open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2008

**Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2008** pelattiin Pardubicen ja Liberecin kaupungeissa Tšekissä 26. joulukuuta 2007 – 5. tammikuuta 2008. Ottelut pelattiin kahdella areenalla, ČEZ Arenalla (9&nbsp;413 katsojaa), jossa pelattiin myös vuoden 2004 maailmanmestaruuskilpailujen otteluja, sekä Tipsport arenalla (7&nbsp;500 katsojaa).

Mestaruuden vei neljännen kerran peräkkäin ja neljännentoista kerran kokonaisuudessaan Kanada. Joukkue voitti Ruotsin loppuottelussa jatkoajalla loppulukemin 3–2. Venäjä ylti pronssille.

## Alkusarja

### A-lohko

### B-lohko

## Putoamissarja

Alkusarjan ottelut jäävät voimaan.

## Pudotuspelit

### Puolivälierät

### Ottelu viidennestä sijasta

### Välierät

### Pronssiottelu

### Loppuottelu

## Lopputulokset

## Palkinnot

### IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
***Paras maalivahti:**  Steve Mason
***Paras puolustaja:**  Drew Doughty
***Paras hyökkääjä**  Viktor Tihonov
***Arvokkain pelaaja:**  Steve Mason

### Turnauksen tähdistökentällinen
***Maalivahti:**  Steve Mason
***Puolustajat:**  Drew Doughty,  Victor Hedman
***Hyökkääjät:**  Viktor Tihonov,  James van Riemsdyk,  Patrik Berglund

## Tilastot

### Turnauksen pistepörssi
O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; RM = Rangaistus minuutit; PP = Pelipaikka

### Maalivahtien torjuntatilastot
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40 prosenttia joukkueensa peleistä
M = Minuutit; T = Torjunnat; PM = Päästetyt maalit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti

## Lähteet
* Turnauksen tulokset IIHF:n sivuilla  
* TSN: artikkeli turnauksesta 2008  
* Passionhockey.com: IIHF U20 2008 
* Hockeyarchives: IIHF U20 2008 
* Turnaus IIHF:n tulospalvelussa 

### Viitteet
Bibliotheca Alexandrina

**Bibliotheca Alexandrina** on Egyptin Aleksandriassa, Välimeren äärellä sijaitseva kirjasto-, museo- ja kongressikeskus, jonka uudisosa valmistui vuonna 2002. Rakennus kunnioittaa legendaarisen Aleksandrian kirjaston muistoa ja on rakennettu paikalle, jolla antiikin ajan kirjaston arvellaan sijainneen.

Rakennuskokonaisuuden uudisosan suunnitteli tunnettu norjalainen arkkitehtuuri- ja maisemasuunnittelutoimisto Snøhetta yhdessä egyptiläisen suunnittelutoimisto Hamza Associatesin kanssa.

Rakennuksen sisäpihalla on kolme sisäänkäyntiä. Yksi pääsisäänkäynneistä johtaa aiemmin valmistuneeseen, arkkitehtuuriltaan muusta kokonaisuudesta poikkeavaan kongressikeskukseen, jonka suurimmassa salissa on 1638 istumapaikkaa. Toinen sisäänkäynti avaa pääsyn uudisrakennuksen osana valmistuneisiin planetaario- ja museotiloihin. Kolmas sisäänkäynti johtaa varsinaisiin kirjastotiloihin.


Kuva:Flickr - archer10 (Dennis) - Egypt-14A-112.jpg|Sisänäkymiä vielä kokoelmaltaan vajaasta kirjastosta (2004).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kirjaston viralliset sivut
Agentti X-9

**Agentti X-9** oli Semicin vuosina 1973-1994 julkaisema lehtikooste agentti- ja etsiväsarjakuvista. Lehdessä ilmestyi mm. Modesty Blaisen, Rip Kirby:n, Garthin, Johnny Hazardin, Axan, Phil Corriganin seikkailuja. Agentti X-9:ää julkaistiin myös albumeina ja Semicin sarjakirjan numeroissa 63, 76, 89, 96, 104, 111, 116, 118 (Johnny Hazard) ja 121.

Alun perin Agentti X-9 sarjakuvat ovat peräisin Yhdysvalloista (julkaisijana  King Features), mutta se ilmestyi myös Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Suomessa. Vuosina 1995-1997 sitä seurasi *X-lukemisto* -niminen sarjakuvajulkaisu.

Vuoden 2010 alussa Egmont aloitti lehden julkaisemisen uudelleen, mutta julkaiseminen lopetettiin vain kuuden numeron jälkeen.

## Agentti X9-julkaisut suomeksi

**Lehdet: 162 kpl**

*1973 – 76 11 nroa juoksevasti
*1977 6 nroa
*1978 4 nroa
*1979 3 nroa
*1980 4 nroa
*1981 4 nroa
*1982 4 nroa
*1983 6 nroa
*1984 6 nroa
*1985 6 nroa
*1986 10 nroa
*1987 10 nroa
*1988 10 nroa
*1989 12 nroa
*1990 12 nroa
*1991 12 nroa
*1992 12 nroa
*1993 12 nroa
*1994 12 nroa
*2010 6 nroa

**X-lukemisto: 9 kpl**

*1995 4
*1996 4
*1997 1

**Semicin sarjakirjat 1981 - 87: 8 kpl**

*Nrot 63, 76, 89, 96, 104, 111, 116, 121

**Albumit: 3 kpl**

*1986 2
*1991 1

**Pokkarit: 15 kpl**

*1988 2
*1989 2
*1990 5
*1991 2
*1992 2
*1993 2

**Jalavan Agentti X-9-albumit: 2 kpl**
*1984 1
*2012 1

Yhteensä 199 julkaisua.
HTC Touch Pro

**HTC Touch Pro** (*Raphael*) on HTC-yhtiön syyskuussa 2008 myyntiin tuoma älypuhelin. Täyden QWERTY-näppäimistön ja 2,8 tuuman kosketusnäytön lisäksi laitteen ominaisuuksiin kuuluu muun muassa 7,2 Mbps HSDPA, 3G, Bluetooth, 3,2 megapikselin kamera ja A-GPS. Laitteen käyttöjärjestelmänä on Microsoftin Windows Mobile 6.1. Puhelimella voi lukea mukana tulevilla ohjelmilla muun muassa PDF-, Word-, Excel- ja PowerPoint-tiedostoja. Multimediaominaisuuksina puhelin sisältää kameran, mikrofonin äänen äänitystä varten, MP3-soittimen sekä FM-radion. Puhelimessa olevaa kamera voidaan, toisin kuin esim iPhonessa, käyttää myös videopuheluihin. HTC Touch Pro on läheistä sukua Sony Ericsson Xperia X1:lle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Valmistajan kotisivut
Suppilohapero

**Suppilohapero** (*Russula delica*) on maanalaisena kehittyvä suppilomainen haperolaji. Lakki on usein hyvin multainen. Lakki on väriltään likaisenvalkea ja ruskealaikkuinen. Heltat ovat sienellä valkeat ja nuorilla sienillä merenvihreät. Jalka on valkoinen ja vanhemmilla sienillä on siinä ruskeita laikkuja. Malto on valkea. Maku on mieto ja sieni tuoksuu lievästi anjovikselle. Suppilohapero kasvaa lehti- ja havumetsissä yleisenä koko Suomessa.

