open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Louisiana State Penitentiary

**Louisiana State Penitentiary** (**LSP**) tai **Angola**, lempinimet ”**[[Etelä-Yhdysvallat|Etelän]] [[Alcatraz]]**”, ”**Farmi**” ja ”**Angolan plantaasi**” on Louisianassa sijaitseva vankila-alue, jota operoi Louisiana Department of Public Safety & Corrections. Laitoksen henkilökuntaan kuuluu 1 800 työntekijää ja on 5 000 vangillaan Yhdysvaltain suurin korkean turvatason vankila. LSP sijaitsee West Felicianan piirikunnassa ja kattaa 73 neliökilometrin alueen, joka oli ennen vankilan valmistumista plantaasi. Louisianassa vankilaa kutsutaan ”Louisiana State Penitentiaryksi” ja ”Angolaksi”. LSP:ssä sijaitsee teloituskammio ja kuolemaan tuomittujen sellit.

## Lähteet
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Pete Ahonen

**Pete Ahonen** on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Burning Point -yhtyeen äänenä ja yhtenä perustajista. Hän on perustanut myös yhtyeet Ghost Machinery ja Stargazery.  

Ahosen innostus kitaransoittoon lähti siitä, kun hänen kaverinsa soitteli kitaralla Iron Maidenin kappaletta "Number of the Beast". Hänen suurimmat musiikilliset vaikuttajansa ovat olleet 1980-luvun saksalaisessa heavy metal -yhtyeissä kuten Accept, Scorpions, Running Wild ja Helloween. Muina vaikuttajinaan hän on maininnut Yngwie Malmsteenin, Queensrÿchen, Iron Maidenin, Dion, Whitesnaken ja Judas Priestin.

Ahonen perusti Burning Pointin yhdessä Jukka Kyrön kanssa vuonna 1999. Hän perusti Ghost Machineryn vuonna 2002 tehdessään kappaleita, jotka eivät sopineet Burning Pointin power metal -tyyliin. Ghost Machinery julkaisi debyyttilevynsä *[[Haunting Remains]]* vuonna 2004. Stargazery-yhtye syntyi myöhemmin hieman samalla tavalla kuin Ghost Machinery. Ensimmäinen Stargazery-levy *Eye on the Sky* ilmestyi vuonna 2011.

Ahonen on toiminut vuodesta 2021 myös laulajana yhtyeissä Fire Action ja Wallen. Molemmilta yhtyeiltä on tulossa debyyttialbumi 2024.

## Diskografia

### Burning Point

* Salvation by Fire (2001)
* Feeding the Flames (2003)
* Burned Down the Enemy (2006)
* Empyre (2009)
* The Ignitor (2012)
* Burning Point (2015)
* The Blaze (2016)
* Arsonist Of The Soul  (2021)

### Ghost Machinery

* Haunting Remains (2004)
* Out for Blood (2010)
* Evil Undertow (2015)

### Sarcofagus

* Back from the Valley of the Kings, kappaleet 14–16 (2013)

### Stargazery

* Eye on the Sky Guitars (2011)
* Stars Aligned (2015)
* Constellation (2020)
## Lähteet
Laxou

**Laxou** on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se on osa Nancyn kaupunkialuetta.

Laxou oli ensimmäisellä vuosituhannella merovingien hallinnassa. 1100-luvulla Johanniittain ritarikunnan ritarit rakensivat kaupunkiin linnan, ja se alkoi kehittyä Lothringenin herttoiden alaisuudessa.

## Tunnettuja kuntalaisia
* Arnaud Vincent (s. 1972), ratamoottoripyöräilijä
* Marie Marchand-Arvier (s. 1985), alppihiihtäjä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Thomas Brown

**Thomas Brown** voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

* Thomas Brown (1854–1936), englantilainen kriketinpelaaja
* Thomas Brown (1848–1919), englantilainen kriketinpelaaja
* Thomas Brown (1863–1930), englantilainen kriketinpelaaja
* Thomas Brown, englantilainen jalkapalloilija
* Thomas C. Brown (1870–1952), yhdysvaltalainen poliitikko
* Thomas H. Brown (1839–1908), poliitikko
* Thomas Brown (1778–1820), skotlantilainen filosofi
Hassan Ali Khayre

**Hassan Ali Khayre** on somalialainen poliitikko, joka on toimi maansa pääministerinä vuosina 2017–2020. Valintansa aikaan hän oli 49-vuotias.

Khayre lähti vuonna 1991 maanpakoon Norjaan, ja opiskeli Oslossa ja Edinburghissa.

Khayre oli ehdokkaana Somalian presidentinvaaleissa 15. toukokuuta 2022.

## Lähteet
Bertrimoutier

**Bertrimoutier** on kunta Koillis-Ranskassa Vosgesin departementissa Grand Estin alueella.

Kunnan alueella sijaitsee sotilashautausmaa, jonne on haudattu 7 699 ensimmäisen maailmansodan taisteluissa kaatunutta ranskalaista ja saksalaista sotilasta. Haudoista valtaosa kuuluu saksalaisille sotilaille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
National Book Award

**National Book Award** on vuonna 1950 perustettu yhdysvaltalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain parhaalle yhdysvaltalaiselle kirjailijalle eri kategorioissa. Tällä hetkellä palkinto myönnetään viidessä eri kategoriassa: proosa, runous, käännöskirjallisuus, tietokirjallisuus sekä nuortenkirjallisuus. Vuodesta 1991 on lisäksi jaettu vuosittain elämäntyöpalkinto lukemista ja amerikkalaisen kirjallisuuden saatavuutta ja monipuolisuutta edistäneelle henkilölle. 

Palkinnon myöntää National Book Foundation -säätiö. Kussakin kategoriassa on viisijäseninen tuomaristo, jonka ovat valinneet aikaisempien vuosien voittajat, finalistit sekä tuomaristo. Voittajat saavat palkinnoksi 10&nbsp;000 dollaria sekä pronssipatsaan.

## Proosa-kategorian voittajat

## Lähteet
Yhdysvallat talviolympialaisissa 2006

**[[Yhdysvallat|Yhdysvaltain]]** joukkueen vahvuus **[[Talviolympialaiset 2006|XX talviolympialaisissa]]** Italian Torinossa 10. helmikuuta – 26. helmikuuta vuonna 2006 oli 204 urheilijaa, joista 117 oli miehiä ja 87 naisia. Näistä 204 urheilijasta 46 ylsi mitaleille. Nuorin Yhdysvaltain urheilija oli taitoluistelija Kimmie Meissner, joka oli 16 vuotta ja 141 päivää vanha. Vanhin oli 44 vuoden ja 22 päivän ikäinen Chris Chelios, joka otti osaa miesten jääkiekkoturnaukseen.

## Mitalit

### Kultaa

* Chad Hedrick – miesten 5 000 metrin pikaluistelu
* Apolo Ohno – miesten 500 metrin kaukalopikaluistelu
* Joey Cheek – miesten 500 metrin pikaluistelu
* Shani Davis – miesten 1 000 metrin pikaluistelu
* Ted Ligety – alppiyhdistetty
* Julia Mancuso – naisten suurpujottelu
* Hannah Teter – naisten lumikouru
* Seth Wescott – miesten lumilautakrossi
* Shaun White – miesten lumilautakouru

### Hopeaa

* Chad Hedrick – miesten 10 000 metrin pikaluistelu
* Joey Cheek – miesten 1 000 metrin pikaluistelu
* Shani Davis – miesten 1 500 metrin pikaluistelu
* Benjamin Agosto – jäätanssi
* Tanith Belbin – jäätanssi
* Gretchen Bleiler – naisten lumikouru
* Sasha Cohen – naisten yksinluistelu
* Valerie Fleming – kahden naisen kelkka
* Lindsey Jacobellis – naisten lumilautakrossi
* Danny Kass – miesten lumikouru
* Shauna Rohbock – kahden naisen kelkka

