open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Natja Brunckhorst

**Natja Brunckhorst** (alk. **Nadja Brunckhorst**) (s. 26. syyskuuta 1966 Berliini, Saksa) on saksalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa *[[Christiane F. - tyttö metroasemalta]]* (1981), ** (1982) , *[[Babylon]]* (1992), *[[Eine Fast Perfekte Liebe]]* (1995), *[[The Warrior and the Empress]]* (2000) ja *[[Mein]]* (2009). Hän on näytellyt myös sarjassa *[[Etsivä Lea Sommer]]*. Brunckhorst on käsikirjoittanut elokuvan *[[Never Mind the Wall]]* (2001).

## Palkinnot
*Screenplay Award German Screenplay Award (2001

## Yksityiselämä
Brunckhorstilla on yksi tytär joka on syntynyt vuonna 1991, suhteesta näyttelijä Dominick Haakeen joka kesti vuodet 1988-1993.

## Aiheesta muualla
*
*Natja Brunckhorstin kotisivut
Nachtflug

__NOTOC__
**Nachtflug** on itävaltalaisen Falcon kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 24. syyskuuta 1992. Albumi debytoi Itävallan albumilistan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kaksitoista viikkoa.

Albumin tunnetuimpana kappaleena voidaan pitää *Titanicia*. *Titanic* voitti useita palkintoja ja melkein nousi Slovakian Top 25:n joukkoon, jonka johdosta se olisi oletettavasti levinnyt muiden Euroopan maiden listoille, joten kappale saavutti suosiota vain Itävallassa nousten listalle sijalle 3. Kappaleesta tehtiin erillinen englanninkielinen versio kappaleen musiikkivideoon Amerikkaa varten. Albumin toinen kappale *Dance Mephisto* saavutti Itävallan listoilla sijan 17. Nimikkokappale *Nachtflug* ei saavuttanut listasijoitusta.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
Mussius Aemilianus

**Lucius Mussius Aemilianus** (k. 262) oli roomalainen usurpaattori eli vallananastaja keisari Gallienuksen aikana.

Aemilianuksen uran vaiheet ovat selvinneet erään piirtokirjoituksen perusteella. Hän oli ritarisäätyläinen ja luultavasti italialaista alkuperää. Aemilianus toimi keisarillisen postilaitoksen, *[[cursus publicus|cursus publicuksen]]*, päällikkönä (*praefectus vehiculorum trium provinciarum*) Galliassa Philippus Arabsin aikana. Myöhemmin hän oli prokuraattorina Egyptissä (*procurator Alexandreae Pelusi Paraetoni*) ja vuonna 247 Ostiassa (*procurator portus utriusque Ostiae*). Keisari Valerianuksen aikana Aemilianus toimi Egyptin prefektinä vuodesta 259 alkaen. Hän pani tuolloin käytäntöön Valerianuksen määräämät kristittyjen vastaiset lait. Kun Valerianus vangittiin persialaisten hyökkäyksessä kesällä 260, kenraali Macrianus julisti poikansa Macrianus nuoremman ja Quietuksen keisariksi. Aemilianus päätti tukea Macrianuksia, mutta nämä saivat surmansa taistelussa Illyriassa vuonna 261, jolloin Aemilianus päätti kapinoida keisari Gallienusta vastaan. Gallienuksen kenraali Aurelius Theodotus kuitenkin kukisti Aemilianuksen maaliskuussa 262 ja teloitutti hänet. 260-luvun alun tapahtumat ovat hyvin epäselviä, eikä ole varmaa julistautuiko Aemilianus ollenkaan keisariksi. Hänet saatettiin teloittaa vain, koska hän oli tukenut Macrianuksia.

## Lähteet
*

### Viitteet
Kuningashymni

**Kuningashymni** on joissakin kuningaskunnissa käytössä ollut tai oleva kansallismielinen laulu, jonka käyttötapa ja myös tunnearvo muistuttaa kansallislaulua. Kuningashymnillä tervehditään yleensä maan hallitsevaa monarkkia tai yleisesti kuningasperheen jäsentä. Kuningashymni on sisällöllisesti yleensä ylistyslaulu maan hallitsijalle tai kunnianosoitus edesmenneille hallitsijoille. Länsimaissa usein siinä myös pyydetään Jumalan siunausta hallitsijalle ja hänen maalleen. Sillä on yleensä seremoniallinen rooli esimerkiksi hallitsijan kruunajaisissa.

Kuningashymneistä vanhin on Britannian kuningashymni ”God Save the King”. Se on myös Britannian ja Uuden-Seelannin virallinen kansallislaulu. Myös Tanskan kuningaskunnan kuningashymnillä ”Kong Kristian” on virallinen kansallislaulun asema. Muiden maiden kuningashymnejä ei pidetä maidensa virallisina kansallishymneinä, vaikka niidenkin asema voi olla säädelty lailla. 

Keisarikunnissa vastaavaa hymniä kutsuttiin yleensä **keisarihymniksi**, esimerkiksi Itävallan keisarikunnan ja Itävalta-Unkarin ”Gott erhalte Franz den Kaiser”.

Tasavalloissa voi myös olla vastaavanlainen hymni, joka soitetaan presidentin kunniaksi.  

## Nykyisin käytössä olevat kuningashymnit

## Katso myös
* Luettelo kansallislauluista

## Aiheesta muualla
Ärrävika

**Ärrävika** eli **rotasismi** (*rhotacismus*) on r-äänteen tuottamiseen liittyvä puhevika. Se voi johtua tiukasta kielijänteestä, joka estää kielen liikkumisen hammasvallilla eli yläetuhampaiden takana. Syynä voi olla myös se, ettei ihminen ole vielä oppinut hallitsemaan täysin ääntöelimiään ja näin lausumaan äännettä. Ärrävikaa hoidetaan puheterapialla, ja lisäksi joissakin tapauksissa yksinkertaisella ja kivuttomalla leikkauksella, jossa ylikireä kielijänne katkaistaan.

Suhtautuminen ärrävikaan vaihtelee puhutun kielen mukaan, sillä kaikissa kielissä kirjainta r ei lausuta samalla tavalla. Samalla perusteella ärrävian yleisyyden kartoittaminen on hankalaa.

## Katso myös
* Ässävika

## Lähteet
* poliklinikka.fi

### Viitteet
Biljal Mahov

**Biljal Valerjevitš Mahov** (,  *Māhua Bilāl, Vālera i qua*; s. 20. syyskuuta 1987 Naltšik, Kabardi-Balkarian ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen vapaapainin olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan mestari. Hän on MM-mitalisti myös kreikkalais-roomalaisessa painissa.

120 kilogramman painoluokassa Mahov voitti junioreitten vapaapainin MM-kultaa vuosina 2005 ja 2006. Lisäksi hän saavutti juniorien MM-pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 2005. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Bakun MM-kisoissa 2007 hän voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Alexis Rodríguezin. Tammikuussa 2008 Mahovilla todettiin elohopeamyrkytys ja häneltä jäivät arvokilpailut väliin. Vuosina 2009 ja 2010 Mahov voitti maailmanmestaruuden ja vuonna 2010 Euroopan mestaruuden. Vuonna 2011 hän saavutti MM-hopeaa ja Lontoon olympialaisissa 2012 kultaa. Alun perin hän voitti pronssia Lontoossa, mutta kun kultaa (Artur Taimazov) ja hopeaa (Davit Modzmanashvili) voittaneet painijat hylättiin dopingrikkeiden vuoksi, annettiin heinäkuussa 2020 Mahoville jaettu kulta yhdessä Komeil Ghasemin kanssa. 

