Illatiivi

**Illatiivi** (vanhemmissa suomen kieliopeissa myös **sisätulento** tai **sisäinen tulosija**) on paikallissijoihin kuuluva sijamuoto, joka perusmerkityksessään ilmaisee liikettä jonkin sisään: *taloon*, *kylään*. 

## Illatiivi uralilaisissa kielissä
Uralilaisissa kielissä illatiivi-nimitystä käytetään tulosijasta etenkin, jos kielessä on useita eri paikallissijasarjoja, kuten itämerensuomalaisissa kielissä ja unkarissa, missä illatiivi kuuluu (yhdessä inessiivin ja elatiivin kanssa) ns. sisäpaikallissijojen sarjaan. Historiallisista syistä illatiiviksi nimitetään myös saamelais-, mordvalais- ja permiläiskielten tulosijoja, vaikka näissä kielissä ei ole samanlaista sisä- ja ulkopaikallissijojen järjestelmää kuin suomessa ja vaikka kaikki näistä illatiiveista eivät ole itämerensuomalaisten kielten illatiivin historiallisia vastineita. Useissa kielissä, joissa paikallissijasarjoja on vain yksi, yleistä tulosijaa nimitetään latiiviksi, näin myös yleensä Siperian uralilaisten kielten kieliopeissa.

### Illatiivi suomen kielessä
Suomen illatiivin päätteet ovat taivutustyypistä riippuen *-Vn* tai *-hVn* (missä *V* merkitsee päätettä edeltävää vokaalia: esim. *katu-un, piene-en, punaise-en, punais-i-in*, *maa-han, ma-i-hin*), joillakin taivutustyypeillä, etenkin painottoman tavun pitkän vokaaliaineksen jäljessä *-seen,* monikossa *-siin* (*vapaa-seen, vapa-i-siin*).

Perusmerkityksessään illatiivi ilmaisee siirtymistä jonkin rajatun tilan sisäpuolelle tai kiinteään kosketukseen jonkin kanssa: *kirjekuoren *'vasempaan ylänurkkaan** on merkittävä tunnus; auto törmäsi **kesämökkiin**.'' Abstraktisti illatiivi ilmaisee toimintaan tai tilaan siirtymistä: ''lähdimme **kalaan**,'' ''hän tuli **humalaan** ~ **kuumeeseen**, puut leimahtivat **iloiseen tuleen**.'' Sillä voidaan ilmaista myös kosketuskohtaa: ''Jussi löi itseään **nenään** rumpukapulalla.''

Ajan ilmauksissa illatiivi voi viitata ajankohtaan, johon tapahtuma siirtyy tai osuu, tai sen päättymisajankohtaan: ''jutun käsittely siirrettiin **tiistaihin**, projekti kestää **toukokuuhun**.'' Lisäksi illatiivilla voidaan ilmaista likimääräistä aikaa ''(talvisaikaan)'' tai aikaa, jonka kuluessa jotain ei ole tapahtunut (''avustuskuljetuksia ei ole päästetty kaupunkiin yli **kahteen viikkoon**).''

Illatiivi on yleisin [[Rektio|rektiosija]], eli useiden [[Verbi|verbien]] vaatima [[Adverbiaali|adverbiaalitäydennys]] on illatiivissa, esim. ''eläytyä, erikoistua, ihastua, keskittyä, kiintyä, kuulua, kyllästyä, luottaa, mieltyä, osallistua, perehtyä, pettyä, pitkästyä, pystyä, rakastua, reagoida, sairastua, suhtautua, turvautua, tyytyä, uskoa, varautua, vedota, yhtyä **johonkin**.''

Illatiivimuotoisia ovat useat kiteytyneet [[Adverbi|adverbit]], esim. ''esiin, yhteen, pystyyn, kohtapuoliin, tiehensä.''

Illatiivi on MA-[[Infinitiivi|infinitiivin]] sijamuodoista tavallisin. Illatiivisijaista MA-infinitiiviä käytetään sekä modaaliverbien ja alkamista merkitsevien verbien ''(pystyy/kykenee **tekemään**, alkaa/rupeaa **tekemään**)'' että liikeverbien täydennyksenä ''(menen **syömään**),'' samoin elollistarkoitteisen objektin saavien verbien kuten ''auttaa'', ''kutsua'', ''käskeä'', ''neuvoa'', ''opettaa'', ''pyytää (joku **tekemään** jotakin)'' täydennyksenä.