*

### Pronssia

* Chad Hedrick – miesten 1 500 metrin pikaluistelu
* Apolo Ohno – kaukalopikaluistelun 5 000 metrin viesti, 1 000 metrin kaukalopikaluistelu
* Caitlin Cahow – naisten jääkiekko
* Julie Chu – naisten jääkiekko
* Pam Dreyer – naisten jääkiekko
* Tricia Dunn-Luoma – naisten jääkiekko
* Molly Engstrom – naisten jääkiekko
* Chanda Gunn – naisten jääkiekko
* Jamie Hagerman – naisten jääkiekko
* Alex Izykowski – kaukalopikaluistelun 5 000 metrin viesti
* Kim Insalaco – naisten jääkiekko
* Kathleen Kauth – naisten jääkiekko
* Joseph Polo – miesten curling
* Courtney Kennedy – naisten jääkiekko
* Katie King – naisten jääkiekko
* Pete Fenson – miesten curling
* Kristin King – naisten jääkiekko
* J. P. Kepka – kaukalopikaluistelun 5 000 metrin viesti
* Sarah Parsons – naisten jääkiekko
* John Shuster – miesten curling
* Helen Resor – naisten jääkiekko
* Angela Ruggiero – naisten jääkiekko
* Jenny Schmidgall-Potter – naisten jääkiekko
* Kelly Stephens – naisten jääkiekko
* Rusty Smith – kaukalopikaluistelun 5 000 metrin viesti
* Lyndsay Wall – naisten jääkiekko
* Krissy Wendell – naisten jääkiekko
* Shawn Rojeski – miesten curling
* Toby Dawson – kumparelasku

## Lähteet
Meghan McCain

**Meghan Marguerite McCain** (s. 23. lokakuuta 1984 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kolumnisti, kirjailija ja televisiojuontaja. Hän oli *[[The View (keskusteluohjelma)|The View]]* -keskusteluohjelman panelistina vuodesta 2017 vuoteen 2021.

McCain on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen jäsen. Hän on senaattori John McCainin ja hänen vaimonsa Cindy McCainin tytär. 

## Lähteet

   

## Aiheesta muualla
Iltalintu

**Iltalintu** oli Mainostelevision lauantain myöhäisiltojen viihdeohjelma, jota lähetettiin vuosina 1976–1978. Yleisradion vuosikymmen aiemmin lähettämää *[[Jatkoaika (televisiosarja)|Jatkoaikaa]]* rakenteeltaan ja tyyliltään jäljitellyt show sisälsi haastatteluja, keskusteluja, sketsejä ja musiikkia.

*Jatkoajasta* oli peräisin myös *Iltalinnun* alkuvaiheen juontaja Lenita Airisto, jonka vakioparina oli Päiviö Pyysalo. Heidät korvasivat seuraavana vuonna Leena Rousek, Heikki Hietamies ja Markku Veijalainen. Muita tekijöitä ja esiintyjiä olivat Ere Kokkonen, Seppo Ahti, Jukka Virtanen, Olli Alho, Neil Hardwick, Ilkka Kylävaara, Heikki ”Lisko” Linko, Joke Linnamaa, Ritva Valkama, Leo Lastumäki ja Vesa Nuotio. Ohjelman kapellimestarina toimi Jani Uhlenius. Matti Kuuslan ”Piikkis-show” oli alusta loppuun osa *Iltalinnun* sisältöä. Ohjelmassa vieraili myös ulkomaisia tähtiä, kuten Danny Kaye ja Dennis Weaver. Suomalaisia vieraita olivat Lenita Airiston muistin mukaan Ella Eronen, Kari Suomalainen, Alma Pääkkönen, Paavo Haavikko, Irwin Goodman, Valto Laitinen, Sirkku Talja, Jaakko Pöyry ja Jorma Ojaharju.

*Helsingin Sanomien* tv-kriitikko Jukka Kajava ei yleensä pitänyt MTV:n ohjelmista, mutta kirjoitti tuoreeltaan *Iltalinnussa* olevan jotain hyvääkin, kuten siistit lavasteet, keskustelutaitoiset juontajat ja tarpeeksi erilaiset välisketsit. Pari kuukautta myöhemmin hän oli jo kyllästynyt ohjelman joutaviin puheenaiheisiin ja toistuvaan rakenteeseen: ”Jos haluttiin, että mainokset tuntuvat ohjelman taukokohdissa virkistäviltä, houkuttavilta keitailta, niin *Iltalinnun* arvosana on täysi kymppi.” Ohjelman loppuvaiheissa keväällä 1978 Kajava ei nähnyt *Iltalinnussa* enää juuri muuta hyvää kuin Ritva Valkaman ja Leo Lastumäen komiikan.

Monet *Iltalinnun* tekijöistä olivat mukana myös sitä seuranneen MTV:n viihdesarjan *[[Parempi myöhään…]]* (1979) tuotantotiimissä.

## Lähteet
Patrick Cowley

**Patrick Cowley** (19. lokakuuta 1950 Buffalo, New York, Yhdysvallat – 12. marraskuuta 1982 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elektronisen musiikin säveltäjä. Hän oli Hi-NRG-tanssimusiikin ja syntetisaattorimusiikin edelläkävijä, ”The San Francisco Soundin” alkuunpanija diskomusiikissa.

Cowley soitti rumpuja eri yhtyeissä ja opetteli kosketinsoittimet ollessaan lukiossa. Hän muutti San Franciscoon 21-vuotiaana ja alkoi opiskella syntetisaattoreita City College of San Francisco’s Electronic Music Laboratoryssa.  

”You Make Me Feel (Mighty Real)”, ”Dance (Disco Heat)”, ”Can’t Stop Dancing”, ”Do You Wanna Funk” ja albumi *Stars* (1979) ovat tunnettuja Cowleyn ja Sylvesterin yhteistyön tuloksia. 

Ensimmäinen Cowleyn julkaisema remix on tuottaja Tom Moultonin tekemä ja tunisialaisen laulajan Michelen (Chantal Sitruk) esittämä ”Disco Dance” (1977). Italialaisen Celso Vallin Tantra-yhtyeen ”Hills of Katmandu” -megamix ilmestyi 1979. Laulaja Paul Parkerille tehty ”Right on Target” nousi listoille 1982. Cowleyn ja Loverden ”Die Hard Lover” julkaistiin 1982. 

Giorgio Moroderin ja Donna Summerin alkuperäiskappaleen ”I Feel Love” lähes 16-minuuttisesta remix-versiosta tuli klassikko. *Candida Cosmica* (2016) on 1973–1975 äänitetty kokoelma kokeellista syntetisaattorimusiikkia, jota Cowley teki silloisen kumppaninsa Candida Royallen kanssa.

Dark Entries Records julkaisi lokakuussa 2020 albumin *Some Funkettes*, joka käsittää seitsemän aiemmin julkaisematonta cover-kappaletta, kuten Donna Summerin ”I Feel Love” ja The Temptationsin ”Papa Was a Rolling Stone”, jotka Cowley nauhoitti 1975–1977. 

Laulaja Jorge Socarrasin kanssa 1975–1977 äänitetyt kappaleet julkaistiin 2009 nimellä *Catholic*. Albumi *Mind Warp* (1982) oli Cowleyn viimeinen. 

Cowley kuoli aidsiin 1982.   

## Diskografia (valikoima)
### Albumit
* *Menergy* (1981)
* *Megatron Man* (1981) 
* *Mind Warp* (1982)
* *Catholic* (2009)1
* *Candida Cosmica* (2016)
* *Afternooners* (2017)
* *Mechanical Fantasy Box* (2019)
* *Some Funkettes* (2020)
1 Patrick Cowley ja Jorge Socarras

## Lähteet
Frida Sigfrids

**Frida Sigfrids** (s. 8. huhtikuuta 1996 Porvoo) on suomalainen järjestöjohtaja, mediahenkilö ja poliitikko. Hän on toiminut RKP-nuorten puheenjohtajana kolme vuotta 2019–2022 ja on aktiivinen kunnallispolitiikassa Porvoossa. Hän toimii myös aluevaltuutettuna Itä-Uudenmaan hyvinvointialueella.