Mahov saavutti MM-pronssia kreikkalais-roomalaisen painin 130 kg:n painoluokassa Taškentissa 2014. Seuraavan vuoden MM-kilpailuissa Las Vegasissa hän sai pronssia sekä kreikkalais-roomalaisen painin 130 kg:n sarjassa että vapaapainin 125 kg:n painoluokassa. Hän oli 42 vuoteen ensimmäinen painija, joka saavutti mitalin molemmissa lajeissa samoissa MM-kilpailuissa. Lopulta kuitenkin Mahovin vuoden 2015 MM-kisojen suoritukset hylättiin dopingin takia. Hän sai vuonna 2021 neljän vuoden kilpailukiellon.

Mahovin seura on Hasavjurtin Dynamo. Häntä valmentaa Hankala Gadžimagomedov.

## Lähteet
* Biljal Mahov UWW  
* Profiili foldeak.com:in painitietokannassa 

### Viitteet
The Campbell Playhouse

**The Campbell Playhouse** oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa 9. joulukuuta 1938 – 13. maaliskuuta 1941 välisenä aikana. 

Orson Wellesin *[[Mercury Theatre|Mercury Theatre on the Air]]* -radiokuunnelmasarjassa vuonna 1938 esitetty kuunnelma *[[Maailmojen sota (vuoden 1938 radiokuunnelma)|Maailmojen sota]]* ja sitä seurannut julkisuus herättivät sponsoreiden mielenkiinnon sarjaa kohtaan. Sarja saikin sponsorikseen Campbell Soup Company -elintarvikeyrityksen ja sarja uudeksi nimeksi tuli *The Campbell Playhouse*. Näyttelijöinä toimivat edelleen Mercury Playersin jäsenet, kuten Ray Collins, Agnes Moorehead, George Coulouris, Georgia Backus ja Everett Sloane. Sponsorointi kuitenkin mahdollisti myös tunnettujen elokuvatähtien esiintymisen sarjassa, mikä siirsi vakionäyttelijät sivurooleihin. Tuottajana toimi John Houseman ja ohjauksesta vastasi Orson Welles.

Ensimmäinen sarjassa lähetetty kuunnelma oli Daphne du Maurier'n kirjaan perustuva *Rebecca*. Myöhemmin sarjassa esitettiin muun muassa dramatisointeja kirjallisuuden klassikkoteoksista *[[Jäähyväiset aseille]]*, *[[Kurjat]]* ja Huckleberry Finnin seikkailut. Vierailleita näyttelijöitä olivat muun muassa Katharine Hepburn, Burgess Meredith, Walter Huston, Paulette Goddard ja Claudette Colbert. Kaikkiaan *The Campbell Playhousessa* esitettiin 56 tunnin kestoista kuunnelmaa ennen Wellesin lähtöä.

Wellesin lähdön jälkeen sarjasta tehtiin vielä kolmas ja viimeinen kausi, mutta se poikkesi tyyliltään huomattavasti aikaisimmista. Jaksot olivat puolen tunnin mittaisia ja niissä esitettiin dramatisointeja lähinnä vähemmän tunnetuista teoksista. Sarjan viimeisellä kaudella kuultiin muun muassa kuunnelmat *The Go-Getter* ja *The Nervous Wreck*, ja näyttelijöinä olivat muun muassa Helen Twelvetrees, Randolph Scott, Frank Morgan ja Lionel Barrymore.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sarjan jaksoja MP3-muodossa
Valtteri Moisio

**Valtteri Moisio** (s. 9. kesäkuuta 1984) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on kilpaillut 74 ja 75 kilogramman painoluokassa. 

179 senttimetriä pitkä Moisio on voittanut painoluokkansa miesten SM-kultaa vuosina 2008 ja 2009. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan 2008 Tampereen EM-kisoissa hän eteni pronssiotteluun, missä kuitenkin hävisi Christophe Guenotille. Vuoden 2014 PM-kisoissa hän saavutti ykkössijan 75 kilon painoluokassa.

Moisio edustaa tamperelaista KooVeetä. Hänen valmentajanaan toimii Pertti Ukkola.

## Lähteet
* Valtteri Moisio FILA:n tietokannassa

### Viitteet
Darrell Chambers

**Darrell Chambers** (s. 3. huhtikuuta 1961 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen raskaan välisarjan vasenkätinen mestarinyrkkeilijä.

Amatöörivaiheessa 1970-luvulla hän kuului Emanuel Stewardin Kronk gym -talliin Detroitissa yhdessä Milton ja Steve McCroryn, Duane Thomasin ja Thomas Hearnsin kanssa.

Vuonna 1979 hän saavutti Yhdysvaltojen juniorimestaruuden painoluokassaan ja pääsi Jokohamaan juniorien maailmanmestaruuskisoihin, jossa kukisti romanialaisen Mihai Niculescun ja unkarilaisen Imre Bacskain pistein. Semifinaalissa hän kuitenkin hävisi äänin 4&ndash;1 Neuvostoliiton Israel Akopkotšjanille päätyen pronssimitalille. Vuonna 1980 hän osallistui maansa edustajana Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton väliseen nyrkkeilymaaotteluun Moskovassa ja Tbilisissä häviten sekä Serik Konakbajeville että Ramzi Tširikbajalle pistein.

Ammattilaisuran Chambers aloitti maaliskuussa 1981 Michiganin Lansingissa, jossa tyrmäsi ensi erässä kuubalaisemigrantti Raul Hernandezin. Hän saavutti 16 voittoa toisensa perään, hävisi Bobby Joe Youngille teknisellä tyrmäyksellä New Jerseyn Atlantic Cityssä 10, heinäkuuta 1983. Hän voitti jälleen jatkuvasti, kunnes lopetti uransa häviöön Dominikaanisesta tasavallasta tulleelle mestarille Luis Santanalle teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Hän ei saavuttanut mestaruustitteliä, vaikka voitti 22 käymästään 24 ammattilaisottelusta.

## Aiheesta muualla
*Darrell Chambers BoxRecin sivuilla
Aale Hakava

**Aale Bernhard Hakava** (vuoteen 1933 **Hagberg**) (19. helmikuuta 1909 Rovaniemi – 15. maaliskuuta 1995 Espoo) oli suomalainen taidemaalari. 

Hakavan vanhemmat olivat ylikonstaapeli Juho Hagberg ja Ida Peuraniemi. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Siviä Niemelä ja toinen Hilkka Simolinna. Hakava opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1922–1928, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1929–1930 ja Italiassa Accademia di belle arti di Firenzessä 1937–1939. Hän toimi opettajana Taideakatemian koulussa 1941–1947, Imatran taidekoulussa 1958 sekä yli 30 vuoden ajan monissa kuvataiteen seminaareissa. Reidar Särestöniemi oli hänen yksityisoppilaansa ennen taideopintojaan Helsingissä.

Hakava maalasi paljon muotokuvia ja pohjoissuomalaisia maisemia raikkain värein. Lisäksi hän maalasi freskoja ja monen pohjoissuomalaisen kirkon alttaritaulut. Hakava piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1930 ja osallistui lukuisiin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänen julkisia teoksiaan ovat muun muassa seuraavat:
* Suomen Pankin freskot *Finlandia*, yhdessä Hilkka Toivolan ja Lennart Segerstrålen kanssa, 1942–1944
* Kemin Karihaaran seurakuntatalon alttaritaulu *Jeesus saarnaa venheestä*, 1949
* Kemijärven kirkon alttaritaulu *Jeesus ristillä, 1950
* [[Pellon kirkko|Pellon kirkon]] alttaritaulu *Jeesuksen toinen tuleminen* (tai *Viimeinen tuomio*), 1953
* [[Turtolan kirkko|Turtolan kirkon]] alttaritaulu *Jeesus ristillä eli Golgata*, 1953
* [[Pelkosenniemen kirkko|Pelkosenniemen kirkon]] alttaritaulu *Ristiltä otto'', 1954

Hakava sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1969 ja professorin arvonimen vuonna 1977. Taiteilijaeläke Hakavalle oli myönnetty 1975. Hän oli pitkään Suomen Taideyhdistyksen hallituksen jäsen, yhdistyksen kunniajäsäneksi hänet nimitettiin 1993.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Stepanoz I

**Stepanoz I** (, k. 627) oli Iberian (Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas guaramidi-dynastiasta vuosina n. 590–627. Hän sai surmansa taistellessaan maahan hyökkääviä Bysantin joukkoja vastaan.
 