## Lähteet
Harmohapero

**Harmohapero** (*Russula densifolia*) on laakea tai kuperan suppilomainen haperolaji. Sienen lakki on tahmea, väriltään himmeänruskea, valkea tai oliivinvärinen. Jalka on aluksi valkoinen ja muuttuu myöhemmin rusehtavaksi. Sieni maistuu miedolta tai hieman kirpeältä ja kelpaa syötäväksi. Heltat ovat valkoiset tai kermanväriset. Hapero kasvaa lehti- ja havumetsissä melko harvinaisena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Harmohapero (''Russula densifolia'')
*UniProt: Taxonomy - ''Russula densifolia''
Sinappihapero

**Sinappihapero**, aiemmin *kirpeä keltahapero*, (*Russula ochroleuca*) on kupera tai laakealakkinen okranvärinen tai kellertävä haperolaji. Lakin leveys on 5–12 senttimetriä. Sen jalka on 3–7 senttimetriä pitkä, valkoinen ja vanhemmiten hiukan harmahtava. Heltat ovat kermanväriset. Myös itiöpöly on kermanväristä. Sienen malto on valkoista ja maku on mieto tai hieman kirpeä. Sieni kasvaa Etelä-Suomessa lehdoissa ja kuusikoissa pyökin ja kuusen seuralaisena. Se kelpaa syötäväksi, mutta kirpeän makunsa vuoksi se on syytä ryöpätä ennen käyttöä. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Jauhojalkahapero

**Jauhojalkahapero** (*Russula farinipes*) on kupera kellertävä tai kellanruskea haperolaji. Jalka on valkea tai oljenvärinen ja latvasta jauheinen. Malto on valkoista ja maku on kirpeä. Heltat ovat sienessä vaalean oljenväriset. Laji ei ole pahan makunsa vuoksi ruokasieni. Se kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen tammimetsissä. 

Hieman samantapainen Suomessa yleinen laji on haisuhapero (*Russula foetens*), jolla on tyypillinen haju ja maku ja jalan rakenne, millä lajit voi erottaa toisistaan helpohkosti ilman mikroskooppia.

## Lähteet
Sappihapero

**Sappihapero** (*Russula fellea*) on kupera tai laakealakkinen tahmea oljenkeltainen haperolaji. Sienen heltat ovat kellertävät. Jalka on valkea tai vaaleankeltainen. Malto on valkoista ja vanhemmiten vaaleankeltaista. Sieni maistuu polttavalta eikä ole ruokasieni. Se esiintyy pyökkimetsissä Ruotsissa Tukholmaan saakka. Suomessa sitä ei esiinny.

## Lähteet
Polttiaishapero

**Polttiaishapero** (*Russula consobrina*) on haperolaji. Sen lakki on kupera tai laakea ja harmaa tai harmaanruskea. Lakin leveys on 5–15 senttimetriä. Jalka on 5–12 senttimetriä pitkä ja valkoinen, mutta vanhentuessa harmaantuva. Heltat ovat valkeat ja harmaantuvat. Sienen malto on valkeaa ja haurasta. Vahingoittuneista kohdista malto muuttuu harmaaksi. Haju on heikko ja itiöpöly on kermanväristä. Maku on polttava, eikä polttiaishapero ole ruokasieni. Sitä voi kuitenkin käyttää keittämisen jälkeen. Sieni kasvaa yleisenä koko Suomessa kuusikoissa ja sekametsissä sekä tunturikoivikoissa kuusen juurisienenä elo-syyskuussa. Polttiaishapero on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Polttiaishapero muistuttaa savuhaperoa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Polttiaishapero
Ruutuhapero

**Ruutuhapero** (*Russula virescens*) on kupera tai laakealakkinen homeenvihreä tai likaisenkeltainen haperolaji. Jalka on valkea. Heltat ovat myös valkoiset. Sienen malto on valkoista ja maku on mieto. Sieni kasvaa lehtimetsissä ja puistoissa pyökin, lehmuksen ja koivun seuralaisina. Se on Lounais-Suomessa harvinainen.

## Lähteet
Persikkahapero

**Persikkahapero** (*Russula violeipes*) on kupera tai laakealakkinen samettimainen haperolaji. Lakki on vihertävä tai kellanvihreä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten oljenväriset. Jalka on valkoinen ja siinä on violettia sävyä. Malto on valkeaa ja maku on mieto. Sieni kasvaa pyökkimetsissä Etelä-Ruotsissa eikä sitä esiinny Suomessa.

## Lähteet
Valkuaisvero

**Valkuaisvero** oli Suomessa 1986–1990 käytössä ollut valkuaisrehuista suoritettava valmistevero, jota maksoivat rehujen valmistajat ja maahantuojat. Vuosina 1991–1994 veron nimenä oli rehujen rasva- ja valkuaisvero ja vuoden 1981 valkuaisrehuvero. Valkuaisrehuksi katsottiin esimerkiksi soija-, maissi-, rapsi-, rypsi-, auringonkukka- ja vehnätuotteet, rankkijauho, rehuhiiva, rehumaitojauho, kalajauho, liharehujauho, rehuluurouhe, verijauho ja mäskijauho.

Valkuaisveron määräämisestä ja maksuunpanosta huolehtivat piiritullikamarit, joiden päätöksiin voi hakea muutosta valittamalla tullihallitukseen ja korkeimpaan hallinto-oikeuteen.

Valkuaisrehuja päätettiin alkaa verottaa, koska ulkomailta tuotu halpa raaka-aine vähensi kotimaisten valkuaisrehujen menekkiä. Suomessa tuotetut valkuaisrehut eli rypsirouhe, rapsirouhe ja rehumaitojauho kilpailivat tuontisoijasta valmistetun soijarouheen sekä maissingluteenin, rehuhiivan, lihaluurehujauhon ja tuontikalajauhon kanssa. Valkuaisrehuja käytettiin pääasiassa tehdasvalmisteisten rehuseosten osana. Kotieläimille syötettäviä kotimaisia perusrehuja olivat heinä, laidunrehu, säilörehu ja rehuvilja. Näistä rehuista saatu valkuainen ei riittänyt kotieläinten valkuaistarpeen tyydyttämiseen, vaan niiden ruokinnassa jouduttiin käyttämään lisänä valkuaisrehuja.

Soija tuotiin Suomeen papuina, joista öljynpuristamot valmistivat öljyä ja rouhetta. Soijan tuonti oli tullitonta ja tuontimaksutonta, mutta sen määrää säädeltiin tuontilisensseillä. Kalajauhon tuonnista ei kannettu tullia eikä tuontimaksua, koska se kuului EFTA-vapaakaupan piiriin. Tärkein kotimainen raaka-aine oli rapsi- ja rypsirouhe, joiden tuotantoa valtio tuki. Suomessa vallinnut rehuviljan ja valkuaisrehujen hintasuhde johti siihen, että rehuseoksissa käytettiin valkuaisrehuja enemmän kuin ruokinnallisesti oli tarpeen. Tämä supisti kotimaisen rehuviljan käyttöä rehuseoksissa. Suomessa vallinneen rehuviljan ylituotannon vuoksi sen kotimaisen käytön lisääminen ja samalla vientitarpeen supistaminen oli tärkeätä sekä maatalouspolitiikan että valtiontalouden kannalta. Valkuaisveron avulla valkuaisrehun hintoja saatiin korotettua, jolloin eri rehulajien käyttö oli tasapainoisempaa.

## Lähteet
Juustohapero

**Juustohapero** (*Russula amoenolens*) on kupera tai laakealakkinen ruskehtava haperolaji. Sienen jalka on valkea, samoin kuin malto. Maku on epämiellyttävän kirpeä ja haju on härski. Laji ei ole ruokasieni. Heltat ovat kermanväriset. Sieni kasvaa tammien seuralaisena Keski- ja Etelä-Euroopan lehtimetsissä eikä sitä esiinny Suomessa. 

