open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Toppo Elonperä

**Toivo ”Toppo” Elonperä** (alk. **Toivo Aleksis Ellenberg**; ) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän ansioitui etenkin koomisissa luonnerooleissa 1930- ja 40-luvun elokuvissa.

## Tausta
Elonperän vanhemmat olivat työnjohtaja Edvard Aleksander Elonperä ja Eriika Wäisänen. Keskikoulun ja kauppaopiston jälkeen hän aloitti opiskelun Kansallisteatterin oppilaskoulussa ja musiikkiopistossa vuonna 1912. Hän teki 1920-luvulla useita opintomatkoja Keski-Eurooppaan.

## Ura

Elonperä näytteli teatteriuransa aikana Koiton Näyttämöllä, Tampereen Teatterissa, Kansan Näyttämöllä, Iloisessa Teatterissa, Viipurin kaupunginteatterissa, Kansanteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Elonperä oli Oulun työväenteatterin johtaja 1921–1923, Vaasan työväenteatterin johtaja 1925–1927 ja Kotkan Maakuntateatterin johtaja vuodesta 1949. Kansanteatterissa hän toimi näyttelijän työn ohella myös ohjaajana 1930–1934. Elonperä tunnettiin erityisesti sydämellisenä ja rehevänä koomikkona.

Elonperä näytteli 46&nbsp;elokuvassa vuosina 1929–1952. Hänen ensimmäinen filmiroolinsa oli Jussi Raitojan isä mykkäelokuvassa *[[Lumisten metsien mies]]* (1929). Elonperä sai hyvät arviot suorituksestaan esittelijäneuvos Hymysenä komediassa *[[Minä ja ministeri]]* (1934). Vuonna 1936 hän sai kaksivuotisen kiinnityksen Jäger-Filmiin, jonka tuottamassa kansankomediassa *[[Tukkijoella (vuoden 1937 elokuva)|Tukkijoella]]* (1937) hän teki merkittävän roolisuorituksen Tolarina. 

Vuosina 1938–1946 Elonperä työskenteli Suomen Filmiteollisuuden kiinnitettynä näyttelijänä. Koomisia sivuosia olivat vääpeli Muinonen elokuvassa *[[Rykmentin murheenkryyni (vuoden 1938 elokuva)|Rykmentin murheenkryyni]]* ja Korni-Mikko elokuvassa *[[Serenaadi sotatorvella]]*. Molemmat olivat sotilasfarsseja. Lisäksi Elonperä oli muun muassa Sakeri *[[Nummisuutarit (vuoden 1938 elokuva)|Nummisuutareissa]]* (1938) ja lukkari *[[Seitsemän veljestä (elokuva)|Seitsemässä veljeksessä]]* (1939). Muita humoristisia hahmoja olivat esimerkiksi Toppo Tatti musiikkielokuvassa *[[SF-paraati]]* (1940) ja mainostoimiston johtaja komediassa *[[Onnellinen ministeri]]* (1941). Elonperän harvoja vakavia rooleja oli kriitikoiden ylistämä Karjalan-Aku paatoksellisessa elokuvassa *[[Oi, kallis Suomenmaa]]* (1940).

## Filmografia

## Lähteet
*

### Viitteet
Northrop F-5 Freedom Fighter

**Northrop F-5 Freedom Fighter** on yhdysvaltalainen pienikokoinen, kaksimoottorinen hävittäjä, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1962.

Northrop kehitti F-5:n pohjalta myöhemmin muun muassa YF-17 Cobra -hävittäjän, joka puolestaan toimi lähtökohtana F/A-18 Hornetin  suunnittelussa.

## Historia
F-5:ttä edelsi Northropin kehittämä konetyyppi N-156, joka suunniteltiin pieneksi ja ketteräksi. N-156:n oli tarkoitus kyetä lentämään laivaston pienimmiltäkin lentotukialuksilta, mutta laivasto siirtyi suurempiin aluksiin. N-156 johti kuitenkin Northrop T-38 Talon -koulutuskoneen kehitykseen ja F-5:n kehitykseen. Ensimmäinen prototyyppi YT-38 lensi vuonna 1959.

Kennedyn presidenttikaudella käynnistynyt *Military Assistance Program* (Sotilaallinen avustusohjelma) pyrki varustamaan Yhdysvaltain liittolaisten armeijoita, mihin tarkoitukseen Northropin jatkojalostama **N-156F**-tyyppi soveltui erinomaisesti. N-156F nimettiin **F-5A**:ksi, ja ensimmäiset F-5A:t myytiin Norjan kuninkaallisille ilmavoimille vuonna 1964. Sveitsin ilmavoimat käytti tätä konetyyppiä ennen F-18 Hornetia. Sveitsiläinen Patrouille Suisse -taitolentoryhmä käyttänee sitä edelleen.

Vietnamin sodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimat kehitti **F-5C**-mallin, joka osallistui menestyksekkäästi taisteluihin, mutta jäi lähinnä kokeiluversioksi.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
*Crosby, Francis: *Modern Fighter Aircraft – an illustrated history of war planes from 1945 to present day*, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s. 100) 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Lassen Peak

**Lassen Peak** on tulivuori Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Lassen Peak on toimiva tulivuori jonka edellinen purkaus tapahtui vuonna 1917. Vuoren korkeus on 3 189 metriä.

## Aiheesta muualla

*Lassen Volcanic National Park
Kultainen ruusu

**Kultainen Ruusu** (joskus myös **Montreux’n Kultainen ruusu**, ) on televisio-ohjelmille ja radio-ohjelmille myönnettävä arvostettu kansainvälinen palkinto. Palkintoa on jaettu vuodesta 1961 lähtien. Kultainen Ruusu -palkinto jaetaan samannimisillä festivaaleilla (Rose d’Or Festival), jotka pidetään nykyään Sveitsin Luzernissa. Vuoteen 2003 asti festivaalit järjestettiin Montreux’ssä. Vuonna 2014 kilpailuun tuli mukaan myös radio. 

Kultainen Ruusu -palkinnot jaetaan vuosittain kahdeksalle eri televisio-ohjelmatyypille:
* komedia
* tilannekomedia
* saippuasarja
* tositelevisio
* *variety* 
* musiikkiohjelma
* peliohjelma
* taide- ja erikoisohjelma

## Suomalaisten menestys
* 1965: Kultainen ruusu ja Lehdistön palkinto: *[[Lumilinna (televisio-ohjelma)|Lumilinna]]*, Yle TV1
* 1971: Kunniamaininta: *[[Love... and Marriage]]*, Yle TV1
* 1972: Pronssiruusu: *[[Ällitälli]]*, Yle TV1
* 1984: Hopeinen ruusu: *[[Velipuolikuu]]*/*Raw War*, Yle TV1
* 1984: Kunniamaininta: *[[Practical English in practice]]*, MTV
* 1986: Kunniamaininta ja lehdistön palkinto: *[[Sisko ja sen veli]]*, Yle TV2
*1989: Kunniamaininta  *Modern Fox, Kolmostelevisio (TV3)*
* 1991: Pronssiruusu: *Neutral Policy,* MTV
* 1997: Pronssiruusu: *[[The Joyboys Story]]*, MTV3
* 2014: Kultainen ruusu: Tunteiden ilta, YLE Radio Suomi

## Palkittuja ohjelmia
Ruotsi on voittanut Kultaisen Ruusun muun muassa vuonna 1962 ohjelmalla Kaskad, ja Britannia ohjelmilla Mr. Bean (1990) ja Pop Idol (2002).

## Aiheesta muualla
* Festivaalin verkkosivu
Jari Sedergren

**Jari Sedergren** (s. 1959 Kajaani) on suomalainen valtiotieteiden tohtori, elokuva- ja televisiotutkimuksen dosentti ja elokuvaan sekä historiaan erikoistunut tutkija. Hän on työskennellyt vuodesta 2003 erikoistutkijana Kansallisessa audiovisuaalisessa instituutissa.