Stepanoz oli Guaram I:n poika ja seuraaja. Toisin kuin Roomaa kannattanut isänsä, hän alkoi harjoittaa Iranille myötämielistä politiikkaa ja onnistui yhdistämään Iberian valtansa alle, vaikka hän joutuikin pysymään uskollisena sassanidi-isännilleen. Hän teki Tbilisistä pääkaupunkinsa ja puolusti sitä georgialais-iranilaisin joukoin, kun Bysantin keisari Herakleios hyökkäsi yhdessä kasaarien kanssa Iberiaan vuonna 626. Stepanoz otettiin taistelujen aikana vangiksi ja Herakleios määräsi hänet nyljettäväksi elävältä. Valtaistuimelle nostettiin Adarnase I, Stepanozin sukulainen vanhasta Khosroiani-suvusta. 

Stepanozin hallituskaudella tapahtui toinenkin Georgian historian kannalta ratkaiseva episodi. Kun Stepanoz päätti Rooman sijaan tehdä yhteistyötä Iranin kanssa, hän alkoi uskonnollisesti vastustaa Khalkedonin kirkolliskokouksen päätöksiä. Iberian katolikos omaksui tämän viralliseksi kannakseen vuonna 598 tai 599. Vuoteen 608 mennessä Georgian ortodoksinen kirkko kuitenkin palasi Khalkedonin kokouksen päätösten kannattajaksi, jolloin sen sisarinstituutio Armenian apostolinen kirkko katkaisi siihen välinsä ja ekskommunikoi sen katolikoksen Kirion I:n. Khalkedonilaisuus saavutti lopullisen voiton Iberiassa kuitenkin vasta Herakleioksen kampanjan myötä.    

Stepanoz I oli ensimmäinen georgialainen hallitsija, joka lisäsi lyömiensä "iberialais-sassanidilaisten" drakmojen klaavapuolelle nimikirjaimensa. Ne lyötiin symmetrisesti kolikoiden reunoille tyylitellyin georgialaisin kirjaimin. Erään lyömänsä kolikon klaavapuolelle hän asetti zarathustralaisuuden tärkeimmän symbolin eli pyhän liekin (atar) sijaan ristin, kristinuskon voiton tunnuksen. Se oli merkittävä poliittinen teko, joka ei kertonut niinkään Stepanozin suhteesta Iraniin vaan pikemminkin siitä, että hän yritti lisätä Itä-Georgian poliittista itsehallintoa ja vahvistaa kristittyä kirkkoa.  

Kivilaatassa Džvarin luostarissa Mtskhetassa mainitaan kirkon tärkeimmät rakentajat: Stepanoz *patricius*, Demetre *hypatos* ja Adarnase *hypatos*. Georgialaiset tutkijat ovat perinteisesti pitäneet heitä samoina henkilöinä kuin Guaramin poika Stepanoz I, Stepanoz I:n veli Demetre ja Adarnase I. Professori Cyril Toumanoff on tästä kuitenkin eri mieltä: hänen mielestään kyse on Stepanoz II:sta, Stepanoz I:n veljestä Demetrestä ja Stepanoz II:n pojasta Adarnase II:sta.

## Lähteet
HMS Cordelia

**HMS Cordelia** on ollut neljän Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.

*HMS Cordelia (1808), 10-tykkinen Cherokee-luokan prikisluuppi
*HMS Cordelia (1856), 11-tykkinen potkurisluuppi
*HMS Cordelia (1881), potkurikorvetti
*HMS Cordelia (1914), Caroline-luokan risteilijä
Aroldo

**Aroldo** on Giuseppe Verdin säveltämä nelinäytöksinen ooppera. Libreton kirjoitti Francesco Maria Piave. *Aroldo* on uusittu versio sensuurin kohteeksi joutuneesta *[[Stiffelio]]sta* (1850). *Aroldo* kantaesitettiin Riminissä 16. elokuuta 1857 kapellimestari Angelo Marianin johtamana.

*Aroldoa* esitetään yhä silloin tällöin. Se kuuluu kuitenkin Verdin heikoimmin tunnettujen oopperoiden joukkoon. Sen tapahtumat sijoittuvat noin vuoden 1200 Britanniaan, johon päähenkilö Aroldo palaa ristiretkelle osallistuttuaan.

*Aroldosta* on tehty levytyksiä. Philipsin vuonna 2001 levyttämässä versiossa Orchestra del Maggio Musicale Fiorentinoa johtaa Fabio Luisi ja sen kuoroa José Luis Basso. Aroldon pääroolin laulaa Neil Shicoff.

## Roolit
* Aroldo – tenori
* Mina – sopraano
* Egberto – baritoni
* Godvino – tenori
* Briano – basso
* Enrico – tenori
* Elena – mezzosopraano
Ghotuon kieli

**Ghotuo** on nigeriläis-kongolaiseen kielikuntaan kuuluva kieli, jota puhutaan Nigeriassa Edon osavaltiossa, Owanissa ja Akoko-Edon alueella. Yhdessä kahdeksan muun kielen kanssa se kuuluu Ghotuo-Uneme-Yekhee-kieliryhmään. Muita kielestä käytettyjä nimityksiä ovat otwa ja otuo. Vuonna 1994 ghotuon puhujia arvioitiin olevan 9&nbsp;000. Kielen ISO 639-3-koodi on aaa.

## Lähteet
Neil Shicoff

**Neil Shicoff** (s. 2. kesäkuuta 1949) on yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. 

Shicoff syntyi New Yorkin Brooklynissä juutalaiseen perheeseen ja opiskeli Juilliard School of Musicissa. Hänen isänsä oli hazzan, juutalainen kanttori. Shicoffin Metropolitan-debyytti tapahtui vuonna 1976. Tenori on naimisissa toisen vaimonsa, sopraano Dawn Kotoskin kanssa.

Shicoff on ollut levyttämässä Verdin oopperoista *[[Aroldo]]a*, *[[Attila (ooppera)|Attilaa]]*, *[[Macbeth (ooppera)|Macbethia]]*, *[[Rigoletto]]a* ja *[[La Traviata]]a*. Muiden levytysten joukossa on Bizet'n *[[Carmen]]*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Kanopus

**Kanopus** on venäläinen kaukokartoitussatelliittien sarja.

## Kanopus V
Kanopus V on NPO VNIIEMin totettama pieni, 410 kg painava, kaukokartoitussatelliitti. VNIEEM on tilannut alihankintaa - elektroniikkaa ja ohjelmistoja - englantilaiselta Surrey Satellite Technology -yhtiöltä. Satelliitti laukaistaneen vuonna 2015 ja sen tehtävä on havaita luonnonmullistuksia ja ihmisen aikaansaamia hätätilanteita.  Satelliitti lentää aikanaan 510 km korkealla aurinkosynkroonisella radalla viiden vuoden ajan. Se laukaistaan Rockot-raketilla yhdessä BelKa 2 -mikrosatelliitin kanssa.

## Lähteet
* 
* Aviation Week and Space Technology-lehti, Vol 170, No 11, 16.3.2009
Jousikvartetto (Verdi)

Giuseppe Verdin **[[jousikvartetto]] e-molli** on vuodelta 1873. Hän sävelsi sen Napolissa *[[Aida]]n* jälkeen. Jousikvartetto on säveltäjän harvoja tunnettuja teoksia oopperagenren ulkopuolelta. Siitä on tehty useampi levytys.