## Lähteet
Haarukkahapero

**Haarukkahapero** (*Russula heterophylla*) on pallomainen, laakealakkinen haperolaji. Lakin väri voi vaihdella vihreän, ruskean ja keltaisen välillä. Jalka on valkoinen ja ruskeansävyinen. Heltat ovat valkoiset. Maku on mieto ja haarukkahapero onkin hyvä ruokasieni. Se kasvaa tammimetsissä Suomessa hyvin harvinaisena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Haarukkahapero (''Russula heterophylla'')
* UniProt: Taxonomy - '''Russula heterophylla''' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Russula heterophylla''
Patinahapero

**Patinahapero** (*Russula parazurea*) on kupera tai laakealakkinen ruskehtava tai tumma haperolaji. Sen jalka on valkoinen. Malto on myös valkoista. Maku on mieto tai hiukan kirpeä. Heltat ovat nahanruskeat. Sieni kasvaa lehtimetsissä Keski-Euroopassa eikä sitä ilmeisesti esiinny Suomessa.

## Lähteet
Pyökkihapero

**Pyökkihapero** (*Russula nobilis* syn. *R. mairei*) on kupera tai laakealakkinen punainen haperolaji. Jalka on valkea. Malto on valkea ja maku on polttava. Heltat ovat valkoiset. Sieni kasvaa Suomessa pyökki-istutusten luona.

## Lähteet
Kosteikkohapero

**Kosteikkohapero** (*Russula aquosa*) on kuperalakkinen kirsikan- tai purppuranpunainen haperolaji. Sen jalka on 4–8 senttimetriä pitkä ja valkoinen, vanhemmiten harmahtava ja joskus tyveltä punertuva. Heltat ovat likaisenvaaleat. Malto on valkoista ja hyvin haurasta. Maku on hiukan kirpeä, eikä se ole ruokasieni. Se kasvaa yleisenä havu- ja sekametsissä sekä korvissa kuusen ja koivun seuralaisena.

## Lähteet
Tytönhapero

**Tytönhapero** (*Russula puellaris*, aikaisemmin "kellertyvä hapero") on haperolaji. Sen lakki on kupera tai laakea. Väriltään se on punainen tai ruskehtava. Lakin leveys on 3–6 senttimetriä. Sienen heltat ovat aluksi kermanväriset ja myöhemmin kellertävät. Jalka on 3–7 senttimetriä pitkä ja valkean kellertyvä. Malto on valkoista, mutta vahingoittuneista kohdista kellertyvää. Maku on mieto ja haju heikko. Sieni on syötävä. Hapero kasvaa melko yleisenä Etelä-Suomessa havu- ja sekametsissä havupuiden seurassa elo-lokakuussa. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Tytönhapero
Verihapero

**Verihapero** (*Russula sanguinea*) on kupera tai laakealakkinen verenpunainen tai roosanvärinen haperolaji. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja myöhemmin kellertäviä. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja ruusunpunainen, vanhemmissa sienissä lähes valkea. Malto on valkeaa ja kovaa. Haju on heikosti hedelmäinen. Maku on kirpeä tai polttava ja hieman karvas, eikä verihapero ole syötävä. Se kasvaa yleisenä Etelä-Suomen havumetsissä ja sekametsissä männyn juurisienenä. Se kasvaa myös niityillä ja puistoissa. Laji harvinaistuu pohjoiseen päin mennessä.

## Lähteet
Kyynelhapero

**Kyynelhapero** (*Russula sardonia*) on kupera tai laakealakkinen purppuranvioletti tai sinivioletti haperolaji. Heltat ovat aluksi valkoiset ja myöhemmin kellertävät. Kosteana sienen heltat kyynelehtivät. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä purppuranvioletti ja siinä on tyvellä keltaista vivahdetta. Malto on kellertävää ja kovaa. Maku on polttavan kirpeä, eikä sieni kelpaa syötäväksi. Sieni kasvaa kuivissa lehdoissa ja mäntykankailla mäntyjen seuralaisena harvinaisena Etelä-Suomessa. Laji harvinaistuu nopeasti pohjoista kohti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Kyynelhapero (''Russula sardonia'')
Kuusihapero

**Kuusihapero** (*Russula queletii*, aikaisemmin "napahapero") on kupera tai laakealakkinen tahmainen haperolaji. Lakki on tummanvioletti, verenpunainen tai viininpunainen ja keskeltä melkein musta. Heltat ovat vaaleat. Jalka on punavioletti ja vaalee vanhemmiten. Malto on valkeaa ja haurasta. Sieni haisee happamalta ja maistuu polttavan kirpeältä. Kuusihaperoa voi syödä, mutta se tulee keittää ennen sitä. Se kasvaa melko yleisenä kuusien alla kalkkimailla. Se on Suomessa paikoittain yleinen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Kuusihapero (''Russula queletii'')
*MushroomExpert: ''Russula queletii''
Rusoreunahapero

**Rusoreunahapero** (*Russula depallens*) on kupera- tai laakealakkinen purppura tai punainen, vanhetessaan haalistuva haperolaji. Lakki on 4–12 senttimetriä leveä ja tahmea. Heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten kermanväriset. Jalka on 3–6 senttimetriä pitkä ja valkoinen tai hieman rosanpunertava, mutta vanhemmiten harmaantuva. Malto on valkoista tai harmahtavaa. Maku on hieman kirpeä tai joskus mieto. Se ei ole hyvä ruokasieni. Hapero kasvaa koivun juurisienenä kalkkimailla, lehdoissa, puistoissa ja teiden varsilla. Kasvuaika on kesäkuusta syyskuuhun. Laji on luokuteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Rusoreunahapero
Savu (verotus)

**Savu** (keskiajan suomessa *suitsu*, ) on historiallinen veroyksikkö, jota käytettiin keskiajalla ja uudella ajalla Suomessa ja Ruotsissa. Savu vastasi ruokakuntaa, tilaa tai tilan osaa, jonka omistaja oli eri ruokakuntaa. Savu tunnetaan maaveron yksikkönä jo keskiajalla Varsinais-Suomessa, Ala-Satakunnassa, Karjalassa ja Norlannissa. Myöhempinä aikoina savuluku tarkoitti samaa kuin taloluku. Savu on ollut käytössä myös Viipurin läänissä ulkosaaria koskeneessa isojaossa. Siellä yksi savu vastasi 1/4 manttaalia.

Ainakin Karjalasta on vuodelta 1345 asiakirjamaininta, jossa savulla tarkoitetaan isäntälukua tai talouslukua, eikä sillä ole mitään tekemistä maa-alueiden suuruuksien kanssa. Lounais-Suomessa savu mainitaan ensi kerran Albrekt kuninkaan ja Jeppe Djeknin 1387 tekemässä sopimuksessa. Eerik Pommerilaisen aikana 1413 savu oli hallitseva veroyksikkö suurimmassa osassa Varsinais-Suomea, Ala-Satakuntaa ja Pohjanmaata. Vanhat veroyksiköt eli ruotsalaisen alueen bol ja suomalaisen alueen koukku oli hylätty ja muodostettu parempi veroyksikkö *savu*.

Kultakin savulta suoritettua veroa nimitettiin savuveroksi.