## Elämä ja ura
Sedergren valmistui valtiotieteiden maisteriksi 1991, lisensiaatiksi 1996  ja valtiotieteiden tohtoriksi poliittisesta historiasta 1999 Helsingin yliopistosta. Väitöskirja käsitteli poliittista elokuvasensuuria Suomessa 1939–1947. Sedergren toimi vuosina 1996–1998 tutkijana ja erikoistutkijana professori Hannu Salmen johtamassa Suomen Akatemian ”Kriisi, kritiikki, konsensus” -hankkeessa. Hankkeen yhteydessä julkaistiin myös kolmen kirjoittajan yhteisteos *Kriisi, kritiikki, konsensus. Elokuva ja suomalainen yhteiskunta*. Vuosina 2000–2001 Sedergren työskenteli tutkijatohtorina professori Seppo Hentilän johtamassa ”Kylmä sota” -hankkeessa.

Sedergren oli Suomen kansallisfilmografian toimituskunnan jäsen vuosina 2003–2006. Sinä aikana ilmestyivät osat 11 ja 12. Hän oli toimituskunnan jäsen myös Kansallisessa audiovisuaalisen arkiston lähdejulkaisuissa *Talvisodan katsaukset* (2-dvd, Kava & Finnkino 2007), *Jatkosodan katsaukset I: Hyökkäävät kamerat* (4-dvd, Kava & Finnkino 2008) ja *Jatkosodan katsaukset II: Kamerat asemissa* (4-dvd, Kava & Finnkino 2009).

Vuonna 2006 Sedergren julkaisi laajan tutkimuksen toisen maailmansodan jälkeen valtiollistetusta elokuvasensuurista Suomessa. Yhdessä Ilkka Kippolan kanssa kirjoitettu Suomen dokumentti- ja lyhytelokuvan historia neljältä ensi vuosikymmeneltä ilmestyi vuonna 2009. Toinen osa vuosilta 1944–1989 ilmestyi lokakuussa 2015.

Sedergren on internetissä ilmestyvän Ennen & Nyt – Historian tietosanomien perustajajäsen ja sen alkuvuosien päätoimittaja 2001–2004, minkä jälkeen hän on jatkanut lehden toimittajana. Sedergren on luennoinut ja julkaissut kymmeniä tieteellisiä ja populaaritieteellisiä artikkeleita erikoisalueistaan sensuurista, elokuvasensuurista, propagandasta, nationalismista ja suomalaisesta elokuvasta sekä dokumenttielokuvasta.

Aiemmin Sedergren on toiminut aktiivisesti Historiallisessa Yhdistyksessä (muun muassa puheenjohtajana vuosina 2001–2002) ja Suomen elokuvatutkimuksen seurassa. Hän on ollut DocPoint -dokumenttielokuvafestivaalia järjestävän yhdistyksen hallituksen jäsen (2002–2013) ja puheenjohtaja (2004–2008). Usean Valtion elokuvalautakuntakauden jälkeen Sedergren oli kuvaohjelmien ikärajavalituksia käsittelevän kuvaohjelmalautakunnan jäsen vuoden 2013 loppuun.

## Kirjat
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Jari Sedergrenin blogi
*Jari Sedergrenin elokuvaesittelyjä kokoava blogi
*Jari Sedergrenin Helsingin historiaan liittyvä blogi
Fred Karlsson

**Fred Göran Karlsson** (s. 17. helmikuuta 1946 Turku) on yleisen kielitieteen emeritusprofessori Helsingin yliopistossa ja suomen kielen dosentti. Hän oli 1978–1980 yleisen kielitieteen professori Turun yliopistossa. Karlsson on tehnyt työtä kieliteknologian sekä kielitieteen historian alalla ja julkaissut lukuisia teoksia. Kieliteknologian alalla Karlsson on kehittänyt formalismin nimeltä rajoitekielioppi, joka tunnetaan ehkä paremmin englanninkielisellä nimellään *Constraint Grammar (CG)*. Se on raakatekstin morfologisen pilkkomisen ja tulkinnan apuväline.

Karlsson on aikamme merkittäviä suomen kielen tutkijoita, ja hänen englanninkielistä teostaan *Finnish – an Essential Grammar* (ensimmäinen painos ruotsiksi, *Finsk grammatik*, 1978) onkin käytetty usean avoimen lähdekoodin projektin suomen kielelle kääntämisessä. Karlssonin teos *Yleinen kielitiede* (1. painos 1994) on käytössä korkeakoulujen oppi- ja pääsykoekirjana.

Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1984 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.

## Julkaisuja
**Finnish – an Essential Grammar*. Routledge 1999. 
**Yleinen kielitiede*. Yliopistopaino 1994 (uud. laitos 1998, toinen painos 2003). 
**Constraint Grammar: A Language-Independent System for Parsing Unrestricted Text*. Mouton De Gruyter 1995. 
* Hakulinen, Auli – Karlsson, Fred: *Nykysuomen lauseoppia*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1979 (1. painos). 
* Hovdhaugen, Even – Karlsson, Fred – Henriksen, Carol – Sigurd, Bengt: *History of linguistics in the Nordic countries*. Societas Scientiarum Fennica 2000. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kotisivut 
* Fred Karlsson 375 humanistia -sivusto 8.11.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Matti Alatalo

**Matti Alatalo** (s. 29. lokakuuta 1958 Oulainen) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän valmensi viimeksi Swiss Leaguen EHC Vispiä syksystä 2017 lokakuuhun 2020, jolloin joutui irtisanotuksi. Suomessa Alatalo valmensi Oulun Kärppiä vuodesta 2008 kevääseen 2010, jolloin hänet kuitenkin erotettiin tehtävistään hieman ennen runkosarjan loppua. Alatalon tilalle Kärppien päävalmentajaksi nousi kakkosvalmentaja Mikko Haapakoski. Kritiikistä huolimatta Alatalon aika Kärpissä oli lähtökohtiin nähden menestyksekäs: 2008–2009 Alatalo valmensi suuria muutoksia kokeneen ja tärkeitä avainpelaajiaan menettäneen joukkueen SM-hopealle. Joukkue hävisi finaalisarjan JYP:lle otteluvoitoin 4–0. Sveitsissä Alatalo valmensi GCK Lionsin ja Vispin joukkueita alun kymmenettä kautta yhtäjaksoisesti. Pelaajana Alatalo edusti Oulun Kärppiä kaksi kautta, 1972–1974, Suomensarjassa.

Ennen Kärppiin siirtymistään Alatalo valmensi kaudella 2007–2008 Hämeenlinnan Pallokerhoa. Viisi edellistä kautta Alatalo valmensi JYPiä, ja on sitä ennen toiminut valmennustehtävissä muun muassa Tapparassa valmennuspäällikkönä sekä seitsemän kauden ajan Sveitsissä. Häneltä löytyy kokemusta valmennuksesta myös Itävallasta ja Yhdysvalloista. Sveitsissä Alatalo toimi ZSC Lions Zürichin apuvalmentajana NLA:ssa 1995–2000 ja tämän jälkeen kaksi vuotta NLB-liigan GC Küsnacht Lionsin päävalmentajana. Alatalo palasi Küsnachtin päävalmentajaksi kaudelle 2011–2012 ja toimi tehtävässä aina kevääseen 2017 asti. Kaudella 2017–2018 Alatalo toimii niinikään NLB-liigassa EHC Vispin päävalmentajana.

Kaudella 2004–2005 SM-liigan pelaajat äänestivät Alatalon liigan mieluisimmaksi valmentajaksi. Matin vuonna 1990 syntynyt poika Santeri Alatalo on pelannut puolustajana Sveitsin NLA:ssa kaudesta 2013–2014 lähtien.