## Osat
# I. Allegro
# II. Andantino
# III. Prestissimo
# IV. Scherzo Fuga. Allegro assai mosso
Aleutian tauti

**Aleutian tauti** on amdoviruksen aiheuttama eläintauti, jota esiintyy erityisesti minkillä mutta myös pesukarhulla, näädällä, hillerillä ja fretillä.

Taudin aiheuttajaviruksen koko nimi on *minkin aleutian tauti -virus*. Taudin oireita ovat muun muassa pysyvä viremia, korkeat vasta-ainepitoisuudet, plasmasytoosi, infektiivisten immunokompleksien muodostuminen ja vaskuliitti.

## Lähteet
Hervé Vilard

**René Paul Hervé Villard** (s. 24. heinäkuuta 1946 Pariisi) on ranskalainen laulaja, joka tunnetaan pseudonyymillä **Hervé Vilard**.

## Elämäkerta
René Villard kasvoi lapsuutensa ja nuoruutensa orpokodissa sekä useissa sijoituskodeissa, kunnes Daniel Cordier, taidekauppias ja ranskalainen historioitsija adoptoi hänet, joskin vasta aikuisiän saavuttaneena. 

Vilard tunnetaan parhaiten laulustaan "Capri, c’est fini", joka oli omana aikanaan todella suosittu. Hänen muita menestyksiään ovat olleet "Fais la rire", "Champagne", "Va pour l'amour libre", "T’es pas Dietrich", "La Vie est belle, le Monde est beau", "Rêveries", "Je l'aime tant", "Sayonara", "Mourir ou vivre" ja eritoten kolme ääniettä, jotka hänelle teki italialainen Toto Gutugne: "Nous", "Reviens" ja "Méditerranéenne".

Vuonna 1967 Hervé Vilard oli ensimmäinen ranskalainen laulaja joka tuli ulos kaapista ja kertoi avoimesti homoseksuaalisuudestaan.

Suuren kohun Ranskassa aikaansai hänen vuonna 1990 esittämänsä ja levyttämänsä laulu "L’Amour défendu", jossa puolustettiin voimakkaasti oikeutta seksiin ilman kondomia. 

Useat tunnetut musiikintekijät ovat tehneet hänelle musiikkia, kuten Didier Barbelivien, Michel Fugain, Danyel Gérard ja Jacques Revaux. Hän on niin ikään esittänyt useiden tunnettujen ranskalaisten runoilijoiden tekstejä. Näiden joukossa ovat esimerkiksi  Louis Aragon, Marguerite Duras, Maurice Fanon, Eugène Ionesco, Jacques Prévert, Bernard Dimey ja Jean Genet.

## Diskografia
*Simplement (2002)
*Cri du Cœur (2004)
*Tout Simplement (1997)
*L'amour défendu (1990)
*Le vin de Corse (1986)
*Ensemble (1983)

## Bibliografia
*L'Âme seule. Pariisi : Fayard, 2005, 384 p. 
*Le bal des papillons / yhteistyössä Jean-François Kervéanin kanssa. Pariisi : Fayard, 2007, 310 s. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu
* ComingOut-sivusto
Ironclad

**Ironclad** () on englantilainen termi, joka viittaa 1800-luvun jälkipuolella rakennettuihin panssaroituihin sotalaivoihin. Ironclad-termi korvautui 1800-luvun loppuun mennessä taistelulaivan ja panssariristeilijän kaltaisilla nimityksillä. 

## Ironclad-alusten kehitys
Räjähtävien kranaattien yleistyminen 1840-luvulla teki perinteiset puusotalaivat haavoittuvaisiksi. Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta käyttivät Krimin sodassa panssaroituja ”kelluvia pattereita”, joita on joskus pidetty ensimmäisínä ironclad-aluksina. Ne olivat kuitenkin hitaita ja merikelpoisuudeltaan heikkoja. Ensimmäinen todellinen *ironclad*-panssarilaiva oli Ranskan laivaston vuonna 1859 vesille laskema *[[FS Gloire (1859)|La Gloire]]*. Alus oli vielä puurunkoinen, mutta jo seuraavana vuonna Kuninkaallinen laivasto laski vesille rautarunkoisen panssarilaiva *[[HMS Warrior (1860)|HMS Warriorin]]*. Nämä kaksi alusta edustivat vielä siirtymävaihetta purjelaivoista höyrylaivoihin. Niissä oli höyrykoneen ja potkurien ohella täystakilointi, ja niiden tykit oli sijoitettu perinteiseen tapaan tykkiportteihin pitkin aluksen kylkiä. 1860-luvulla valmistuivat kuitenkin jo ensimmäiset käännettävillä tykkitorneilla varustetut monitorialukset, minkä lisäksi purjeista alettiin luopua. 1880-luvulla suurvaltojen laivastot alkoivat rakentaa panssarikansiristeilijöitä, jotka jo muistuttivat 1900-luvun alkupuolen suuria sotalaivoja.

## Taisteluissa

Ironcladeja käytettiin ensimmäisen kerran laajamittaisissa sotatoimissa Yhdysvaltain sisällissodassa. Suurin osa Yhdysvaltain sotalaivastosta pysyi uskollisena Pohjoisvaltioille. Etelävaltiot päättivät ostaa ironcladeja ulkomailta saadakseen edun Pohjoisvaltioiden lähinnä puisia aluksia vastaan. Ensimmäinen taisteluun osallistunut ironclad oli CSS Manassas, ja pian valmistui suurempi *[[CSS Virginia]]*. Pohjoisvaltiot vastasivat tähän rakentamalla oman ironcladinsa *[[USS Monitor]]in* ja useita muita kevyemmin panssaroituja aluksia.

Ensimmäinen ironcladien välinen kohtaaminen tapahtui 9. maaliskuuta 1862 Hampton Roadsin taistelussa, jossa *CSS Virginia* ja *USS Monitor* yrittivät upottaa toisensa törmäämällä, sillä kummallakaan ei ollut käytössään ammuksia, joilla olisi voinut ampua panssaroinnin läpi. Vaikka ironcladien välinen taistelu jäi tuloksettomaksi, *Virginia* onnistui upottamaan kaksi Pohjoisvaltioiden puualusta.

Lissan taistelu oli ensimmäinen meritaistelu, jossa molemmat osapuolet käyttivät useampaa ironcladia yhtä aikaa. Taistelu käytiin Itävalta-Unkarin laivaston kuuden ja Italian Regia Marinan kahdentoista ironcladin kesken. Itävaltalaiset hyökkäsivät italialaisia vastaan lähietäisyydeltä käyttäen törmäystaktiikkaa. Italialaiset menettivät kaksi ironcladia, kykenemättä upottamaan yhtään itävaltalaista alusta. Taistelun jälkeen monet maat alkoivat rakentaa ironcladeja varustettuna törmäystaktiikkaan soveltuvalla puskurikeulalla.

## Lähteet

*

### Viitteet
Muurahaisrastaat

**Muurahaisrastaat** (*Neocossyphus*) on rastaiden (*Turdidae*) heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty kuuluvan neljä lajia, mutta BirdLifessa kaksi lajia on sijoitettu nigerianmuurahaisrastaiden (*Stizorhina*) sukuun.

## Muurahaisrastaisiin kuuluvia lajeja
* Muurahaisrastas (*Neocossyphus poensis*)
* Punamuurahaisrastas (*Neocossyphus rufus*)

## Aiheesta muualla
*BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) 
*ITIS: Neocossyphus 
*ZipcodeZoo: Neocossyphus
Parvovirukset

**Parvovirukset** (Parvoviridae) on virusten heimo. Parvovirukset ovat erittäin pienikokoisia, lineaarisia, segmentoitumattomia DNA-viruksia, joissa on keksimäärin kaksi geeniä. Parvovirukset ovat maailman pienimpiä luonnosta löytyviä viruksia (latinalainen nimi parvus tarkoittaa pientä), kooltaan 23–28 nm.