## Tausta
Sigfrids kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2015 Borgå Gymnasiumista. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi Åbo Akademista vuoden 2022 lopulla.

Elly Sigfrids, Fridan isoäiti, oli myös tunnettu poliitikko, joka toimi kansanedustajana 1970-luvulla ja RKP:n naisjärjestön puheenjohtajana.

Sigfrids on myös toiminut kirjailijana ja on julkaissut kirjan *"Borgå Profiler"* yhdessä yhteistyökumppaneidensa kanssa lokakuussa vuonna 2014. Hän on myös yksi päähenkilöistä suomalaisessa dokumentissa nimeltä *"Ung politiker"*, joka julkaistiin Yle Areenassa keväällä 2018.

Sigfrids on myös aktiivinen urheilija ja juoksi puolimaratonin Wienissä vuonna 2015.  

## Poliittinen ura

### Suomen ruotsalainen kansanpuolue
Sigfrids aloitti poliittisen uransa kunnallisvaaleissa vuonna 2017 Porvoossa. Hän keräsi 121 ääntä ja toimi Porvoon kaupunginvaltuuston varajäsenenä. Vuonna 2021 Sigfrids keräsi 379 ääntä. Tällä hetkellä hän toimii Porvoon kaupunginhallituksessa sekä -valtuustossa. 

Sigfrids oli ehdolla myös aluevaaleissa vuonna 2022 ja keräsi 250 ääntä ja toimii näin ollen myös RKP:n nuorimpana aluevaltuutettuna koko maassa. 

Frida Sigfrids oli ehdolla myös Suomen eduskuntavaaleissa vuonna 2019, jolloin hän keräsi 779 ääntä Uudenmaan vaalipiiristä. Samana keväänä hän oli ehdokkaana eurovaaleissa ja sai koko maasta yhteensä 1&nbsp;735 ääntä. Hän toimi myös hallitusneuvottelijana pääministeri Antti Rinteen hallitusohjelmaa laatiessa. 

Syyskuussa 2022 Sigfrids aloitti kansanedustaja Mikko Ollikaisen eduskunta-avustajana.  

Hän on toiminut puolueen valtuustossa 2018–2019 sekä -hallituksessa 2019–2022. Hän on myös ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2023 ja toivoo voivansa edustaa Uuttamaata eduskunnassa vuonna 2023. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi.  

### RKP-nuoret
Frida Sigfrids valittiin yksimielisesti RKP-nuorten puheenjohtajaksi 5. toukokuuta 2019 ja hän toimi puheenjohtajana kolme vuotta 2019–2022. Ennen puheenjohtajuuttaan Sigfrids oli toiminut järjestön varapuheenjohtajana kaksi vuotta. 

### Korkeakoulupolitiikka
Frida Sigfrids on ollut ehdolla Åbo Akademin ylioppilaskunnan edustajistovaaleissa vuosina 2015 ja 2017. Vuonna 2018 hän toimi ylioppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtajana. Hänen vastuualueensa hallituksessa oli sosiaalipolitiikka.

## Lähteet
Laura Fagerlund

**Laura Fagerlund** on suomenruotsalainen poliitikko ja kansainvälisen kattojärjestön varapuheenjohtaja. Fagerlund johtaa RKP-nuorten kansainvälisten asioiden valiokuntaa sitten vuoden 2018 ja toimii Kansainvälinen liberaalinuorten liiton (IFLRY) varapuheenjohtajana. 

Fagerlund opiskelee valtiotiedettä Åbo Akademissa.

## Lähteet
Funktioteoria (teos)

** Funktioteoria** on 1983 ilmestynyt Timo V. Lepistön teos kompleksisesta funktioteoriasta. Tämä on Tampereen teknillisessä korkeakoulussa käytetty teos kompleksilukuteorian perusteista.

Lepistö oli TTKK:n matematiikan apulaisprofessori 1970–1971, professori vuodesta 1973 sekä rehtori vuosina 1985–1996 kuolemaansa saakka.

## Lähteet
Raija Forsström

**Raija Sinikka Forsström** (o.s. Kaikkonen, s. 28. maaliskuuta 1948 Kajaani) on suomalainen toimittaja. Hän on tehnyt pitkän työuran ''Helsingin Sanomissa'' ja ollut sen lisäksi Kuhmon kamarimusiikin tiedotuspäällikkönä.

## Opiskelu
Forsström kävi koulunsa Kuhmossa ja Kajaanissa ja siirtyi kesken lukion Tampereen yliopistoon opiskelemaan suomen kieltä, kirjallisuutta ja psykologiaa. Hän oli Sanomain toimittajakoulussa vuosina 1971–1972 (viides vuosikurssi). 

## Työura
Forsström jäi toimittajakoulusta *Helsingin Sanomien* palvelukseen ja toimi aluksi uutistoimittajana ja myöhemmin hän siirtyi ajankohtaistoimitukseen uutispäälliköksi. Myöhemmin hän oli erilaisissa tehtävissä. Hän muun muassa opetti toimittajakoulussa ja oli koulun assistenttina vuosina 1986–1987. 1980-luvulla hän oli perustamassa lehden kuluttajasivuja sekä *Koti ja tyyli* -sivuja vuonna 2003.

Forsström jäi *Helsingin Sanomista* eläkkeelle vuoden 2009 alussa oltuaan töissä *Helsingin Sanomissa* lähes 38 vuotta. Hän jatkoi kirjoittamista vapaana toimittaja aina vuoteen 2016. Tuona aikana hänen artikkeleitaan julkaistiin *Helsingin Sanomissa* ja *Glorian Antiikissa* (nykyisin ''Antiikki & Design'') sekä muutamissa nettilehdissä. Vuonna 2012 ilmestyi hänen kirjoittamansa teos *Arabian 9. kerros, taideosasto ja sen taiteilijat*, joka nimensä mukaisesti kertoo helsinkiläisen Arabian keramiikkatehtaan yhdeksännessä kerroksessa sijainneesta taideosastosta, aina sen alkuajoilta 1930-luvulta näihin päiviin.

## Sex Pistols -kirjoitus
Forsström aiheutti kohun kirjoittaessaan 3. tammikuuta 1978 Sex Pistols -kirjoituksen *Helsingin Sanomien* silloisille viihdesivuille *Helsingin horisonttiin.* Kirjoituksessaan ”Parasta lapsille” Forsström vaati yhtyeen maahantulon estämistä. Seuraavana päivänä Forsström syytti ”Kuusi pistoolia” -kirjoituksessaan yhtyeen levyjä maahantuonutta Love Recordsia siitä, että se on antanut rahan mennä edistyksellisen aatteen edelle. Kirjoitusten perusteella silloinen sisäministeri Eino Uusitalo esti Sex Pistols -yhtyeen pääsyn Suomeen. Aiheesta kirjoitettiin laajasti nuorisolehdissä ja toimittaja Waldemar Wallenius teki aiheesta pamflettikirjan. Sex Pistols ei ilmeisesti olisi tullut Suomeen, vaikka kohua ei olisi syntynytkään – yhtye nimittäin hajosi tammikuussa 1978 ennen suunniteltua Suomen konserttia.

## Kuhmon kamarimusiikki
Työnsä ohessa Raija Forsström oli Kuhmon kamarimusiikin ensimmäinen tiedotuspäällikkö. Hän teki tiedotuspäällikön töitä palkattomana vapaaehtoisena kesälomillaan vuosina 1979–1984. *Helsingin Sanomien* *Kuukausiliite* julkaisi hänen kirjoituksensa Kuhmon kamarimusiikista heinäkuussa 1987. Juhlien omaan *Iltasoitto*-julkaisuun hän kirjoitti Kuhmon kamarimusiikin 20-vuotishistoriikin 1989. Vapaaehtoistyötä Kuhmon ja kamarimusiikkitapahtuman hyväksi hän jatkoi Kuhmon kamarimusiikin kannatusyhdistyksen hallituksessa, jonka jäsen hän oli vuodesta 2002.

