open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Merle Jääger

**Merle Jääger** (s. 19. lokakuuta 1965) on virolainen teatteri- ja filminäyttelijä sekä kirjailija.

Vuonna 1983 hän valmistui lukiosta ja vuonna 1988 näyttelijäksi Viron musiikki- ja teatteriakatemian esittävän taiteen laitokselta.

Jääger on toiminut näyttelijänä Vanemuine-teatterissa vuodesta 1988, joskin hän on ollut pitkään virkavapaalla. Hän on saanut näyttelijäntyöstään Voldemar Panso -palkinnon 1988 ja Ants Lauter -palkinnon 1997. Vuonna 1999 hänet palkittiin Virossa vuoden parhaana naisnäyttelijänä. Myös Tarton teatterifestivaalilla 2004 hänet valittiin parhaaksi naisnäyttelijäksi. Hänen tunnetuin filmiroolinsa on virolaisessa seikkailuelokuvassa Malev. 

Jääger on Tarton kaupunginvaltuuston jäsen  ja osallistui vuoden 2014 europarlamenttivaaleihin Viron itsenäisyyspuolueen ehdokkaana.

## Runokokoelmat
Erityisesti Jäägerin punk-runot ovat tunnettuja.
*1989 *Merca by air mail*
*1989 *Mercamerka*
*1998 *Vana libu hommik*
*2005 *Hele häärber*
*2007 *Narrivile*

## Lähteet
Tiodolf Julius Petander

**Tidofolf Julius Petander** (21. tammikuuta 1835 – 23. tammikuuta 1904 Kaukasian kenraalikuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
 
Petander tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1846 ja määrättiin sieltä 1854 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 20. kenttätykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1856 ja luutnantiksi 1858. Vuonna 1864 Petander siirrettiin 23. tykistöprikaatiin ja nimitettiin Sakatalskin alueen käskynhaltijan adjutantiksi. Everstiluutnantiksi hän yleni 1870 ja everstiksi 1875. Turkin sodan jälkeen Petander määrättiin heinäkuussa 1878 Venäjälle luovutetun Karsin alueen sotilaskuvernöörin apulaiseksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1885 ja nimitettiin seuraavana vuonna Karsin vankilalaitoksen komitean puheenjohtajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraaliluutnanttina 1899.

## Lähteet
Hanna Vainio

**Hanna Elina Vainio** (8. lokakuuta 1963 Helsinki – 28. maaliskuuta 2021 Bournemouth, Englanti) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja ympäristötaiteilija. Vuonna 1984 ylioppilaaksi kirjoittanut Vainio opiskeli Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1984–1989 ja Taidekoulu Maassa vuosina 1989–1992 kuvataiteilijan ammattilinjalla.

## ''Tuulet ja Suunnat''
Hanna Vainion suunnittelema Helsingin Malminkartanon täyttömäen huipulle ja rinteeseen rakennettu ympäristötaideteos *Tuulet ja Suunnat* valmistui vuonna 1998. Teos on kolmeosainen. Mäen rinteeseen on tehty valkoiset raidat, jotka muodostavat pyramidin, kun ne yhtyvät mäen huipulla. Raidat ovat 260 metriä pitkät ja ne tehtiin Sipoon Kalkkirannasta louhitusta kalkkikivimurskeesta.

Huipulla on teoksen toinen osa, kompassikuvio, joka on tehty kivestä. Kuvion reunoille on sijoitettu kahdeksan eriväristä tuulipussia kompassikuvion osoittamiin pää- ja väli-ilmansuuntiin. Kolmantena osana ympäristöteoksessa olivat istutukset: mäelle istutettiin puita, pensaita ja kukkia. Myös alueen polkuja kunnostettiin.

### Valokuvia teoksesta ''Tuulet ja Suunnat''

File:Malminkartanonhuippu4.jpg|Kalkkikiviraidat.
File:Malminkartanonhuippu kesällä 2013.JPG|Kompassikuvio.
File:Malminkartanonhuippu kesä 2013.JPG|Tuulipussit.


## Lähteet
Eila Karhu

**Eila Maria Karhu** (12. kesäkuuta 1924 – 4. syyskuuta 1990) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitalin kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea yhdessä maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Eura-Kauttuan Urheilijoita.

Karhu saavutti kuulantyönnössä SM-pronssia vuonna 1950 ja sijoittui seuraavana vuonna SM-kilpailuissa viidenneksi. Hän edusti Suomea Ruotsi–Tanska–Suomi-maaottelussa Göteborgissa syyskuussa 1951.

Karhun kuulantyöntöennätys oli 11,68&nbsp;m, jonka hän teki vuonna 1955.

## Lähteet
Silvia Rannamaa

**Silvia Rannamaa** (vuoteen 1940 Sylvia Hypponen; 3. maaliskuuta 1918 Tallinna – 19. huhtikuuta 2007 Tallinna) oli virolainen kirjailija. Hän syntyi Tallinnassa inkerinsuomalaiselle isälle ja virolaiselle äidille. Yläkoulun ja lukion hän suoritti Tallinnassa ja opiskeli sen jälkeen vuosina 1943–1944 Tarton yliopiston filosofisessa tiedekunnassa.

Nuorisoromaanit *[[Kadrin päiväkirja]]* vuodelta 1959 ja *Kasuema* vuodelta 1963 olivat Silvia Rannamaan merkittävimmät teokset. Myöhemmin hän julkaisi lyyrisen satukokoelman *Nösperi Nönni Natuke* (1977) ja lyhytproosan kokoelman *Väikese käpa jälg* (1985). Lisäksi hän on kirjoittanut näytelmiä (*Äratõmbed* vuonna 1968), novelleja ja runoja; tunnetuin runokokoelma on vuonna 2005 ilmestynyt *Sinule, ema!*. Muistelmia omasta elämästään Silvia Rannamaa on julkaissut omaelämäkerrallisissa teoksissa *Maast madalast* (1990) ja *Ja vaimuvara ka* (1998).

*Kadrin päiväkirja* on julkaistu suomeksi vuonna 2014 Anniina Ljokkoin kääntämänä (Savukeidas Kustannus, ). Silvia Rannamaa oli naimisissa kolme kertaa, viimeksi virolaisen kirjailijan Harald Suisleppin (1921–2000) kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Ljokkoi, Anniina: Pioneerit, vakoilijat ja kadonnut isä : Silvia Rannamaan romaanin Kadri neuvostokulttuurin ilmiöiden kääntäminen virosta suomeksi. Pro gradu -työ. Jyväskylän yliopisto 2016.
*Parkkola, Isla: "Mikäpä olisi eläessä satujen maassa". Lukufiilis 1/2015. Web Archive 2016.
*Silvia Rannamaa: Kadrin päiväkirja. Blogiarvostelu. Vuodatus.net.
Fredrik Magnus Orraeus

**Fredrik Magnus Orraeus** (4. heinäkuuta 1784 Viipuri – 17. kesäkuuta 1866 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.
 
Orraeuksen vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Magnus von Orraeus ja Elisabet Louise von Daehn ja puolisot Marie Spitzberg (k. 1849) ja vuodesta 1852 Alexandrina Djakonova, o.s. Spitzberg. Orraeuksen sotilasuran alkua ei tunneta, mutta tiedetään, että hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1838 ja nimitettiin 1843 Polotskin kadettikoulun johtajaksi Vitebskin kuvernementtiin Länsi-Venäjälle. Vuonna 1852 Orraeus ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin Venäjän sotilasoppilaitosten tarkastajaksi. Tästä tehtävästä ja sotapalveluksesta Orraeus sai eron jalkaväenkenraalina vuonna 1862.