Parvoviruksia tunnetaan ihnimsillä, koirilla ja muilla eläinlajeilla. Ihmisen parvovirus B19 aiheuttaa lukuisia sairauksia, joista yleisin on parvorokko. Suomessa merkittävimmät eläinten parvovirusten aiheuttamat taudit  ovat koiran parvovirusripuli, kissarutto ja sioilla parvoviruksen aiheuttamat lisääntymishäiriöt. Näitä tauteja vastaan on käytössä tehokkaat rokotteet.

## Alaheimot
### Densovirinae (20 lajia)
* Genus *Ambidensovirus*; type species: *Lepidopteran ambidensovirus 1*. Genus includes 11 recognized species that infect insects from multiple orders, crayfish (crustacea) or sea stars (echinoderms)
* Genus *Brevidensovirus*: type species: *Dipteran brevidensovirus 1*. Genus includes 2 recognized species that infect insects from the order *Diptera*
* Genus *Hepandensovirus*: type species: *Decapod hepandensovirus 1*. Genus includes a single species, infecting decapod shrimp
* Genus *Iteradensovirus*: type species: *Lepidopteran iteradensovirus 1*. Genus includes 5 recognized species that infect insects from the order *Lepidoptera*
* Genus *Penstyldensovirus*: type species: *Decapod penstyldensovirus 1*. Genus includes a single species, infecting decapod shrimp

### Parvovirinae (57 lajia)
* Genus *Amdoparvovirus*: type species: *Carnivore amdoparvovirus 1*. Genus includes 4 recognized species, infecting mink, fox, racoon dogs and skunk
* Genus *Aveparvovirus*: type species: *Galliform aveparvovirus 1*. Genus includes a single species, infecting turkeys and chickens
* Genus *Bocaparvovirus*: type species: *Ungulate bocaparvovirus 1*. Genus includes 21 recognized species, infecting mammals from multiple orders, including primates
* Genus *Copiparvovirus*: type species: *Ungulate copiparvovirus 1*. Genus includes 2 recognized species, infecting pigs and cows
* Genus *Dependoparvovirus*: type species: *Adeno-associated dependoparvovirus A*. Genus includes 7 recognized species, infecting mammals, birds or reptiles
* Genus *Erythroparvovirus*: type species: *Primate erythroparvovirus 1*. Genus includes 6 recognized species, infecting mammals, specifically primates, chipmunk or cows
* Genus *Protoparvovirus*: type species: *Rodent protoparvovirus 1*. Genus includes 11 recognized species, infecting mammals from multiple orders, including canines and primates
* Genus *Tetraparvovirus*: type species: *Primate tetraparvovirus 1*. Genus includes 6 recognized species, infecting primates, bats, pigs, cows and sheep

*Parvovirinae* alaheimon kahdeksasta tunnetusta muodosta viiden on todettu tarttuvan ihmiseen.
* I) *Bocaparvovirus* (e.g. human bocavirus 1)
* II) *Dependoparvovirus* (e.g. adeno-associated virus 2)
* III) *Erythroparvovirus*(e.g. parvovirus B19)
* IV) *Protoparvovirus* (e.g. bufavirus 1a)
* V) *Tetraparvovirus* (e.g. human parv4 G1)

## Lähteet
Simone de Beauvoir -palkinto

**Simone de Beauvoir -palkinto** () on kansainvälinen, vuodesta 2008 lähtien myönnetty palkinto henkilöille, jotka ovat kunnostautuneet naisten ihmisoikeuksien parantamiseen ja sukupuolten tasa-arvoistamiseen tähtäävässä työssä. Järjestäjien mukaan "palkinto jaetaan vuosittain huomattavalle henkilölle, jonka rohkeus ja ajatukset toimivat esimerkkinä kaikille ja uskollisina Simone de Beauvoirin ajatukselle, jonka mukaan ihmisen perimmäinen tavoite, johon ihmisten tulisi pyrkiä, on vapaus, ainut asia, jolle kaikki pitäisi perustaa."

Palkinnon perusti bulgarialais-ranskalainen filosofi ja kirjailija Julia Kristeva, ja se on nimetty ranskalaisfilosofi Simone de Beauvoirin mukaan, joka tunnetaan parhaiten naiseuden esille nostaneesta teoksesta *[[Toinen sukupuoli]]*. Myös palkinnon perustamispäivä viittaa de Beauvoiriin: se perustettiin 9. tammikuuta 2008, de Beauvoirin satavuotissyntymäpäivänä. Palkinnon arvo on 20&nbsp;000 euroa, ja sitä rahoittaa ranskalaiskustantamo Éditions Gallimard sekä CulturesFrance.

## Palkintokomitea
Palkinnon saajan päättää sekä ranskalaisista että muunmaalaisista oman alansa asiantuntijoista, koostuva komitea. Aiemmissa komiteoissa jäseninä ovat olleet perustajajäsen ja komitean puheenjohtaja Julia Kristevan lisäksi muun muassa Simone de Beauvoirin ottotytär Sylvie Le Bon de Beauvoir, Cambridgen yliopiston professori Juliet Mitchell ja kolumbialais-ranskalainen poliitikko Íngrid Betancourt.

## Palkitut
* 2008: bangladeshilainen kirjailija Taslima Nasreen ja alankomaalainen feministi, poliitikko ja kirjailija Ayaan Hirsi Ali
* 2009: *One Million Signatures*, iranilaisen naisten oikeuksia puolustavan liikkeen alulle panema kampanja, jonka tarkoituksena on muuttaa Iranin sukupuolisesti syrjiviä lakeja. 
* 2010: Ai Xiaoming, Kiina
* 2011: Ljudmila Ulitskaja, Venäjä
* 2012: Association tunisienne des femmes démocrates, Tunisia
* 2013: Malala Yousafzai, Pakistan
* 2014: Michelle Perrot, Ranska
* 2015: National Museum of Women in the Arts, Yhdysvallat
* 2016: Giuseppina Nicolini, Italia
* 2017: Sauvons les femmes
* 2018: Aslı Erdoğan, Turkki
* 2019: Sara Garcia Gross
* 2020: Collectif 490 hors-la-loi (Leïla Slimani, Sonia Terrab ja Karima Nadir)
* 2021: Scholastique Mukasonga, ruandalainen kirjailija
Lähde

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Prix Simone de Beauvoir pour la liberté des femmes
Kalinka

**Kalinka** () on venäläinen laulu, jota on usein pidetty kansanlauluna. Sen on sanoittanut Ivan Larionov vuonna 1860.

Neuvostoliiton valtionhymnin säveltäjä Aleksandr Aleksandrov teki ”Kalinkasta”  mukaansatempaavan kuorosovituksen, joka levisi neuvostoliittolaisten kuorojen kiertueilla ja äänilevyillä myös länsimaihin.

Laulu ylistää koiranheisipuuta (lumipallopensasta). Sen sanoituksia ei voi suoranaisesti kääntää muille kielille, koska ne sisältävät paljon ilmaisuja sekä monimerkityksisiä venäjänkielisiä sanoja, joille ei ole vastineita muissa kielissä.

Lauri Jauhiaisen tekemässä suomenkielisessä tekstissä lauletaan Kalinka-nimiselle tytölle. Kun tyttö on vielä nuori, laulaja päättää odottaa tytön kasvamista ja tulla poimimaan hänet myöhemmin, kun tyttö on kypsynyt: ”Kalinka, Kalinka, oot marjani mun...”

## Sanat

:Калинка, калинка, калинка моя!
:В саду ягода малинка, малинка моя!

:Ах, под сосною, под зеленою,
:Спать положите вы меня!
:Ай-люли, люли, ай-люли,
:Спать положите вы меня.

:Калинка, калинка, калинка моя!
:В саду ягода малинка, малинка моя!

:Ах, сосенушка ты зеленая,
:Не шуми же надо мной!
:Ай-люли, люли, ай-люли,
:Не шуми же надо мной!