Raija Forsström oli naimisissa teatteriohjaaja-lavastaja Ralf Forsströmin kanssa 1972–1976. Heillä on yksi yhteinen lapsi, vuonna 1973 syntynyt tytär.

## Lähteet
Kulikovo

**Kulikovo** () -nimisiä paikkoja ovat:

* Kulikovon niitty, Tulan alueella Venäjällä sijaitseva paikka, jossa vuonna 1380 käytiin Kulikovon taistelu
* Kulikovo, kunta Krasnoborskin piirissä Arkangelin alueella Venäjällä
* Kulikovo, kylä Karjalan tasavallassa Venäjällä, entinen Suomen Hiitolan kirkonkylä
Tauno Sorvisto

**Tauno Matias Sorvisto** (1. tammikuuta 1916 Ylivieska – 12. kesäkuuta 1979) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Kuopion kaupunginteatterissa ja sen edeltäjässä, Kuopion Yhteisteatterissa. Sorvisto näytteli puheteatterin lisäksi radiossa ja televisiossa.

## Elämä ja ura
Tauno Sorviston vanhemmat olivat konemestari Otto Sorvisto ja Ida Vauhkonen. Sorvisto aloitti näyttelijän uransa Kokkolan Näyttämöltä, johon hän oli kiinnitettynä 1945–1946. Hän oli Anita Välkin ohella Kokkolan Näyttämön ensimmäinen ammattinäyttelijä. Sen jälkeen Sorvisto näytteli Hämeenlinnan Työväen Näyttämöllä, Porin Teatterissa, Kuopion Yhteisteatterissa ja Vaasan Suomalaisessa Teatterissa. Vuonna 1955 Sorvisto palasi Kuopion Yhteisteatteriin, jossa hän näytteli uransa loppuun.

Sorviston näyttämötehtäviä olivat muun muassa nimirooli komediassa *Gabriel, tule takaisin*, Ventti-Ville komediassa *Omena putoaa* ja Polonius tragediassa *[[Hamlet]]*. Uransa alussa hän näytteli Juhanin roolin Hella Wuolijoen draamassa *Niskavuoren nuori emäntä*.

Sorvisto näytteli Alfredin roolin Sina Kujansuun ohjaamassa televisionäytelmässä *Valmistumisen aika* vuonna 1978. Lisäksi hänellä oli sivuroolit televisioelokuvissa *Ruusubaletti* (1968) ja *[[Siunattu hulluus (elokuva)|Siunattu hulluus]]* (1975). Uransa varhaisvaiheessa Sorvistolla oli pieni sivutehtävä Edvin Laineen komediassa *[[Tapahtui kaukana]]* (1950).

Sorvisto sai Kultaisen ansiomerkin huhtikuussa 1978.

Sorviston ensimmäinen puoliso oli konttoristi Rauha Annikki Laukkanen, jatkosodan aikana alkanut liitto päättyi puolison kuolemaan 1946. Toinen puoliso oli farmaseutti Kerttu Esteri Tuoma, liitto alkoi 1949 ja siitä syntyi poika vuonna 1952.

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Sotapolku.fi: Tauno Matias Sorvisto
Helmi Talas

**Helmi Cecilia Eugenie Talas** (avionimi **Onnela**, o.s. **Gratschoff**; 19. marraskuuta 1871 Helsinki – 12. kesäkuuta 1948) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Suomalaisessa Teatterissa 1890-luvulla ja jatkoi uraansa Svenska Inhemska Teaternissa 1900-luvun alussa.

## Elämä ja ura
Helmi Talaksen vanhemmat olivat kauppias Alexander Gratschoff ja Josefina Wesander. Hän suoritti saksalaisen tyttökoulun ja Kaarola Avellanin johtaman Suomalaisen Teatterin oppilaskoulun, josta hän valmistui syksyllä 1895.

Talas oli näytellyt Suomalaisessa Teatterissa jo syksyllä 1892 kappaleessa *Wilhelm Tell*. Seuraavana syksynä hän näytteli Naemin roolin kappaleessa *Kuopion takana*. Talaksen myöhempiä rooleja olivat muun muassa Toinette (*Luulosairas*), Puck (*[[Kesäyön unelma]]*) ja Marikke (*Juhannustulet*).

Helmi Talas avioitui lehtori Filemon Onnelan (1870–1952) kanssa 1904.

## Lähteet
*

### Viitteet
Kung-Fu Master

**Kung-Fu Master** (myös nimellä **Spartan X** ja **Seiken Achō** tai lyhyesti **Kung Fu**) on Iremin kehittämä ja julkaisema beat ’em up -peli. Peli on julkaistu vuonna  kolikkopelinä ja sen jälkeen käännöksinä Amstrad CPC, Apple II, Atari 2600, Atari 7800, Commodore 64, MSX, NES ja ZX Spectrum -alustoille.

Peliä pidetään ensimmäisenä sivuttaisvieritystä käyttävänä beat ’em up -pelinä. Peli oli myös käännekohta, jossa toistuvat tasot korvattiin tarinamuotoisella tavoitteellisella etenemisellä.

## Pelaaminen
Pelin päähenkilö on Thomas, jonka on pelastettava tyttöystävänsä. Pelaaja voi potkia, lyödä tai hypätä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
* 
*
Hagenow

**Hagenow** on kaupunki Ludwigslust-Parchimin piirikunnassa Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 95 kilometriä Rostockista lounaaseen ja noin 80 kilometriä Hampurista itään.

## Maantiede
Hagenow sijaitsee Hampurin metropolialueen itäosassa ja Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltion lounaisosassa. Kaupungin halki virtaa Schmaarjoki, joka on Elben sivujoki.

## Historia
Varhaisin asiakirjamaininta Hagenow’sta on 1190-luvulta muodossa Hachenowe. Paikkakunnasta on maininta kaupunkina jo vuodelta 1370, mutta täydet kaupunkioikeudet se sai vasta 1754. Hagenow’ta kohtasivat tuhoisat kaupunkipalot vuosina 1538, 1748 ja 1766. Se oli 1900-luvulle asti tyypillinen maanviljelijöiden ja käsityöläisten kaupunki. 1900-luvun taitteessa asukkaita oli runsaat 4&nbsp;000. Hagenow’n rautatieasema Bahnhof Hagenow Land avattiin syksyllä 1846.

Toisen maailmansodan jälkeen Hagenow jäi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle ja siten osaksi DDR:ää. Virallisesti venäläisjoukot poistuivat 1992.

Hagenow’n arkkitehtonisia nähtävyyksiä ovat muun muassa vesitorni Städtischer Wasserturm Hagenow. Punatiilinen torni rakennettiin 1905–1908, ja se on 28 metriä korkea. Hagenow’n uusgoottilainen kirkko on 1870-luvulta.

## Talous
Hagenow’ssa on runsaasti elintarviketeollisuutta. Kaupungissa sijaitsee muun muassa elintarvikevalmistaja Carl Kühne KG:n tuotantolaitos. Hagenow sijaitsee Bundesautobahn 24:n (Hampuri–Berliini) varrella. Paikallisliikenne järjestyy Bundesstraße 321:n välityksellä. Hagenow’n rautatieasemalta on suora yhteys Hampuriin ja Schweriniin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Hagenow, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksa  — Sunrise, Sunset, and Daylength
José Bragato

**José** (alun perin **Giuseppe**) **Bragato** (12. lokakuuta 1915 Udine – 18. heinäkuuta 2017 Buenos Aires) oli italialaissyntyinen, argentiinalaistunut sellisti, säveltäjä, sovittaja ja kapellimestari. Hän suoritti varhaisia pianonsoiton opintoja synnyinmaassaan ennen muuttamistaan perheineen Buenos Airesiin vuonna 1928. Vuonna 1930 paljon tuhoa aiheuttaneet tulvat veivät Bragatolta sekä asunnon että pianon, mutta Teatro Colónin huilistina toimineen Bruno-veljensä yhteyksien avulla hän sai lahjoituksena sellon ja ilmaista opetusta. Lopulta hänet hyväksyttiin Conservatorio Nacional Superior de Músicaan opiskelemaan.