=== Muissa uralilaisissa kielissä ===
Muissa [[Itämerensuomalaiset kielet|itämerensuomalaisissa kielissä]] illatiivin tehtävät ovat pääosin samat kuin suomessa, mutta sen päätteiden muodoissa on vaihtelua. [[Viron kieli|**Virossa**]] illatiivin (vir. ''sisseütlev'') pääte on useilla sanatyypeillä ''-sse,'' mutta sen rinnalla voi esiintyä ns. lyhyitä illatiivimuotoja (esim. ''paja-sse ~ patta'' ’pataan’). Joillakin sanoilla lyhyet illatiivimuodot ovat paljon tavallisempia, tai muodoilla on työnjako: lyhyt illatiivi ilmaisee konkreettista paikkaa (''ta kukkus **jõkke*** ’hän putosi jokeen’), ''sse''-illatiivi on rektiosija (''ta oli sellesse '''jõesse''' lausa kiindunud'' ’hän oli suorastaan kiintynyt siihen jokeen’).

'''[[Saamelaiskielet|Saamelaiskielten]]''' illatiivi ([[Kantasaame|kantasaamen]] ''*-se̮n)'' on historiallisesti itämerensuomen illatiivin vastine, mutta nykyisissä saamelaiskielissä sen muodossa on paljon vaihtelua. Saamessa itämerensuomen ''s''-sijojen vastineilla ilmaistaan myös omistusta, joten illatiivia käytetään paikallissijatehtävän ohella myös [[Datiivi|datiivin]] tehtävässä, ilmaisemaan saajaa tai hyötyjää. Esimerkkejä [[Pohjoissaame|pohjoissaamesta]]: ''Iŋgá manná '''gávpái*** ’Inga menee kauppaan’, *Iŋgá leahkastii uvssa *'Máhttii**'' ’Inga avasi oven Matille’.

**Mordvalaiskielissä**, sekä [[Ersän kieli|ersässä]] että [[Mokšan kieli|mokšassa]], illatiivi kuuluu suomen ''s''-sijoja vastaavan paikallissijasarjaan. Sen pääte on ''-s'' (esim. ersän ''kudos'' ’taloon’). **Permiläisissä kielissä** illatiivin päätteenä on pelkkä vokaali: [[Komin kieli|komissa]] ''-ö,'' [[Udmurtin kieli|udmurtissa]] ''-e.''

**Unkarin** illatiivi kuuluu ''b''-aineksisten sisäpaikallissijojen sarjaan, ja sen pääte on [[Vokaalisointu|vokaalisoinnun]] mukaan ''-ba'' tai ''-be,'' esim. ''házba'' ’taloon’, ''kézbe'' ’käteen’. Puhutussa kielessä illatiivia käytetään usein myös ''-ban/-ben''-päätteisen [[Inessiivi|inessiivin]] asemesta. Tämä on kielenhuoltokeskusteluissa usein esille nouseva ”virhe”, mutta itse asiassa illatiivin ja inessiivin sekoittuminen on ikivanha ilmiö, jota näkee unkarin kielen vanhimmissakin muistomerkeissä, ja vasta 1800-luvulta lähtien niitä on ruvettu kielenhuollossa ja -opetuksessa systemaattisesti pitämään erillään. 

== Illatiiveja muissa kielissä ==
[[Latvian kieli|**Latvian**]] ja [[Liettuan kieli|**liettuan**]] kielissä esiintyy murteittain illatiivi, joka on syntynyt [[Balttilaiset kielet|balttilaisten kielten]] sisäisenä innovaationa vanhan [[Indoeurooppalaiset kielet|indoeurooppalaisen]] [[Akkusatiivi|akkusatiivin]] ja siihen liittyneen [[Postpositio|postposition]] pohjalta.

Myös useissa [[Tunguusikielet|**tunguusikielissä''']] on rikas sijajärjestelmä, johon voi kuulua illatiivi.

## Lähteet