## Valmennusura Suomessa

## Lähteet
Hermeetikko

**Hermeetikko** oli vuosina 2006-2012 ilmestynyt aikakauslehti, joka käsitteli politiikkaa, salatieteitä, historiaa ja kulttuuria. Lehden perustivat Kane Kanerva ja Jukka Nieminen. Nieminen toimi päätoimittajana useimpien numeroiden osalta vuosina 2006–2011, ja sen jälkeen päätoimittajana jatkoi Kane Kanerva.

Lehti koostui vaihtuvien kirjoittajien artikkeleista.

Vuoden 2013 alussa Hermeetikko lakkasi ilmestymästä aikakauslehtenä ja sen tilalle perustettiin samanniminen aikakauskirja.  

## Artikkeleiden kirjoittajia

*Venu Gopala Das
*Kane Kanerva
*Kim Katami
*Jussi Lehtonen
*Sahban Mroueh
*Jukka Nieminen
*Leo Nygren
*Anne Pöyhönen
*Kati Sinenmaa
*Jussi Sohlberg
*Pekka Tamminen

## Kuvittajia
*Kane Kanerva
*Swami Jokinen

## Lähteet
* Hermeetikko 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Lehden kotisivut 
*Kansallisbibliografian tietokanta
Playlife

**Playlife** on Trevisossa, Italiassa perustettu vaateyritys, jonka omistaa Benetton Group.

Benetton nimesi Formula ykkösissä autojensa moottorit Playlifeksi vuosina 1998-2000. Playlife-moottorit olivat  Renault-moottoreita, jotka oli hankittu Mecachromelta 1998 ja Supertecilta 1999 ja 2000. Muutkin tallit, kuten Williams, Arrows ja BAR käyttivät samoja moottoreita, mutta alkuperäisillä nimillään.

Playlifen moottoreilla saavutettiin yhteensä 69 pistettä, 6 palkintokorokesijoitusta ja yksi paalupaikka, mutta voittoja ei saavutettu.

## Formula 1 -tulokset

## Lähteet
Jääkiekon II-divisioona

**II-divisioona** (joskus myös **Rautaliiga**) on Suomen jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu maantieteellisesti kuuteen lohkoon. Ensimmäistä kertaa vuonna 2008 ratkaistiin II-divisioonan virallinen mestari ja mestaruuden voitti Lohjan Ankat. Ankat nousivat Suomi-sarjaan.

Ennen Suomi-sarjan perustamista vuosina 1975–1999 II-divisioona oli kolmanneksi korkein sarjataso.

Virolainen seura HC Panter pelasi Eteläisessä lohkossa kaudella 2005-2006, ja sijoittui neljänneksi.

## Sarjajärjestelmä
Pelataan alueiden järjestämänä kuudessa lohkossa (1. Etelä, 2. Häme, 3. Pohjanmaa, 4. Savo-Karjala, 5. Pohjois-Suomi, 6. Länsirannikko). Suomi-sarjan karsintaan pääsevät ne lohkojen voittajat, jotka ovat halukkuutensa nousuun ilmoittaneet.

## Alkusarjan lohkojaot 2025–2026
Lähde:

### Lohko 1 - Etelä

### Lohko 2 - Häme

### Lohko 3 - Keskimaa

### Lohko 4 - Savo-Karjala

### Lohko 5 - Pohjoinen

### Lohko 6 - Länsirannikko

## Lähteet
Sami Haavisto

**Sami Haavisto** (s. 12. helmikuuta 1970) on suomalainen independent-elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka tunnetaan pienen budjetin kauhuelokuvistaan. Haavisto vaikuttaa Blood Ceremony Films -nimisessä independent-elokuvaryhmässä. Haaviston ohjaamia elokuvia ovat muun muassa *Desire of the Innocent Blood*, *Rites of Blood*, *Succubus* sekä tammikuussa 2009 valmistunut *Black Blooded Brides of Satan*.  

Blood Ceremony Films on solminut kolmesta ensimmäisestä elokuvastaan levityssopimuksen brittiläisen Redemptionin kanssa ja tämän myötä elokuvat ovat saaneet kansainvälisen levityksen DVD:llä. Hän on myös Blood Ceremony Magazine -lehden päätoimittaja, sekä Vääksyssä sijaitsevan Horror-Shop-myymälän omistaja. Myymälä muutti kylään helmikuussa 2023. Horror-Shop on underground musiikkiin ja eri skenejen sekä tyylilajien ympärille keskittyvä erikoisliike, jonka teemoina ovat muun muassa horror, black metal, gootti, okkultismi ja psychobilly. Kauppa on keskittynyt toimimaan pääasiassa tapahtumissa, joissa esiintyy jonkin musiikin alalajin toimijoita ja on yleensä hankkinut kyseistä tyylilajia varten materiaalia.

Vuonna 2011 Haavisto julkaisi kirjan *Suomifilmin alamaailma,* joka kertoi Blood Ceremony Films -ryhmän ensimmäisestä kymmenestä vuodesta. Vuonna 2014 hän esitti *[[Salatut elämät|Salatuissa elämissä]]* Rampea.

Haavistoa pidetään äärioikeistolaisena toimijana, joka myy väitetysti metallitapahtumissa uusfasistisia materiaaleja. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Blood Ceremony Films 
* Horror-Shop
* Yle Areena, 1.11.2017, Nosto: "Kauhu on jäätävän upea tunne kun se yllättää!", sanoo kauhuharrastaja Sami Haavisto (Ylen haastattelu Halloweeniin liittyen)
AG-16

**AG-16** (; *AG-13* vuoden 1917 heinäkuuhun) oli Electric Boat Companyn vuonna 1912 valmistama Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene, joka oli tyypiltään Holland 9. Venäjä osti niitä kaksitoista kappaletta laivastoilleen. Veneet tulivat Yhdysvalloista osina ja niistä koottiin viisi kappaletta Pietarissa Putilovin telakalla Itämeren laivastolle.

## Valmistus
Aluksen valmisti Electric Boat Co. Grotonissa Connecticutissa, missä alus laskettiin vesille 1916. Venäjän keisarikunnan laivasto otti aluksen palvelukseen 1916 nimellä *AG-13*.

## Palvelus
*AG-13* upposi onnettomuudessa, mutta hylky nostettiin ja palautettiin palvelukseen nimellä *AG-16* 21. heinäkuuta 1917. Joulukuussa 1917 vene asettui laivueensa mukana talvehtimaan Hankoon. Laivue pidettiin normaalista poiketen koko ajan lähtövalmiudessa eli esimerkiksi akkuja ei viety talvisäilöön maihin.  Alus upotettiin Hankoon 3. huhtikuuta 1918 *[[AG-11|AG-11:n]]*, *[[AG-12|AG-12:n]]* ja *[[AG-15|AG-15:n]]* kanssa, juuri ennen saksalaisten maihinnousua.

Suomalaiset nostivat kaksi Hankoon upotetuista veneistä eli *AG-16*:n ja *AG-12*:n, jotta ne voitaisiin korjata ja liittää Suomen merivoimiin. *AG-16* kuljetettiin Helsinkiin. Aluksen tutkinnassa todettiin että dieselit olivat niin vajavaisia että ne olisi uusittava, samoin akut ja sähkömoottorit olivat tuhoutuneet täydellisesti upottamisen johdosta; potkurit, niiden akselit ja ohjauslaitteet sen sijaan olivat kunnossa. Samoin painerungon vauriot olivat helpostikin korjattavia. Suomalainen amiraali suositteli sen ottamista koulutuskäyttöön suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehdessä 1927.