:Калинка, калинка, калинка моя!
:В саду ягода малинка, малинка моя!

:Ах, красавица, душа-девица,
:Полюби же ты меня!
:Ай-люли, люли, ай-люли,
:Полюби же ты меня!

:Калинка, калинка, калинка моя!
:В саду ягода малинка, малинка моя!

:Kalinka, kalinka, kalinka moja! 
:V sadu jagoda malinka, malinka moja!

:Ah, pod sosnoju, pod zeljonoju, 
:Spat’ položite vy menja! 
:Aj-ljuli, ljuli, aj-ljuli, 
:Spat’ položite vy menja.

:Kalinka, kalinka, kalinka moja! 
:V sadu jagoda malinka, malinka moja!

:Ah, sosenuška ty zelenaja, 
:Ne šumi že nado mnoj! 
:Aj-ljuli, ljuli, aj-ljuli, 
:Ne šumi že nado mnoj!

:Kalinka, kalinka, kalinka moja! 
:V sadu jagoda malinka, malinka moja!

:Ah, krasavitsa, duša-devitsa, 
:Poljubi že ty menja! 
:Aj-ljuli, ljuli, aj-ljuli, 
:Poljubi že ty menja!

:Kalinka, kalinka, kalinka moja! 
:V sadu jagoda malinka, malinka moja!

## Lähteet
Sojuz T-15

**Sojuz T-15** oli Neuvostoliiton ensimmäinen miehitetty avaruuslento Mir-avaruusasemalle ja samalla myös lento Saljut 7-avaruusasemalle. Sojuz-avaruusalus laukaistiin Baikonurista 13. maaliskuuta 1986 ja alus laskeutui maahan 16. heinäkuuta 1986. Sojuz T-15 oli viimeinen T-mallinen alus.
 
## Miehistö
* Leonid Kizim 
* Vladimir Solovjov 

## Lähteet
Sojuz TM-1

**Sojuz TM-1** oli Neuvostoliiton ensimmäinen Sojuz TM -sarjan miehitetty avaruusalus, joka kuitenkin koelennolla oli miehittämätön. Se laukaistiin Baikonurista 21. toukokuuta 1986. Se telakoitui Mir-avaruusaseman kanssa. Alus laskeutui maahan 30. toukokuuta 1986.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
*NSSDC: Sojuz TM-1
Akaa (Suomen entinen kunta)

**Akaa** () oli nykyisen Akaan kaupungin alueella ennen Toijalan kauppalan perustamista vuonna 1946 sijainnut kunta ja sitä edeltänyt kirkkopitäjä. 

Kirkkopitäjänä Akaa itsenäistyi Sääksmäestä vuonna 1483. Urjala oli Akaan kappeliseurakuntana jo keskiajalla ja erosi omaksi kirkkoherrakunnakseen vuonna 1589. Kylmäkoski oli Akaan rukoushuonekuntana vuodesta 1666, tuli kappeliksi vuonna 1892 ja itsenäistyi vuonna 1897. Akaan kunta perustettiin pitäjänkokouksessa vuonna 1870 sen jälkeen, kun oli annettu asetus kunnallishallinnosta maaseudulla. Vuonna 1932 Akaan pohjoisosa erotettiin uudeksi Viialan kunnaksi, johon liitettiin myös osia Lempäälästä ja Vesilahdesta.

Akaan kunta lakkautettiin vuonna 1946, jolloin sen kirkonkylästä lähialueineen muodostettiin itsenäinen Toijalan kauppala. Muu osa kunnasta liitettiin Kylmäkoskeen, Viialaan ja Sääksmäkeen.

Vuoden 2007 alussa Toijala ja Viiala yhdistyivät, ja tämän kuntaliitoksen jälkeen uuden kaupungin nimenä on jälleen Akaa. Myös Kylmäkosken kunta liittyi uudelleen perustettuun Akaaseen vuoden 2011 alusta. Akaan kirkko ja seurakunta ovat kantaneet koko ajan Akaan nimeä.

Väkiluvun kehitys:
* 1751: 1 726 as.
* 1805: 2 702 as.
* 1860: 1 675 as.
* 1900: 3 616 as.
* 1930: 4 534 as.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Sojuz TM-3

**Sojuz TM-3** oli Neuvostoliiton lähettämä kolmas miehistö Mir-avaruusasemalle. Avaruusalus laukaistiin Baikonurin kosmodromilta 22. heinäkuuta 1987 ja se laskeutui maahan 29. joulukuuta 1987. Alus kuljetti avaruuteen Syyrian ensimmäisen avaruuslentäjän.

## Miehistö
Laukaistiin avaruuteen
*Aleksandr Viktorenko 
*Aleksandr Aleksandrov 
*Muhammad Faris (Syyria)

Laskeutuivat
*Juri Romanenko 
*Aleksandr Aleksandrov 
*Anatoli Levtšenko 

## Lähteet
Heimo Tauriainen

**Heimo Sakari Tauriainen** (1. helmikuuta 1927 Helsinki – 30. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen televisiotoimittaja ja uutisankkuri.

Tauriainen toimi Yleisradion televisiouutisten uutistenlukijana 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Hän jäi eläkkeelle Yleisradion palveluksesta vuonna 1984. Tauriainen laati 1980-luvulla useiden *[[Mitä missä milloin]]* -vuosikirjojen uutiskatsaukset.

## Lähteet
* Helsingin Sanomat 16.9.1989
* Mitä-Missä-Milloin vuosikirja 1990 (syntymä- ja kuolinajat)
*
Jokirastaat

**Jokirastaat** (*Myophonus*) on sieppojen (Muscicapidae) heimoon kuuluva lintusuku. Aikaisemmin suku luettiin rastaisiin. Sukuun kuuluu BirdLifen mukaan seitsemän lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty kuuluvan yhdeksän lajia.

## Jokirastaisiin kuuluvia lajeja
* Intianjokirastas (*Myophonus horsfieldii*)
* Malakanjokirastas (*Myophonus robinsoni*)
* Sinijokirastas (*Myophonus caeruleus*)
* Srilankanjokirastas (*Myophonus blighi*)
* Sumatranjokirastas (*Myophonus melanurus*)
* Sundanjokirastas (*Myophonus glaucinus*)
* Taiwaninjokirastas (*Myophonus insularis*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*ZipcodeZoo: Myophonus
Veikko Isomäki

**Veikko Kalervo Isomäki** (20. kesäkuuta 1919 Punkalaidun – 21. toukokuuta 1989) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Isomäki kirjoitti myös libreton Tauno Marttisen oopperaan *Jaarlin sisar*, jonka ensiesitys oli Hämeenlinnassa 1979.

## Teoksia
* *Hämeen voima - Hämeen kansa 1906-1956 : 50 vuotta työväen sanomalehden julkaisutoimintaa Etelä-Hämeessä.*  Hämeenlinna 1956
* *Nuorten sotilaiden aika*.  Gummerus 1970
* *Sanan vanaa*, novelleja.  Kanta-Hämeen kirjailijayhdistys Vana -66, Hämeenlinna 1977 (yksi kirjoittajista)

## Lähteet
* Suomen kirjailijat -tietokanta
* Mitä-Missä-Milloin vuosikirja 1990 (kuolinaika)
SONET (toiminnanohjausjärjestelmä)

**Sonet** on CGI:n Suomessa kehittämä tietojärjestelmä (ERP), joka soveltuu yritysten ja yhteisöjen henkilöstön-, talouden-, ja toiminnanohjaukseen.