Vuonna 1943 Bragato meni naimisiin Herminia Domínguezin kanssa. Pariskunnalle syntyivät tyttäret Elsa ja Adriana sekä poika, joka kuoli varhaislapsuudessaan. Uransa Bragato aloitti soittamalla Enrico-isänsä kanssa tango- ja jazzkokoonpanoissa, joihin kuului Dios Filiberton orkesteri. Bragato pääsi vuonna 1946 soittamaan Teatro Colónin orkesteriin, mutta siirtyi Buenos Airesin filharmonikkojen ensisellistiksi. Palattuaan Teatro Colóniin ensisellistinä hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1968. 

Bragato teki runsaasti yhteistyötä Astor Piazzollan kanssa. Vuonna 1976 hän muutti sotilasvallankaappauksen seurauksena Brasiliaan, jossa työskenteli orkesterin sellistinä Porto Alegressa ja Natalin yliopiston opettajana. Vuonna 1982 Bragato palasi Argentiinaan. Viimeisen esiintymisensä sellosolistina hän teki vuonna 1995 Atilio Stamponen kokoonpanon kanssa New Yorkissa. Vielä 87-vuotiaana hän sai Latin Grammy -palkinnon sovituksistaan. Hän jatkoi sovittajan ja arkistonhoitajan töitä pitkälle yli 90-vuotiaaksi saakka.

## Lähteet
Tavoman jätinkirkko

**Tavoman jätinkirkko** on Pohjanmaalla Vöyrissä sijaitseva mahdollinen jätinkirkko. Sitä ei ole vielä tutkittu ja se on siksi vielä varmistamatta.

## Sijainti
Jätinkirkko sijaitsee noin 10 kilometriä Vöyrin kirkolta itään Vöyrin ja Ylihärmän välisen seututien 725 pohjoispuolella olevalla vaikeakulkuisella ja kivikkoisella Tavoman metsäalueella. Keskisenjärvi sijaitsee sen itäpuolella 1,2 kilometrin päässä. Jätinkirkon kivirakenteet on ladottu nykyisin kallioisen mäen laella sijaitsevassa kohdassa, joka on noin 75 metriä metsäautotieltä länteen.

## Jätinkirkko
Jätinkirkko on soikean muotoinen kivivalli, jonka ulkomitat ovat 34 metriä pitkä (35 metriä) ja 20 metriä leveä. Sen pääakseli osoittaa pohjoissuunnasta 53° vastapäivään eli länsiluoteeseen. Kivivalli on melko säännöllisen muotoinen, ja se on noin metrin korkuinen. Vallin sisälle jää tasapohjainen sisäpiha, jonka pituus on 20 metriä ja leveys 7 metriä. Piha on turpeen alla myös kivikkoinen. Kivivallissa on sen pohjoissivulla kolme kuopannetta ja yksi pieni painauma. Kuopanteet ovat syntyneet ikään kuin kiviä poistamalla. Valli on Hannu Kotivuoren mukaan muuten yhtenäinen eikä se katkea missään porttimaisiin aukkoihin, jollaisia on tavattu muissa jätinkirkoissa.

Marianna Ridderstad on tutkinut sitä myöhemmin ja merkinnyt sen muodoltaan suorakulmaiseksi, ja hän on lisäksi osoittanut vallista kaksi kohtaa, joita hän pitää niin sanottuina portteina. Toinen portti sijaitsee jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 118° pohjoisesta myötäpäivään eli itäkaakkoon ja toinen 58° pohjoisesta vastapäivään eli länsiluoteeseen. Myös hän on havainnut paikalla kivi- eli rakkakuoppia. Paikalla olisi myös pystyyn nostettu kivi (standing stone).

## Tutkimuksia
Ei ole tietoa, milloin tämä jätinkirkko on löytynyt. Aarne Europaeus kirjoitti siitä Suomen Museo&nbsp;-lehdessä vuonna 1913. Jätinkirkkoa on tutkittu osittain kahdesti. Hannu Kotivuori tutki sitä pintapuolisesti inventoinnissaan vuonna 1985. Kotivuori toteaa inventointiraportissaan, että Keski-Pohjanmaalla on näitä jätinkirkoiksi kutsuttuja kiviröykkiöitä noin 30 ja niistä on tutkittu viisi (tilanne vuonna 1985). Niistä on löytynyt Pöljän keramiikkaa ja ne ajoitetaan siksi kivikauden loppupuolelle. Hän vertaa tätä jätinkirkkoa läheiseen Höysälänjärven jätinkirkkoon. Ridderstad on tutkinut tämän jätinkirkon vallien suuntauksia ja esittää niistä muutamia tuloksia vuonna 2015.

## Lähteet
Uuno Veirilä

**Uuno Villiam Veirilä** (ent. **Veidt**, 4. kesäkuuta 1907 Espoo – 10. tammikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen moukarinheittäjä. Veirilän uran paras vuosi oli 1939, jolloin hän oli maailmantilaston ykkönen. 

Uuno Veirilä aloitti urheilu-uransa TUL:n Helsingin Kotkissa vuonna 1936 ja voitti vuonna 1937 TUL:n mestaruuden tuloksella 49,33. Hän ylitti 50 metriä seuraavana vuonna ja heitti Ville Pörhölän nimissä olevasta Suomen ennätyksestä vain sentin päähän eli tulokseen 53,76. Vuoden 1938 maailmantilastossa tulos riitti 11. sijaan. Hän voitti vuonna 1938 toisen TUL:n moukarimestaruutensa.

Vuonna 1939 Veirilä vaihtoi liittoa siirtyen HKV:n riveihin. Samana vuonna hän heitti kahdesti Suomen ennätyksen; toukokuussa Kotkassa 54,72 ja heinäkuussa Malmössä 58,67. Jälkimmäinen tulos uupui 33 senttimetriä Erwin Blaskin maailmanennätyksestä ja oli sen vuoden maailman kärkitulos. Samalla tulos jäi Veirilän uran parhaaksi, vaikka ura jatkui vielä pitkälle 1940-lukua. Vuosien 1939 ja 1940 Suomen mestaruuksien lisäksi hän kilpaili tiukasti syyskuun 1940 Suomi–Ruotsi–Saksa-kolmimaaottelussa saksalaisia Karl Storchia ja Erwin Blaskia vastaan Storchin voittaessa ja Veirilän tullessa toiseksi tuloksella 55,40, joka oli hänen uransa toiseksi paras kilpailutulos.

Jatkosodan vuosina Veirilä ei päässyt enää samanlaiseen kuntoon kuin 1939 ja 1940. Hän voitti vuosien 1943 ja 1944 Suomen mestaruudet, mutta tulokset jäivät alle 50 metrin. Vuonna 1946 hän siirtyi Helsingin Jyryn riveihin ja voitti vielä kolmannen TUL:n mestaruuden tuloksella 48,61. Vuonna 1951 hän heitti vielä tuloksen 48,49.

Siviiliammatiltaan Veirilä oli aluksi kivityömies ja myöhemmin Helsingissä kaupungin kenttävahtimestarina.

## Saavutukset

* 4 SM-kultaa 1939, 1940, 1943 ja 1944

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Atilio Stampone

**Antonio Atilio Stampone** (1. heinäkuuta 1926 Buenos Aires – 2. marraskuuta 2022) oli argentiinalainen tangoon erikoistunut pianisti ja säveltäjä. Hänestä tuli Argentiinan kirjailija- ja säveltäjäliiton puheenjohtaja vuonna 1983. 

