open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vasemmistoryhmä

**Vasemmistoryhmä** (va-r, 1995&ndash;1998) oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä erotettujen kansanedustajien muodostama eduskuntaryhmä. Ryhmän perustivat Lipposen I hallitukseen osallistumista vastustaneet Esko-Juhani Tennilä ja Mikko Kuoppa, jotka oli erotettu 19. kesäkuuta 1995. Veijo Puhjo liittyi mukaan 1996 muodostettuaan ensin oman ryhmänsä (epu). Va-r lakkautettiin valtiopäivien 1998 päätyttyä sen muodostaneiden palattua vasemmistoliiton listoille eduskuntavaaleissa 1999. Va-r:n kolmikko osallistui puolueen toimintaan myös eduskuntaryhmän hajaannuksen ajan.

Vasemmistoryhmä vastusti yksimielisesti Suomen jäsenyyttä Euroopan talous- ja rahaliitossa. Vasemmistoryhmällä ei ollut ryhmäkuria.

Vasemmistoliiton puoluesihteeri Ralf Sund vastusti jyrkästi vasemmistoryhmäläisten osallistumista vuoden 1999 eduskuntavaaleihin puolueen listoilla.

Kaikki Vasemmistoryhmän jäsenet toimivat 1980-luvulla Suomen kommunistisen puolueen vähemmistön riveissä. He eivät kuitenkaan osallistuneet SKP:n toimintaan enää 1990-luvun puolivälissä, kun puolue rekisteröitiin uudelleen.

## Katso myös
*Vasenryhmä

## Lähteet
Coop Norden

**Coop Norden** (usein käytetään lyhyempää muotoa *Coop*) oli suuri pohjoismainen osuuskauppa, jonka omistajat olivat ruotsalaisia, norjalaisia ja tanskalaisia kuluttajaosuuskuntia. Yrityksellä oli yhteensä noin 1&nbsp;080 myymälää ja vuosittainen liikevaihto oli yli 15 miljardia euroa. Coop Nordenin palveluksessa oli noin 25&nbsp;000 työntekijää.

Coop Norden toimi osakeyhtiömuotoisena, mutta osakkeenomistajien ollessa osuuskuntia, kyseessä oli myös osuustoimintayritys. Ruotsissa liiketoiminnasta vastasi Coop Nordenin tytäryhtiö Coop Sverige. Coop Norden lopetti toimintansa vuonna 2008.

## Katso myös
*Coop
Pampakissa

**Pampakissa** (*Leopardus colocola*) on pieni juovikas kissaeläin, joka elää Etelä-Amerikan pampalla Ecuadorista ja Chilestä Andien yli Argentiinaan ja sen naapurimaihin ulottuvalla alueella. Se elää heinäpampalla mutta myös metsässä. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että sekä pampakissan että eteläamerikkalaisen chilenpussirotan (*Dromiciops gliroides*) suomenkielisiksi nimiksi vaihdettaisiin *kolokolo*. Suomen kielessä kyseinen sana on perinteisesti tarkoittanut Mancala-lautapeliä.

Pampakissan saalistamis- ja lisääntymistavoista tiedetään hyvin vähän, mutta sen arvellaan saalistavan yöaikaan lähinnä pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Patagonian rannikolla sen on havaittu ryöstävän munia ja poikasia patagonianpingviiniyhdyskunnista. 

Pampakissa on pieni, vain 55–70 senttiä pitkä, häntä 35–50 senttiä, ja se painaa 3–7 kiloa. Turkin väri vaihtelee harmaasta, keltaisesta ja jopa valkoisesta tummanruskeaan, ja siinä voi olla tummanruskeita juovia tai täpliä. Turkki on pitkäkarvainen, ja sillä voi olla kaulassa harja. Niitä metsästetään niiden turkin vuoksi. Pentuja syntyy yleensä kaksi. Pampakissa elää keskimäärin yhdeksän vuotta, vankeudessa jopa 16 vuotta.

## Alalajit
* *Leopardus colocola braccatus*, Brasilia, Paraguay
* *Leopardus colocola budini*, Argentiina, Bolivia
* *Leopardus colocola colocola*, Chile 
* *Leopardus colocola garleppi*, Kolumbia, Ecuador, Peru
* *Leopardus colocola munoai*, Uruguay
* *Leopardus colocola pajeros*, Argentiina
* *Leopardus colocola wolffsohni*, Chile

## Lähteet
* Tunturisusi.com

### Viitteet
Kypäräsukellus

**Kypäräsukellus** on maailman vanhimpia käytössä olevia sukellusmenetelmiä. Menetelmässä käytetään tiivistä sukelluspukua ja siihen eri menetelmin kytkettyä metallista tai nykyisin lujitemuovista sukelluskypärää.

Kypäräsukeltajalla on yleensä hyvin raskaat rinnalle ja selkään kiinnitetyt painot, koska pukuun pumpattava ilma aiheuttaa hyvin voimakasta nostetta. Pohjassa tai työlavalla työskennellessä varustukseen kuuluvat noin kymmenen kiloa kappale painavat metalliset painokengät; asennustyössä avovedessä ne korvataan yleensä räpylöillä ja nilkkapainoilla.

Menetelmään on alusta alkaen kuulunut pinnalta käsin pumpattu ilma; ilma siirtyy eräänlaista umbilikaalia pitkin. Kevyimmillään yhteeseen kuuluu ilmaletku, puhelinkaapeli, valaisimen syöttö ja erillinen varmistusvaijeri.

Vedenalaisessa rakennustyössä, esimerkiksi kivenporauksessa tai raudoituksessa, kypäräpuku usein suojataan erillisellä suojahaalarilla.  

Täydelliseen nykyaikaiseen varustukseen kuuluvat lisäksi kypärään asennetun kameran kaapelit sekä sukeltajan elintoimintoja jatkuvasti seuraavien lääketieteellisten laitteiden johdot. Jos hengityskaasuna on helium, puhelimeen liittyy erillinen elektroninen selvennyslaite, koska normaali ääni muuttuu heliumkaasukehässä vaakkuvaksi ja vaikeasti tunnistettavaksi. 

Hyvin kauan käytettiin käsipumppuja, nykyään pinnalla on erillinen varastosäiliö, johon tarpeen mukaan pumpataan lisää ilmaa tavallisimmin sähkökäyttöisellä ilmanpuristimella. Nykyajan turvamääräysten johdosta kypärävarustukseen kuuluu myös selässä olevat varailmasäiliöt. 

Menetelmä vaatii suuren pintamiehistön ja sukeltajalta ammattitaitoa, mutta se on työkäytössä, kuten vedenalaisten putkien asentamisessa tai kallion poraamisessa, oikeastaan ainoa mahdollinen.

Nykyään on olemassa myös ns. puolikypäröitä; niissä on kypärän kasvo-osa, mutta päähineosa on joko kuminen tai sen paikalla on moninkertainen hihnasto. Tällaisen kypärän - jota kutsutaan myös kypärämaskiksi - voi kytkeä myös kannettavaan sukelluslaitteeseen, joskin se on ensisijaisesti tarkoitettu käytettäväksi pintasyötön kanssa. Näistä laitteista tunnetuimpia on **EXO**.

## Lähteet
* Timo Vikman: Sukellus
* Kari Jokinen: Sukeltajan tie, luku *Suurimmissa syvyyksissä*
Kultainen kukko

**Kultainen kukko** () on Nikolai Rimski-Korsakovin säveltämä ooppera, hänen viimeisensä. Teos kantaesitettiin kaksi vuotta Rimski-Korsakovin kuoleman jälkeen Pietarissa 1909.  

*Kultainen kukko* on meriupseerina toimineen ja Venäjän–Japanin sotaa vastustaneen Rimski-Korsakovin vastalause tsaarinvallalle, minkä vuoksi hän menetti virkansa konservatorion johtajana.