## Lähteet
Irma Kuitunen

**Irma Kuitunen** (s. 30. heinäkuuta 1936) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla kaksi SM-mitalia kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Lievestuoreen Kisaa.

Kuitunen saavutti kuulantyönnössä SM-pronssia vuosina 1955 ja 1956 sekä sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1957. Hän edusti Suomea kolmoismaaottelussa Norjaa ja Tanskaa vastaan Oslossa heinäkuussa 1956 ja voitti kuulantyönnön tuloksella 11,69&nbsp;m.

Kuitusen kuulantyöntöennätys oli 12,37&nbsp;m, jonka hän teki heinäkuussa 1960.

## Lähteet
János Garay

**János Garay** (1812–1853) oli unkarilainen runoilija.

Garay nimitti itseään "Uhlandin oppilaaksi". Hän oli harvinaisen tuottelias lähinnä kertomarunouden alalla mutta myös lyyrikkona ja näytelmäkirjailijana. Hänen, kuten muidenkin Mihály Vörösmartyn aikalaisten ja jäljittelijöiden, runolliselle tuotannolle ovat luonteenomaisia piirteitä sujuva muoto, monisanainen ja mahtipontinen isänmaallisuus. Garayn balladeista herättivät aikoinaan paljon vastakaikua muun muassa *Kont* sekä kokoelma *Az Árpádok* (1847). Koottujen teosten julkaisu *Garay János összes munkái* ilmestyi 1886.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Eila Ronkonen

**Eila Orvokki Ronkonen** (s. 23. toukokuuta 1937 Ruokolahti) on suomalainen yleisurheilija, joka 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa saavutti SM-mitaleja ja paransi moneen kertaan Suomen-ennätystä kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Ruokolahden Rajua.

Ronkonen voitti kuulantyönnössä Suomen-mestaruuden vuonna 1958 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1957 sekä SM-pronssia vuosina 1959 ja 1960. Vuoden 1956 SM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Kiekonheitossa hän sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuosina 1958 ja 1960. Hän edusti Suomea kuulantyöntäjänä kuudessa maaottelussa vuosina 1958–1963 ja vuoden 1963 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa. Hän voitti kuulantyönnön Linköpingissä käydyssä Ruotsi-maaottelussa 1960.

Ronkonen paransi neljä kertaa kuulantyönnön Suomen-ennätystä: hän työnsi 13,10&nbsp;m 29.6.1958 Joensuussa, 13,28&nbsp;m 14.9.1958 Simpeleellä, 13,33&nbsp;m 27.6.1962 Viro-maaottelussa Tampereella ja 13,51&nbsp;m 26.6.1963 Viro-maaottelussa Tartossa. Viimeksi mainittu jäi hänen omaksi ennätyksekseen. Kiekonheitossa hänen ennätyksensä oli vuonna 1958 heitetty 38,95&nbsp;m. Keihäänheitossa hänen virallinen ennätyksensä oli vuonna 1958 heitetty 40,77&nbsp;m ja edellisenä vuonna hän heitti kilpailun ylimääräisellä heitolla 40,80&nbsp;m.

## Lähteet
Einar Keinänen

**Einar Keinänen** (22. elokuuta 1891 Kuopio – 23. helmikuuta 1965) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja vakuutusyhtiön toimitusjohtaja.

Keinäsen vanhemmat olivat kauppias Heikki Keinänen ja Anna Karoliina Ruotsalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914.

Keinänen oli Henkivakuutusyhtiö Suomen apulaisaktuaarina 1915−1926, Jälleenvakuutus Oy Varman aktuaarina 1921−1926 ja Vakuutus oy Varman ylimatemaatikkona 1926−1932. Hän oli Vakuutus oy Varman toimitusjohtajana 1932−1947, Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtajana 1947−1953 sekä Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varman toimitusjohtajana vuodesta 1947 alkaen. Keinänen oli myös sosiaaliministeriön virallisena asiantuntijana henkivakuutuksia koskevissa asioissa 1936−1942. Hän oli Suomen aktuaariyhdistyksen hallituksen jäsenenä ja sihteerinä 1930−1932, Suomen vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1935−1943 ja Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1949 alkaen.

Einar Keinänen oli naimisissa vuodesta 1915 Elli Katri Iipposen kanssa. Heidän poikansa Viljo Antero Keinänen (1916−1997) oli filosofian tohtori, vakuutusmatemaatikko ja Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtaja.

## Julkaisuja
* *Tilastollinen tutkimus kansakouluopettajain leski- ja orpokassan tilasta vuoden 1929 alussa*. Helsinki 1930
* *Suomen maan ja Helsingin kaupungin väestön kuolleisuus vuosina 1921-1930*. Suomen Vakuutusyhdistys, Helsinki 1934
* *Katsaus Suomen maan väestön kuolleisuuteen vuosina 1866-1935*. Helsinki 1942
* *Eläketurvan järjestäminen kaupunkien ja kauppalain viranhaltijain ja työtekijäin leskille ja orvoille : P.M. Naantalissa elokuun 25 ja 26 päivinä 1943 pidettäville 10 kaupunkipäiville* ; kirj. Einar Keinänen, Aarre E. Simonen. Suomen Kunnallinen Keskustoimisto, Helsinki 1943
* *Vakuutusosakeyhtiö Varma 1919-1944 : muistojulkaisu*. Varma, Helsinki 1944
* *Jälleenvakuutusosakeyhtiö - Återförsäkringsaktiebolaget Varma 1919-1949 : muistojulkaisu* ; kirj. Einar Keinänen, Viljo Keinänen, Gunnar Soininen. Varma, Helsinki 1950
* *30 vuotta ryhmäeläkevakuutustoimintaa*. Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varma, Helsinki 1956

## Lähteet
Henry Gibson (valtionagronomi)

**Henry Gibson** (1822–1881) oli valtionagronomi Suomessa. Hän oli skotlantilaissyntyinen ja muutti ensin kynnönneuvojaksi Degeberga
jordbruksskolaan Ruotsiin ja sittemmin 1859 Suomeen, jossa hän ja Holsteinista 1850-luvun lopulla Suomeen muuttanut Carl Hornbostel saivat ensimmäiset Suomen valtionagronomin virat. Gibsonin, samoin kuin toistenkin valtionagronomien, työ käsitti etupäässä kiertosuunnitteluja ja yleisiä tilanhoito-, osaksi myös salaojitussuunnitteluja suurtiloilla. Usein hän johti töitä itse. Käytännölliseen maatalouteen hän olikin hyvin perehtynyt, mutta hänen teoreettiset tietonsa olivat verrattain heikot. Hän työskenteli pääasiallisesti Uudenmaan, Turun ja Porin sekä Hämeen lääneissä, ja monilla tiloilla hän vaikutti huomattavalla tavalla maatalouden kehitykseen, varsinkin kokonaistuotannon kohoamiseen.

Noormarkun vesisahaa pidetään Gibsonin suunnittelemana. Hän on suunnitellut ruukkialueelle Noormarkun ensimmäisen kansakoulun sekä Leineperiin useita rakennuksia K. J. Lönegrenin toimeksiannosta.

## Lähteet
Luettelo valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin (Oseania)

Tämä on **luettelo  [[Oseania]]n valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin**. Luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin. 