## Katso myös
* Leivinuuniraha

## Lähteet
Tuhkelot

**Tuhkelot** (savusienet) (*Lycoperdon*) on kupusienten suku. Ne ovat valkoisia tai vaaleita nuijan tai pallon muotoisia lahottajasieniä, joiden itiöt kehittyvät sienen sisällä. Molekyylibiologiset tutkimukset ovat osoittaneet niiden kuuluvat Agaricales-lahkoon. Tuhkeloiden suku sisältää joitakin lajeja, jotka aiemmin luokiteltiin kuukusten sukuun (*Calvatia*). 
 
Tuhkelot ovat nuorena syötäviä, jolloin itiöemän malto on vielä vaaleaa, mutta itiöiden kypsyttyä malto tummuu eikä sieni enää sovellu ruuaksi. Tuhkelot voivat sisältää myös ureaa eivätkä siksi sovellu ruuaksi munuaisongelmaisille.

Suomenkielisen nimensä tuhkelot ovat saaneet kypsistä tummista itiöistä, jotka pöllähtävät kuin tuhka, kun vanhan sienen päälle astuu. Tieteellinen nimi *Lycoperdon* on käännetty ranskasta vesse-de-loup ja tarkoittaa sudenpierua (lykos = susi + perdesthai = pieraista). 

Tuhkeloiden näköisiä kupusieniä ovat esimerkiksi maamunien (*Bovista*) tai mukulakuukusten (*Scleroderma*) sienisukujen lajit.

## Lajeja
*Känsätuhkelo  
*Nuijakuukunen
*Ukonkuukunen
*Ryhmätuhkelo
*Kenttätuhkelo
*Hakamaatuhkelo
*Nurmituhkelo

## Lähteet

 
## Aiheesta muualla
* Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Tuhkelot (''Lycoperdon'')
Korpihapero

**Korpihapero** (*Russula nitida*) on kupera tai laakealakkinen purppunranvärinen tai punainen haperolaji. Jalka on valkoinen ja tyvestä punertava. Heltat ovat oljenväriset. Malto on valkeaa. Maku on mieto tai hieman kirpeä ja korpihapero kelpaa syötäväksi. Korpihapero kasvaa melko yleisenä koivujen seuralaisena nurmikoilla, lehdoissa ja koivusekametsissä.

## Lähteet
Viitahapero

**Viitahapero** (*Russula gracillima*, aikaisemmin "koivun punajalkahapero") on kupera tai laakealakkinen tahmea haperolaji. Lakki on 2–6 senttimetriä leveä, keskeltä musta ja reunoilta kellanvihreä, rosan- tai violetinvärinen. Heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten kellanväriset. Jalka on valkeanharmaa ja tyvestä punertava. Malto on valkoista ja haurasta. Haju on miedon hedelmäinen. Sieni maistuu hieman kirpeältä. Se on syötävä, mutta se on esikäsiteltävä keittämällä. Kasvaa yleisenä lehdoissa, tuoreilla kankailla ja puistoissa. Se kasvaa koivujen seurassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Viitahapero (''Russula gracillima'')
Ketosilmäruoho

**Ketosilmäruoho** (*Euphrasia stricta*) on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Se elää puoliloisena. Nimi silmäruoho tulee uskomuksesta, jonka mukaan kasvilla voisi parantaa silmäsairauksia.

Ketosilmäruoho kasvaa noin 20 cm korkeaksi. 

Ketosilmäruohoa tavataan Keski- ja Etelä-Suomessa, muissa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ketosilmäruoho (''Euphrasia stricta'')
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Euphrasia stricta'' - ketosilmäruoho
Härkämäen observatorio

**Härkämäen observatorio** on Warkauden Kassiopeian observatorio, joka sijaitsee Kangaslammin Härkämäellä. Observatorio valmistui vuonna 2004. 

Härkämäen observatorio kuuluu Suomen havaintotorniverkkoon, joka pyrkii edistämään yhteydenpitoa vakavista havaintohankkeista kiinnostuneiden kesken. Verkostoon kuuluvissa observatorioissa on tehty tieteellisiä havaintoja muun myassa Helsingin yliopistolle. Esimerkiksi Härkämäen observatoriolla havaittiin 19. helmikuuta 2007 uusi supernova SN2007ae, ja myöhemmin löytöjä on tehty seitsemän lisää.

Observatorioalueelle on suunniteltu myös tutkimusasemaa radioastronomiaa varten. Observatorion pääkaukoputki on 16-tuumainen Meade-peilikaukoputki, jossa on SBIG STT-8300M -CCD-kamera ja Paramount ME robottijalusta.

Warkauden Kassiopeian tavoitteena on opetuksen lisäksi tehdä observatoriolla tähtitieteellistä tutkimustyötä. Tutkimuskohteiksi on ajateltu komeettoja, muuttuvia tähtiä, supernovaräjähdyksiä, pikkuplaneettoja ja muita kohteita, joiden tutkiminen sopii harrastusyhdistyksille. Observatorio sai oman observatoriokoodin, kun observatoriolla suoritettiin tarvittavat tarkat asteroidien mittaukset. Härkämäen observatorion viralliseksi nimeksi ja koodiksi tuli ”Taurus Hill Observatory, A95”.

Observatorion laitteistoa on rahoittanut Jenny ja Antti Wihurin rahasto Muita toimintaa tukeneita tahoja ovat Helsingin yliopiston vapaan sivistystyön toimikunta, Varkauden kaupungin sivistyslautakunta/kulttuuritoimi, Varkauden kaupungin nuorisotoimi sekä Pohjois-Savon Kulttuurirahasto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Miklós Ybl

**Miklós Ybl** (6. huhtikuuta 1814 Székesfehérvár – 22. tammikuuta 1891 Budapest) oli unkarilainen arkkitehti ja yksi Euroopan tunnetumpia arkkitehteja 1800-luvun loppupuolella. Budapestin arkkitehtuuria leimaavat monet Yblin suunnittelemat rakennukset, joista tunnetuimpia on Budapestin oopperatalo.

Ybl opiskeli ensin Wienissä teknillisessä opistossa ja jatkoi opintojaan Münchenissä ja Italiassa.

Yblin varhaiset työt ovat tyylisuunnaltaan romantiikkaa, ja niissä on itämaisia vaikutteita. Esimerkiksi Fótin kirkossa näkyy gotiikan ja arabiarkkitehtuurin teemoja. Jatko-opintojensa aikana Ybl kiinnostui Italian renessanssin ihanteiden elvyttämisestä. Yblistä tuli Budapestin Pyhän Tapanin kirkon suunnittelija, kun edellinen suunnittelija József Hild kuoli vuonna 1867. Pian sen jälkeen tuomiokirkon kupoli romahti. Ybl teki kokonaan uudet piirustukset uusrenessanssin hengessä.

Székesfehérvárissa on Ybl-museo.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Ybl Miklós Magyar Életrajzi Lexikon (unkariksi)
Tönttölä

**Tönttölä** () on entinen inkerinsuomalainen kylä nykyisen Pietarin kaupungin alueella. Se sijaitsi kaupungin lounaispuolella entisen Narvan maantien varrella. Kylä koostui kahdesta osasta. Nykyisen Narvskaja-metroaseman kaakkoispuolella oli Suuri-Tönttölä ja nykyisen Kirovin aukion eteläpuolella Pieni-Tönttölä. Kylä kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan.

Kylän lähellä virtasi aikaisemmin Tönttölänjoki (, myöhemmin myös Олховка, *Olhovka*), joka täytettiin 1920-luvulla. Vuonna 1831 nykyisten Baltian ja Varsovan ratojen välille perustettiin Mitrofanin hautausmaa, johon haudattiin aluksi koleraepidemian uhreja. Vuonna 1845 ortodoksisen hautausmaan viereen avattiin Pietarin suomalaisen seurakunnan hautausmaa.