Kaiken kaikkiaan alus oli yhteensä yhdestätoista Suomen rannikolle upotetusta venäläisestä ja englantilaisesta sukellusveneestä parhaassa kunnossa – Harmajan luo upotetut C- ja E-luokkien englantilaisveneet olivat täydellisesti tuhoutuneet. *AG-16:n* runko suojamaalattiin mönjällä estämään ruostumisen korjausta odotettaessa. 

Suomalaiset ottivat yhteyttä sukellusveneen korjaamisessa Electric Boat Co:hon ja Saksaan. Electric Boat Co:n hinnat olivat kuitenkin niin korkeat että päätettiin valita Saksa. Saksalaiset asiantuntijat tutkivat *AG-16:n* hylkyä ja tekivät kustannusarvion, johon ei kuitenkaan ikinä myönnetty varoja. 

Veneen korjauksen tiedettiin olevan kallista eikä yksikään telakka halunnut taata onnistunutta korjausta, joten alus poistettiin laivastosta ja romutettiin 1929, kun uusien sukellusveneiden rakentaminen päätettiin aloittaa.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Geoff Huegill

**Geoff Huegill** (s. 4. maaliskuuta 1979 Gove) on australialainen uimari. Hänen kotikaupunkinsa on Scarborough. Huegill edustaa Redcliff Leagues SC:tä, ja hänen valmentajanaan toimii Ken Wood. Huegill ilmoitti 17. helmikuuta 2007 jättävänsä kilpauinnin. Swimming World Magazinen haastattelussa hän mainitsi Ian Thorpen päätöksen vaikuttaneen hänen omaansa. Huegill palasi kuitenkin kilpailuihin ja saavutti 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauinnissa pronssia Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2010.

## Saavutukset
* 1997: Lyhyen radan MM-kilpailut: hopeaa 100 metrin perhosuinnissa, kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin  sekauintiviestissä
* 1998: Pitkän radan MM-kilpailut: kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin  sekauintiviestissä, pronssia 100 metrin perhosuinnissa; Kansainyhteisön kisat: kultaa 100 metrin perhosuinnissa, kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin  sekauintiviestissä
* 1999: Tyynenmeren-mestaruuskilpailut : hopeaa 100 metrin perhosuinnissa; Pitkän radan MM-kilpailut: neljäs 100 metrin perhosuinnissa
* 2000: Kesäolympialaiset: pronssia 100 metrin perhosuinnissa, hopeaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin  sekauintiviestissä
* 2001: Pitkän radan MM-kilpailut: kultaa 50 metrin perhosuinnissa, pronssia 100 metrin perhosuinnissa, kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä
* 2002: Lyhyen radan MM-kilpailut: kultaa 50 metrin  perhosuinnissa, kultaa 100 metrin perhosuinnissa, hopeaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä; Tyynenmeren-mestaruuskilpailut : hopeaa 100 metrin perhosuinnissa, hopeaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä; Kansainyhteisön Kisat: kultaa 50 metrin perhosuinnissa, kultaa 100 metrin perhosuinnissa, kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä
* 2003: Pitkän radan MM-kilpailut: neljäs 50 metrin perhosuinnissa, 13:s 100 metrin perhosuinnissa
* 2004: Kesäolympialaiset: kahdeksas 100 metrin perhosuinnissa
* 2010: Tyynenmeren-mestaruuskilpailut: pronssia 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä, Kansainyhteisön kisat: hopeaa 50 metrin perhosuinnissa, kultaa 100 metrin perhosuinnissa, kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä
* 2011: Pitkän radan MM-kilpailut: pronssia 50 metrin perhosuinnissa, hopeaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä

## Lähteet
*Profiili swimrankings.net-sivustolla 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*FINA Biography
Live (Blind Guardianin albumi)

**Live** on Blind Guardianin vuonna 2003 julkaisema toinen livealbumi. Live koottiin useilta eri keikkapaikoilta A Night at the Opera -kiertueen aikana vuosina 2002–2003. Albumi on kaksilevyinen ja sisältöä paketilla onkin siksi runsaasti. Liveä kuuntelemalla saa oivan kuvan Blind Guardianin koko tuotannosta vuosina 1988–2002.

Kiertueen aikana bändin rumpalilla, Thomen Stauchilla, oli välillä jonkinlaisia ongelmia käsiensä kanssa. Tästä syystä joillekin keikoille palkattiin häntä paikkaamaan keikkabasisti Oliver Holzwarthin veli Alex Holzwarth.

Albumilta julkaistiin single **The Bard's Song (in the Forest)**.

## Kappaleet

;CD 1
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

;CD 2
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
;Yhtye
* Hansi Kürsch – laulu
* André Olbrich – kitara
* Marcus Siepen – kitara
* Thomen Stauch – rummut

;Vierailevat muusikot
* Oliver Holzwarth – basso
* Michael Schüren – koskettimet
* Alex Holzwarth – rummut Thomenin ollessa sivussa

## Arvostelut
* Imperiumi: 9/10

## Lähteet
* http://www.blind-guardian.com
* Blind Guardianin julkaisut  

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
*
A Fever You Can’t Sweat Out

__NOTOC__
**A Fever You Can’t Sweat Out** on yhdysvaltalaisen Panic! at the Disco -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 13.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Brendon Urie – laulu, rytmikitara, basso, kosketinsoitin, piano
* Ryan Ross – soolokitara, kosketinsoitin, syntetisaattorit, musiikkiohjelmointi, urut, piano, haitari, taustalaulu
* Spencer Smith – rummut, lyömäsoittimet, kellopeli, tamburiini, shaker, cabasa
* Brent Wilson – basso

## Arvostelut
* Allmusic: 
* Entertainment Weekly: B
* Pitchfork: 1.5/10
* Rolling Stone: 

## Lähteet
2. divisioona

**2. divisioona** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

## Maavoimien yhtymät
Suomen puolustusvoimien yhtymiä eri aikakausilta:
* Suomen 2. divisioona (1918−1939)
* 2. divisioona (talvisota)
* 2. divisioona (jatkosota)
* Suomen 2. divisioona (1945−)

Muiden maiden asevoimien yhtymiä:
*Brittiläinen 2. panssaridivisioona
* Saksan 2. jalkaväkidivisioona
* Saksan 2. motorisoitu jalkaväkidivisioona
* Saksan 2. panssaridivisioona
* Saksan 2. vuoristodivisioona
* Slovakian 2. jalkaväkidivisioona
* Yhdysvaltain 2. jalkaväkidivisioona

## Urheilu
Eri palloilulajien sarjajaon 2. divisioonat:
* Jääkiekon II divisioona, Suomen jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso
* II divisioona, Suomen jalkapallon toiseksi korkein sarjataso 1969–1972, sitä ennen nimellä Suomensarja
* II divisioona, Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso vuosina 1973–1994, nykyinen Kakkonen
* Englannin 2. divisioona (Football League Second Division), Englannin toiseksi korkein jalkapallon sarjataso vuosina 1892–1992.
Too Fast for Love

**Too Fast for Love** on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen esikoisalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 1981. Albumi on tyyliltään punkin, heavyn, glamin ja voimapopin sekoitus. Sitä pidetään merkittävänä uuden aikakauden aloittajana rock-musiikissa.

## Albumin taustaa
Alkuperäinen levypainos on nauhoitettu sekä julkaistu yhtyeen itse perustamalla Leathür Records -levy-yhtiöllä vuonna 1981. Pian julkaisemisen jälkeen yhtye kirjoitti levytyssopimuksen levy-yhtiö Elektra Recordsin kanssa. Elektra vaati albumin uudelleenmiksaamista, sillä se oli riittämättömän laadukas radiosoittoon. Sekä yhtye että levy-yhtiön kykyjenetsijä Tom Zutaut olivat uudelleenmiksausta vastaan, mutta Roy Thomas Baker toteutti sen kuitenkin. Elektra julkaisi uudelleenmiksatun levyn vuonna 1982.