*Lähteet: 

## Australia

## Fidži

## Hawaiji


File:Kalakaua Grant state visit 1874.jpg|Hawaijin kuningas Kalakaua presidentti Ulysses S. Grantin kanssa Valkoisessa talossa vuonna 1874

## Nauru

## Kiribati

## Marshallinsaaret

## Mikronesian liittovaltio

## Uusi-Seelanti


File:Jimmy Carter and Prime Minister Robert Muldoon inspect the troop during welcoming ceremony. - NARA - 176786.tif|Presidentti Jimmy Carter Uuden-Seelannin pääministerin Robert Muldoonin kanssa Valkoisessa talossa vuonna 1977
File:Deputy Secretary of Defense.jpg|Yhdysvaltain apulaispuolustusministeri Paul Wolfowitz Uuden-Seelannin pääministerin Helen Clarkin kanssa Pentagonissa vuonna 2005
File:John Key with Obamas.jpg|Presidentti Barack Obama Uuden-Seelannin pääministerin John Keyn kanssa Metropolitan Museum of Artissa New Yorkissa vuonna 2009
File:Tim Geithner and John Key at Blair House 2011.jpg|Yhdysvaltain valtiovarainministeri Timothy Geithner Uuden-Seelannin pääministerin John Keyn kanssa Blair Housessa vuonna 2011


## Palau

## Papua-Uusi-Guinea

## Salomonsaaret

## Samoa

## Tonga

## Tuvalu

## Lähteet
Viljo Keinänen

**Viljo Antero Keinänen** (3. helmikuuta 1916 Helsinki – 7. marraskuuta 1997) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja vakuutusyhtiön toimitusjohtaja.

Viljo Keinäsen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Einar Keinänen ja Elli Katri IIpponen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939, filosofian lisensiaatiksi 1947 ja filosofian tohtoriksi 1948. Hänen väitöskirjansa käsitteli funktioteoriaa. Keinänen teki opintomatkat Saksaan 1937 ja Ruotsiin 1948.

Keinänen oli Vakuutus oy Varman apulaismatemaatikkona 1944, ylimatemaatikkona 1945, Jälleenvakuutus oy Varman ja Eläke-Varman ylimatemaatikkona vuodesta 1947 ja Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtajana vuodesta 1953.

Viljo Keinänen oli naimisissa vuodesta 1949 Eeva-Liisa Parkkisen kanssa.

## Julkaisuja
* *Über die vermischte Randwertaufgabe der Halbebene bei unendlich vielen Randintervallen*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1947
* *Jälleenvakuutusosakeyhtiö - Återförsäkringsaktiebolaget Varma 1919-1949 : muistojulkaisu* ; kirj. Einar Keinänen, Viljo Keinänen, Gunnar Soininen. Varma, Helsinki 1950
* *Ryhmähenkivakuutus ja ryhmäeläkevakuutus* ; vakuutustutkinnon oppikirjamoniste, kirj. R. Pajari ja Viljo Keinänen. Suomen vakuutusyhdistys, Helsinki 1958

## Lähteet
Armas Rauhamaa

**Armas ”Ami” Artturi Rauhamaa** (alun perin Nykopp, 18. joulukuuta 1894 Kurikka – 7. huhtikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija, joka oli Suomen itsenäisyyden alkuvuosina parhaita suomalaisia seiväshyppääjiä. Koulutukseltaan hän oli Teknillisen korkeakoulun koneinsinööri.

Ami Rauhamaa kasvoi ensi vuodet Kurikassa, josta hänen vanhempansa muuttivat isä Berndt Rauhamaan (ent. Nykopp (1868–1955)) työn mukana Kuopioon vuonna 1907, jossa Ami kävi ylioppilaaksi. Kouluaikana Ami oli innokas yleisurheilija edustaen aluksi paikallista SLU-seuraa, mutta siirtyi vuodesta 1912 edustamaan Kuopion Reipasta. Hänestä tuli 1910-luvulla seuransa Reippaan kansallisesti parhaita yleisurheilijoita päälajeinaan seiväshyppy ja korkeushyppy. Vuonna 1919 hän saavutti ensimmäisen Suomen mestaruutensa seiväshypyssä ja uusi sen kahden vuoden päästä tekemällä samalla uuden Suomen ennätyksen 370 cm, joka säilyi Suomen ennätyksenä seitsemän vuoden ajan. Olympiavuonna 1920 hän jäi kuitenkin SM-kisoissa neljänneksi Jussi Ruohon voittaessa kisan ja saadessa olympiamatkan Antwerpeniin. Rauhamaan vuoden 1921 Suomen ennätyksellä olisi Antwerpenissä taisteltu jopa mitaleista. Urheilu-ura päättyi pian tämän jälkeen hänen päätettyään opiskelunsa.

Rauhamaa opiskeli Helsingissä Teknillisessä Korkeakoulussa koneinsinööriosastolla ja valmistui 1922 diplomi-insinööriksi. Hän toimi aluksi vuoteen 1924 asti Jämsänkosken paperitehtaalla käyttöinsinsinöörinä ja lopuksi teknisenä johtajana. Sieltä hän siirtyi insinööriksi Ilmailukouluun Helsingin Santahaminaan, jossa hän toimi lisäksi opettajana mekaanikkokoulussa, tähystäjä- ja ohjaajakursseilla. Lisäksi hän opetti vuosina 1928–1929 Kadettikoulun ilmailulinjalla ampuma- ja pommitusoppia. Sota-aikana vuonna 1941 hänet ylennettiin insinööri-majuriksi.

Vuonna 1929 Rauhamaa erosi armeijan palveluksesta ja siirtyi liike-elämän palvelukseen. Vuonna 1935 hän siirtyi Helsingin kaupungin valmistavan poikain ammattikoulun tietopuolisten aineiden opettaja, jossa tehtävässä hän oli aina eläköitymiseensä 1961 asti. Vakituisen työn ohella hän toimi opetustehtävissä myös Helsingin teollisuuskoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. 

## Lähteet
Gasparo Gozzi

**Gasparo Gozzi**, kreivi (1713–1786), oli italialainen runoilija. Hän perusti 1768 Joseph Addisonin *[[The Spectator (1711)|Spectatorin]]* mallin mukaisen lehden *Osservatore Veneto*, jonka satiiri oli hienoa ja tyyli miellyttävää. Huomattavimmat hänen runoteoksistaan ovat Horatiuksen tyyliset *Sermoni* ja *Il trionfo dell’ umiltà*. Gozzin teokset julkaisi Angelo Dalmistro (1794–1798, 1812, 1825–1829).

Gozzin veli oli kirjailija Carlo Gozzi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Leena Ruotsi

**Leena Kaarina Ruotsi** (s. 22. elokuuta 1942 Kaukola) on suomalainen yleisurheilija, joka 1960-luvulla saavutti SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Karvian Kiriä.

Ruotsi saavutti kuulantyönnössä Kalevan kisoissa hopeaa vuonna 1965 sekä pronssia vuosina 1966 ja 1968. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuonna 1960, viidenneksi vuosina 1962, 1964 ja 1969 sekä kuudenneksi vuosina 1963 ja 1971. Hän edusti Suomea vuonna 1965 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa sekä kahdessa maaottelussa, joista ensimmäisessä vastustajina olivat Ranska ja Tanska sekä toisessa Ruotsi.

Ruotsin kuulantyöntöennätys oli 13,13&nbsp;m, jonka hän teki Hämeenkyrössä kesäkuussa 1963.