## Henkilöt
* tsaari Dodon – basso
* Gvidon, hänen poikansa – tenori
* Afron, myös hänen poikansa – baritoni
* kenraali Polkan – basso
* taloudenhoitaja Amelfa – altto
* astrologi – kontratenori tai tenori-altino
* Šemahan kuningatar – sopraano
* kultainen kukko – sopraano
* aatelisia, kansaa, sotilaita, orjattaria – kuoro

## Synopsis
;Tapahtumapaikka ja -aika 
Kuvitteellisessa todellisuudessa
;Prologi
Astrologi esittäytyy illan kulun ohjailijaksi ja näyttelijäksi. Hän kehottaa yleisöä kuuntelemaan alkavaa tarinaa tarkkaavaisesti.

;Ensimmäinen näytös
Tsaarin palatsi. Tsaari Dodon oli nuorempana hurja mies mutta kaipaa vanhemmiten vain rauhaa. Duuma ei keksi keinoa maan suojelemiseksi vihollisilta, eivätkä keksi tsaarin pojatkaan. Astrologi auttaa lahjoittamalla tsaarille kultaisen kukon. Kukko vartioisi valtakuntaa ja korottaisi äänensä varoitukseen aina vihollisten uhatessa. Tsaari lepää, kunnes kukko kiekuu. Kahden ensimmäisen kiekumisen jälkeen Dodon lähettää poikansa yksi kerrallaan vihollista vastaan, mutta kolmannella hänen täytyy itse käydä taisteluun.

;Toinen näytös
Öinen taistelukenttä. Dodon löytää lyödyt joukkonsa. Hänen poikansa ovat tappaneet toisensa, mutta vihollista ei näy missään. Aamunsarastuksesta ilmestyy kaunis nainen, joka kertoo olevansa Šemahan kuningatar, ilman kuninkaan tytär. Dodon rakastuu häneen oitis.

;Kolmas näytös
Pääkaupungin kadulla. Dodon palaa morsiamensa kanssa. Astrologi vaatii tsaarin morsianta korvaukseksi kukosta. Tsaari ei suostu esitykseen vaan surmaa astrologin. Kukko surmaa tsaarin yhdellä nokaniskulla ja katoaa Šemahan kera. Kansa jää miettimään neuvottomana ja pois tolaltaan, kuinka elää ilman tsaaria.

;Epilogi
Astrologi tulee esiripun eteen ja ilmoittaa varaavansa elossa olemisen oikeuden itselleen ja Šemahalle; muut tarinana henkilöt hän kiroaa varjojen valtakuntaan.

## Lähteet
Radio Aalto

**Radio Aalto** oli Sanoma-konserniin kuuluvan Nelonen Median omistama lifestyle-tyyppinen puolivaltakunnallinen kaupallinen radiokanava, jonka kuuntelijat olivat suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia. Joulukuussa 2020 kerrottiin radiokanavan lopettavan vuodenvaihteessa ja korvautuvan uudella kanavalla Me Naiset Radio.

## Historiaa
Radio Aalto aloitti toimintansa 11. tammikuuta 2007. Toimiluvan se peri vuoden 2006 kierroksella lupansa menettäneeltä MTV Median Sävelradiolta. Aallon konsepti pidettiin salassa viime hetkiin saakka.

Alun perin kanava kulki työnimellä ”LadyFM”, ja sen piti aloittaa samaan aikaan Radio Rockin kanssa 1. tammikuuta 2007.

Radio Aallon alkuperäinen formaatti oli "pehmeät suosikit", joka vaihdettiin 24. elokuuta 2009 "rockiin ja tyylikkääseen poppiin". Aalto uudistui jälleen maaliskuussa 2011, kohdistaen ohjelmistonsa nyt 20–44-vuotiaisiin sekä monipuolistaen musiikkitarjontaansa. Kanavan ydinkohderyhmää ovat nykyisin 25–44-vuotiaat. Aallon tunnuslauseena oli vuodesta 2011 "Värikästä kuultavaa", josta luovuttiin vuodenvaihteessa 2016. Vuodesta 2016 vuoteen 2019 tunnuslause oli "Paras sekoitus". Tätä seurasi tunnuslause ”Kaikki suosikkisi”, joka jäi kanavan viimeiseksi. Myös kanavan viimeinen logo, joka oli yhdenmukainen muiden Nelonen Mediaan kuuluvien kanavien kanssa, jäi erittäin lyhytikäiseksi.

Radio Aallon musiikkipäällikkö oli Jussi Mäntysaari, joka seurasi tehtävässään Mikko Koivusipilää.

## Ohjelmat ja musiikki
Radio Aalto uudisti ohjelmiaan ja juontajiaan tammikuussa 2020.
* Radio Aallon Aamu arkisin kello 6–10: Sami Kuronen, Jenni Alexandrova ja Jarkko Valtee.
* Radio Aallon Keskipäivä arkisin klo 10–14: Jani Nivala.
* Radio Aallon Iltapäivä arkisin klo 14–18: Elli Collan.
* Suomen Virallinen Lista sunnuntaisin klo 18: Jani Juntunen.

2010-luvun lopulla Radio Aallolla oli tapana soittaa pelkkää joulumusiikkia useita viikkoja aina tapaninpäivään saakka.

## Kanavalla aiemmin juontaneita
* Olga K 2007–2011
* Harri Moisio 2007–2011
* Mia Halonen 2007–2009
* Milla Mattila 2007–2009
* Tiina Uusiniitty 2007–2009
* Sami Kuronen 2007–2012
* Kristiina Komulainen 2011–2012
* Heidi Suomi –2014
* Jarkko Valtee –2015, 2017–2020
* Lauri Saarilehto –2015
* Ellen Jokikunnas 2011–2016
* Ari Hursti 2013–2016
* Anna Perho –2017
* Joonas Vuorela 2014–2017

## Palkinnot

Radio Aalto palkittiin vuoden 2009 Radio Gaalassa kategoriassa :
* vuoden radio-ohjelma kunniamaininta (viikon vieras)

## Taajuudet
Radio Aallon taajuudet 1. tammikuuta 2020 alkaen.

{| 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Radio Aallon kotisivut
Derivaattori

**Derivaattori** on elektroninen kytkentä, joka suorittaa signaalille derivointioperaation yleensä ajan suhteen. Derivaattorin ulostulojännite on siis riippuvainen lähtöjännitteen derivaatasta, eli muutosnopeudesta. Tästä seuraa, että derivaattori vahvistaa voimakkaasti tulosignaalin korkeataajuisia komponentteja, joten alipäästösuodin on usein tarpeen derivaattorin tulopuolella, etteivät kohina ja muut korkeataajuiset häiriöt sekoittaisi kytkennän suunniteltua toimintaa. Derivaattoreita käytetään mm. PID-säätimissä.

## Katso myös
* Operaatiovahvistin
* Integraattori

## Lähteet
ECall

**eCall** on eurooppalainen, EU:n alueella toimiva hätäpuhelupalvelu liikenneonnettomuuden sattuessa. eCall-hätäsoiton voi soittaa joko joku henkilöautossa olija, tai vakavan tieonnettomuuden seurauksena ajoneuvon sensorit voivat aktivoida yleiseurooppalaisen 112-hätäsoiton hätäkeskukseen automaattisesti. Ajoneuvon eCall-napin painaminen käynnistää hätäpuhelun, ja onnettomuuspaikan perustietojen lähettämisen. Vaikkei kukaan ajoneuvossa olijoista puhuisi, hätäkeskukselle lähetetään perustiedot onnettomuuspaikalta: tapahtumapaikan sijaintitiedot, ajoneuvon tunnistustiedot, aikaleima sekä ajoneuvon senhetkinen ja edeltävä sijainti. 31. maaliskuuta 2018 lähtien kaikissa uusissa EU-alueella myytävissä henkilöautoissa ja kevyissä kuljetusajoneuvoissa (M1- ja N1-luokan ajoneuvot) on pitänyt olla eCall-ominaisuus. Tästä syystä arvioidaan, että vuonna 2035 eCall-hätäviestipalvelu toimii miltei kaikissa EU-alueella tuolloin liikenteessä olevissa henkilöautoissa.

eCall-palvelun toivotaan säästävän 2&nbsp;500 liikenteen kuolonuhrilta ja helpottavan kymmenien tuhansien loukkaantuneiden toipumista vuosittain. Joidenkin arvioiden mukaan eCall-palvelu voisi säästää jopa 20 miljardia euroa EU-alueen noin 160 miljardin euron tieliikenneonnettomuuksien kustannuksista.

