kitara, laulu (1995-1998) basso (2008)

## Albumit
* Mo' money, Mo' 40z (1998)
* Wasting Time (2000)
* Destination Unknown (2001)
* Mest (2003)
* Photographs (2005)
* Not What You Expected (2013)
* Masquerade (2020)
Abédi Pelé

**Abédi Ayew**, pelaajanimeltään **Abédi Pelé** (s. 5. marraskuuta 1964 Domé, Ghana) on ghanalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli aktiiviurallaan Ghanan jalkapallomaajoukkueen kapteeni, jonka pelipaikka oli keskikentällä hyökkäävässä roolissa.

Abédi Pelé on valittu Afrikan vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1991, 1992 ja 1993. Pelé myös valitsi hänet 125 parhaimman elävän jalkapalloilijan joukkoon vuonna 2004.

Abédi Pelén pojat Ibrahim Ayew, André Ayew ja Jordan Ayew ovat kaikki jalkapalloilijoita ja edustaneet Ghanaa MM-kisoissa.

## Lähteet
Ron Underwood

**Ronald Brian Underwood** (s. 6. marraskuuta 1953 Glendale, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat *[[Väristyksiä]]* (1990), *[[Kaupunkicowboyt]]* (1991), *[[Sydän ja sielut]]* (1993), *[[Sanaton]]* (1994), *[[Kaverini, mahtava Joe]]* (1998) ja *[[Pluto Nash]]* (2002).

Underwood syntyi Glendalessa, Kaliforniassa, ja opiskeli high schoolin jälkeen jonkin aikaa lääketiedettä ennen siirtymistään elokuva-alalle. Hän on ollut ehdolla Emmyn (1989) ja Razzie-palkinnon (2003) saajaksi.

## Aiheesta muualla
*