## Lähteet
Ultimate Custom Night

**Ultimate Custom Night** on vuonna 2018 julkaistu selviytymiskauhupeli, joka kuuluu *[[Five Nights at Freddy’s]]* -pelisarjaan.

Pelaajan tehtävänä on selviytyä robottieläimiltä pizzeriassa kuten ensimmäisessä ja toisessa pelissä. Pelissä esiintyy 50 animatronic-hahmoa, jotka ovat seitsemästä eri *Five Nights at Freddy's* -pelistä.

## Lähteet
Tuula Vuotila

**Tuula Margaretha Vuotila** (s. 16. huhtikuuta 1949 Pietarsaari) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun jälkipuoliskolla SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti vuoteen 1968 IF Drottia, kaksi seuraavaa vuotta Alavuden Urheilijoita ja sen jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja.

Vuotila saavutti kuulantyönnössä Kalevan kisoissa hopeaa vuosina 1966 ja 1967 sekä pronssia vuonna 1969. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuonna 1968 ja viidenneksi vuonna 1965. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1967. Hän edusti Suomea neljässä maaottelussa vuosina 1966–1967, muun muassa molempien vuosien Ruotsi-maaottelussa.

Vuotilan kuulantyöntöennätys oli 13,32&nbsp;m, jonka hän teki Purmossa elokuussa 1968.

## Lähteet
Johann Christoph Gottsched

**Johann Christoph Gottsched** (1700 Judittenkirchen, Königsberg – 1766 Leipzig) oli saksalainen näytelmäkirjailija ja kriitikko. Hän oli vuodesta 1730 Leipzigin yliopiston professori. Hän uudisti saksalaista näyttämötaidetta ranskalaisen esikuvan mukaiseksi. Pääteos on *Versuch einer Critischen Dichtkunst vor die Deutschen*.

Gottschedin mielestä runotaiteella on etupäässä didaktinen tarkoitusperä, ja sen tulee opettaa samalla viihdyttäen. Se on hänen mielestään opittavissa, ja päävaatimukset runoteokselle ovat säännöllinen muoto ja ajatuksellisen sisällön ymmärrettävyys. Se lähtökohtana Gottsched arvosteli kaikkea kirjallisuutta. Järjestelmällisesti hän esitti näkemyksensä teoksessa *Versuche einer kritischen Dichtkunst für die Deutschen* (1730). Gottsched sai näkemyksilleen paitsi kannattajia myös vastustajia, joista voimakkaimmin ottivat kantaa Johann Jakob Bodmer ja Johann Jakob Breitinger. Myös Klopstock, Goethe ja Lessing asettuivat vastustamaan hänen kaavamaisuuttaan.

Gottsched kiinnitti huomiota varsinkin näytelmäkirjallisuuteen ja vastusti karkeita ilveilyjä sekä Haupt- und Staatsaktion -näytelmiä. Niiden tilalle ohjelmistoon hän pyrki saamaan muodoltaan säännöllisiä näytelmiä. Hänen esikuviaan olivat ranskalaisista näytelmäkirjailijoista etenkin Thomas Corneille, Jean Racine, Molière ja Voltaire. Hänen omaa murhenäytelmäänsä *Der sterbende Cato* (1732) pidetään heikkona, mutta sitä myös ihailtiin.

Gottschedin muista teoksista merkittävin on saksalaista näytelmäkirjallisuutta käsittelevä *Nötiger Vorrat zur Geschichte der deutschen dramatischen Dichtkunst* (1757–1765), jossa hän luettelee tuntemansa saksalaiset näytelmät vuosilta 1450–1760. Teos on siten kirjallisuushistoriallisesti merkittävä. Gottschedin tavoite karsia huonoja näytelmiä ja kehittää saksan kieltä puhtaammaksi ja yksinkertaisemmaksi on saanut tunnustusta. Saksan kieltä koskevia näkemyksiään hän esitti teoksessa *Grundlegung einer Deutschen sprachkunst* (1748).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aisai

**Aisai** () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Nōbin tasangolla virtaavan Kisojoen alajuoksulla. Lännessä se rajautuu Gifun, lounaassa Mien prefektuuriin. Aisaissa on 62&nbsp;849 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 66,70 neliökilometriä.

Aisai on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Saorin ja Sayan maaseutukaupungit sekä Hachikain ja Tatsutan kyläkunnat. Kaupungin alue on hyvin alavaa ja kärsinyt historiallisesti tulvista. 1500-luvulla nykyisen kaupungin koillisosassa sijaitsi Oda-klaanin rakennuttama Shobatan linna, jossa myös Oda Nobunaga syntyi. Sayan alue kehittyi Edo-kaudella postiasemana (*[[shukuba]]*), Saori tunnettiin *Saori-jima*-kankaan valmistuksesta. Sittemmin seutu on kaupungistunut osana Nagoyan esikaupunkivyöhykettä. Maaseutumaisilla alueilla viljellään riisiä, vihanneksia, inkivääriä ja lootuksenjuurta. 

Aisaita palvelevat JR Tōkain Kansai-päälinja sekä Nagoya-rautateiden Bisai-linja ja Tsushima-linja.

## Kuvia

Tiedosto:Aisai City Central Library exterior in Feb 2018 ac (3).jpg|Aisain kaupunginkirjasto
Tiedosto:MT-Shobata Station-Platform.JPG|Shobatan rautatieasema
Tiedosto:Susanoo-sha (Onoyama-cho, Aisai) 20200320-03.jpg|Susanoo-sha
Tiedosto:Kiso Sansen Park Center from Mount Tado.jpg|Näkymä Nagara- ja Kisojoille, taustalla Aisai


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kaupungin internetsivut
Ostara (jumalatar)

**Ostara** on germaaninen jumalatar, joka on antanut nimensä joidenkin germaanisten kielten pääsiäiselle (engl. Easter, hol. Ooster, saks. Ostern). Ostara on nousevan auringon jumalatar, joka kuitenkin yhdistettiin päivänajan sijaan vuodenaikaan eli kevääseen. Ostara oli sama jumalatar kuin 700-luvulla eläneen kronikoitsija Beda Venerabiliksen mainitsema anglosaksien palvoma **Eostra**. Nimensä ja tehtäviensä perusteella Ostara voidaan rinnastaa kreikkalaisten ja roomalaisten aamuruskon jumalattariin, Eosiin ja Auroraan.

## Etymologia
*Easter*-nimen alkuperä on keskienglannin kielen *estre* – muinaisenglannin kielen *eastre* – ja edelleen vanhan saksan kielen *ostarun* (monikko) ja skandinaavinen *ostra*. Beda Venerabiliksen mukaan *Eastre* eli *Eostre* eli *Ostara* oli vanha anglosaksinen kevään ja auringonnousun jumalatar, ja Bedan mukaan jumalatar antoi nimensä myös tälle hänen kunniakseen vietetylle juhlalle. Vanhassa englanninkielessä se tarkoittaa myös itää, samoin nykyenglannissa kytkentä on näkyvä.

## Lähteet
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. .

### Viitteet
Sulosaari

**Sulosaari** on Savonlinnassa Haapavedessä sijaitseva saari. Se sijaitsee Savonlinnan keskustan tuntumassa Kasinosaaren vieressä, josta on jalankulkijoille tarkoitettu kulkuyhteys saareen. Sulosaaressa sijaitsee saarta kiertävä luontopolku, kota, sekä vuonna 1899 valmistunut Kalliolinnan huvilarakennus jossa on sijainnut lettukahvila vuodesta 2012 alkaen.  Saari on nykyään rauhoitettu, jonka myötä siellä voi tavata muun muassa uhanalaiseksi luokitellun saimaannorpan.