Järjestelmän tiedonvälitys perustui alkuvaiheessa 2G- ja 3G-verkkoihin, mutta näiden matkapuhelinverkkojen sulkeutuessa on tapahtunut siirros 4G- ja 5G-mobiiliverkkoihin pohjautuvaan tiedonvälitykseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Onko autossasi eCall hätäviestipalvelu? Tiedätkö kuinka se toimii? (17.4.2019) (liikenneturvallisuus.fi)
Ludwig Guttmann

**Ludwig ”Poppa” Guttmann** (3. heinäkuuta 1899 – 18. maaliskuuta 1980) oli saksalaissyntyinen neurokirurgi, joka on paralympialaisten perustaja ja vammaisurheilun keskeisiä vaikuttajia.

Guttmann oli Saksan johtavia neurokirurgeja ennen toista maailmansotaa. Hän työskenteli Breslaun juutalaisessa sairaalassa vuoteen 1939, jolloin hän joutui pakenemaan Englantiin. Guttmann aloitti työskentelyn Stoke Mandeville -sairaalan selkäydinvammaosastolla vuonna 1944. Guttmann pyrki kuntouttamaan potilaitaan, joista monet olivat entisiä sotilaita, siten, että he pystyisivät palaamaan normaalielämään mahdollisimman nopeasti. Yhdeksi keskeiseksi kuntoutusmuodoksi muodostui urheilu.

28. kesäkuuta 1948 Guttmann järjesti vammaisille ensimmäiset Stoke Mandeville -urheilukilpailut, joita järjestettiin tämän jälkeen vuosittain. Vuonna 1952 kilpailut muuttuivat kansainvälisiksi hollantilaisen joukkueen osallistuessa niihin. Vuonna 1960 kilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa paralympialaisten nimellä välittömästi varsinaisten olympialaisten jälkeen niiden isäntäkaupungissa Roomassa. 

## Lähteet
* Paralympics: Where Heroes Come
* History of Wheelchair Sports: Ludwig Guttmann 
### Viitteet
Edith González

**Edith González Fuentes** (10. joulukuuta 1964 Monterrey, Nuevo León, Meksiko – 13. kesäkuuta 2019) oli meksikolainen näyttelijä.

Hän kuoli munasarjasyöpään 54-vuotiaana.

## Filmografia
* *Cosa juzgada* (1970)
* *El amor tiene cara de mujer* (1971)
* *Lucía sombra* (1971)
* *Mi primer amor* (1973)
* *Los miserables* (1973)
* *Lo imperdonable* (1975)
* *Los ricos también lloran* (1979)
* *Ambición* (1980)
* *Soledad* (1980)
* *El hogar que yo robé* (1981)
* *Chispita* (1982)
* *La fiera* (1983)
* *Bianca Vidal* (1983)
* *Sí, mi amor* (1984)
* *Monte calvario* (1986)
* *Lista negra* (1987)
* *Rosa salvaje* (1987)
* *Central camionera* (1988)
* *Flor y canela* (1988)
* *En carne propia* (1990)
* *[[Corazón salvaje (vuoden 1993 televisiosarja)|Corazon salvaje]]* (1993)
* *La sombra del otro* (1996)
* *La jaula de oro* (1997)
* *Nunca te olvidaré* (1999)
* *Salomé* (2001)
* *Amy, la niña de la mochila azul* (2004)
* *Mujer de Madera* (2004)
* *Mundo de fieras* (2006)
* *Doña Bárbara* (2008)
* *Camaleones* (2009-2010)
* *Cielo Rojo* (2011)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Hoffmannin kertomukset

**Hoffmannin kertomukset** () on Jacques Offenbachin säveltämä ooppera, jossa on prologi, 3 näytöstä ja epilogi. Teos on vuodelta 1880, Offenbach ehti saada teoksesta vain pianopartituurin valmiiksi ennen kuolemaansa. Tämän jälkeen Ernest Guiraud orkesteroi sen ja vei sen Pariisin Opéra-comiqueen. Oopperan kantaesitys  oli vuonna 10. helmikuuta 1881. Teos esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran 14. huhtikuuta 1912 Kotimaisessa oopperassa.

## Henkilöt
****[[E. T. A. Hoffmann|Hoffmann]]***, runoilija – tenori
****Niklaus***, Hoffmannin seuralainen – altto
****Lindorf***, ministeri – bassobaritoni
****Coppelius***, optikko – bassobaritoni
****Mirakel***, tohtori – bassobaritoni
****Dapertutto***, taikuri – bassobaritoni
****Andres***, Stellan palvelija – tenori
****Cochenille***, Spalanzanin palvelija – tenori
****Franz***, Crespelin palvelija – tenori
****Pittichianaccio***, Giuliettan kääpiö – tenori
****Olympia***, mekaaninen nukke – sopraano
****Antonia***, laulajatar – sopraano
****Giulietta***, kurtisaani – sopraano
****Stella***, oopperalaulajatar – sopraano
****Spalanzani***, fysiikan professori – tenori
****Schlemil***, Giuliettan rakastaja – basso
****Crespel***, Antonian isä – basso
****Antonian äidin ääni*** – mezzosopraano
****Luther***, kapakan isäntä – basso
****Nathanael***, ylioppilas – tenori
****Hermann***, ylioppilas – baritoni
****ylioppilaita, Spalanzanin vieraita*** – kuoro

Huom. Lindorfin, Coppeliuksen, Mirakelin ja Dapertutton, Andresin, Cochenillen, Franzin ja Pittichianaccion sekä Olympian, Antonian, Giuliettan ja Stellan osat esittää yleensä sama laulaja.

## Synopsis
### Tapahtumapaikka ja -aika
Prologi ja epilogi Lutherin kellariravintolassa Nürnbergissä, ensimmäinen näytös Spalanzanin luona, toinen näytös Crespelin asunnossa Münchenissä ja kolmas näytös Giuliettan palatsissa Venetsiassa; 1800-luvun alku.

## Lähteet
Maureen O’Hara

**Maureen O’Hara** (oik. **Maureen FitzSimons**, ) oli irlantilainen näyttelijä.

## Ura

O’Hara teki urallaan usein töitä ohjaaja John Fordin ja pitkäaikaisen ystävänsä John Waynen kanssa. Hänen ensimmäinen suuri elo­kuvansa oli *[[Jamaica Innin rannikkorosvot]]* (1939), jonka ohjasi Alfred Hitchcock. Samana vuonna hän näytteli Esmeraldan roolin elo­kuvassa *[[Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1939 elokuva)|Notre Damen kellon­soittaja]]*. Hän näytteli John Fordin ohjaamassa elo­kuvassa *[[Vihreä oli laaksoni]]* (1941), joka voitti parhaan elo­kuvan Oscarin vuonna 1941.

O’Hara puhui sujuvasti iiriä ja käytti sitä elo­kuvissa *[[Vaitelias mies]]* (1952), *Suuri paraati* (*The Long Gray Line*, 1954) ja *Äitini on naiseni* (*Only the Lonely*, 1991). Hänen muihin tunnettuihin elo­kuviinsa kuuluu muun muassa *[[Rio Grande (elokuva)|Rio Grande]]* (1950).

O’Hara lopetti näyttelijän­uransa 1970-luvun alussa, mutta palasi näyttelemään 1990-luvun alussa. Vuonna 1991 hän esiintyi *Äitini on naiseni* -elo­kuvassa John Candyn ja Ally Sheedyn kanssa. Hänen viimeinen televisio­työnsä oli televisio­elo­kuva *The Last Dance* yhdessä muun muassa Eric Stolzin kanssa. Vuonna 2014 O’Haralle myönnettiin Oscar-kunnia­palkinto.