Sonetilla on tuotteistettu toimintamalli tuotekehityksestä käyttöönottoihin, versionpäivityksiin ja asiakastukeen. Sitä käyttää Suomessa noin 1200 yritystä ja 700 julkisyhteisöä, joten Sonetilla on yhteensä noin 20 000 käyttäjää. Yritysten koko vaihtelee pk-yrityksistä suuryrityksiin eri toimialoilla. Sonet toimii yleisissä tietokanta-, käyttöjärjestelmä- ja tietoliikenneympäristöissä. Se perustuu 3-tasoarkkitehtuuriin, joka mahdollistaa ohjelmiston etäkäytön. Relaatiotietokantoina voivat olla SQL Server, Solid tai Oracle. Tietokantapalvelimena voidaan käyttää tietokantatoimittajan tukemia laitteita ja käyttöjärjestelmiä. Sovelluspalvelimen käyttöjärjestelmä voi olla joko Windows Server 2008 tai 2012. Työaseman käyttöjärjestelmänä voi olla Windows 7 tai Windows 8.

## Aiheesta muualla
* Sonet.fi
* Esittely CGI:n sivuilla
* Esittelyvideo Youtubessa
Grigori Vereštšagin

**Grigori Jegorovitš Vereštšagin** (; 11. lokakuuta 1851 – 27. elokuuta 1930) oli ensimmäinen udmurttilainen runoilija, proosakirjailija ja dramaturgi.

Vereštšagin syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Kezin piirin Polomin kylässä. Hän valmistui Sarapulin reaaliopistosta ja työskenteli sen jälkeen opettajana. 1800-luvun lopussa hän toimi diakonina Jelabugassa ja vuosina 1900–1927 pappina ja opettajana Jelabugan kihlakunnan Buranovon kylässä.

Vuosina 1886 ja 1889 Vereštšagin julkaisi Venäjän maantieteellisen seuran sarjassa kaksi tutkimusta udmurttien kansatieteestä. Vuosina 1895–1896 hän toimi asiantuntijana udmurttitalonpoikia vastaan suunnatussa Multanin oikeusjutussa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän ryhtyi kannattamaan bolševikkeja ja osallistui vuonna 1918 udmurttien ensimmäiseen edustajakokoukseen. Vereštšaginin vuonna 1889 julkaistua runoa *Čagyr, čagyr dydyke…* (”Siniharmaa kyyhkynen”) pidetään ensimmäisenä alkuperäisenä udmurtinkielisenä kaunokirjallisena teoksena.

## Suomennettu teos
* *Tuktaš*. Teoksessa: *Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja*. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.

## Lähteet
Alarik Lehtonen

**Alarik Valdemar Lehtonen** (11. huhtikuuta 1921 Somero – 16. maaliskuuta 1972 Salo) oli suomalainen kirjailija.

Lehtosen romaanin *Kaikki luodit eivät vihellä* tapahtumat sijoittuvat jatkosodan vuosiin. Minä-muotoon kirjoitetun romaanin kertojana on alikersantiksi sodan myötä ylenevä Jalmar Hokkanen.

Alarik Lehtosen poika Lexi Hannu Lehtonen on kirjoittanut vuonna 2005 Vuoden urheilukirja -tittelin saaneen *Otto Brandtin tie* -teoksen.

## Teoksia
* *Kaikki luodit eivät vihellä*, romaani. Gummerus 1962, 2.–4. painos 1962, 5. painos 1963, 6. painos 1979, 7. painos 1980

## Lähteet
* Suomen kirjailijat -tietokanta
Ha Jin

**Jīn Xuěfēi** (perinteisin kiinalaismerkein 金雪飛), kirjailijanimeltään **Ha Jin** (哈金), (s. 15. helmikuuta 1956) on kiinalais-yhdysvaltalainen nykykirjailija. Jin on kirjoittanut romaaneja, runoja, novelleja ja esseitä, ja on muun muassa voittanut PEN/Faulkner-palkinnon kahdesti vuosina 2000 ja 2005.

## Elämä
Ha Jin syntyi pienessä maalaiskaupungissa Liaoningin maakunnassa. Neljätoistavuotiaana hän värväytyi Kansan vapautusarmeijaan, jossa hän palveli Kiinan ja silloisen Neuvostoliiton rajalla Kiinan koillisosassa. Kolmantena vuonnaan armeijassa Jin opiskeli itsekseen keski- ja ylemmän koulun kursseja. Kuuden vuoden jälkeen Jin lähti armeijasta voidakseen opiskella korkeakoulussa, mutta kaikki korkeakoulut olivat edelleen suljettuja Kiinan kulttuurivallankumouksen takia. Opiskelun sijaan Jin työskenteli junayhtiön viestittäjänä, mutta opiskeli sivussa englantia. Motivaationa hänellä oli jonakin päivänä voida lukea Friedrich Engelsin teos *Työväenluokan asema Englannissa vuonna 1844* alkuperäiskielellä.

Korkeakoulujen auettua vuonna 1977 Jin haki ja pääsi opiskelemaan Heilongjiangin yliopistoon Harbiniin pääaineenaan englannin kieli, vaikka tämä oli ollut Jinin pääainevaihtoehdoista viimeinen. Hän valmistui alemmalla korkeakoulututkinnolla vuonna 1981 ja jatkoi opintojaan Shandongin yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1984. Jin muutti Yhdysvaltoihin ja valmistui tohtoriksi Brandeisin yliopistosta vuonna 1993.

Taivaallisen rauhan aukion verilöylyn jälkeen Jin totesi, ettei voisi kirjoittaa vapaasti Kiinassa, joten hän jäi Yhdysvaltoihin. Toisin kuin muut maanpaossa olevat kiinalaiskirjailijat, Jin kirjoitti englanniksi, vaikka kirjoittaminen vaatikin paljon työtä ja aikaa, mutta toisaalta myös vapautta. Jinin taiteilijanimen toinen osa tulee Harbinin kaupungin nimestä.

Nykyään Ha Jin on Bostonin yliopiston englannin kielen professori.

## Bibliografia
### Romaanit
* *In the Pond* (1998)
* *Odotus*' (*Waiting* 1999; suom. Leena Tamminen, WSOY, 2000)
: – palkittiin PEN/Faulkner-palkinnolla
* *The Crazed* (2002)
* *War Teash* (2004)
* *A Free Life* (2007)

### Kokoelmat
* *Between Silences: A Voice from China* (1990)
* *Facing Shadows* (1996)
* *Ocean of Words: Army Stories* (1996)
: – palkittiin PEN/Hemingway-palkinnolla
* *Under the Red Flag* (1997)
: – palkittiin Flannery O'Connor -palkinnolla
* *The Bridegroom* (2000)
* *Wreckage* (2001)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Helsingin Sanomien'' kirja-arvostelu romaanista ''Odotus''
* Powells.comin haastattelu vuodelta 2000
Mihail Možgin

**Mihail Grigorjevitš Možgin** (; 12. heinäkuuta 1890 – 22. huhtikuuta 1929) oli yksi ensimmäisistä udmurttilaisista runoilijoista.

Možgin syntyi nykyisen Tatarstanin Bavlyn piirin Potapovo-Tumbarlan kylässä talonpojan perheeseen. Vuonna 1906 hän valmistui Birskin opettajaseminaarista ja toimi sen jälkeen opettajana kotiseudullaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän kansalaissotaan. Palattuaan kotiin vuonna 1923 hän jatkoi työskentelyään opettajana.

Možgin toimi udmurttien kansanperinteen kerääjänä, kääntäjänä ja julkaisijana. Kansanperinteen pohjalta hän laati vuonna 1909 julkaistun balladin *Begloi* (), jota pidetään yhtenä ensimmäisistä udmurtinkielisistä kaunokirjallisista teoksista.

## Lähteet
Kedra Mitrei

**Kedra Mitrei** (udmurtiksi Кедра Митрей, oikealta nimeltään **Dmitri Ivanovitš Korepanov**, ; 28. syyskuuta 1892 – 1949) oli ensimmäinen merkittävä udmurttikirjailija.