Elektran julkaiseman levyn kappaleissa on erilaisia efektejä sekä tehosteita, ja kappaleet kuulostavat vähemmän tuoreilta sekä raaoilta kuin alkuperäiset Michael Wagenerin tuottamat. Lisäksi uudesta painoksesta on jätetty pois Leathür-painoksen kappale ”Stick to Your Guns”. Nimikkokappaleen ”Too Fast for Love” alkuperäinen alkuosa on leikattu lisäksi pois uudessa painoksessa.

Albumi on julkaistu remasteroituna vuonna 2003. Siinä on mukana viisi bonuskappaletta sekä kappaleen ”Live Wire” musiikkivideo.

## Kappaleluettelot
### Vuoden 1981 Leathür Records -painos

### Vuoden 1982 Elektra Records -painos

## Arvostelut
* AllMusic: 

## Kokoonpano
* Vince Neil – laulu
* Nikki Sixx – basso
* Mick Mars – kitara
* Tommy Lee – rummut

## Aiheesta muualla
* 
*
Kuolleet sielut

**Kuolleet sielut** (, *Mjortvye duši*) on Nikolai Gogolin romaani vuodelta 1842, joka kertoo salaperäisen päähenkilön kollegineuvos Tšitšikovin ostosmatkoista ja niistä koituvista tapahtumista. Tšitšikov ostaa matkoillaan maanomistajilta kuolleita 'sieluja' eli kuolleita maaorjia, joita ei ole vielä poistettu henkikirjoitusluettelosta. Motiivikseen hän selittää ostavansa maaorjia saadakseen arvostusta ja vakuuttaakseen morsiamensa vanhemmat.   

Gogol itse luonnehti *Kuolleita sieluja* sen alkuperäisen alaotsikon mukaan runoelmaksi. Kirjailija piti hyvää ystäväänsä runoilija Puškinia innoittajanaan sekä Reviisoriin että Kuolleisiin sieluihin.  

Gogol suunnitteli kirjoittavansa kolmiosaisen venäläisen vastineen Danten Jumalaiselle näytelmälle. *Kuolleet sielut* vastaa Danten *[[Jumalainen näytelmä#Helvetti|Helvettiä]]*. *Kiirastulta* vastaava toisen osan, jossa kuvataan kristillis-moralisoivaan sävyyn Tšitšikovin kehitystä positiiviseksi sankariksi, käsikirjoituksen kirjailija poltti ennen kuolemaansa. Hän kirjoitti sitä kymmenen vuoden ajan. Tarinasta on olemassa muutaman sivun mittainen runko ja se on suomennettu vuonna 1966 ilmestyneessä *Valitut teokset II* -kirjassa.

Teos on ilmestynyt useina suomennoksina. Kirja on Gogolin pääteos ja kirjallisuuden klassikko.  

## Kirjan henkilöitä
* Pavel Ivanovitš Tšitšikov – kollegineuvos, miellyttävä ja huomiota herättämätön keskinkertaisuus
* Petruška – Tšitšikovin palvelija
* Selifan – Tšitšikovin ajuri
* Manilov – tunteileva ja makeileva hienostelija, maanomistaja
* Sobakevitš – öykkärimäinen ahmatti, maanomistaja
* Nozdrev – kerskaileva tuhlari ja paatunut peluri, maanomistaja
* Nataša Petrovna Korobotška – leskirouva, maanomistaja
* Pljuškin – itara leskimies, maanomistaja
* Kaupungin virkamiehiä: kuvernööri, prokuraattori, provosti
* Kuvernöörin vaimo ja tytär
* seurapiirirouvia: Anna Grigorjevna, Sofia Ivanovna, Praskovja Fjodorovna

## Suomennokset
* *Kuolleet sielut*. Suom. Samuli S. Helsinki: Edlund, 1882. (W. Churberg'in romani-kirjasto; 2 vsk.). – Suom. Samuli Suomalainen. Otava, 1977 (Delfiinikirjat.). .
* *Kuolleet sielut*. Suom. Jalo Kalima ja Juhani Konkka; kuv. P. Boklevskij. WSOY, 1939. (Kuuluisia romaaneja; 9.). – Söderström, 1945 – WSOY, 1951– WSOY, 1962. (Taskukirjasto; 12.). – WS, 1968 – WSOY, 1977 (Taskukirjasto; 12.). . – WSOY, 1984 . – WSOY, 1992 (Laatukirjat.). .
* *Kuolleet sielut*. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.
* *Kuolleet sielut*. Suom. Jalo Kalima; kuvittanut P. Boklevski. WSOY, 2009 . – BTJ, 2008 (Klassikko-Kipinä.). .
* *Kuolleet sielut*. Suom. Juhani Konkka. – Kuvitus: TIM. Otava, 1970 – Kuvitus: TIM. Helsinki: Ex libris: 1970 – kuvitus: Tim. Ex libris, 1972 (Suuret venäläiset kertojat.) Otava, 2010 . – Otava, 2000. .

;Kokoelmissa
* *Kuolleet sielut* sekä *Riita, Nenä, Päällystakki, Hullun päiväkirja*. Suom. Juhani Konkka, Reino Silvanto & Esa Adrian. Otava, 1975 (Suuret venäläiset kertojat; 1.). .
* *Valitut teokset. 2*. toim. Juhani Konkka; Suom. Juhani Konkka, Eino Kalima & Jalo Kalima. WSOY, 1959. – WSOY, 1966. – WSOY, 1994. . (sis: Reviissori, Kuolleet sielut)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
David Pemberton

**David Pemberton** on Vihreän liiton entinen puoluesihteeri. Hänen puoluesihteerikaudellaan vuosina 1991–1993 Vihreää liittoa ohjattiin yleispuolueen suuntaan. 2000-luvulla Pemberton oli Vihreän liiton pää-äänenkannattaja *[[Vihreä Lanka|Vihreän Langan]]* kustantajan toimitusjohtaja.

Pemberton aloitti ympäristötieteiden opinnot Kuopion yliopistossa vuonna 1979. Hän osallistui opiskeluaikanaan aktiivisesti ainejärjestö- ja ylioppilaskuntatoimintaan. Hänestä tuli Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston puheenjohtaja vuonna 1983 ja hän oli KYY:n hallituksen puheenjohtajana vuonna 1987. Pemberton toimi myös Kuopion ylioppilaslehti *Stimuluksen* päätoimittajana. Hän valmistui 1988.

## Lähteet
Joe Aiello

**Joseph "Joe" Aiello** (1891 – 23. lokakuuta 1930) oli amerikanitalialainen mafioso ja Al Caponen kanssa Chicagossa kilpailevan liigan johtaja. Caponen lähettämät miehet ampuivat Aiellon 23. lokakuuta 1930 Chicagossa. Aiellon takissa oli 37 reikää. Hän sai kaiken kaikkiaan 50–100 osumaa. Hänen ruumiinsa oli repeytynyt kahtia.
Jeff Koons

**Jeff Koons** (s. 21. tammikuuta 1955) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Häntä on kutsuttu kitschin kuninkaaksi ja hän on saanut paljon huomiota mediassa.

Koons opiskeli Maryland Institute College of Artissa Baltimoressa ja Art Institute of Chicagossa. Hän toimi ennen ammattiuraansa muun muassa pörssimeklarina. Koons oli naimisissa italialaisen pornonäyttelijän ja parlamentaarikon Ilona ”Cicciolina” Stallerin kanssa lyhyen aikaa vuodesta 1991 alkaen. Heillä on yksi yhteinen poika. Parin yhteistyön tuloksena syntyi ”Made in Heaven” -sarja veistoksia, maalauksia ja valokuvia, jotka kuvaavat pariskuntaa harrastamassa seksiä eri asennoissa.