## Yksityiselämä

O’Hara oli naimisissa kolme kertaa, ja hänellä oli yksi lapsi.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Maureen O’Hara Magazine 
* Maureen O’Hara (muisto­kirjoitus) *Helsingin Sanomat*
* Maureen O’Hara Notable Names Data­basessa
Kari Salmelainen

**Kari Salmelainen** (s. 26. joulukuuta 1948 Kotka) on suomalainen televisiojuontaja. Hän juonsi *[[Napakymppi (viihdeohjelma)|Napakymppiä]]* vuosina 1985–2002 sekä vuonna 1994 *[[Tosihemmot]]*-viihdeohjelmaa ja vuonna 2012 *eX-sinkku*-deittiohjelmaa. Alun perin hän tuli MTV:hen äänitysapulaiseksi. 

## Ura
Kari Salmelaisen isä oli autonasentaja, ja hänen äitinsä työskenteli myyjänä ensin kukkakaupassa, sittemmin naistenvaateliikkeessä. Perheeseen kuului myös Karin veli. Kansakoulun jälkeen Salmelainen työskenteli aluksi Kotkan satamassa ja rakennusmiehenä Kotkan ympäristössä. Myöhemmin hän toimi poikatyön ohjaajana Kymin seurakunnassa sekä nuoriso-ohjaajana Alppilan seurakunnassa Helsingissä ja Keuruulla. Irtisanouduttuaan hän kiersi Suomea kolme vuotta keikkamuusikkona eri yhtyeissä.

Lehti-ilmoituksen perusteella Salmelainen siirtyi MTV:lle aluksi lavastepajan työntekijäksi ja pari vuotta myöhemmin filmiryhmien äänittäjäksi, kunnes ohjaaja Ere Kokkonen pestasi hänet viihdetoimitukseen. Salmelaisen saatua mainetta verbaalisesti lahjakkaana hän ohjasi muiden muassa *[[Yökyö-peli]]-, [[Valehtelijoiden klubi]]*- ja *Soitellaan, soitellaan* -ohjelmia, joista viimeksi mainitussa hän esiintyi myös itse. Vuonna 1985 Salmelainen oli aloittamassa *Napakymppi*-ohjelmaa Markku Veijalaisen ja Markus Similän kanssa. Veijalainen oli tuonut ohjelmaformaatin Yhdysvalloista. Similän toimittua *Napakympin* juontajana ensimmäiset puoli vuotta hänen tilalleen tuli Salmelainen.    

Salmelainen on toiminut myös laulajana. Vuonna 1986 julkaistiin hänen ensimmäinen studioalbuminsa *[[Tahdon olla sun napakymppis]]*. Salmelainen oli ehdolla vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa keskustan listalla saaden 2&nbsp;412 ääntä.

1990-luvun alussa Salmelainen rakensi itselleen Kanadan Vancouveriin talon, josta oli tarkoitus tulla hänen omien sanojensa mukaan loppuelämän pakopaikka. Kanadasta käsin Salmelainen matkusti puolen vuoden välein Suomeen nauhoittamaan *Napakympin* uudet jaksot. Hirmumyrsky Katrina vaurioitti Salmelaisen taloa pahoin loppukesällä 2005, ja myöhemmin hän myi talon.

Salmelaisen puoliso on ohjaaja Sirpa Teräs. Pari asuu Hämeenlinnassa. Salmelaisella ja Teräksellä on kummallakin aikaisemmasta suhteestaan yksi lapsi.

Kari Salmelainen oli marraskuussa 2014 vierailemassa suomalaisessa viihdeohjelmassa *[[Putous (6. tuotantokausi)|Putous]]*.

## Palkinnot
Salmelainen sai 1988 Telvis-palkinnon parhaana miespuolisena televisioesiintyjänä. Salmelainen palkittiin elämäntyöstään Venla-gaalassa tammikuussa 2018.

## Studioalbumit
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ranskan liigacup

**Coupe de la Ligue** eli **Ranskan liigacup** oli cup-muotoinen jalkapallokilpailu, jossa aina hävinnyt joukkue putoaa seuraavalta kierrokselta pois. Liigacupin voittaja saa osallistua seuraavalla kaudella Euroopan UEFA Europa League -kilpailuun. Menestynein seura cupissa on Paris Saint-Germain jolla on kymmenen mestaruutta. Ranskan Liigacup on tosin päätetty lakkauttaa, ja näin ollen 2020 pelattu PSG-Lyon finaali jäi toistaiseksi Ranskan Liigacupin viimeiseksi otteluksi.

## Loppuottelut

## Katso myös

* Coupe de France

## Menestyneimmät seurat

Paris Saint-Germain **(10)** 1995, 1998, 2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020

Girondins de Bordeaux **(3)** 2002, 2007, 2009

Olympique de Marseille **(3)** 2010, 2011, 2012

RC Strasbourg **(3)** 1997, 2005, 2019

## Lähteet
* Coupe de la Liguen loppuottelut RSSSF:n sivustolla (Luettu 12. tammikuuta 2007)
Vera Zvonarjova

**Vera Igorevna Zvonarjova** (, s. 7. syyskuuta 1984 Moskova, Venäjä) on venäläinen tennispelaaja. Zvonarjova viihtyy yhtä lailla kaikilla pinnoilla. Hänen valmentajanaan toimivat Jens Gerlach ja Aleksei Agejev. Hänen äitinsä Natalia Zvonarjova on pelannut maahockeyta ja voittanut olympiapronssia Moskovassa 1980.

Hän toimii International Rett Syndrome Foundationissa, jonka tarkoituksena on lisätä lasten kehitystä hidastavan Rettin oireyhtymän tuntemusta.

## Ura
Zvonarjova selviytyi vuoden 2003 Ranskan avoimissa puolivälieriin voitettuaan neljännellä kierroksella Venus Williamsin erin 2–6, 6–2, 6–4. Maannainen Nadja Petrova kuitenkin esti Zvonarjovan etenemisen semifinaalivaiheeseen luvuin 1–6, 6–4, 3–6. Tämä säilyi lähes kuusi vuotta Zvonarjovan parhaana saavutuksena Grand Slam -turnauksissa. Australian avoimissa 2009 hän pääsi välieriin voitettuaan muun muassa neljännellä kierroksella Nadja Petrovan. Välierissä hän hävisi maannaiselleen Dinara Safinalle eräluvuin 3–6, 6–7(4). Vuoden 2010 Wimbledonin tennisturnauksessa Zvonarjova pääsi finaaliin kukistettuaan välieräottelussa Tsvetana Pironkovan 3–6, 6–3, 6–2. Loppuottelussa hän hävisi Serena Williamsille 3–6, 2–6. Hän pääsi finaaliin myös Yhdysvaltain avoimissa 2010 voittamalla puolivälierässä Kaia Kanepin ja välierässä Caroline Wozniackin. Finaalissa hän hävisi kuitenkin Kim Clijstersille luvuin 6–2, 6–1.

Pekingissä 2008 Zvonarjova voitti olympiapronssia, kun hän kaatoi Kiinan Li Nan pronssipelissä 6–0, 7–5. Marraskuussa 2008 hän selviytyi WTA:n mestaruusturnauksen loppuotteluun, jossa hän hävisi Venus Williamsille eräluvuin 7–6(5), 0–6, 2–6.

Zvonarjova on voittanut urallaan kaksitoista WTA-kaksinpeliturnausta. Toistaiseksi arvokkaimman voittonsa hän saavutti Indian Wellsissä maaliskuussa 2009. Hän voitti loppuottelussa Ana Ivanovićin eräluvuin 7–6(5), 6–2 ja sai palkintorahaa 700&nbsp;000 dollaria. Nelinpelissä hän on voittanut viisi WTA-turnausta, joista arvokkaimmat ovat Yhdysvaltain avoimet 2006 ja Indian Wells 2009. Sekanelinpelimestaruuden hän on voittanut Yhdysvaltain avoimissa 2004 ja Wimbledonissa 2006.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
I Love It Loud

**I Love It Loud** on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen KISSin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan *[[Creatures of the Night]]* (1982). Kappaleen kirjoittivat basisti/laulaja Gene Simmons ja kitaristi Vincent Cusano (taiteilijanimeltään Vinnie Vincent). Singlen b-raitana oli Gene Simmonsin laulama kappale "Killer". Myös a-raidan lauloi Simmons. Kyseessä on Kissin ainoa single, jolla Simmons laulaa sekä a että b-raidan. 