1800-luvun loppupuolella kylään alkoi muuttaa läheisten tehtaiden työntekijöitä. Vuonna 1875 Tönttölään perustettiin kemian tehdas (neuvostoaikana ”Krasnyi himik”). 1930-luvulle saakka entisestä kylästä muistuttivat ”Oikea” ja ”Vasen Tönttölänkatu” (*Pravaja i Levaja Tenteleva ulitsy*), joiden nykyiset nimet ovat *Himitšeski pereulok* ja *ulitsa Maršala Govorova*.

Hevaanjoen varrella nykyisessä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä on sijainnut toinen Tönttölän kylä, jonka asukkaina oli ortodoksisia inkerikkoja. Kylä tuhoutui toisen maailmansodan aikana.

## Lähteet
Keijo Petäjä

**Keijo Petäjä** (21. joulukuuta 1919 Kuortane – 9. toukokuuta 1988 Helsinki) oli teoreetikkona ja suunnittelijana tunnettu suomalainen arkkitehti, jota pidetään modernin arkkitehtuurin edelläkävijänä Suomessa. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1980.

## Ura
Petäjällä oli vuosina 1949–1952 yhteinen arkkitehtitoimisto Viljo Revellin kanssa. He osallistuivat vuonna 1949 palkitulla ehdotuksellaan Kansaneläkelaitoksen päätoimitalon suunnittelukilpailuun ja voittivat kilpailun Helsingin Teollisuuskeskuksesta, joka rakennettiin heidän suunnitelmansa pohjalta. Rakennuksessa on vaikutteita Le Corbusier’ltä. Petäjä ja Revell suunnittelivat myös asuinrakennuksia Helsingin Maunulaan vuosina 1949–1953.

Revellin jälkeen Petäjällä oli arkkitehtitoimisto yhdessä vaimonsa arkkitehti Marja Petäjän (o.s. Koskelo, 1923–2025) kanssa kuolemaansa asti. Heidän yhteisiä suunnittelutöitään Helsingissä ovat muun muassa Lauttasaaren kirkko (1958), lukuisat asuintalot Lauttasaaressa (1957–1975), Koneen ja Partekin pääkonttori Munkkiniemessä (1973), Vuosaaren telakka (1974) ja toimistotalo Brondankulma (1975). Muualle Suomeen he suunnittelivat muun muassa Jyväskylän keskusammattikoulun (1957–1963), Turengin seurakuntakodin (1965) sekä Janakkalan (1963), Ilmajoen (1965) ja Kuusamon kunnantalot (1979).

Petäjä toimi myös Helsingin Yhtenäiskoulun ensimmäisenä piirustuksenopettajana.

## Yksityiselämä
Keijo Petäjän isä oli kirjailija ja kansakouluntarkastaja Juhani Petäjä. Purjehtija Tuuli Petäjä-Sirén on hänen lapsenlapsensa. Professori Eila Alahuhta oli puolestaan Keijo Petäjän sisar.

## Töitä
*Teollisuuskeskus, Eteläranta 10 (Viljo Revellin ym. kanssa), Helsinki, 1948
*Maunulan Kansanasunnot Oy:n rakennusryhmä (Viljo Revellin kanssa), 1949–1953
*Keski-Suomen keskusammattikoulu (Marja Petäjän kanssa), Jyväskylä, 1951–1957
*Lauttasaaren kirkko, Helsinki, 1958
*Janakkalan kunnantalo, 1959
*Asunto-osakeyhtiö Albertinkatu 16 – Iso Roobertinkatu 48–50, Helsinki, 1961
*Tiirismaan koulu, Lahti, 1964
*Yhtenäiskoulu, Helsinki, 1962
*Ilmajoen kunnantalo, 1965
*Kone Oy:n entinen pääkonttori, Munkkiniemi, Helsinki, 1973
*Brondankulma (Eteläesplanadi 20), Helsinki, 1975
*Kuusamon kaupungintalo, Kuusamo, 1979

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Martti Kykkling

**Martin (Martti) Kykkling**,  ent. **Kyckling** (7. toukokuuta 1857 Säkkijärvi – 28. syyskuuta 1917 Virolahti) oli suomalainen maanviljelijä, liike- ja valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisten kansanedustaja 1910-luvulla.

Kykklingin vanhemmat olivat maakauppias Martin Kyckling ja Anna Erikintytär. Kykkling oli naimisissa vuodesta 1884 Vilhelmiina Pohjolan kanssa. Hän toimi maanviljelijänä ja maakauppiaana Virolahdella, samoin kuin Virolahden kuntakokouksen esimiehenä. Kykkling harjoitti lisäksi puutavaran ja kiven vientiä ulkomaille. Kykkling oli kansanedustajana 1914–1917, edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli ollut jo aiemmin Kymin tuomiokunnan edustajana talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.  

## Lähteet
* 

### Viitteet
Juho Mynttinen

**Juho Mynttinen** (9. lokakuuta 1859 Iitti – 29. toukokuuta 1916 Iitti) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies, joka oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1910-luvulla.

Mynttisen vanhemmat olivat talollinen Johan Mynttinen ja Anna Davidintytär ja puoliso vuodesta 1885 Vilhelmiina Ollila. Mynttinen palveli useita vuosia sotaväessä ja työskenteli sitten maanviljelijänä Iitissä. Hän toimi Iitin kuntakokousten puheenjohtajana ja kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja oli kirkolliskokouksen jäsen. Mynttinen oli kansanedustajana 1909–1910 ja 1911–1914, edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Mynttinen oli ollut talonpoikaissäädyssä Iitin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1904–1905 ja 1905–1906.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Kondiittori

**Kondiittori** on elintarvikealan ammattilainen, joka valmistaa erilaisia makeita leivonnaisia, täytekakkuja, kääretorttuja, leivoksia ja pikkuleipiä. Kondiittorin tehtäviin voi kuulua myös myyntityötä. Kondiittorit työskentelevät yleensä konditoriassa tai leipomossa. Kondiittorista saatetaan joskus käyttää myös nimitystä sokerileipuri . Kondiittori oli myös Venäjän keisarillisen hovin rankijärjestelmän 12. luokan hovivirkamiehen virkanimike.

Kondiittoriksi voi opiskella joko suorittamalla näyttötutkintona kondiittorin ammattitutkinnon tai suorittamalla elintarvikealan perustutkinnon leipomoalan koulutusohjelmassa. Leipomoalan koulutusohjelman tutkintonimike on leipuri-kondiittori. Ammatillinen perustutkinto on laajuudeltaan 120 opintoviikkoa ja kestää 3 vuotta. 

## Työpaikat
Kondiittorina voi työskennellä leipomoissa, konditorioissa, kahviloissa, ravintoloissa, pitopalveluyrityksissä sekä myymälöiden paistopisteissä ja leipäosastoilla. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kondiittorin ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Lannoitevero

**Lannoitevero** on 1976–1994 käytössä ollut valmistevero, jota maksettiin Suomessa valmistetuista ja maahan tuoduista lannoitteista. Vuoteen 1978 saakka veron nimenä oli lannoitteiden valmistevero. Veron maksoi se, joka valmisti lannoitteita tehdasmaisesti tai toi niitä Suomeen. Lannoiteveron tuotolla rahoitettiin merkittävä osa maatalouden osuudesta maataloustuotteiden vientikustannuksiin ja maatalouden tasapainottamismenoihin. Suomen liittyessä Euroopan unioniin ei lannoiteveroa enää tarvittu, sillä unioni maksoi maataloustuotteiden vientituet. Lannoiteveron samoin kuin muidenkin valmisteverojen määräämisestä, maksuunpanosta ja kannosta huolehti tullilaitos. Verotuksen toimitti sen tullipiirin piiritullikamari, jonka alueella valmistuspaikka sijaitsi.