Stampone aloitti pianonsoiton opintonsa kymmenvuotiaana myös muiden muassa Martha Argerichia opettaneen Vicente Scaramuzzan johdolla. Hän teki jo teini-ikäisenä yhteistyötä Astor Piazzollan kanssa ja muodosti läheisen ammatillisen suhteen myös Roberto Goyenecheen. Hän on säveltänyt musiikin kymmeniin elokuviin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* AllMusic.com: Atilio Stampone
Aaron Rosand

**Aaron Rosand** (15. maaliskuuta 1927 Hammond, Indiana – 9. heinäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen viulisti. Hän soitti vuodelta 1741 peräisin olevalla Guarneri del Jesù -instrumentilla, jonka hän myi vuonna 2009 kymmenellä miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Kyse oli siihen mennessä korkeimmasta koskaan viulusta maksetusta hinnasta.

Rosandin isä oli puolalainen cabaretlaulaja ja äiti venäläinen elokuvapianisti. Perhe muutti nuoren Rosandin opetuksen tason varmistaakseen Chicagoon, ja poika teki ensiesiintymisensä resitalistina vuonna 1936. Orkesteridebyyttinsä hän teki seuraavana vuonna Frederick Stockin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Esitetty teos oli Felix Mendelssohn-Bartholdyn viulukonsertto. Rosandin ura jatkui vuoteen 2009, jolloin hän teki jäähyväisesiintymisensä solistina Max Bruchin *[[Skottilainen fantasia|Skottilaisen fantasian]]* esityksessä Greenwichin sinfoniaorkesterin kanssa.

Rosand opetti pitkään Curtisin musiikki-instituutissa ja sai sen kunniatohtorin arvon toukokuussa 2019. Hän kuoli seuraavassa heinäkuussa 92-vuotiaana keuhkokuumeeseen sairastuttuaan. Leskeksi jäi Christina Khimm-Rosand.

## Lähteet
Husaarinapsija

**Husaarinapsija** (*Lutjanus adetii*) on napsijoiden (Lutjanidae) heimoon kuuluva kalalaji. Francis de Laporte de Castelnau kuvasi lajin tieteelle vuonna 1873. Lajilla on keltaiset silmät ja vaaleanpunainen ruumis. Sen pyrstö on tummemman punainen. Lajin kalat ovat tavallisesti noin 30 senttimetrin mittaisia, korkeintaan 50-senttisiä. *L. adetii* on merikala, ja sitä tavataan korkeintaan 20 metrin syvyydessä. Se elää enintään 40-vuotiaaksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Casearia flexula

***Casearia flexula*** on pajukasvien (Salicaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Laji on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisuusluokituksen mukaan puutteellisesti tunnettu. Lajia tavataan Länsi-Malesiassa.

## Lähteet
Voittamaton Tarzan

**Voittamaton Tarzan** (*Tarzan the Invincible*) on Edgar Rice Burroughsin romaani, joka julkaistiin vuonna 1931. Voittamaton Tarzan on Tarzan-kirjasarjan 14. osa.

Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1950.

## Lähteet
Saat kaiken

**Saat kaiken** on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1971 julkaistu studioalbumi. Se koostuu Pertti Reposen suomeksi tekstittämistä käännöskappaleista, venäläisestä kansanlaulusta ”Kalinka” sekä Eero Koivistoisen sävelmistä ”Kaukainen valo” ja ”Saat kaiken”, jotka kuultiin Veli-Matti Saikkosen tv-sarjassa ja teatterielokuvassa *[[Takiaispallo]]*. Niissä Kirka esitti myös merkittävää sivuroolia perheen pojan yhtyekaverina ja tyttären (Terhi Panula) poikaystävänä.

## Kappaleet

**A-puoli**
#
#
#
#
#
#

**B-puoli**
#
#
#
#
#
#

## Lähteet
Tyko Vanne

**Tyko Erik Vanne** (24. maaliskuuta 1918 Turku - 26. maaliskuuta 1943 Rautu) oli suomalainen pikajuoksija. Vannen uran paras vuosi oli 1940, jolloin hän edusti Suomea maaotteluissa ja juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,8. 

Tyko Vannen ura ajoittuu 1930-luvun lopulle, jolloin hän voitti TUL:n mestaruuden 1938 400 metrillä, 100 ja 200 metrin mestaruudet 1939 ja 1940 sekä 4 x 100 metrin viestimestaruudet 1939 ja 1940 Turun Voiman riveissä. Hän osallistui näinä vuosina myös TUL:n edustajana liitto-otteluihin. Vuonna 1938 Vannen juoksema oma ennätys 22,0 oikeutti Suomen tilastoissa jaetulle kakkossijalle, mutta TUL:n edustajilla ei ollut silloin vielä mahdollisuutta päästä Suomen yleisurheilumaajoukkueeseen. Vuonna 1940 solmitun SVUL:n ja TUL:n yhteistyösopimuksen perusteella Vanne oli yksi viidestä TUL-urheilijasta, joka valittiin syyskuun 1940 Suomi-Ruotsi-Saksa - kolmimaaotteluun. Hän oli mukana myöhemmin syksyllä Budapestissä Suomen edustajana Unkari-Suomi-maaottelussa, jossa hän juoksi 100 metrillä ennätyksensä 10,8 sijoittuen neljänneksi.

Vanne palveli Raskas Psto 12:ssä ja kaatui Raudussa Karjalan kannaksella maaliskuussa 1943. Ennen kaatumistaan hän oli jo kertaalleen haavoittunut. Siviiliammatiltaan Vanne oli sähköasentaja.

## Viitteet

## Lähteet
* 
*
Sinipilkkukäärmeenpää

**Sinipilkkukäärmeenpää** (*Channa cyanospilos*) on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Pieter Bleeker kuvaili lajin tieteelle vuonna 1853.

## Ulkonäkö ja koko
Lajin pohjaväritys on musta. Vatsa on vaaleampi. Pisin tavattu yksilö oli 17,6 senttimetrin mittainen.

## Elinympäristö ja levinneisyys
Laji elää trooppisissa olosuhteissa.

## Lähteet
Pyhän Vladimirin ritarikunta

**Pyhän Vladimirin ritarikunta** () oli venäläinen keisarillinen ritarikunta, joka perustettiin keisarinna Katariina Suuren käskystä 3. lokakuuta 1782 apostolien vertaisena pidetyn ruhtinas Vladimir Suuren kunniaksi, joka oli 800 vuotta aikaisemmin kastanut Kiovan rusit. Venäjän keisarikunnan ritarikuntien keskenäisessä järjestyksessä Pyhän Vladimirin ritarikunta on 5. korkein.

Vuoteen 1900 asti nimitys ritarikuntaan oikeutti automaattisesti perinnölliseen aatelisarvoon, mutta keisarin määräyksestä tätä muutettiin siten, että vasta nousu 3. luokkaan oikeutti perinnölliseen aatelisarvoon ja 4. luokkaan kuuluminen henkilökohtaiseen aatelisarvoon.

Ritarikunta lakkautettiin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Romanovin suku on kuitenkin jatkanut kunnianosoituksen jakamista. Vuonna 1957 Venäjän ortodoksinen kirkko perusti oman samannimisen ritarikunnan, jota jaettiin tunnustuksena kirkon alaisuudessa toimiville munkeille ja nunnille.

## Myöntämisperusteet ja tunnukset
Alkujaan ritarikunnalla palkittiin siviilejä, jotka olivat pelastaneet ihmishengen tai tehneet työtä nälänhädän helpottamiseksi. Krimin sodan aikana sillä palkittiin myös rintamalla ansioituneita sotilaita. Kaikki ritarikuntaan nimitettävät nimitettiin ensin alimpaan luokkaan ja uusi ritarikunnan sääntöjen mukainen ansio johti vastaisuudessa ylennykseen. Virkamiehet saattoivat saada nimityksen ritarikuntaan 35 vuoden uran jälkeen.