Koons on herättänyt myös huomiota lausunnoillaan taiteensa tekemisestä. Hän teettää teoksensa eri alojen käsityöläisillä.  

Vuonna 2009 Koons aikoi rakentaa Los Angeles County Museum of Artsiin 25 miljoonan dollarin (noin 19 miljoonaa euroa) Train-junainstallaation. Teräksestä ja alumiinista rakennettava 20 metriä pitkä juna oli kunnianhimoinen hanke. Höyryä neljä kertaa päivässä päästelevän junan oli tarkoitus roikkua ilmassa punakeltaisesta nostokurjesta museon edustalla. Työn oli tarkoitus jäljitellä Baldwinin höyryveturia vuodelta 1943 ja sen tekemisen arveltiin kestävän noin neljä vuotta. Myöhemmin teoksen sijoituspaikaksi vaihtui New Yorkin High Line puisto, mutta teos jäi lukuisten syiden takia toteutumatta.

## Koons Suomessa
Jeff Koonsin teoksia oli esillä Suomessa vuonna 1990 amerikkalaista 1980-luvun taidetta esittelevässä yhteisnäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Koons kävi myös Helsingissä luennoimassa Kuvataideakatemiassa. Alkuvuodesta 2005 Koonsin yksityisnäyttely oli Helsingin kaupungin taidemuseossa Tennispalatsissa. 

## Teosten myynti
Kohutaiteilijanakin tunnettu Koons hoitaa julkisuuskuvaansa tarkoin, ja hän on verrannut itseään Michelangeloon. Hänet tunnetaan myös taloudellisesta menestyksestään. Esimerkiksi teos *Jim Beam J. B. Turner* myytiin keväällä 2005 5,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.

Koonsin teos *Hanging Heart (Magenta/Gold)* myytiin 14. marraskuuta 2007 New Yorkin Sotheby’sin huutokaupassa 21 miljoonalla dollarilla. Teos oli tuolloin kallein elävän taiteilijan myyty teos. Marraskuussa 2013 myyty Jeff Koonsin *Balloon Dog (Orange)* tuli maailman kalleimmaksi elävän taiteilijan teokseksi 58,4 miljoonan dollarin hinnalla.

## Teoksia

Tiedosto:Jeff Koons Puppy Bilbao small.jpg|*Puppy*, 2004.
Tiedosto:Puppy Koons Bilbao detail.jpg|*Puppy*, yksityiskohta.
Tiedosto:Bilbao - Guggenheim 35.jpg|*Tulips*
Tiedosto:Balloon Flower Detail.jpg|*Mirrored Bubble Sculpture*
Tiedosto:Kiepenkerl - Jeff Koons.JPG|*[[Kiepenkerl]]*, 1987


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alppihiihdon maailmancup 1994–1995

**Alppihiihdon maailmancup [[1994]]-[[1995]]** oli kaikkien aikojen 29. sellainen. Miesten kokonaiskilpailun voitti italialainen Alberto Tomba ja naisten sveitsiläinen Vreni Schneider.

## Miehet
### Kokonaiskilpailu

* 80.  Mika Marila, 45 pist.
* 88.  Janne Leskinen, 36 pist.

### Pujottelu
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

*28.  Mika Marila, 45 pist.

### Suurpujottelu
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

### Super-G
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

*30.  Janne Leskinen, 36 pist.

### Syöksylasku
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

### Alppiyhdistetty
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

## Naiset
### Kokonaiskilpailu

### Pujottelu
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

### Suurpujottelu
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

### Super-G
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

### Syöksylasku
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

### Alppiyhdistetty
#### Kilpailut ja voittajat

#### Loppupisteet

## Lähteet
* FIS: Miesten tulokset
* FIS: Naisten tulokset
Vikinga

**Vikinga** () on Vaasan 19. kaupunginosa ja osa-alue Palosaarella, joka käsittää Varisselänkadun ja Alskatintien välisen alueen.

Kaupunginosa jakautuu kahteen ilmeeltään selkeästi erottuvaan osaan. Luoteisosassa Isolahden rannalla on lähinnä huvilamaisia pientaloja, jotka on rakennettu 1900-luvun alussa. Monet uudetkin talot on mukautettu vanhaan tyyliin. Alueella on ruotsinkielinen peruskoulu Vikinga skola, jossa on luokat 1–6 sekä päiväkoti. Muita palveluita ovat uimaranta ja kaksi pienvenesatamaa.

Kaakkoispuoli lähempänä Onkilahtea on kerrostalovaltaista aluetta, johon on 1970-luvulta alkaen rakennettu opiskelija-asuntoja Palosaarentien ja Ahventien varsille. 

Kaupunginosan perusti osakeyhtiö Wiking A. B. vuonna 1913. Se liitettiin Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1935. Kaupunginosasta on joissain yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Viikinlohko.

## Väestö
Vuonna 2013 Vikingassa oli noin 3&nbsp;200 asukasta. Asukasluku on hieman noussut reilu kymmenessä vuodessa, vuonna 2024 Vikingan väkiluku oli  asukasta. Työpaikkoja kaupunginosassa oli 321 kappaletta vuonna 2023.

Vikingan asukkaista äidinkielenään suomea puhui 65,7&nbsp;%, ruotsia 22,7&nbsp;% ja muita kieliä 11,6&nbsp;% vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 42,5&nbsp;% ja työttömiä 9,4&nbsp;% vuonna 2013.

## Politiikka
Vikingan kaupunginosa muodostaa vaaleissa oman, muusta Palosaaresta erillisen äänestysalueensa. Viime vaaleissa eniten äänia Vikingassa on kerännyt RKP.

## Kuvia

Tiedosto:Ahventie, Palosaari.jpg | Ahventietä
Tiedosto:Hauentie, Vikinga, Vaasa.jpg | Hauentietä
Tiedosto:Neptunintie, Vikinga Vaasa.jpg | Neptunintietä
Tiedosto:Järkkäri, Palosaaren järjestötalo.jpg | Palosaaren järjestötalo, takana Yleisradion Vaasan toimipistettä.
Tiedosto:Vikingan koulu, Vaasa.jpg | Vikinga skola


## Lähteet
Katariina Poskiparta

**Katariina Poskiparta** (s. 30. heinäkuuta 1961 Lahti) on suomalainen poliitikko, yritysjohtaja ja vihreiden entinen puoluesihteeri. Hän toimi vuosina 2008–2011 Tarja Cronbergin ja Anni Sinnemäen valtiosihteerinä työ- ja elinkeinoministeriössä ja vuosina 2011–2014 ympäristöministeri Ville Niinistön valtiosihteerinä. Poskiparta oli Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön (YTHS) toimitusjohtaja vuosina 2014–2025.

## Ura
Koulutukseltaan Poskiparta on yhteiskuntatieteiden maisteri. Vuonna 1989 Poskiparta toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana. Hän on ollut myös Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja.

Poskiparta toimi vihreiden puoluesihteerinä vuosina 1993–1995. Puoluesihteerinä Poskiparran tuli remontoida puoluetoimiston talous ja organisaatio. Hän olikin asettanut ehdoksi, että puolueessa olisi hyväksyttävä sääntöuudistuspaketti, jos hänet valitaan toimeen. Sääntöuudistuksiin kuului muun muassa puoluehallituksen hallinnollisen ja valtuuskunnan poliittisen roolin erottaminen ja siirtyminen yhteen puoluekokoukseen vuodessa.

Vuosina 1995–2002 Poskiparta oli vihreän ministeriryhmän erityisavustaja Paavo Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa. Hän on ollut myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen.

Vuosina 2004–2005 Poskiparta oli Suomen Lakimiesliiton viestintäpäällikkö. Vuosina 2005–2007 hän toimi Vantaan kaupungin asukaspalvelujohtajana. Virka vastasi apulaiskaupunginjohtajan tehtävää, ja Poskiparran vastuualueeseen kuuluivat muun muassa työllisyys- ja maahanmuuttoasiat.