Vuonna 1976 veroa oli suoritettava typpi-, fosfori-, kali-, hiven- ja seoslannoitteista 5 penniä kilolta.Vuosina 1980–1988 veroa suoritettiin 3–23 penniä kilolta lannoitusaineista ja seoslannoitteista lukuun ottamatta kalkitusaineita, humuslannoitteita, hivenlannoitteita ja lannoitettua kasvuturvetta. Metsän lannoitukseen käytetyistä lannoitteista oli käyttäjällä oikeus hakemuksesta saada vero takaisin. Palautus myönnettiin mikäli palautuksen määrä oli vähintään sata markkaa.

Lannoitteella tarkoitettiin aineita ja valmisteita, jotka oli tarkoitettu edistämään kasvien kasvua tai parantamaan sadon laatua ja joiden vaikutus perustui kasvinravinteisiin tai muihin kasveille, ihmisille tai eläimille hyödyllisiin aineisiin.Veron perusteita muutettiin 1992, jolloin lannoiteveroa oli maksettava lannoitteista, jotka sisälsivät vähintään kaksi painoprosenttia typpeä tai fosforia. Veron suuruus oli 1992 &nbsp; 2,90 markkaa typpikilolta ja 1,70 markkaa fosforikilolta.

Vuosina 1990–1991 oli käytössä fosforilannoitevero, jota maksettiin vähintään kaksi painoprosenttia fosforia sisältävistä lannoitteista. Valtiolle menevän veron maksoi valmistaja tai maahantuoja ja sen maksuunpanosta huolehti piiritullikamari. Veron suuruus oli alkuvuonna 1990 0,50 markkaa lannoitteisiin sisältyvältä fosforikilolta ja loppuvuodesta 1,00 markkaa kilolta. Fosforilannoiteveroa koskevat säännökset siirrettiin lannoiteverolakiin, kun lannoiteveron perusteita muutettiin 1992.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hallituksen esitys lannoiteverolain kumoamisesta
Heidi Kiviharju

**Heidi Kristina Kiviharju** (s. 29. syyskuuta 1974 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2001. 

## Ura
Kiviharju valmistui Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitokselta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1999. Hän työskenteli vuoden Lahden kaupunginteatterissa kunnes aloitti Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2001.

Kiviharju on myös esiintynyt television ja elokuvan puolella sekä kuunnelmissa.

## Yksityiselämä
Kiviharjun puoliso on Samuli Muje, ja heillä on kaksi lasta. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Fairfieldin piirikunta (Ohio)

**Fairfieldin piirikunta** () on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa. Sen suurin kaupunki on Lancaster. Piirikunnan väkiluku oli 122&nbsp;759 vuonna 2000.

## Maantiede
Fairfieldin naapuripiirikuntia ovat Licking pohjoisessa, Perry idässä, Hocking etelässä, Picaway lounaassa ja Franklin luoteessa.

## Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 146&nbsp;156 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 90,4&nbsp;%, mustiin (6,2&nbsp;%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2&nbsp;%) ja aasialaisiin (1,2&nbsp;%).

Kotitalouden mediaanitulo on 58&nbsp;249 ja köyhyysrajan alapuolella oli 11,5&nbsp;% väestöstä vuosina 2007–2011.

## Lähteet
Liquid Liquid

**Liquid Liquid** oli New Yorkissa vuonna 1980 perustettu post punk -yhtye. Yhtyeen perustivat rumpali Scott Hartley, basisti Richard McGuire, laulaja Salvatore Principato ja perkussionisti Dennis Young. Monet yhtyeen kappaleista ovat päätyneet sampleiksi hiphop- ja rap-yhtyeiden kappaleisiin. Yhtyeen Optimo EP:n kappale 'Cavern' samplattiin Melle Melin  'White Lines' -kappaleeseen luvatta. Asiasta seurannut oikeudenkäynti vei konkurssiin Liquid Liquidin levy-yhtiön 99 Recordsin. Myös yhtye lopetti toimintansa vuonna 1983. Levy-yhtiöt Grand Royal ja Mo' Wax julkaisivat uudelleen kaikki Liquid Liquidin EP:t vuonna 1997 ja Domino Records vuonna 2008. 
 
## Diskografia

* *[[Liquid Liquid (albumi)|Liquid Liquid]]* 12" EP (1981)
* *[[Successive Reflexes]]* 12" EP (1981)
* "Bellhead"/"Push" 7" single (1981)
* *[[Optimo]]* 12" EP(1983)
* "Dig We Must" 12" (1984)
* *Liquid Liquid* 2xLP/CD (Mo Wax/Grand Royal, 1997)
**Slip In And Out Of Phenomenon* 3xLP/CD (Domino Records, 2008)

## Aiheesta muualla
*Yhtyeen kotisivut
Taribo West

**Taribo West** (s. 26. maaliskuuta 1974 Ajengunle, Lagos) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi muun muassa Ranskan, Italian, Saksan ja Serbian pääsarjoissa.

Kotimaassaan Nigeriassa West pelasi Port Harcourt Sharksissa ja lagosilaisessa Julius Bergerissä ennen tuloaan Eurooppaan ranskalaiseen Auxereen vuonna 1993. Auxerressa hän voitti Ranskan mestaruuden kaudella 1996/1997 ja Ranskan cupin kahdesti. Sittemmin Westin edustamia joukkueita ovat olleet milanolaiset Inter, jossa hän juhli UEFA Cupin voittoa kaudella 1997/98, ja AC Milan, englantilainen Derby saksalainen Kaiserslautern, belgradilainen Partizan, qatarilainen al-Arabi ja englantilainen  Plymouth Argyle. 2006 West palasi takaisin kotimaahansa Julius Bergerin riveihin. Yhden kauden jälkeen West  siirtyi iranilaiseen Paykaniin, mistä hän kuitenkin lähti kolmen kuukauden kuluttua, ja on siitä lähtien ollut ilman sopimusta.

West on pelannut Nigerian maajoukkueessa kaikkiaan 41 ottelua vuosina 1994-2005. Hän kuului joukkueen vakiopelaajiin vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa kuten myös Afrikan mestaruusturnauksessa vuosina 2000 ja 2002. Hän oli mukana voittamassa myös jalkapallon olympiakultaa 1996 Atlantan kisoissa. Peliesitystensä lisäksi West tunnettiin omalaatuisista hiustyyleistään. Vuonna 1997 hän sijoittui kolmanneksi Afrikan vuoden jalkapalloilijan valinnassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tilastot seurajoukkueista Soccerbase-sivustolla
Miles Joseph Berkeley

**Miles Joseph Berkeley** (1803–1889) oli englantilainen pappismies ja itiökasvien tutkija. Hän on erityisen tunnettu saavutuksistaan sienitieteen alalla – hän on määrittänyt yli kuusituhatta sienilajia.

Hän valmistui vuonna 1825 Cambridgen yliopistosta pääaineenaan teologia. Berkeley kirjoitti sieniä käsittelevän osan vuonna 1836 ilmestyneeseen suurteokseen Englannin kasvisto.

Berkeley tutki myös viljelykasvien taudinaiheuttajia ja loisia. Hän oli taitava mikroskoopin käyttäjä ja piirsi useita eliölajeja julkaisujensa kuvitukseksi. 