## Lähteet
Chêne-Bougeries

**Chêne-Bougeries** on kaupunki Lounais-Sveitsissä, Geneven kantonissa. Kaupungissa on runsaat 12&nbsp;000 asukasta.

## Sijainti
Chêne-Bougeries sijaitsee Genevenjärven lounaispuolella rajoittuen etelässä Arvejokeen ja lännessä Geneven kaupunkiin. Chêne-Bougeriesin muut naapurikunnat ovat Cologny ja Vandoeuvres pohjoisessa, Thônex ja Chêne-Bourg idässä sekä Veyrier etelässä. Chêne-Bougeries muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen Geneven ja Chêne-Bourgin kanssa. 

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
 
*
Verkkosaari (Savonlinna)

**Verkkosaari** on Savonlinnassa, Saimaan Haapavedessä sijaitseva saari. Se sijaitsee Savonlinnan keskustan tuntumassa Kasinosaaren vieressä, josta on jalankulkijoille tarkoitettu kulkuyhteys saareen. Saaressa ei ole lainkaan rakennuksia, mutta siellä sijaitsee ulkoilureittejä. Verkkosaari tunnetaan läheisten Kasinosaaren ja Sulosaaren kanssa legendaarisina Onnellisten saarina.

## Lähteet
Matomäki (Nakkila)

**Matomäki** on Nakkilassa sijaitseva kylä. Kylän postinumero on 29270 ja se sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kylän palveluihin kuuluvat muun muassa lopettamisuhan alla oleva Matomäen koulu sekä MTM Osto ja myyntipalvelun toimipiste. Matomäen kylästä on kotoisin muun muassa vuorineuvos Tauno Matomäki.

## Lähteet
Livia Viitol

**Livia Viitol** (s. 18. joulukuuta 1953 Tallinna) on virolainen runoilija, kääntäjä ja kirjallisuushistorioitsija.

Livia Viitol valmistui lukiosta Tallinnassa vuonna 1971 ja opiskeli sitten suomalais-ugrilaista filologiaa Tarton yliopistossa vuosina 1971–1976. Valmistuttuaan hän työskenteli toimittajana useissa tieteellisissä lehdissä vuosina 1976–1992. Vuodesta 1993 lähtien hän on toiminut vapaana kirjailijana. Hän tekee myös käännöksiä latvian kielestä viroon.

Viitol debytoi vuonna 1991 runoteoksella *Pääl ja sees*. Hänelle runous on erittäin henkilökohtainen asia ja oman kertomansa mukaan se on “merkki sielun yksinäisyydestä”. 

Viitol sai huhtikuussa 2013 Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon monografiasta *Eduard Vilde*.

## Teoksia
*runoteos *Pääl ja sees* (Tallinn 1991)
*lastenkirja *Ilmakoer Muki* (Koolibri 2000)
*runoteos *Läti pääsuke* (Pētergailis 2002)
*runoteos *A Handful of Light* (Lapwing Publications 2007. Belfast. Kääntänyt Ilmar Lehtpere)
*runoteos *Ajalootund* (Eesti Raamat 2009)
*monografia *Eduard Vilde* (Tänapäev 2012)
* novellikokoelma *Jutte ja novelle* (Libri Livoniae 2014)
* runoteos *Ebavere mäel* (Libri Livoniae 2018)

## Lähteet
Vuohimäki

**Vuohimäki** on Nakkilassa sijaitseva kylä. Sen postinumero on 29250 ja se sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kylä koostuu pääosin omakotitaloista, mutta tästä huolimatta siellä kuitenkin sijaitsee myös joitakin palveluita. Näihin palveluihin lukeutuu muun muassa Maatalousyhtymä Nyroosin toimitilat sekä Nakkilan nahkiaispaistamo. Vuohimäkeen on kaavailtu "Vuohimäen kaareksi" kutsutun asumisketjun rakentamista, joka yltäisi toteutuessaan Nakkilan keskustasta Vuohimäen kautta Tervasmäkeen.

## Lähteet
Saint Vincent ja Grenadiinien pääministeri

**Saint Vincent ja Grenadiinien pääministeri** on Saint Vincent ja Grenadiinien hallituksen johtaja. Viiden vuoden välein järjestettyjen parlamenttivaalien jälkeen Saint Vincent ja Grenadiinien kenraalikuvernööri nimittää yleensä suurimman puolueen puheenjohtajan pääministeriksi. Pääministeri saa ehdottaa varapääministeriä, jonka kenraalikuvernööri nimittää.

Itsenäisyytensä aikana Saint Vincent ja Grenadiineilla on ollut neljä pääministeriä:

## Lähteet
Arantilankoski

**Arantilankoski** on Kokemäenjoessa Nakkilan keskustan tuntumassa virtaava koski. Se on suosittu kohde perhokalastajien ja vetouistelijoiden keskuudessa. Alue on yksi Etelä-Suomen parhaista lohen ja taimenen kalastuspaikoista.

Kosken rannalla sijaitsee yläjuoksulla keväällä 2017 valmistunut laavu ja alajuoksulla muun muassa juhla- ja kokoustila Lohiranta, kajakkivuokraamo ja melontaretkipalvelu sekä pieni uimaranta. Alueella on myös frisbeegolf-rata.

Harjavallan ja Nakkilan rajalla sijaitsevan voimalaitospadon takia Arantilankosken vedenkorkeus voi vaihdella runsaasti vuorokauden aikana. Koskelle pääsee parhaiten yhdystien 2170 kautta, joka ylittää kosken vuonna 1990 valmistunutta Arantilan siltaa pitkin.

## Lähteet
Il dramma di una notte

**Il dramma di una notte** (”Yhden yön draama”, myös *Una notte a Calcutta*, ”Yö Kalkutassa”)  on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Caserinin ohjaaman intohimodraaman pääosaa esittää elokuvadiiva Lyda Borelli.

## Juoni
Laivastoupseeri Guido De Mauri palaa Italiaan tavatakseen veljensä Riccardon morsiamen. Kun Guido kohtaa Nellyn, hän tunnistaa naisen, jonka kanssa hänellä oli seikkailu kalkuttalaisessa ilotalossa. Nelly ansaitsi rahaa elättääkseen vanhan äitinsä ja pikkusiskonsa Daisyn, mutta äidin kuoltua hän on palannut kaidalle tielle ja rakastunut vilpittömästi nuoreen Riccardoon.

Guido katsoo velvollisuudekseen paljastaa veljelleen naisen synkän menneisyyden. Nelly pyytää häntä vaikenemaan, yrittää sitten tappaa miehen ja hyväksyy lopulta tämän vaatimuksen lähteä pois. Jäätyään yksin Nelly upottaa kyntensä intialaiseen myrkkyyn ja tappaa itsensä ihoaan raapimalla.

## Näyttelijät

## Tuotanto, teemat ja vastaanotto
*Il dramma di una notte* oli Lyda Borellin viimeinen elokuva ennen kuin hän meni naimisiin kreivi Vittorio Cinin kanssa ja lopetti uransa. Tapahtumapaikkana on pääkaupungin loistohotelli ja tarina kestää vain yhden yön ajan.