Ritarikunnassa on neljä luokkaa:
*  I luokka
*  II luokka
*  III luokka
*  IV luokka
Kaikki ristit olivat kultapohjaisia ja päällystetyt molemmilta puolilta punaisella emalilla. Aleksanteri II:n aikana valmistettiin jonkin aikaa myös mustalla emalilla varustettuja kunniamerkkejä, mutta ne ovat harvinaisempia. I ja II luokan rintatähdet olivat hopeaa, osin kullattuja, ja niissä oli keskusmedaljongin ympärillä teksti: ”Hyöty Kunnia ja Maine” sekä keskellä kirjaimet *C.P.K.B*. (Pyhä Apostolinvertainen Ruhtinas Vladimir).

## Galleria

Tiedosto:Orden stVladimir styles.png|Kunniamerkin kanto-ohje vasemmalta oikealle: IV, III, II ja I luokan ristit.
Tiedosto:Ордена Российской империи. Орден св. Владимира. Россия 1999.jpg|Venäläinen postimerkki Pyhän Vladimirin tunnuksella 1999.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Paul Renner

**Paul Renner** (9. elokuuta 1878 Wernigerode – 25. huhtikuuta 1956 Hödingen) oli saksalainen graafikko, taidemaalari, kirjainmuotoilija, kirjailija ja opettaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea suositun Futura-kirjasinperheen suunnittelijana sekä useista typografiaa käsittelevistä kirjoistaan.

Renner sai nuorena perinteisen ja ankaran protestanttisen kasvatuksen. Hän suhtautui epäillen abstraktiin taiteeseen ja moniin modernin kulttuurin ilmiöihin kuten jazziin, mutta ihaili toisaalta funktionalismia. 
Renner opiskeli arkkitehtuuria ja kuvataidetta Berliinissä, Münchenissä ja Karlsruhessa. Opintojen jälkeen hän toimi Münchenissä taidemaalarina ja vuosina 1907–17 Georg Müllerin kirjapainon tuotantoassistenttina. Hän oli myös vuonna 1911 perustamassa yksityistä kuvittajien koulua Müncheniin. Vuosina 1925–26 Renner oli Frankfurter Kunstschulen käyttötaiteen ja typografian osaston johtaja sekä 1926 myös Münchenin Grafische Berufsschulen johtaja ja vuodesta 1927 Meisterschule für Deutschlands Buchdruckerin johtaja. Vuonna 1933 Renner vastasi Saksan osaston suunnittelusta Milanon triennaaliissa ja sai triennaalin pääpalkinnon, Grand Prixin. 

Renner suhtautui kriittisesti natsien ideologiaan ja julkaisi vuonna 1932 esseen *Kulturbolschewismus?*, jossa hän syytti natsien kampanjaa modernia taidetta ja arkkitehtuuria vastaan vääristeleväksi, rasistiseksi ja vaaralliseksi.  Hitlerin noustua valtaan vuonna 1933 Renner pidätettiin ja hän joutui eroamaan virastaan. Sen jälkeen hän jatkoi uraansa taidemaalarina ja kirjailijana. Gestapo vainosi Renneriä Hitlerin murhayrityksen jälkeen vuonna 1944, sillä eräitä Rennerin sukulaisia oli epäiltynä salahankkeen suunnittelusta.

Paul Renner kirjoitti useita kirjoja typografiasta, graafisesta suunnittelusta ja väriteoriasta, mm. *Die Kunst der Typographie*, *Typographie als Kunst* ja *Das moderne Buch*.

## Paul Rennerin suunnittelemia kirjasintyyppejä
* Futura
* Plak
* Futura Black
* Futura Licht
* Futura Schlagzeile
* Renner Antiqua
* Steile Futura 

## Lähteet
Merirasti-kappeli

**Merirasti-kappeli** oli Helsingin Meri-Rastilassa sijaitseva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kappeli, joka valmistui vuonna 1993. Kappelin on suunnitellut arkkitehti Kaarlo Leppänen yhdessä rakenteiden suunnittelijan Lauri Mehton kanssa. Alttaritauluna oli Leppäsen suunnittelema ikkunataideteos Elämänpuu ja kyyhkynen. Kirkkotekstiilit olivat tekstiilitaiteilija Päikki Prihan. Kappelissa oli sähköurut. Kappeli oli Vuosaaren seurakunnan käytössä.

Kappeli sijaitsi omassa rakennuksessa, mutta se kuuluu niin sanottuun korttelitalo-kokonaisuuteen, jonka toisessa rakennuksessa on koulu, päiväkoti ja nuorisotalo.

## Käytön päättyminen
Vuosaaren seurakuntaneuvosto päätti helmikuussa 2022 luopua Merirasti-kappelin käytöstä vuoden 2022 lopussa. Helsingin seurakuntien jäsenmäärän vähenemisestä johtuva tulojen pienentyminen johti tarpeeseen vähentää henkilöstöä ja luopua osasta toimitiloista. Toinen syy oli kappelissa 2017 tehty kuntotutkimus, jossa ilmeni sisäilma- ja kosteusteknisiä ongelmia, joiden korjaamisen arvioitiin maksavan paljon. Kolmantena syynä luopumiseen vaikutti kappelin ympäristöön suunnitellut muutokset. Helsingin kaupunginvaltuusto päätti helmikuussa 2021 Meri-Rastilan asemakaavan muutoksesta, joka tulee johtamaan Meri-Rastilan torin ilmeen muuttumiseen ja monen rakennuksen purkamiseen. Kappelin käytöstä luopuminen mahdollistaa sen vuokratontin liittämisen mukaan alueen arkkitehtuurikilpailuun. Vuonna 2023 kappeli vuokrattiin kulttuurikäyttöön. Myöhemmin kappeli vuokrattiin Helsingin kaupungille. Vuonna 2024 kaupunki osti rakennuksen yhdellä eurolla.

## Lähteet
Balls to the Wall (kappale)

**Balls to the Wall** on saksalaisen heavy metal -yhtyeen Acceptin kappale, joka avaa yhtyeen vuonna 1983 ilmestyneen viidennen albumin *[[Balls to the Wall]].* Kappaleesta julkaistiin single ensimmäisen kerran huhtikuussa 1984. Singlen toisella puolella on kappale ”Losing More Than You’ve Ever Had”. 

Kappale on yhtyeen tunnetuimpia ja arvostetuimpia, ja yhtye on soittanut sitä ilmestymisestään lähtien kaikissa konserteissa, tyypillisesti se päättää konsertin. 

## Kappale
Kappaleen on sanoittanut yhtyeen manageri Gaby Hauke nimimerkillä Deaffy. Sanoitukset käsittelevät ihmisoikeuksia ja Hauke halusi tehdä siitä sortoa vastustavan hymnin, jonka sanomana on se, että jonain päivänä kidutetut ja sorretut nousevat sortajiaan vastaan. 

Kappale syntyi nopeasti lausahduksen ”Balls to the wall” ympärille. Kitaristi Wolf Hoffmann sävelsi riffin ja kertosäkeen viidessä minuutissa ja esitteli luonnoksen yhtyeelle, joka viimeisteli sen 15-30 minuutissa. Kauffmann kertoo muistavansa hyvin sen hetken kun Hofmann esitteli yhtyeelle riffin ja kertosäkeen balls to the wall. Basisti Peter Baltes rakensi tähän nopeasti bassokuviot ja Kauffmann viimeisteli rytmiin ja tempon. Studiossa he lisäsivät melodian ja keskimmäiset osat. Kappaleessa oleva luun murskautumiselta kuulostava ääni syntyy laulaja Udo Dirkschneiderin narskauttaessa hampaitaan.  

Kappale nauhoitettiin Dieter Dierksin studiolla Kölnissä kesällä 1983. Nauhoitusten aikaan studio oli vielä keskeneräinen, mikä rumpali Stefan Kaufmannin mukaan vaikuttaa osaltaan kappaleen soundiin. Muu yhtye työskenteli studiolla päivisin mutta kitaristi Wolf Hoffmann pääsi soittamaan studiolle vasta yöllä muiden jo lähdettyä studiolta suorittaessaan päivisin siviilipalvelusta sairaalassa.