Vuosina 2008–2011 Poskiparta työskenteli Tarja Cronbergin ja Anni Sinnemäen valtiosihteerinä työ- ja elinkeinoministeriössä Vanhasen toisen ja Kiviniemen hallitusten kausilla. Kataisen hallituksen aikana hän toimi ympäristöministeri Ville Niinistön valtiosihteerinä vuosina 2011–2014.

Vuonna 2014 Poskiparta valittiin Ylioppilaiden terveydenhuoltosäätiön (YTHS) toimitusjohtajaksi korvaamaan Kevan toimitusjohtajaksi siirtyneen Jukka Männistön. Syyskuussa 2025 Annika Saarikko korvasi Poskiparran YTHS:n toimitusjohtajana.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Sirpa Kuronen

**Sirpa Kuronen** (s. 19. joulukuuta 1962) oli Vihreän liiton puoluesihteeri vuosina 1995–1997. Hän toimi myös Turun kunnallispolitiikassa. Hänet valittiin tähän tehtävään Tampereella kesäkuussa 1995 pidetyssä puoluekokouksessa. Ehdokkaita oli yhteensä viisi, joista toiselle kierrokselle pääsi Kurosen lisäksi Harriet Lonka. Kuronen toimi myös vuonna 1998 hyväksyttyä Vihreiden periaateohjelmaa valmistelleessa työryhmässä.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Antonio Lombardo

**Antonio Lombardo**  (1892–1928) oli sisilialaissyntyinen yhdysvaltalainen rikollisjohtaja. Hän tuli seuraajaksi Unione Sicilianan johtoon, samoihin aikoihin kun Al Capone joutui pakenemaan Frank Yalen murhan seurauksia. Lombardon otaksuttiin osallistuneen Caponen kanssa Frank Yalen murhan suunnitteluun. 

Lombardo kuoli 7. syyskuuta 1928, kun häntä ammuttiin päähän Chicagossa. Pian tämän jälkeen ammuttiin myös Lombardon henkivartija, Tony Ferrara. Surmia on pidetty kostoina Yalen murhasta.

## Lähteet
Tommi Kautonen

**Tommi Tapani Kautonen** (s. 24. joulukuuta 1971 Lahti) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan Kautonen pelasi oikeana laitapuolustajana ja uran loppua kohden keskikentän keskustassa.

## Ura pelaajana

Kautonen pelasi Suomessa pääsarjatasolla Lahden Reippaan, Valkeakosken Hakan, Myllykosken Pallon, Vaasan Palloseuran ja FC Lahden riveissä. Hän on ainoa pelaaja, joka on pelannut Veikkausliigan kaikilla kausilla kauteen 2006 saakka. Mestaruussarja-debyyttinsä hän teki 1. lokakuuta 1989 ottelussa Reipas–Kemin Palloseura. Hän päätti uransa FC Lahden riveissä FC KooTeePeetä vastaan 29. lokakuuta 2006. Kaikkiaan hän pelasi pääsarjatasolla 377 ottelua ja teki 21 maalia.

Vuonna 1999 Liigacupin VPS:ssa voittaneen Kautosen suurin henkilökohtainen saavutus on vuodelta 2004, jolloin hänet valittiin liigan parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Kautonen on pelannut Suomen A-maajoukkueessa yhdeksän ottelua ja lisäksi 27 poikien maaottelua.

## Ura valmentajana

Kautonen aloitti valmennusuransa Reippaan B-junioreissa. Ensimmäisen kerran miesten edustustasolla hän valmensi FC KooTeePeetä kaudella 2008. Seura putosi  Ykköseen sijoituttuaan sarjassa viimeiseksi eikä Kautosen sopimusta jatkettu kauden päätteeksi. Tammikuussa 2009 hän siirtyi Kakkosen C-lohkossa pelanneen Vasa IFK:n pelaajavalmentaja Christoffer Kloon valmentajakumppaniksi. 

Kaudella 2010 Kautonen toimi FF Jaron apuvalmentajana ja valmensi yhteistyöseura Jakobstads Bollklubbia Kakkosessa. Marraskuussa 2010 Kautosesta tuli Ykköseen pudonneen FC Lahden päävalmentaja. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti seuran takaisin Veikkausliigaan ja paluu pääsarjatasolle päättyi viidenteen sijaan. Kesäkuussa 2013 Kautonen irtisanottiin tehtävästään FC Lahden oltua sarjassa viimeisenä viidellä pisteellä kymmenen pelatun ottelun jälkeen.

Marraskuussa 2013 Kautonen nimitettiin Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2014 alusta lähtien.

Lokakuussa 2017 Kautonen nimitettiin Seinäjoen Jalkapallokerhon uudeksi päävalmentajaksi. Samalla hän jätti tehtävänsä alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä. Kautosen pesti SJK:n päävalmentajana päättyi potkuihin jo toukokuun lopussa 2018, kun joukkue oli voittanut vain kaksi kahdeksasta pelaamastaan Veikkausliiga-ottelusta.

## Muuta

Kautosen veli Turo on entinen liigapelaaja, kuten myös heidän isänsä Timo joka voitti muun muassa neljä Suomen mestaruutta ja pelasi 47 A-maaottelua. Timo Kautosen veljet Mikko ja Olli ovat hekin voittaneet Suomen mestaruuden. Kautonen on myös Jari Litmasen lapsuudenystävä. 

## Lähteet
* Antti O. Arponen, Markku Heinonen, Juha Kanerva, Juha Tamminen, Vesa Tikander: *Jalkapallon pikkujättiläinen* (WSOY, Porvoo 2003)
* Veikkausliiga: ''Augen viimeinen taisto edessä'' 29.10.2006 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Kautosen pelaajakortti Veikkausliigan sivuilla
*Tommi Kautonen VPS:n sivulla
*Tommi Kautonen VIFK:n valmentajaksi, Jani Uotinen keskikent&auml;lle
Kromi (albumi)

**Kromi** on Saran vuonna 2002 julkaistu toinen albumi. Levy nousi ilmestyessään Suomen virallisen albumilistan sijalle 9. *Kromi* on musiikillisesti raskaampi kuin edeltäjänsä *[[Narupatsaat]]*. Myös koneet ja syntetisaattorit ovat merkittävämmässä asemassa kuin debyyttialbumilla. Levyltä on julkaistu singlenä kappale ”Tanssiin”, josta kuvattiin myös musiikkivideo. Kappale *KSK* julkaistiin promosinglenä.

## Kappaleet
Kaikki sovitukset Sara.

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Singlet
### ''Tanssiin''

# 
# 
### ''KSK''

# 

Radiosoittoon tarkoitettu promosingle.

## Kokoonpano
* Tommi Koivikko – kitara, koneet
* Antti Tuomivirta – kitara, koneet
* Jorma Korhonen – laulu, kitara, koneet
* Kristian Udd – basso, koneet
* Niko Leminen – rummut, koneet

### Vierailevat muusikot
* Martti Lindholm – kosketinsoittimet
* Antti Pitkäjärvi – kosketinsoittimet, taustalaulu
* Ari Laurila – koneet
* Eetu Uusitalo – rummut (kappaleissa ”KSK” ja ”Pinta”)
* Anu Keski-Saari – sello (kappaleessa ”Kooma”)

### Muut
* Ari Laurila – äänitys ja miksaus (Oldbang Studio, Lapua)
* Mika Jussila – masterointi (Finnvox)
* Herra Ylppö – kansitaide

## Arvostelut
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kromi Discogsissa
RT-20

**RT-20** (RT-20P) eli Naton nimeämänä **SS-15 Scrooge** (SS-X-15, SS-XZ-15) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ohjus kylmän sodan aikana. Ohjuksessa oli sekä kiinteä ensimmäinen että nestemäinen rakettivaihe. Ohjus on nähty Punaisen torin paraatissa. Sen kehittely alkoi joskus vuonna 1964, mutta projekti keskeytettiin 1969 ennen ohjusten käyttöönottoa.