Neljästä ”myrskystä” koostunut intohimodraama jakoi kahden kriitikon mielipiteet. Toinen piti sitä mestariteoksena ja yhtenä Borellin parhaista näyttelijäsuorituksista, toinen taas hengettömänä ja aiheeltaan vastenmielisenä. Elokuvaus ja valaistus olivat joko erinomaisia tai voimakkasti meikatun Borellin piirteitä rumasti korostavia. Molemmat tunnustivat Borellin ansiot, mutta toisen mielestä hänen vastanäyttelijänsä olivat jäykkiä ja epävarmoja. Ensi-iltateatterit olivat joka tapauksessa täynnä yleisöä.

Elokuvasta on säilynyt yhdentoista minuutin katkelma, joka antaa käsityksen sen tyylistä ja Lyda Borellin näyttelijäsuorituksesta. Katkelma on nähtävissä Alankomaiden elokuvamuseon Youtube-sivustolla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Nasta Pino

**Nasta Pino** (1. heinäkuuta 1934 Mikitamäe, Setumaa – 15. joulukuuta 2017) oli virolainen kirjailija, toimittaja ja historioitsija. 

Pino syntyi vuonna 1934 Mikitamäen kunnassa yhdeksäntenä lapsena maanviljelijän perheeseen. Hän suoritti Tarton yliopistossa journalismin tutkinnon vuonna 1958 ja aloitti toimittajana Elvassa *Uus Tee* -nimisen maakuntalehden  kirjallisuustoimittajana. Vuosina 1963–1983 hän työskenteli *Edasi*-sanomalehdessä asuinpaikkansa kirjeenvaihtajana. Toimittajana Pino kirjoitti pääasiassa maaseudun elämää ja maataloutta koskevia raportteja. Vuodesta 1983 hän työskenteli vapaana kirjailijana Tartossa. Suurimman menestyksensä hän sai romaanilla *Igal õhtul Solenzaras*, joka voitti vuoden 1985 kansallisen romaanikilpailun. 

Sen lisäksi hän on julkaissut romaanit *Ja andke meile andeks meie võlad* (1994), *Vaikne on* (2000) ja *Suvekurbus* (2003) sekä lyhytproosaa ja historiallisia kuvauksia. Hän sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon vuonna 2001.  Pino oli Viron kirjailijaliiton jäsen. 

## Lähteet
Julkujärven leirikeskus

**Julkujärven leirikeskus** oli tekstiiliyhtiö Finlaysonin vuonna 1950 Ylöjärvelle perustama leirikeskus, joka sijaitsi Julkujärven rannalla. Se oli alun perin Finlaysonin tehdastyöläisille tarkoitettu lomanviettopaikka. Leirikeskuksen päärakennus, sauna ja alueelle johtava tie rakennettiin talkoovoimin. Finlayson järjesti aikoinaan Julkujärvellä suuria kesäjuhlia. 

1970-luvulla leirikeskuksen käyttö finlaysonilaisten virkistyspaikkana väheni, kun entistä useammalla työntekijällä oli oma loma-asunto. Seuraavan vuosikymmenen alussa yhtiö myi Julkujärven lähes 20 hehtaarin maa-alan rakennuksineen Tampereen evankelis-luterilaisille seurakunnille. Ostajan ajatuksena oli tehdä siitä matalan kynnyksen retkeilykohde, jossa seurakuntatyö ja eri-ikäisten kaupunkilaisten vapaa-ajanvietto kohtaisivat. Leirikeskuksen käyttäjiin kuuluivat sen jälkeen seurakunnallisten toimijoiden ohella muun muassa lenkkeilijät, hiihtäjät, urheiluseurat ja yhdistykset.

2010-luvulle tultaessa seurakuntatoiminta Julkujärvellä oli hiipunut. Leirikeskuksen ikääntyneen rakennuskannan katsottiin silloin olevan jo elinkaarensa päässä. Vuonna 2016 kirkkovaltuusto hyväksyi suunnitelman, että Julkujärven tilojen ylläpito lopetetaan. Leirikeskus suljettiin syksyllä 2017.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Leirikeskuksen esittelyvideo (YouTube)
David Darling

**David Darling** (3. maaliskuuta 1941 Elkhart, Indiana – 8. tammikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen tyylillisesti eklektinen sellisti. Hän soitti akustisen sellon lisäksi sähköselloa.

Darling aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana ja klassisen sellonsoiton opiskelun 10-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Indianan osavaltionyliopistosta, josta sai kandidaatin ja maisterin arvot musiikkipedagogiikassa. Opiskeluaikoinaan hän soitti eri instrumentteja ja lauloi monenlaisissa kokoonpanoissa. Hänen sellonsoiton opettajiaan olivat Lorne Munroe, Gilbert Reese, Fritz Magg ja János Starker. Darling suoritti myös sävellysopintoja, opiskeli stipendillä Pierre Monteux'n orkesterinjohtokoulussa ja opiskeli jazzin esittämistä Bostonin Berklee School of Musicissa. Hän keskittyi samoin urheiluun, etenkin tennikseen, jossa kilpaili yliopistotasolla.

Darling aloitti vuonna 1966 työskentelyn koulun orkesterin- ja yhtyeenjohtajana Evansvillessä, Indianassa. Vuonna 1969 hän sai työpaikan Länsi-Kentuckyn yliopistosta. Pedagogisella urallaan hän on myös ollut mukana perustamassa kansainvälisesti toimivaa Music for People -koulutusverkostoa. Kesällä 1970 Darling asettui Tennesseen Nashvilleen ja liittyi Paul Winter Consortiin, jossa toimi vuoteen 1987 saakka. Vaikka Darling keskittyi pääasiassa toimintaansa Paul Winter Consortissa, hän työskenteli myös avustavana pääsellistinä Nashvillen sinfoniaorkesterissa ja studiomuusikkona. Myöhemmin Darling on luonut soolouraa ja tehnyt opetustyötä. Hänen musiikillisten yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet muiden muassa Ralph Towner, Glen Moore, Collin Walcott, Paul McCandless, Jan Garbarek, Arild Andersen, Paul Horn, Steve Kuhn, Terje Rypdal, Jan Christensen, Ketil Bjørnstad, Pierre Favre, Dino Saluzzi, Barry Lopez, Michael Jones ja Paolo Vinaccia. Elokuvissa Darling on työskennellyt muiden muassa Jean-Luc Godard'n ja Wim Wendersin kanssa. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa on ollut myös monia kirjoittamisen ja tanssin osaajia. Erilaisten hieronta-, jooga- ja rentoutumismenetelmien harjoittajat ovat ottaneet Darlingin musiikkia käyttöönsä.

Monia Darlingin levytyksiä on tuottanut Wind Over the Earth Recordsin perustaja Mickey Houlihan. Levytysuransa ECM Recordsilla Darling aloitti vuonna 1979. Hänen levyjensä joukossa ovat yhdeksi hänen suosituimmistaan päässyt *Eight String Religion* (1993), taolaisen ajattelun vaikutteita ilmentävä *The Tao of Cello* (1989), *[[Pulse]]*-lehden *10 Best Contemporary Instrumental Albums* -listalle vuonna 1992 päässyt *Cello* (1991) ja Grammy-ehdokkuuden vuonna 2002 tuonut *Cello Blue* (2001). Albumi *Prayer for Compassion* (2009) toi Darlingille Grammyn vuonna 2010 parhaana new age -albumina.

Darling asuu Goshenissa, Connecticutissa, jossa hänellä on kotistudio Camp David Recording Studios. Hänellä on kaksi tytärtä.