## Video
Kappaleesta on tehty video, jonka on ohjannut Julien Temple. Video kuvattiin kylmänä ja sateisena päivänä Heathrow'n lentokentällä purettavassa vanhassa Black & Decker -tehdasrakennuksessa. 

## Cover-versiot ja käyttö populaarikulttuurissa
Kappaleesta ovat tehneet omat versionsa muun muassa Sinner (1999), Amon Amarth (2011) sekä Doro Udo Dirkschnederin kanssa (2016). 

Kappale soi vuoden 1993 Beavis ja Butthead-jaksoissa. Lisäksi kappale on mukana peleissä Grand Theft Auto: Vice City Stories, sekä Guitar Hero Encore: Rocks the 80s.

## Kokoonpano

* Udo Dirkschneider – laulu
* Wolf Hoffmann – kitara
* Herman Frank – kitara
* Peter Baltes – basso
* Stefan Kaufmann – rummut

## Lähteet

* 

### Viitteet
Amiloridi

**Amiloridi** (C6H8N7ClO) on kloorattuihin ja aromaattisiin guanidiinin amidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä nesteenpoistolääkkeenä yhdessä muiden lääkkeiden kanssa kohonneen verenpaineen hoitoon. Amiloridi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.

## Ominaisuudet ja käyttö
Amiloridi vaikuttaa munuaisten distaalisissa tubuluksissa ja kokoojaputkissa. Se estää natriumioneja kuljettavien ionikanavien toimintaa, jolloin natriumionien takaisinimeytyminen ja kaliumionien erittyminen estyy. Tämä johtaa elektrolyyttien epätasapainoon ja nesteen erittyminen lisääntyy. Amiloridia käytetään usein yhdessä tiatsidien kuten hydroklooritiatsidi tai niin kutsuttujen loop-diureettien esimerkiksi furosemidin kanssa.

## Haittavaikutukset
Merkittävin amiloridin haittavaikutus on kaliumionien tavallista korkeampi pitoisuus elimistössä. Muita haittavaikutuksia voivat olla vatsakivut, huonovointisuus ja anoreksia.

## Valmistus
Amiloridin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 5,6-diaminourasiili kondensoituu glyoksaalin kanssa. Tuotteen hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa muodostaa 3-aminopyratsiini-2-karboksyylihappoa. Karboksyyliryhmä esteröidään metyyliesteriksi ja seuraavat vaiheet ovat klooraus sulfuryylikloridin avulla ja reaktio ammoniakin kanssa. Viimeinen vaihe on reaktio guanidiinin kanssa ja tuotteena muodostuu amiloridia. 
:

## Lähteet
Ventotenen manifesti

**Ventotenen manifesti** (), jota kutsutaan myös vapaan ja yhdistyneen Euroopan manifestiksi. 

Altiero Spinellin laatima poliittinen julkilausuma (Per un'Europa libera e unita. Progetto d'un manifesto), jonka hän kirjoitti toisen maailmansodan aikana ollessaan vankina Italian Ventotenen saarella. 

Lopullisessa muodossaan kesäkuussa 1941 valmistunutta manifestia levitettiin italialaisessa vastarintaliikkeessä, ja siitä tuli pian Movimento Federalista Europeon ohjelma. Manifesti vaatii Euroopan ja maailman yhdentymistä, eli federalismiä. Tekstissä Euroopan federalismi ja maailman federalismi nähdään keinona estää tulevat sodat. 

Vayssière toteaa, että manifestia pidetään laajalti eurooppalaisen federalismin syntymänä. Entisestä kommunistista, Spinellistä (1907–86) tuli liittovaltion liikkeen johtaja, sen perusteella että hän oli Manifestin ensisijainen kirjoittaja, sekä myös hänen sodanjälkeinen toimintansa. 

Manifesti kehotti katkaisemaan siteet Euroopan menneisyyteen ja muodostamaan uudenlaisen poliittisen järjestelmän. Tämä tehdään muokkaamalla politiikkaa uudelleen, ja tekemällä laaja-alaisia yhteiskunnallisia uudistuksia. 

Sitä ei pidetty ihanteellisena, mutta kuitenkin parhaana vaihtoehtona Euroopan sodanjälkeiseen tilanteeseen.
Franz Anton Ries

**Franz Anton Ries** (1755 Bonn – 1846 Godesberg) oli saksalainen viulisti. Hän johti Bonnissa hoviorkesteria vuosina 1779–94. Hän oli Ludwig van Beethovenin ystävä sekä opettaja ja osallistui Beethovenin patsaan paljastamiseen Bonnissa vuonna 1845.

Säveltäjä Ferdinand Ries ja viulisti Hubert Ries olivat Franz Anton Riesin poikia.

## Lähteet
Mikkelin kaupungintalo

**Mikkelin kaupungintalo** sijaitsee Mikkelin torin etelälaidalla, osoitteessa Raatihuoneenkatu 8–10, Mikkelin seutukirjaston vieressä. Vuonna 1912 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Selim A. Lindqvist.

Torin etelälaidan tontti varattiin kaupungintalolle jo kaupungin perustamisen yhteydessä. Mikkeliin puuhattiin kaupungintaloa ensi kerran 1840-luvulla ja uudelleen 1880-luvulla, mutta nämä hankkeet eivät toteutuneet. Vuonna 1907 suunnitelmat tilattiin Selim Lindqvistiltä. Piirustukset on päivätty heinäkuussa 1911, samaan aikaan Lindqvistin Mikkeliin suunnitteleman Naisvuoren vesitornin kanssa. Kaupungintalon peruskivi laskettiin elokuussa 1911 ja se valmistui seuraavana vuonna. Talon arkkitehtuuria on luonnehdittu jälkijugendiksi ja wieniläisjugendiksi. Myös vaikutteita skotlantilaisesta arkkitehtuurista on nähtävissä. Lindqvist suunnitteli taloon sekä kiinteän että irtaimen sisustuksen. Valtuuston ohella rakennuksessa toimivat alun perin muun muassa maistraatti, raastuvanoikeus, rahatoimikamari, tullikamari, rakennuskonttori, kirjasto lukusaleineen sekä terveyshallituksen rokotushuone.

Vuoden 1918 sisällissodan aikana kaupungintalossa toimi valkoisten Savon rintaman esikunta. Talo vaurioitui talvisodan pommituksissa vuonna 1940, ja sodan jälkeisten korjaustöiden yhteydessä sitä korotettiin vuonna 1947 kolmannella kerroksella. Pihasiipeen tehtiin vastaava korotus vuonna 1977. Kaupungintaloa laajennettiin sen taakse vuonna 1986 valmistuneella kaupungin virastotalolla, jonka suunnitteli kilpailuvoiton pohjalta Hannele Storgårds.

## Lähteet
Graciela Paraskevaídis

**Graciela Paraskevaídis** (1. huhtikuuta 1940 Buenos Aires – 21. helmikuuta 2017 Montevideo) oli argentiinalaissyntyinen säveltäjä. Hän asui vuodesta 1975 Uruguayssa ja oli molempien maiden kansalainen.

Kotimaassaan Paraskevaídis opiskeli Roberto García Morillon johdolla ja osallistui myös muiden muassa Gerardo Gandinin sekä Iannis Xenakiksen pitämille kursseille. Vuosina 1968–1971 hän sai sävellysopetusta Wolfgang Fortnerilta Hochschule für Musik Freiburgissa. Vuonna 1972 hän osallistui Darmstadtin kurssille.

Sävellystyönsä ohella Paraskevaídis kirjoitti sekä musiikkiaiheisia kirjoja että lehdissä julkaistuja esseitä. Hän opetti sekä yksityisesti että vuosina 1985–1992 Montevideon Universidad de la Repúblicassa. Hän myös piti luentoja, seminaareja ja workshopeja Argentiinassa, Uruguayssa, Itävallassa, Brasiliassa, Chilessä, Kolumbiassa, Saksassa, Kreikassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

## Lähteet