Kasvi- ja sienitieteessä Berkeleysta käytetään auktorilyhennettä **Berk.**

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Illinois Mycological Association
Hakahapero

**Hakahapero** (*Russula velenovskyi*) on kupera, laakealakkinen punainen haperolaji. Sen heltat ovat kermanvalkoiset ja joskus punertavat. Jalka on valkea tai hieman punertava. Malto on valkeaa ja maku on mieto. Hakahapero on syötävä, ja se kasvaa lehtimetsissä usein koivujen seurassa. Se on Suomessa melko yleinen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Hakahapero (''Russula velenovskyi'')
*UniProt: Taxonomy - ''Russula velenovskyi''
Jakob Näs

**Jakob Näs** (30. lokakuuta 1842 Munsala – 9. marraskuuta 1918 Munsala) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka toimi kuudesti valtiopäivämiehenä sekä RKP:n kansanedustajana Suomen ensimmäisessä eduskunnassa 1907–1908. Näs siirtyi myöhemmin sosialidemokraatteihin.

## Elämä
Näsin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Jakobsson ja Helena Simonsdotter. Näs oli naimisissa vuodesta 1874 Anna Johansdotterin kanssa. Hän toimi maanviljelijänä kotipaikkakunnallaan Munsalassa. Näs oli kansanedustaja 1907–1908, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli jo aiemmin Uudenkaarlepyyn tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Kansanedustajakautensa jälkeen Näs siirtyi sosialidemokraatteihin ilmeisesti kotipitäjässään vaikuttaneiden munsalaisosialistien ansiosta. Vuonna 1907 Näs perusti Munsalan työväenyhdistyksen, jonka toiminta kuitenkin hiipui pian. Yhdystys herätettiin jälleen vuonna 1912 ja Näs oli sen hallituksen jäsen. Hän oli myös SDP:n eduskuntavaaliehdokkaana. Näs kuoli kotonaan Munsalassa 76-vuotiaana marraskuussa 1918.

## Lähteet
Mordecai Cubitt Cooke

**Mordecai Cubitt Cooke** (12. heinäkuuta 1825 Horning, Norfolk, Britannia – 12. marraskuuta 1914 Southsea, Hampshire, Britannia) oli englantilainen kasvi- ja sienitieteilijä. Hän työskenteli toimistovirkailijana, mutta hänen todellinen kiinnostuksenkohteensa olivat kasvit.

Cooke perusti vuonna 1862 Kasvinharrastajien seuran *Society of Amateur Botanists*. Hän työskenteli lyhyesti luonnontiedon opettajana ja pääsi sen jälkeen Intia-museon kuraattoriksi. Kun museon kasvikokoelmat siirrettiin Kew Gardensiin, Cooke seurasi mukana. 

Cooke kuvitti ja toimitti kirjoja ja kahta lehteä luonnontieteen alalta. 

Cookella ei ollut muodollista luonnontieteiden koulutusta, mutta hän sai sieniä koskevista tutkimuksistaan Yalesta kunniamaisterin arvon ja New Yorkin yliopistosta kunniatohtorin arvon. 

Kasvi- ja sienitieteessä Cookesta käytetään auktorilyhennettä **Cooke**.

## Lähteet
Michael Moorer

**Michael Lee "Double M" Moorer** (s. 12. marraskuuta 1967 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen entinen nyrkkeilijä. Hän oli alemman raskaan sarjan ja raskaan sarjan maailmanmestari. Moorer otteli pitkällä urallaan muun muassa Evander Holyfieldin, Bert Cooperin ja George Foremanin kanssa. Moorer otteli 57 kertaa. Näistä hän voitti 52 (40 tyrmäystä), hävisi neljästi, ja otteli yhden ratkaisemattoman.

Ammattilaiseksi Moorer siirtyi vuonna 1988 raskaassa keskisarjassa, ja tyrmäsi debyyttiottelussaan Adrian Riggsin. Vielä samana vuonna Moorer nousi vastaperustetun WBO-liiton mestariksi tyrmäämällä viisieräisessä kamppailussa Razmi Hassanin. 

1989 Moorer puolusti titteliään kuusi kertaa voittaen muun muassa Freddie Delgadon, Frankie Swindellin, Mike Sedillon, ja entisen WBA-liiton mestarin Leslie Stewardin.

Moorer voitti ensimmäisen kohtaamisensa Holyfieldin kanssa kukistaen tämän hajaäänituomiolla. Voittonsa myötä hän kohosi WBA- ja IBF-liittojen tunnustamaksi mestariksi. Moorer puolusti titteliään ensimmäisen kerran George Foremania vastaan, mutta hävisi tyrmäyksellä 10. erässä. Pian Moorer kohtasi Axel Schulzin, joka oli voittanut IBF-liiton tittelin Foremanilta. Moorer voitti ottelun täysien erien jälkeen. Moorer puolusti IBF-liiton mestaruuttaan kahdesti voittamalla Francois Bothan, ja Vaughn Beanin, kunnes menetti tittelinsä Evander Holyfieldille miesten välisessä uusintaottelussa. Kamppailussa Moorer haki vauhtia kerran viidennessä erässä ja kahdesti seitsemännen ja kahdeksannen erän aikana. Keskeytyshetkellä Moorer oli pystyssä, mutta tuomari Mitch Halpern keskeytti ottelun lääkäri Flip Homanskyn pyynnöstä.

Mestaruuden menettämisen jälkeen Moorer ei enää päässyt titteliotteluun, vaikka hän jatkoi uraansa vielä monien vuosien ajan. 17. elokuuta 2002 Moorer hävisi aikansa huippuiskijä David Tualle ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Moorer jatkoi uraansa vielä vuoteen 2008 asti häviten Eliseo Castillolle ja voittaen muutamia tuntemattomia nyrkkeilijöitä.

Vuoden 1999 helmikuussa Moorer pidätettiin juopuneena ajamisesta.

Moorer oli ensimmäinen vasenkätinen nyrkkeilijä, joka on voittanut raskaansarjan mestaruuden.

## Lähteet
*Michael Lee Moorer www.boxrec.com 

### Viitteet
Stylisti

**Stylisti** tai **stailaaja** vastaa mainos- ja muotikuvauksissa sekä muotinäytöksissä käytettävien mallien tai muiden esiintyjien kampauksesta, maskeerauksesta ja vaatetuksesta. Stylistit toimivat yleensä freelancereina tai yrittäjinä, ja monet työskentelevät myös yksityishenkilöiden tyyli- ja pukeutumisneuvojina. Stylisti eroaa elokuvan ja teatterin pukusuunnittelijasta ja maskeeraajasta siinä, että kohteena ovat todelliset henkilöt eivätkä fiktiiviset roolihahmot.

Stylistien koulutus vaihtelee. Sopivia koulutuksia työhön voivat olla toisen asteen oppilaitosten tekstiili- ja muotialan perustutkinto tai hius- ja kauneudenhoitoalan perustutkinto. Nykyisin yksityiset koulut ja yritykset järjestävät jonkin verran alan kursseja.