## Lähteet
Alcis (jumalat)

**Alcis** olivat jumalveljekset, joita naharnavalien germaaniheimo palvoi. Tacituksen mukaan veljeksiä palvottiin pyhässä lehdossa, eikä heistä tehty kuvia. *Interpretatio romana*n mukaan roomalaiset samaistivat Alcis-jumalat dioskuureihin, Castoriin ja Polluxiin. Alcis-sanan alkuperä on epäselvä. Se saattaa liittyä sanaan *alces*, joka Caesarin mukaan merkitsi hirveä. Tämän tulkinnan mukaan Alcis-jumalat olisivat olleet hirvijumalia.

## Katso myös
*Cernunnos

## Lähteet
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. 
### Viitteet
Ryu Ji-hye

**Ryu Ji-hye** (, s. 10. helmikuuta 1976 Busan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.

Ryu kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa hän voitti kaksinpelissä alkulohkonsa kolmesta ottelusta kaksi, mutta ei päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui Park Hae-Jungin parina. Alkulohkossa he voittivat Ugandan, Romanian ja Kiinan Taipein parin päästen pudotuspeleihin. Puolivälierissä eteläkorealaispari voitti venäläisparin. Välierissä Kiinan kakkospari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Ryu ja Hae-Jung voittivat Etelä-Korean kakkosparin. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa kaksinpelissä Ryu voitti ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaisen Jun Gaon ja toisella kierroksella japanilaisen An Konishin. Puolivälierissä kiinalainen Li Ju oli parempi erin 3–1. Nelinpeliin Ryu osallistui Moo-Kyo Kimin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Ryu-Kim voitti Unkarin parin 3–2.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Ryu saavutti yhden hopean ja neljä pronssia. Hopean hän voitti joukkuekilpailussa Tianjinissa 1995. Samoissa MM-kilpailuissa hän saavutti myös pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös pronssia vuoden 1999 MM-kilpailuista kaksinpelistä sekä joukkuekilpailuista vuosilta 2000 ja 2001.

## Lähteet
Luxemburgin terveysinstituutti

**Luxemburgin terveysinstituutti** (, , lyhennys **LIH**; aiemmalta nimeltään , lyhennys CRP-Santé) on Luxemburgissa toimiva biolääketieteellinen tutkimuslaitos. 

Vuonna 2018 terveysinstituutissa työskenteli 383 ihmistä, joista runsas puolet oli tutkijoita. Henkilökunta oli kansainvälistä, työntekijöitä oli 33 kansallisuutta. Instituuttia johtaa tohtori Ulf Nehrbass.

Luxemburgin terveysinstituutti muodostettiin 1. tammikuuta 2015, jolloin astui voimaan vuonna 2014 annettu säädös kahden aiemman luxemburgilaisen tutkimuslaitoksen yhdistämisestä (Centre de Recherche Public de la Santé eli CRP-Santé ja Luxemburgin biopankki (Integrated BioBank of Luxembourg, IBBL).

Terveysinstituutti on toiminut vuonna 2020 yhteistyössä maansa terveysministeriön kanssa Luxemburgia koskevan koronaviruspandemian tilannekuvan ylläpitämiseksi ja taudin vaikutuksia hillitsevien ratkaisujen hakemiseksi. 
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Luxembourg Institute of Health (LIH:n kotisivut)  (lih.lu)
* Coronavirus: COVID-19 (Luxemburgin covid-19-tautitilanne)  (gouvernement.lu)
Kim Moo-kyo

**Kim Moo-kyo** (, s. 27. elokuuta 1975 Gyeongju, Etelä-Korea) on entinen eteläkorealainen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.

Kim kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa 1996 hän pelasi nelinpelissä Park Gyeong-Aen parina. He voittivat alkulohkossaan kaikki kolme ottelua Brasiliaa, Kroatiaa ja Japania vastaan. Puolivälierissä he voittivat Hongkongin parin erin 3–0. Välierissä Kiinan pari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Etelä-Korean toinen pari voitti Kimin ja Parkin erin 3–1. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa Kim pelasi Ji-Hye Ryun parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Kim-Ryu voitti Unkarin parin 3–2.

## Lähteet
Lehte Hainsalu

**Lehte Hainsalu** (vuodesta 1959 *Lehte Sööt*; s. 31. lokakuuta 1938 Haaslava, Tartumaa) on virolainen kirjailija.  Hän on julkaissut lukuisia runokokoelmia, romaaneja ja lastenkirjoja sekä voittanut useita kirjallisuuspalkintoja. 

Hainsalu on osallistui politiikkaan kahdessa Viron itsenäisyyden kannalta kriittisessä kohdassa. Hän oli yksi Viron itsenäisyysliikkeen vuoden 1980 Neljänkymmenen kirjeen allekirjoittajista. Kirjeessä tuotiin julki Viron sivistyneistön tyytymättömyys silloiseen Neuvosto-Viron tilanteeseen. Vuonna 1991 hän kuului niin sanottuun elokuun 20. päivän klubiin, jossa 69 tasavallan korkeimman neuvoston jäsentä äänesti Viron itsenäisyyden palauttamisen puolesta. Lehte Hainsalu on nykyisin Tarton kaupungin kunniakansalainen.

Hainsalu valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1961 pääaineenaan viron filologia. Valmistuttuaan hän työskenteli *Edasi*-lehden toimituksessa ja opetti äidinkieltä useissa Tarton kouluissa. Hän oli aktiivinen Viron television Tarton studiossa kahdeksan vuotta ja kirjoitti tuolloin useita TV-sarjoja, erityisesti lapsille.

Hainsalu on tuottelias kirjailija. Hän debytoi runoilijana 19-vuotiaana vuonna 1957 kokoelmalla *Sõnajala õis : Värsid 1954-1956*. Useille hänen runoilleen on ominaista klassisten muotojen käyttö, kuten sonetti ja balladi. Lehte Hainsalu on kirjoittanut myös matkakuvauksia ja esseitä sekä sekoittanut erilaisia ​​genrejä. Hänen teoksensa *[[Kellakuuljad]]* (2001) käsittelee Viron kulttuurin ja kirjallisuuden historiaa. Se on sekoitus kaunokirjallisuutta, journalismia, muistelmia ja esseetyyliä. 

Hainsalu on saanut Eduart Vilden kirjallisuuspalkinnon kahdesti: vuonna 1983 teoksesta *Tere õhtust. Kuidas elate?* ja vuonna 1998 teoksesta *Viis minutit enne vihma*.

## Lähteet
Julia Wachaczyk

**Julia Wachaczyk** (s. 13. huhtikuuta 1994) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 338 huhtikuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 120 maaliskuussa 2020. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.

Maaliskuussa 2020 Wachaczyk saavutti uransa ensimmäisen turnausvoiton voitettuaan Lyonin WTA-turnauksen nelinpelin Laura Ioana Paarin kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Verh’ovna Radan rakennus

**Verh’ovna Radan rakennus** (‎) on Verh’ovna Radan, eli Ukrainan lainsäädäntöelimen kokoontumispaikka. Rakennus sijaitsee Petšerskin piirissä, Kiovan keskustassa. Se rakennettiin vuosina 1936–1939 ja otettiin käyttöön 25. heinäkuuta 1939. Ukrainan itsenäisyysjulistus hyväksyttiin rakennuksessa 24. elokuuta 1991.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Harsimrat Kaur Badal

**Harsimrat Kaur Badal** (s. 25. heinäkuuta 1966) on intialainen Shiromani Akali Dalia edustava poliitikko. Hän toimi Modin hallitusten elintarviketeollisuusministerinä vuodesta 2014 vuoteen 2020. Lok Sabhassa hän istuu kolmatta kauttaan vuodesta 2009 alkaen. Hänen aviomiehensä Sukhbir Singh Badal on Shiromani Akali Dalin puheenjohtaja ja Punjabin entinen varapääministeri.