Kedra Mitrei syntyi Igran kylässä talonpojan perheeseen. Vuonna 1907 hän pääsi Kazanin vierasheimoisten opettajaseminaariin, josta hänet kuitenkin pian erotettiin vapaa-ajattelijana. Hän kierteli eri puolilla Volgan ja Uralin seutua ja suoritti vuonna 1913 opettajan tutkinnon. Ensimmäisen maailmansodan ajan hän palveli Venäjän armeijassa ja osallistui Siperiassa Venäjän kansalaissotaan. Vuonna 1920 hän palasi kotiseudulleen, liittyi vuonna 1922 bolševikkipuolueeseen, työskenteli kansanvalistusosaston johtajana ja vuosina 1923–1928 Gudyri-lehden toimituksessa. 1930-luvun alussa Kedra Mitrei suoritti tutkinnon Idän kansojen kommunistisessa yliopistossa Moskovassa ja työskenteli sen jälkeen Udmurtian pedagogisen korkeakoulun ja tieteellisen tutkimusinstituutin kielen ja kirjallisuuden laitosten johtajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen ja vuosina 1934–1937 toimi Udmurtian kirjailijaliiton puheenjohtajana.

Vuonna 1915 Kedra Mitrei julkaisi Blagoveštšenskissä kansanperinteeseen pohjautuvan historiallisaiheisen tragedian *Eš-Terek*. Vuonna 1926 ilmestyi ensimmäinen versio vuosien 1904–1920 tapahtumille omistetusta historiallisesta kertomuksesta *Vuž gurt* (”Vanha kylä”), jonka uusi laitos ilmestyi vuonna 1936 nimellä *Zurka Vužgurt* (”Vanhakylä vavahtaa”). Kirjailijan pääteos on vuonna 1929 ilmestynyt ensimmäinen udmurtinkielinen romaani *Śekyt zibet* (”Raskas ies”), joka kuvaa elämää 1700–1800-lukujen vaihteen udmurttikylässä. Vasta tekijän kuoleman jälkeen ilmestyi vuonna 1911 kirjoitettu omaelämänkerrallinen kertomus *Ditja bolnogo veka* (”Sairaan vuosisadan lapsi”).

Vuonna 1937 Kedra Mitrei joutui poliittisen vainon kohteeksi ja tuomittiin vankileirille. Kirjailija vapautettiin vuonna 1946, mutta vuonna 1948 hänet pidätettiin uudelleen. Hän kuoli karkotettuna Novosibirskin alueen Mihailovon piirin Tšumakovon kylässä.

## Suomennettu teos
* *Mahla*. Teoksessa *Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja*. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kedra Mitrei Udmurtian valtionyliopiston sivustolla
Proteas EKA AEL

**Proteas EKA AEL** on kyproslainen koripalloseura.

Seura on hallinnut Kyproksen sarjaa 2000-luvulla voittaen 2003-2007 mestaruuden viisi kertaa perättäin. Seura on myös ainoa kyproslainen seura, joka on voittanut kansainvälisen koripallosarjan. Se voitti vuonna 2003 FIBAn Regional Challenge Cup.

## Aiheesta muualla
*Virallinen kotisivu 
*Epävirallinen kotisivu
Aaro Salmela

**Aaro Maunu Johannes Salmela** (4. elokuuta 1928 Taivalkoski – 26. elokuuta 2016 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Salmela oli toimittajana muun muassa Tamperelainen, Uusi Kuvalehti, Uusi Maailma ja Aamulehti-lehdissä. Hän oli vapaa toimittaja vuodesta 1973. Salmelan kävi keskikoulun. Hänen tiensä kirjoittajaksi käynnistyi sähköalan opinnoista. Hän avusti alkuun mm. Koillissanomia, mutta siirtyi Koillis-Pohjan Sähkö – lehden päätoimittajaksi.

Salmela oli Koillismaan ihailija. Hänen viimeinen kuolinvuonnaan 2016 julkaisemansa omakustanne kirja Keltanokka kertoo Taivalkosken asioista. Aiheena on Taivalkosken kirkonkylä 1930–luvulla ja sota- ja evakkoaikana, ihmiset ja heidän teot ja toiminnot tarkasti selostettuna ja muistettuna. Valtakunnallista huomiota sai hänen aikaisempi teoksensa Isät katsovat poikiaan. Se on romaani tehtaalaisista, maanviljelijöistä, suojeluskuntalaisista, entisistä punakaartilaisista, ja koulupojista, heidän ajatuksistaan talvisodan päätyttyä.

Salmelan vanhemmat olivat poliisikonstaapeli, pankinjohtaja Mauno Salmela ja Lyydia (o.s. Karvonen). Puoliso oli Aili Irene Kaunisto vuodesta 1956. 

## Teoksia
* *Professori sokkeloissa*, tv-näytelmä.  1977
* *Isät katsovat poikiaan*, romaani.  Gummerus 1980
* *Terveitten ehdoilla*, Tampereen seudun invalidien järjestöhistoriikki.  Tampereen seudun invalidit 1987
* *Sami : Sami Suominen omin ja muiden silmin*.  Otava 1988 (Sami Suomisen elämäkerta)

## Lähteet
* Suomen kirjailijat -tietokanta
* Kirjastovirma: Taivalkoskelaisia kirjailijoita 

### Viitteet
Albertfalva

**Albertfalva** () on Budapestin kaupunginosa. Albertfalva sijaitsee XI osa-alueella Budan puolella, Rákóczin sillan eteläpuolella. Se rajoittuu idässä Tonavaan ja lännessä Pécsiin menevään rautatiehen, jonka varrella on myös Budafok-Albertfalvan asema.

Albertfalva oli aikaisemmin itsenäinen kunta, mutta se liitettiin Budapestiin vuonna 1950. 

## Aiheesta muualla
Kuźebai Gerd

**Kuźebai Gerd** (udmurtiksi Кузебай Герд, oikealta nimeltään *Kuzma Pavlovitš Tšainikov*, ; 14. tammikuuta (J: 2. tammikuuta) 1898 – 1. marraskuuta 1937) oli udmurttilainen kirjailija.

Kirjailija syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Vavožin piirin Bolšaja Dokjan kylässä. Vuosina 1912–1916 hän opiskeli Kukarkan opettajaseminaarissa, minkä jälkeen hän työskenteli opettajana. Vuosina 1918–1920 Gerd toimi Malmyžin kihlakunnan kansanvalistusosaston ja sittemmin Udmurtian julkaisu- ja kouluosastojen johtajana. 1920-luvulla hän suoritti jatko-opintoja Idän kansojen kulttuurin tutkimusinstituutissa Moskovassa ja työskenteli vuosina 1930–1932 Udmurtian neuvostopuoluekoulun opettajana.

Gerd alkoi kirjoittaa runoja jo kouluaikoinaan. Hänen pääteoksiaan ovat kokoelmat *Kreźći* (”Kanteleensoittaja”, 1922), *Śaśkajaśkiś muzjem* (”Kukoistava maa”, 1927) ja *Ĺogetjos* (”Askelmat”, 1931), joissa kuvataan udmurttien menneisyyttä, ylistetään vallankumousta ja käsitellään maaseudun ja yhteiskunnan muutosta. Gerd kirjoitti myös lastenrunoja, näytelmiä ja udmurttien kansanperinnettä käsitteleviä tieteellisiä tutkimuksia.

Toukokuussa 1932 Kuzebai Gerd pidätettiin syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänen syytettiin olevan tekaistun Sofin-salaliiton johtaja. Marraskuussa 1933 hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin kymmenen vuoden pakkotyöksi. Hän kärsi tuomiotaan Solovetskin vankilerillä. Lokakuussa 1937 Gerd tuomittiin uudelleen kuolemaan ja hänet ammuttiin Sandarmohissa Karhumäen lähellä. Kirjailijan maine palautettiin vuonna 1958.

## Suomennettu teos
* *Mati*. Teoksessa: *Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja*. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kuźebai Gerd Udmurtian valtionyliopiston sivustolla 
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Kuzma Tšainikov