Venäläisten mukaan ohjuksen tarkkuus oli 2&nbsp;000–4&nbsp;000 metriä, läntisten tietojen mukaan 600–1&nbsp;800 metriä. Ydinkärki 0,55 tai 1,5 megatonnia, kärjen paino 545 tai 1&nbsp;410 kg, vastaava kantomatka 11&nbsp;000 tai 7&nbsp;000–8&nbsp;000 km kärjestä riippuen.

## Aiheesta muualla

*FAS RT-20P
*SS-X-15 
*Globalsecurity RT-20P
*RT20 Russianspaceweb
*TR20P Astronautix
*military.cz RT20p
*Skyrocket RT20p
Tampereen teknillisen yliopiston fysiikan laitos

**Fysiikan laitos** on kuulunut Tampereen teknillisen yliopiston organisaatioon oppilaitoksen vuonna 1972 tapahtuneesta itsenäistymisestä alkaen. TTKK oli vuosien 1965–1972 ajan Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakoulu ja tällöin fysiikan sekä matematiikan perusopetus oli Yleisen osaston vastuulla. Fysiikan laitos kuului sähkötekniikan osastoon vuoteen 2002 saakka. Vuosina 2002–2007 laitos kuului teknis-luonnontieteelliseen osastoon ja tämän jälkeen yliopiston luonnontieteiden ja ympäristötekniikan tiedekuntaan.

Fysiikan laitoksen johtajina ovat toimineet professorit Gunnar Graeffe (1970–1998), Rolf Hernberg (1998–2009), Martti Kauranen (2009–2010), Jorma Keskinen (2011-2013) sekä Jyrki Mäkelä (2014–2016). Jyrki Mäkelä jäi TTY:n Fysiikan laitoksen viimeiseksi johtajaksi, sillä TTY:n Fysiikan laitos lakkautettiin vuoden 2016 lopussa. Laitoksen tutkimus- ja opetustoiminta jatkui TTY:llä vuosina 2017-2018 nimellä Fysiikan laboratorio ja vuodesta 2019 eteenpäin Tampereen yliopistossa nimellä Fysiikan yksikkö.

## Fysiikan perusopetus
Fysiikan laitoksen näkyvin tehtävä on fysiikan perusopetuksen hoitaminen ja tämä tapahtuu noin 50–150 opiskelijan luentoryhmissä, joista kustakin vastaa pääsääntöisesti lehtori. Lehtorin apuna on laskuharjoitusten ohjaajina pää- tai sivutoimisia tuntiopettajia. Fysiikan laboratorioharjoitukset kuuluvat myös välttämättömänä osana perusopetukseen. Oppilaslaboratoriota johtaa lehtori ja hänen apunaan on noin 20 tuntiopettajaa.

## Fysiikan ammattiaineopetus ja tutkimus

Teknillisen fysiikan ammattiaineekseen valinnut opiskelija voi valita kiinnostuksensa kohteen useasta kokonaisuudesta. Laitos on jaettu laboratoriohin, joita johtaa pääsääntöisesti professori tai dosentti. Laboratoriot ovat
*Aerosolifysiikka, johtajana professori Jorma Keskinen
*Biofysiikka, johtajana professori Ilpo Vattulainen
*Laskennallinen fysiikka, johtajina lehtori Matti Lindroos ja lehtori Jouko Nieminen (kvanttifysiikka) ja professori Adam Foster (Surfaces and Interfaces at the Nanoscale)
*Optiikka, johtajana professori Martti Kauranen
*Pintatiede, johtajana professori Mika Valden
*Puolijohdefysiikka, johtajana professori Tapio Rantala

Fysiikan laitoksen opiskelijat suorittavat ammattiaineopintonsa paneutuen johonkin näistä tutkimusalueista. Diplomi-insinöörejä laitokselta valmistuu vuosittain vajaa parikymmentä, tohtoreita muutamia.

Laitoksen budjetti on vuosittain n. 4 miljoonaa euroa, joista suurin osa on peräisin ulkopuolisista projekteista. Tutkimusjulkaisuja kansainvälisiin, vertaisarvioituihin lehtiin laitos tuottaa vuosittain muutamia kymmeniä kappaleita.

## Katso myös
*Teknis-luonnontieteellinen osasto
*Fysiikka

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laitoksen sivut
Hal

**HAL** on vuonna 2003 perustettu irlantilainen yhtye. Halin muodostavat veljekset Dave (laulu ja kitara) ja Paul Allen (basso ja laulu), Stephen O'Brien (kosketinsoittimet) sekä Steve Hogan (rummut). Rough Trade Records julkaisi Halin esikoisalbumin "Hal" vuonna 2005. 

## Diskografia

### Albumit
*Hal (2005)
*Down In The Valley (EP) (2012)
*The Time, The Hour (2012)

### Singlet
*Worry About the Wind (2004)
*What a Lovely Dance (2005)
*Play the Hits (2005)
*Don't Come Running/I Sat Down (2005)

## Lähteet
* http://www.halmusic.com

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut
*
Santa Maria in Organo

**Santa Maria in Organo** on Veronan vanhimpia kirkkoja. Se sijaitsee Adigejoen vasemmalla puolella Veronettaksi kutsutussa kaupunginosassa. Se on perustettu mahdollisesti 500-luvulla tai vähän myöhemmin langobardien valtakaudella, mutta vain kryptassa on säilynyt varhaiskeskiaikaista rakennetta. Kirkko sai romaanisen asun vuoden 1117 maanjäristyksen jälkeen ja uudistettiin jälleen renessanssiajalla. Keskeneräiseksi jääneen julkisivun suunnitteli Michele Sanmicheli. Vanhan roomalaisajan tornirakennuksen perustalta kohoava kellotorni on Fra Giovanni da Veronan suunnittelema.

Kirkon interiööri muodostuu lyhyestä ja leveästä kolmilaivaisesta, kappeleiden reunustamasta länsiosasta ja suunnilleen saman pituisesta avarasta, muutamaa porrasaskelmaa ylempänä olevasta kuoriosasta, jonka alla on krypta. Kirkkotilan erityisen runsas taiteellinen korstelu periytyy pääosin renessanssiajalta. Kirkon sakaristoa Vasari piti koko Italian kauneimpana. Sen seinäpaneelit puuleikkauksineen ovat yksi Fra Gicondon päätöistä ja kuuluvat lajissaan Italian merkittävimpiin.

Santa Maria in Organo oli aikanaan merkittävä ja vauras benediktiiniluostari, mutta näivettyi 1400-luvulla ja siirtyi 1444 olivetaaneille, joiden käsissä se alkoi uudelleen kukoistaa. Luostari lakkautettiin Napoleonin aikana. Kirkko toimii seurakuntakirkkona.

## Kirjallisuutta
* Luciano Rognini. La chiesa di S. Maria in Organo: Guida storico-artistica. Verona, 2002.

## Aiheesta muualla
* http://www.verona.com/guida/
Vortex-putki

**Vortex-putki** on laitteistojen jäähdytykseen tarkoitettu osa.

## Toimintaperiaate

Vortex-putkeen virtaava paineistettu ilma erotellaan pyörteen avulla kylmäksi ja kuumaksi ilmavirtaukseksi.

## Historia

Vortex periaatteen keksijänä pidetään Georges Ranqueta.

## Aiheesta muualla
*Suomen Virtaustekniikka Oy 
*EXAIR
* ITW Vortec