Badal syntyi Delhissä ja opiskeli tekstiilisuunnittelua. Hän siirtyi politiikkaan vuoden 2009 parlamenttivaalien alla ja tuli valituksi parlamenttiin Bhatindan vaalipiiristä. Poliitikkona hän on työskennellyt naisten aseman parantamiseksi. Hänen *Nanhi Chhaan* -kampanjansa taisteli tyttöihin kohdistuvaa valikoivaa aborttia vastaan. Hän on myös avustanut naisia aloittamaan liiketoimintaa ja oppimaan tekstiilituotantoa Punjabin maaseudulla. Elintarviketeollisuusministerinä hän on tehnyt työtä ruokahävikkiä vastaan ja puhunut luomu- sekä terveysruoantuotannon puolesta.

Badal erosi ministerin virastaan 17. syyskuuta 2020, koska hänen puolueensa vastusti kolmea maatalouslakia. Hänen aviomiehensä Sukhbir Singh Badal väitti lakien tuhoavan Punjabin maanviljelyssektorin, minkä vuoksi puolueen ainoa ministeri joutuu eroamaan hallituksesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alexia (Alankomaiden prinsessa)

**Alankomaiden prinsessa Alexia** (synt. **Alexia Juliana Marcela Laurentien**, s. 26. kesäkuuta 2005 Haag) on Alankomaiden  kuninkaallisen huoneen jäsen.  Hänen vanhempansa ovat Alankomaiden kuningas  Willem-Alexander (s. 1967) ja argentiinalaissyntyinen kuningatar Máxima Zorreguieta (s. 1971). Prinsessa Alexia on kruununperimysjärjestyksessä toinen isoäiti Beatrixin luovuttua kruunusta 30. huhtikuuta 2013 poikansa Willem-Alexanderin hyväksi.

Prinsessa Alexialla on kaksi sisarta: Catharina-Amalia (s. 2003) ja Ariane (s. 2007). Alexian arvonimi on  Orania-Nassaun prinsessa (prinses van *Oranje-Nassau*). Prinsessa suoritti alimmat koululuokat Wassenaarissa ja jatkoi 12 vuotta täytettyään Haagissa sijaitsevaan kouluun nimeltä Christelijk Gymnasium Sorghvliet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aila Salo

**Aila Helena Salo** (o.s. **Hollming**, s. 19. tammikuuta 1928 Koivisto) on suomalainen kuvanveistäjä. Kuvanveistäjänä Salo on itseoppinut.

Aila Salo suunnitteli Hollmingin telakan tarpeisiin pieniä esineitä – muun muassa muistokoruja ja muita muistoesineitä telakan henkilökunnalle ja laivojen kummeille. 1970-luvun puolivälissä esineet olivat kasvaneet metalliveistoksiksi, joita Salo teki Raumalle ja Laitilaan.

Raumalla veistos *Ihminen ja työ* sijaitsee sataman alueella, se on paljastettu vuonna 1975, *Vaikeuksien kautta voittoon* on julkistettu vuonna 1976, ja se kuvaa karjalaisten raskasta evakkotietä. Veistos on Rauman vesitorninmäellä. Veistos *Ammattitaito* on vuodelta 1982 ja sijaitsee WinNovan eli entisen Rauman ammatillisen oppilaitoksen pihalla. Laitilassa on veistos *Ammatin elementit* Laitilan WinNovan edustalla, veistos on paljastettu vuonna 1982.

## Elämä ja ura
Aila Salon vanhemmat olivat merikapteeni Filip Walter Hollming ja Rauha Helena o.s. Yrjönen. Sota leimasi Koivistolla Karjalankannaksella syntyneen Aila Hollmingin lapsuutta. Hän liittyi yhdeksänvuotiaana lottajärjestön lapsijaostoon pikkulotaksi, ja talvisodan aikaan hän oli muonituslottana. Jatkosodan aikana Aila Hollming oli viesti- ja  ilmavalvontalottana. Hänen lottaryhmänsä oli viimeisiä Koivistolta evakuoituja – maitse ei enää päässyt, evakuointi tapahtui veneellä. Hollmingin perhe päätyi Turun kautta Raumalle, jonne  F. W. Hollming perusti yhtiökumppaneidensa kanssa telakan rakentamaan sotakorvauslaivoja.

Aila Hollming meni töihin Hollmingin telakalle huoltokonttoriin. Työura telakan konttorilla päättyi, kun hän avioitui vuonna 1949 telakan rakennusosaston päällikkönä toimineen Reino Salon kanssa. Aila Salo jatkoi työuraansa kotoa käsin ja toimi Hollmingin ja myöhemmin sen osakkuusyhtiöiden hallituksissa. Salot saivat viisi lasta.

Lotta Svärd Säätiö valitsi Aila Salon vuoden 2020 lotaksi.

### Julkiset veistokset

Tiedosto:Aila Salo Elaman lahde 1974.JPG|*Elämän lähde*, 1974, Laitila.
Tiedosto:Aila Salo Ihminen ja tyo 1975.JPG|*Ihminen ja työ*, 1975, Rauma.
Tiedosto:Aila Salo Vaikeuksien kautta voittoon 1976.JPG|*Vaikeuksien kautta voittoon* 1976, Rauman Vesitorninmäki.
Tiedosto:Aila Salo Ammattitaito 1982.JPG|*Ammattitaito*, 1982, Rauma.
Tiedosto:Aila Salo Ammatin elementit 1982.JPG|*Ammatin elementit* 1982, Laitila.


## Lähteet
Arseenitribromidi

**Arseenitribromidi** (AsBr3) on arseenin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.

## Ominaisuudet ja valmistus
Arseenitribromidi on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja hiilivetyihin, mutta veden kanssa se reagoi hydrolysoituen arseenitrioksidiksi. Arseenitribromidi muodostaa bromidi-ionien kanssa kompleksisen tetrabromoarsenaatti-ionin ([AsBr4]-).

Arseenitribromidia valmistetaan arseenin ja bromin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään hiilidisulfidia.
:2 As + 3 Br2 → 2 AsBr3

## Lähteet
Aquatic Games

**Aquatic Games** on Millennium Softwaren kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema urheilupeli, joka perustuu agenttikala James Pondin tasohyppelypeleihin. Se julkaistiin ensimmäistä kertaa Amigalle, Atari ST:lle ja Sega Mega Drivelle vuonna 1992 Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.

*Aquatic Games* on monta lajia sisältävä vesiurheilupeli. Muutamassa lajissa ohjataan Pondia, muissa lajeissa on muita hahmoja. Lajeina on juoksua, kolmiloikkaa, pallojen poispuskemista nukkuvien hylkeiden luota, kalojen ruokkimista karkeilla, jonglöörausta merisiileillä (bonuslaji), kotiloiden keräystä ja heittelyä, estejuoksua sähköankeriasaitojen yli, hyppimisvoimistelutemppuja ja yksipyöräisellä ajoa mäkisessä maastossa.