Single ”I Love It Loud” julkaistiin vuonna 1982 ja oli viimeinen yhtyeen pitkäaikaisen levy-yhtiön Casablanca Recordsin kautta ilmestynyt single. Musiikkivideossa esiintyvät Gene Simmons, Ace Frehley, Paul Stanley ja Eric Carr. 

Musiikkivideo oli myös KISSin viimeinen musiikkivideo maskien kanssa ennen vuotta 1996. Vaikka musiikkivideolla ja singlen takakannessa annetaan ymmärtää, että Ace Frehley soitti kappaleessa soolokitaraa, todellisuudessa yhtyeen uusi kitaristi ja lauluntekijä Vinnie Vincent vastasi soolokitaraosuuksista.

Laulussa tulee häivytys ulos, mutta musiikki tulee kovempiäänisenä takaisin, ja sitten laulussa tulee häivytys ulos toisen kerran. Tämä idea otettiin The Beatlesin kappaleista Helter Skelter ja Strawberry Fields Forever.

## Triviaa
* Albumilla lukee virheellisesti että kappaleen kirjoittajat olisivat Paul Stanley ja Vinnie Vincent.
* Kappaleesta julkaistiin liveversio Alive III:lla ja The Box Setillä.
Tapani Kärkkäinen

**Tapani Kärkkäinen** (s. 1962) on suomalainen kääntäjä, toimittaja ja kustannustoimittaja, joka on perehtynyt erityisesti Puolan kulttuuriin ja kirjallisuuteen. Hän toimii myös av-kääntäjänä ja kouluttajana.

Kärkkäinen on suomentanut muun muassa Ryszard Kapuścińskin, Bruno Schulzin, Andrzej Sapkowskin, Hanna Krallin, Witold Szabłowskin ja Olga Tokarczukin teoksia.

Vuonna 2008 Kärkkäinen sai Erkki Reenpää -palkinnon ” taitavasta puolalaisen kirjallisuuden suomennostyöstä”. Samana vuonna hän sai Puolan kulttuuriministeriltä ansiomerkin Puolan kulttuurin edistämisestä. Vuonna 2011 Puolan presidentti myönsi Kärkkäiselle Puolan tasavallan ansiomerkkiritarikunnan ritarimerkin. Vuonna 2013 Kärkkäinen palkittiin Mikael Agricola -palkinnolla Tokarczukin *Vaeltajat*-romaanin suomennoksesta. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tapani Kärkkäisen kotisivut
Kultakuoriainen (sarjakuvahahmo)

**Kultakuoriainen** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä  superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui *Power Man* -lehden numerossa 41 (maaliskuu 1977). Kultakuoriaisen loivat Marv Wolfman ja Lee Elias. 

## Historia

Hyvin vähän tiedetään miehestä, joka esiintyy Kultakuoriaisena suorittaessaan rikoksia Marvel-universumissa. Hänellä on kuitenkin miltei sairaalloinen fiksaatio kultaan ja hän käyttää yleensä kultateemoitettuja laitteita ja aseita suorittaessaan rikoksiaan. Kultakuoriainen on kohdannut uransa aikana lukuisia supersankareita, kuten Luke Cagen, Hämähäkkimiehen ja Hulkin. Kohdattuaan Hulkin vihreä jätti voitti Kultakuoriaisen tämän voitetuttuaan tarumaiseen Eldoradon kaupunkiin. Palattuaan tajuihinsa Kultakuoriainen masentui nähdessään Eldoradon olevan rakennettu kokonaan kullasta. Hänen mielestään moinen määrä kultaa riittäisi suistamaan maapallon kultakannan arvottomaksi ja täten viemään pois hänen ihastuksensa kultaan ja sen arvoon. Katkerana Kultakuoriainen iski Hulkia vankinaan pitämää Tyrannusta vastaan, mutta joutui alakynteen. Tajuttuaan vain Hulkin voivan pelastaa nahkansa, Kultakuoriainen vapautti Hulkin Tyrannuksen vankilasta. Tyrannus muuttui taistelun aikana valtavan voimakkaaksi olennoksi, jonka Hulk ja Kultakuoriainen kuitenkin yhteisvoimin kukistivat. Seikkailun lopuksi Luke Cage ja Rautanyrkki kuitenkin passittivat Kultakuoriaisen vankilaan. 

Muita sankareita vastaan taisteltuaan Kultakuoriainen hävisi, ja voittajat passittivat hänet vankilaan. 

Huolimatta epäonnistuneesta urastaan Kultakuoriainen nähtiin Salattu Sota -tarinajatkumossa yhtenä Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin kätyreistä. Myöhemmin Tuomari tappoi Kultakuoriaisen brutaalisti tämän yrittäessä liittyä Kapteeni Amerikan johtaman vastarintaliikkeeseen. Vastarintaliike yritti taistella lakia vastaan, jonka aiheuttaja nk. Sisällissota oli.

## Voimat ja varusteet

Kultakuoriaisella ei varsinaisesti ole supervoimia. Kultakuoriainen on kuitenkin pakkomielteenomainen suhtautumisessaan kultaan ja yrittää saada ainetta haltuunsa niin paljon kuin mahdollista keinolla millä hyvänsä. 

Kultakuoriainen käyttää apunaan monipuolista aseistusta, kuten Kulta-Asetta (jolla Kultakuoriainen kykenee kultaamaan vastustajansa liikkumattomaksi patsaaksi) ja Kuoriaisaluksia, joita rikolliselta löytyy useita erilaisia. Kuoriaisaluksista ainakin yksi on alamaailman asesepän Tinurin valmistama. 

Kultakuoriainen käyttää korkeateknologista haarniskaa apunaan. Haarniska tehostaa hänen voimiaan moninkertaisiksi ja se on suojattu koviakin iskuja vastaan. Luonnollisesti Kultakuoriaisella on mukanaan aina varasto Kuningasvettä, jolla hän kykenee liuottamaan kultauksensa. 

## Lähteet
Jules Rimet

**Jules Rimet** (14. lokakuuta 1873 – 16. lokakuuta 1956) oli ranskalainen jalkapallovaikuttaja.

Rimet toimi kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan puheenjohtajana vuosina 1921–1954. Hän toimi myös Ranskan jalkapalloliiton puheenjohtajana.

Rimet'n aloitteesta perustettiin lajin maailmanmestaruuskilpailut. Hänen mukaansa oli nimetty kilpailujen alkuperäinen voittopalkinto eli Jules Rimet -pokaali.
Chris Cleaver

**Christopher William Cleaver** (s. 24. maaliskuuta 1979 Hitchin, Englanti) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
 
Hän aloitti pelaamisen juniorina Norwich Cityssä, mistä siirtyi Peterborough Unitediin. Hän esiintyi ensi kerran liigatasolla elokuussa 1996, mutta ei koskaan pystynyt vakiinnuttamaan pelipaikkaansa, ja siirtyi liigan ulkopuoliseen Grantham Towniin tammikuussa 1999 lainasopimuksella. Hän päätyi uudestaan lainalle saman vuoden elokuussa King's Lynnin joukkueeseen. Seuraavan kauden hän vietti myös lainalla Cambridge Cityssä ja lopulta toukokuussa 2000 Peterborough vapautti hänet. Tämän jälkeen Cleaver siirtyi Suomeen TP-Seinäjokeen irlantilaisen seuratoveri Warren Kennan kanssa.