## Lähteet
*Stylistin ammatinkuvaus (Työmarkkinatori)
### Viitteet
Koivunlehtohapero

**Koivunlehtohapero** (*Russula intermedia* vanh. *Russula lundellii*) on kupera tai laakealakkinen punertava haperolaji. Lakissa on joskus ruskeita laikkuja ja se on  keskeltä keltaisempi. Lakin leveys on 8–16 senttimetriä. Jalka on valkoinen, 6–10 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä paksu. Sen heltat ovat kellertävät. Malto on valkoista ja maku on kirpeä. Laji ei ole sellaisenaan ruokasieni, mutta ryöppäämisen jälkeen syötävä ruokasieni. Sieni kasvaa lehtimetsissä ja rehevissä sekametsissä koivujen seuralaisena heinä-syyskuussa. Se on Etelä-Suomessa yleinen, mutta Pohjois-Suomessa harvinaisempi. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Koivunlehtohaperon kanssa samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi isohapero, punajalkahapero, tulipunahapero ja viinihapero.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: koivunlehtohapero (''Russula intermedia'')
* Luontoportti: Koivunlehtohapero (''Russula intermedia'')
Täplähapero

**Täplähapero** (*Russula maculata*) on kupera- tai laakea haperolaji. Lakki on väriltään ruusunpunainen tai jopa oranssi. Jalka on valkoinen tai hiukan punertava. Malto on valkoista ja maku on usein kirpeä. Laji ei ole ruokasieni. Heltat ovat keltaiset. Sieni kasvaa lehtimetsissä kalkkimailla ja on Suomessa melko harvinainen.

## Lähteet
Pietari Kuisma

**Petter (Pietari) Kuisma** (10. elokuuta 1841 Antrea – 16. marraskuuta 1925 Vuoksenranta) oli suomalainen maanviljelijä joka oli nuorsuomalaisten kansanedustajana Suomen ensimmäisessä eduskunnassa.

Kuisman vanhemmat olivat talollinen, valtiopäivämies Tuomas Kuisma ja Maria Jantunen. Hän toimi maanviljelijänä Antreassa ja Vuoksenrannalla ja oli myös lautamiehenä. Kuisma oli kansanedustajana 1907–1908 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli naimisissa vuosina 1865–1874  Katarina Jaatisen kanssa ja meni leskeksi jäätyään uusiin naimisiin 1881 Vappu Kekin kanssa.

## Lähteet
*
Mantelihapero

**Mantelihapero** (*Russula integra*) on kupera tai laakealakkinen haperolaji. Sienen lakki on lähes tahmea ja väriltään viinin- tai tummanpunainen ja keskeltä musta. Heltat ovat valkeat ja vanhemmiten kellertyvät. Jalka on valkea ja vanhempana tyvestä keltalaikkuinen. Malto on valkeaa ja maku on mieto. Sieni kasvaa havumetsissä kalkkimailla harvakseltaan Etelä-Suomessa. Laji on hyvä ruokasieni. 

## Lähteet
Rusohapero

**Rusohapero** (*Russula rosea* syn. *Russula lepida*) on kupera- tai laakealakkinen punainen haperolaji. Sienen lakin keskusta on kermanvärinen. Lakin leveys on 5–15 senttimetriä. Jalka on 3–10 senttimetriä pitkä, valkoinen tai punahäiveinen. Lisäksi se on hauras sekä ylhäältä jauheinen. Heltat ovat vaalean kermanväriset ja itiöpöly on vaalean kellertävää. Malto on valkoista ja kovaa. Maku on kirpeä. Hapero on syötävä, mutta se tulee esikäsitellä keittämällä. Se kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen lehtimetsissä ja lehdoissa tammen seurassa. Rusohaperon kasvuaika on elokuusta lokakuuhun.

Rusohapero on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Rusohapero
Tammihapero

**Tammihapero** (*Russula pseudointegra*) on kupera tai laakealakkinen punainen haperolaji. Lakin leveys on 4–15 senttimetriä. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten okranväriset. Jalka on 6–12 senttimetriä pitkä ja valkea. Malto on valkeaa. Sienen haju on hedelmäinen ja sen itiöpöly on keltaista. Sieni maistuu kitkerältä eikä ole ruokasieni. Se on kuitenkin syötävä, mutta tulee esikäsitellä keittämällä. Tammihapero kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen tammialueilla tammen juurisienenä. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Biopix valokuva
* Laji.fi: Tammihapero
Jodihapero

**Jodihapero** (*Russula turci*) on kupera tai laakealakkinen kellan- tai punaruskea haperolaji. Lakki on 3–10 senttimetriä leveä. Jalka on valkoinen tai siinä voi olla kellertävä tai punainen vivahde. Heltat ovat sahramin- tai okrankeltaisia. Malto on valkoista, pehmeää ja haurasta. Maku on mieto ja haju muistuttaa jodin tuoksua. Hapero kasvaa yleisenä tuoreissa havumetsissä.

## Lähteet
Kupuhapero

**Kupuhapero** (*Russula caerulea*) on kartiomainen vanhemmiten laakeneva sini- tai ruskeanvioletti haperolaji. Heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten kermanväriset. Jalka on valkea. Malto on valkeaa. Sieni maistuu miedolta tai nuorena hieman kirpeältä. Se kasvaa rehevissä havumetsissä mäntyjen seurassa. Se on Suomessa harvinainen.

## Lähteet
Kultahapero

**Kultahapero** (*Russula aurea*) on kupera tai laakealakkinen punainen tai oranssinpunainen haperolaji. Heltat ovat kermanväriset. Jalka on krominkeltainen, harvoin vaalea. Malto on valkeaa, mutta pintakelmun alta kellertävää. Maku on mieto tai hieman kirpeä. Sieni on syötävä, mutta sitä ei tulisi kerätä sen harvinaisuuden takia. Se kasvaa melko harvinaisena lehtimetsissä, lehdoissa ja puistoissa kalkkimailla. Se kasvaa harvinaisena Pohjois-Savoon asti.

## Lähteet
Tarhatuppisieni

**Tarhatuppisieni** (*Volvopluteus gloiocephalus*, syn. *Volvariella gloiocephala*) on kellomainen tai laakea limainen valkea tai harmaanruskea tahmatuppisienilaji. Sen jalka on harmaanruskea ja siinä on valkoinen tai harmaa tuppi. Sieni kasvaa tuoreilla laidunmailla, komposteissa, puutarhoissa ja voimakkaasti lannoitetuissa paikoissa.

## Lähteet
Nahkahapero

**Nahkahapero** (*Russula alutacea*) on harmahtavan purppuranvärinen tai viininpunainen haperolaji. Lakki voi olla väriltään lähes punaruskea. Jalka on valkoinen ja tyvestä punertava. Sieni kasvaa lehtimetsissä Suomessa hyvin harvinaisena. Se on hyvä ruokasieni.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Roger's Mushrooms
Kirjonahkahapero

**Kirjonahkahapero** (*Russula olivacea*) on kupera tai laakealakkinen viininpunainen tai kellansävyinen haperolaji. Heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten muuttuvat kellertäviksi. Jalka on ylhäältä karmiinin tai roosanpunainen ja tyvestä kellertävä. Malto on valkoista. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasienilaji. Se kasvaa harvinaisena kuusikoissa lehtimetsissä kalkkipitoisilla paikoilla Etelä-Suomessa.

Kirjonahkahapero on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi. 

## Lähteet
Silkkituppisieni

**Silkkituppisieni** (*Volvariella bombycina*) on kellomainen ja vanhemmiten kupera tai laakea tuppisienilaji. Lakki on väriltään valkoinen tai heikosti keltainen ja silkkikarvainen. Jalka on kellanvalkea ja siinä on valkea tai vanhemmiten ruskeahko tuppi. Sieni kasvaa lehtipuilla jopa korkealla puussa. Sieni on Suomessa hyvin harvinainen. Sitä on joskus tavattu Suomessa ainakin saarnelta, vaahteralta ja pihlajalta Ouluun saakka.

## Lähteet