Cleaver siirtyi FF Jaroon pelattuaan kaksi kautta Seinäjoella ja tehden 17 maalia. Jarosta hän siirtyi AC Allianssin riveihin Vantaalle, jossa hän voitti kauden 2005 Liigacupin, tehden maalin finaalissa. Allianssista hän siirtyi Ruotsin Superettanin GIF Sundsvalliin, mutta palasi kuitenkin vuoden kuluttua takaisin Suomeen TPS:n riveihin. Neljän Turussa vietetyn kauden jälkeen Cleaver palasi Seinäjoelle edustamaan SJK:ta, jossa hän pelasi uransa päättymiseen asti. Aktiiviuransa jälkeen Cleaver on toiminut pelaaja-agenttina.

## Lähteet
Deborah Kerr

**Deborah Kerr** [] (30. syyskuuta 1921 Helensburgh, Skotlanti – 16. lokakuuta 2007 Suffolk, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1994 Kunnia-Oscar yli 40 vuotta kestäneestä urastaan. 

## Ura
Hänet muistetaan muun muassa naispääosasta elokuvassa *[[Täältä ikuisuuteen (elokuva)|Täältä ikuisuuteen]]* (From Here to Eternity, 1953), jonka "rantasuudelmakohtaus" oli aikoinaan kohuttu eroottisuutensa takia. Hänen muita kuuluisia elokuviaan olivat muiden muassa musikaali *[[Kuningas ja minä (vuoden 1956 elokuva)|Kuningas ja minä]]* (The King and I, 1956), *[[Teetä ja sympatiaa]]* (Tea and Sympathy, 1956), jonka roolin hän oli aiemmin tehnyt Broadwaylla, nunnan rooli elokuvassa *[[Taivas tietää, Mr. Allison]]* (Heaven Knows, Mr. Allison, 1957) ja *[[Unohtumaton rakkaus]]* (An Affair to Remember, 1957) jonka American Film Institute nimesi yhdeksi . 

## Yksityiselämä
Deborah Kerr oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta kaksi lasta. Hän kuoli 86-vuotiaana kärsittyään viimeisinä vuosinaan Parkinsonin taudista.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*Deborah Kerr NNDB:ssä
Marianna

**Marianna** on naisen etunimi, joka on muodostettu yhdistelmänä nimistä Maria ja Anna. Nimi on käytössä monissa maissa.

Suomessa nimi Marianna on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 4464 henkilölle.

## Tunnettuja Mariannoja
*Marianna Alanen (s. 1977), suomalainen rap- ja pop-artisti (nimimerkki Kana)
*Marianna Auenbrugger (1759–1782), itävaltalainen pianisti ja säveltäjä
*Marianna Barbieri-Nini (1818–1887), italialainen oopperalaulaja
*Marianna Debes Dahl (s. 1947), färsaarelainen kirjailija
*Marianna Flinckenberg-Gluschkoff (s. 1940), suomalainen venäjän kielen lehtori, ikonimaalari ja tietokirjailija
*Marianna Henriksson (s. 1983), suomalainen cembalisti
*Marianna Kalliola (1952–1978), suomalainen runoilija
*Marianna Kurtto (s. 1980), suomalainen kirjailija, runoilija ja suomentaja
*Marianna Longa (s. 1979), italialainen maastohiihtäjä
*Marianna Madia (s. 1980), italialainen poliitikko ja ministeri
*Marianna Muravyeva (s. 1975), venäläinen historioitsija ja Suomessa toimiva oikeustieteen professori
*Marianna Nagy (1929–2011), unkarilainen taitoluistelija
*Marianna Pizzolato, italialainen ooppera- ja konserttilaulaja
*Marianna Rumjantseva (s. 1940), suomalainen balettitanssija
*Marianna Sastin (s. 1983), unkarilainen painija
*Marianna Semi, virkarikoksia Semin tapauksen yhteydessä tutkinut syyttäjä
*Marianna Tolvanen (s. 1992), suomalainen jalkapalloilija
*Marianna Tyni (1938–1981), suomalainen antiikin kirjallisuuden suomentaja
*Marianna Uutinen (s. 1961), suomalainen taidemaalari ja Kuvataideakatemian professori
*Marianna Virtanen (s. 1966), suomalainen psykologi ja professori
*Marianna Zaikova (s. 1985), suomalainen maraton- ja ultrajuoksija

## Kuvitteellisia Mariannoja

*Marianna, Nancy Buckhinghamin samannimisen kirjan päähenkilö
*Marianna Kurki, televisiosarjassa Salatut elämät

## Nimen muita merkityksiä

* 602 Marianna, päävyöhykkeen asteroidi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kareliaani-palkinto

**Kareliaani-palkinto** jaettiin vuosina 1995-2011 vuosittain henkilölle, joka on paneutunut ansiokkaasti karelianismin vaalimiseen ja sen perustalta tehtyyn taiteen kehittämistyöhön.

Kareliaani-palkinnon perusti 1995 joensuulainen vuorineuvos S. A. Tervo. Tarkoituksena on ollut rohkaista Suomen ja Venäjän eri alojen taiteilijoita ja tutkijoita, jotka toimivat karjalaisen kulttuurin hyväksi.

Ensimmäinen Kareliaani-palkinto jaettiin 1995 Kolilla. Alkuvuosien jakotilaisuuksiin liittyi Pohjois-Karjalan kesäyliopiston järjestämä Kareliaani-symposium, jonka tavoitteena on edistää karelianismia. 

Kareliaani-palkittavat valitsi Pohjois-Karjalan kesäyliopiston nimeämä ryhmä. Palkinnon saajat ovat olleet suomalaisia ja venäläisiä.

Itse palkinnon on suunnitellut kiviseppäartesaani Sami Hokkanen.

Palkintosumma oli 1&nbsp;000 euroa vuonna 2010. Palkinnolle ei ole pysyvää rahanlähdettä, ja vuonna 2009 palkinto jäi jakamatta rahoittajan puuttuessa. Vuoden 2010 palkintosumman lahjoitti Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö. Professori Heikki Kirkisen mukaan vuoden 2010 palkitseminen saattoi jäädä viimeiseksi . Palkinto jaettiin kuitenkin vielä vuonna 2011, kun KKES lahjoitti palkintorahat.  

## Kareliaani-palkinnon saajat

* 1995 kirjailija Heikki Turunen
* 1996 tutkija Eino Karhu
* 1997 muusikko Sari Kaasinen
* 1998 taiteilija Kronid Gogolev
* 1999 Karjalan tasavallan karjalan kielen seura
* 2000 tohtori Tarja Raninen-Siiskonen
* 2001 tutkija Matti Jeskanen
* 2002 valokuvaaja Ritva Melentjeva
* 2003 muusikko Liisa Matveinen
* 2004 tutkija Yury Shikalov
* 2005 dramaturgi Anna Häyrinen
* 2006 kansanperinteen tutkija Anna-Liisa Tenhunen
* 2007 käsityöyrittäjä Hannele Rusila
*2008 professori, historiantutkija Tapio Hämynen
*2010 taiteilija, taiteentutkija Anneli Heliö
* 2011 muusikko Ismo Alanko

## Lähteet
Noel Furlong

**J. J. "Noel" Furlong** (25. joulukuuta 1937 Dublin – 27. kesäkuuta 2021) oli irlantilainen pokerinpelaaja. Furlong voitti vuoden 1999 World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen. Hän on amatööripelaaja ja liikemies, jolla on kaksi suurta mattoja valmistavaa tehdasta.

Furlong aloitti pokerin pelaamisen vuonna 1984. Vuonna 1989 hän sijoittui WSOP:n pääturnauksessa kuudenneksi. Vuoden 1999 mestaruuden ykköspalkinnon (miljoona dollaria) lisäksi, hän oli samana vuonna WSOP:n 3&nbsp;500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa seitsemäntenä. 

Vuoden 2006 loppuun mennessä Furlongin turnausansiot ylittivät 1,1 miljoonaa dollaria. Ennen Andrew Blackin WSOP:n viidettä tilaa vuoden 2005 WSOP:ssa, Furlong oli eniten rahaa turnauksissa voittanut irlantilainen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Furlong The Hendon Mobin tietokannassa
Telica

**Telica** on aktiivinen tulivuori läntisessä Nicaraguassa. Se sijaitsee Leónin provinssissa noin 30 kilometrin päässä Leónin kaupungista. Vuori on 1&nbsp;061 metriä korkea ja sen huippua koristaa 700 metrin levyinen kaksoiskraatteri. Pääkraatteri on syvimmillään 120 metriä ja sen pohjalla voi nähdä sulan magman. Se ei kuitenkaan ole Telican ainoa kraatteri vaan vuorella on myös useampia pienempiä kraattereita. Myös *[[San Jacinto]]ssa* sijaitsevia kuumia mutakuoppia pidetään Telican aiheuttamina.

Telican viimeisin suurempi purkaus tapahtui 1948, mutta yhtenä Nicaraguan aktiivisimmista tulivuorista se on kokenut vuosien aikana useita pienempiä purkauksia. Vuonna 1999 tapahtuneen purkauksen aikana alueen asukkaita evakuoitiin pois purkauksen tieltä. Telican viimeisin purkaus tapahtui tammikuussa 2007. Vuorella havaittiin räjähdyksiä ja se syöksi ulos kaasua ja tuhkaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Mies ja alaston ase 2½

**Mies ja alaston ase 2 ½** () on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka pääosassa nähdään Leslie Nielsen.
*Mies ja alaston ase 2½* on *Mies ja alaston ase* -elokuvasarjan toinen osa, jonka aiempi osa on *[[Mies ja alaston ase]]* ja seuraava *[[Mies ja alaston ase 33 1/3 – Viimeinen solvaus]]*.

Elokuvassa näyttelevillä Zsa Zsa Gaborilla ja Mel Tormélla ei ole erillistä roolia. 

Elokuvan tunnuslause on "*Frank Drebin is back. Just accept it.*" (suom. *Frank Drebin on palannut. Hyväksy se.*)

## Tarina

Elokuva alkaa Valkoisessa talossa pidettävällä kokouksella, jossa on määrä kehittää maan energiapolitiikkaa. Jo ennen kokouksen alkua Frank hölmöilee, minkä vuoksi Barbara Bush joutuu kärsimään. Kokoukseen osallistuvat erilaisten energia-alojen edustajat: öljyä edustaa "YÖK", hiiltä "HYI", atomivoimaa "PAM". Presidentti George H. W. Bush kuitenkin ilmoittaa antavansa energiapolitiikan laadittavaksi aurinkoenergiaa edustavan tohtori Albert S. Meinheimerin vastuulle. 

Muut energia-alat yrittävät murhata Meinheimerin pommilla liikemies Quentin Hapsburgin avustuksella. Pommi räjähtää, mutta Meinheimer ja Frankista väliaikaisesti eronnut Jane selviävät vahingoitta. 

Elokuvan aikana Frank sählää tapansa mukaan ja yrittää samalla paikata välejään Janeen. He rakastuvatkin uudelleen. 

Lopussa Hapsburg aikoo räjäyttää uusiutuvasta energiasta luennoivan Meinheimerin ydinpommilla. Frankin kiristäessä ikkunasta riippuvalta Hapsburgilta peruutuskoodia Ed Hocken epähuomiossa luulee Frankin yrittävän pudottaa Hapsburgin, ja Hocken pudottaa Quentinin. Kun Frank ja Jane yrittävät saada pommin pois päältä, Ed ja Nordberg evakuoivat rakennusta ihmisistä. Sekuntien käydessä vähiin Frank yrittää saada Janen suojaan, mutta kompastuukin virtajohtoon ja vetää sen seinästä irti, jolloin pommi sammuu.

Presidentti tarjoaa kiitospuheessaan Frankille *"virkaa, jossa ollaan pitkiä ja vaarallisia päiviä maan pohjasakan keskellä"*. Frank kysyy, haluaako tämä hänet hallitukseen, mutta presidentti tarkoittaa uuden poliisiosaston johtajuutta. Elokuva päättyy presidentin, rouva Bushin, Frankin ja Janen siirtymiseen parvekkeelle kuvattavaksi. Frank vahingossa tönäisee kääntyessään rouva Bushin parvekkeelta roikkumaan ja repäisee samalla hameen tämän yltä.

## Rooleissa

## Aiheesta muualla
*
Wach auf, wach auf, du deutsches Land

**Wach auf, wach auf du deutsches Land** on saksalainen laulu, joka on myös luultavasti ensimmäinen saksalainen kansallislaulu. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Johann Walter 1561.

## Sanat

1. Wach auf, wach auf 
du deutsches Land! 
Du hast genug geschlafen. 
Bedenk, was Gott an dich gewandt, 
wozu er dich erschaffen. 
Bedenk, was Gott dir hat gesandt 
und dir vertraut sein höchstes Pfand, 
drum magst du wohl aufwachen. 

2. Gott hat dich, deutsches Volk, 
geehrt mit seinem Wort der Gnaden, 
groß Hilf und Kraft dir auch beschert, Elend und Not 
zu tragen, viel Feind, groß Not und Haßgeschrei. 
Tritt an und fürcht ihr keinerlei! 
Die Rott wirst du zerschlagen. 

## Aiheesta muualla

*Mp3-tiedosto laulusta.
Konstantin Kiseleff

**Constantin** (**Konstantin**) **Kiseleff** (5. tammikuuta 1834 Helsinki – 25. tammikuuta 1888 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Tehtailija ja liikemies Fjodor Kiseleffin poika kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1852 ja pääsi seuraavana vuonna oppilaaksi intendentinkonttoriin. Hän opiskeli ulkomailla vuosina 1856–1863, muun muassa Italiassa, Pariisissa sekä Münchenissä. Konstantin Kiseleff toimi vapaana arkkitehtina vuoteen 1869, jolloin hänet palkattiin yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräiseksi arkkitehdiksi. Vuosina 1875–1886 hän oli viraston 1. arkkitehti. Myöhemmin hän työskenteli rakennusmestari Elia Heikelin kanssa yhteisessä Kiseleff & Heikel -arkkitehtitoimistossa. Konstantin Kiseleffin suunnittelemia rakennuksia on Helsingissä, Jyväskylässä, Uudessakaarlepyyssä, Kuopiossa, Lopella ja Sortavalassa. Hän myös johti 1870-luvulla Olavinlinnan restaurointitöitä ollessaan Mikkelin lääninrakennuskonttorin esimiehenä vuodesta 1871 alkaen.

Konstantin Kiseleffin puoliso vuodesta 1861 oli Sofia Julia Rosa Rüdinger. Kukka-akvarelleihin erikoistunut taidemaalari Marga Kiseleff (1862–1924) oli heidän tyttärensä.

## Rakennuksia
*Rahapajankatu 1, Helsinki 1880
*Eerikinkatu 5, Helsinki 1881
*Ruoholahden villat, Lastenkodinkatu 2–10, Helsinki 1881
*Vironkatu 1, Helsinki 1884
*Iso Roobertinkatu 3–5–7, Helsinki 1885
*Eerikinkatu 14, Helsinki 1886
*Iso Roobertinkatu 9, Helsinki 1887
*Mannerheimintie 12, Helsinki 1887
*Liisankatu 19, Helsinki 1888
*Pulkkisenkulma, Mikkeli

## Lähteet
*
*Constantin Kiseleff Jyväskylän yliopisto.

## Aiheesta muualla

*Korttelit.fi , kuvia Kiseleffin suunnittelemista rakennuksista Helsingissä.
Vaippaeläimet

**Vaippaeläimet** (Tunicata tai Urochordata) on alkeellisten selkäjänteisten eläinten alajakso. Vaippaeläimet jaetaan kolmeen luokkaan ja seitsemään lahkoon, joista tunnetaan noin 3&nbsp;000 lajia.

Noin 90&nbsp;% vaippaeläinlajeista kuuluu merituppien luokkaan. Merituppia elää kaikissa maailman merissä aina rantavesistä suuriin syvyyksiin. Suuri osa elää yksittäin, mutta jotkut muodostavat runkokuntia, joissa yksilöillä on yhteinen veden sisäänottoaukko. Runkokuntaan kuuluvat meritupet lisääntyvät suvuttomasti silmikoimalla, jolloin uudet yksilöt eivät irtoa emostaan.

Monet vaippaeläimet ovat läpikuultavia, mutta lämpimissä merissä tavataan myös hyvinkin värikkäitä lajeja. Vaippaeläimen suojavaippa on nahkamainen ja siinä voi olla kalkkipiikkejä, nystyjä ja verisuonia. Aikuinen vaippaeläin koostuu kahdesta sisäkkäisestä säkistä tai pussista, jotka ovat suuaukoistaan kiinni toisissaan.

Säkeistä sisempään johtavan kidussuolen värekarvat saavat veden virtaamaan sisempään säkkiin, josta se rakojen läpi virtaa säkkien väliseen onteloon. Kun vesi virtaa suolessa, veden sisältämää ravintoa tarttuu jodipitoiseen limaan, josta se sitten kulkeutuu suolistoon. Vesi poistuu ulomman säkin sivussa olevasta aukosta.

Vaippaeläimen alaosassa sijaitsevat suolisto, sukurauhaset ja muut sisäelimet. Siellä on myös verisuonisto ja putkimainen sydän, joka välillä saattaa muuttaa veren virtaamissuuntaa.

Vaippaeläimet on luokiteltu selkäjänteisiksi, koska niillä toukkavaiheessa on eräänlainen selkäjänne ja ehkä myös pyrstö. Nämä kuitenkin surkastuvat pois vaippaeläimen aikuistuessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Vaippaeläimet (''Tunicata'')
* ITIS: Urochordata 
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Urochordata, sea squirts 
* National Center for Biotechnology Information (NCBI): Tunicata, taxonomy
Sederholmin talo

**Sederholmin talo** on kauppaneuvos Johan Sederholmin rakennuttama, vuonna 1757 valmistunut kivitalo Helsingin Senaatintorilla, Aleksanterinkadun ja Katariinankadun kulmassa. Se on Helsingin kantakaupungin vanhin rakennus.

## Historiaa
### Tontti ja talon rakennuttaminen
Vuonna 1720 kauppias Johan Julius Sund hankki tontin omistukseensa ja rakensi sille puutalon. Hänen kuoltuaan perikunta myi kiinteistön Johan Sederholmille ja toiselle kauppiaalle, Nils Burtzille. Heidän yhteistyönsä päätyttyä Sederholm osti kiinteistön itselleen ja vuonna 1756 kivitalon rakennustyöt pantiin alulle. Arkkitehti lienee ollut saksalainen Samuel Berner. 1700-luvulla alakerta oli liikkeiden käytössä ja yläkerrassa oli asunto.

### Kauppaneuvos Johan Sederholmin aika
Sederholm rakennutti uuden kivitalon vuosina 1756-1757. Uuteen kivirakennukseen valmistui 478 neliötä ja kaksi kerrosta. Rakennukseen valmistui myös iso ullakko ja suuri kellariholvi. Sederholmin talo oli neljäs kivirakennus Helsingissä. Näyttävä kivirakennus kelpasi kuninkaallisten vastaanottamiseen. Kauppaneuvos Johan Sederholm pääsi Ruotsin kuningas Kustaa III:n suosioon, koska hän antoi lainoja Ruotsin kruunulle. Kustaa III vieraili Sederholmin talossa vuonna 1788 ja kuningas Kustaa IV Aadolf vuonna 1796. Myös Preussin prinssi Heinrich vieraili Sederholmin luona. 

### Talon myöhempi käyttö
Suomen Pankin siirryttyä Turusta Helsinkiin pankki toimi aluksi 1819-1824 Sederholmin talossa.

Kauppias myi kiinteistön pojilleen ja talo oli vuoteen 1822 kauppaneuvos Lars Sederholmin ja Alexander Sederholmin omistuksessa. Kauppias Carl Johan Sundberg omisti kiinteistön 1822&ndash;1862. Hänen jälkeensä omistajaksi tuli Maria Koch ja vuonna 1865 arkkitehti Konstantin Kiseleff, joka uudisti julkisivua. Ikkunoita suurennettiin, yläkerran ikkunat saivat pylväskaiteen ja rakennus sai kolme uutta kadun puolelle avautuvaa ovea. 1800-luvun puolivälin paikkeilla Sederholmin talossa toimi muun muassa tupakkatehdas sekä tyttökoulu, ravintoloita ja leipomo. Helsingin raastuvanoikeus piti majaansa rakennuksessa vuodet 1949&ndash;1985, jonka jälkeen tiloihin muutti kaupunginmuseo, joka avasi tilat yleisölle vuonna 1995.

## Nykykäyttö
Sederholmin talossa avattiin 21. marraskuuta 2012 Lasten kaupunki. Museon ystäväyhdistykseen kuuluneen Kirsti Suvannon testamenttilahjoitus mahdollisti Lasten kaupungin toteuttamisen. 

Lasten kaupungissa aloitettiin remontti vuonna 2014. Remontti valmistui vuonna 2016, jolloin museossa pääsi taas tutustumaan Helsingin menneisyyteen elämyksellisesti omin käsin.

Vuonna 2015 Helsingin kaupunginmuseo muutti Sederholmin taloa ympäröiviin vanhoihin rakennuksiin. Aiemmin museo sijaitsi viereisellä Sofiankadulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Senaatintori.fi 
* Helsingin "katakombit". Pääkaupungin allakin eletään, Suomen Kuvalehti, 27.04.1935, nro 17, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
C/2006 P1

**C/2006 P1 (McNaught)** on komeetta, jonka löysi Robert McNaught 7. elokuuta 2006 Australiassa. Komeetta oli ratansa perihelissä eli lähimpänä Aurinkoa 12. tammikuuta 2007. Se kirkastui joulukuun lopulla 2006 paljain silmin näkyväksi. Aurinkoa lähestyessään McNaught kirkastui odotettua enemmän ja oli 10. tammikuuta magnitudiltaan –2 eli kirkkain komeetta 30 vuoteen, sitten vuoden 1975 Westin komeetan. Vaikka komeetta oli siten näennäisesti kirkkaampi kuin yksikään tähti, oli se niin lähellä Aurinkoa, että se näkyi vain auringonnousun ja -laskun aikaan. Niinpä se ei ollut päivätaivaalla suuresta kirkkaudestaan huolimatta yhtä vaikuttava näky kuin yötaivaan komeetat.

C/2006 P1 oli perihelissään 12. tammikuuta 0,17 AU:n etäisyydellä Auringosta, siis 25 miljoonan kilometrin etäisyydellä, ja sen rata oli lähinnä Maata 15. tammikuuta 0,81 AU:n päässä. Aurinkoa lähestyessään McNaughtin komeetta oli pitkään pohjoisella taivaalla, mutta se siirtyi perihelin jälkeen eteläiselle taivaalle, eikä sitä voinut enää havaita pohjoiselta pallonpuoliskolta. McNaughtin ennustettiin olevan kirkkaimmillaan periheliä seuraavina päivinä. Näin tapahtuikin, ja pyrstötähden näennäinen kirkkaus ylitti havaitsijoiden mukaan –4 magnitudia, joidenkin arvioiden mukaan peräti –5 magnitudia. Niinpä se oli selvästi komeetta Westiä kirkkaampi ja siten kirkkain komeetta 40 vuoteen sitten vuoden 1965 Ikeya-Seki-komeetan. Se oli ilmeisesti jonkin aikaa Venus-planeettaakin kirkkaampi. Periheliä seuranneen viikon jälkeen pyrstötähti alkoi odotetusti himmentyä nopeasti etääntyessään Auringosta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Komeetan efemeridit
* Aerith.net: C/2006 P1 (McNaught)
* Cometography: C/2006 P1 (NcNaught)
* NASA: komeetan rata 
* Ursan sivusto McNaughtista
* Valokuvia komeetasta
* Robert McNaught