open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Codford

**Codford** on kylä Salisburyn tasangon eteläpuolella Wylyen laaksossa Wiltshiressä Englannissa. 

## Sijainti

Kylä sijaitsee A36-tien varrella Salisburyn ja Warminsterin välissä. A36-tie kulki ennen pitkin Codfordin pääkatua, mutta kiertotie rakennettiin 1990-luvulla ja se poisti raskaan liikenteen kulun kaupungin läpi.

## Historia

Kylä muodostettiin Codford St. Maryn ja Codford St. Peterin kunnista. Läheiset kylät kasvoivat yhteen ja virallinen liitto muodostettiin 1928 molempien osapuolten suostumuksella. Kuusi vuotta myöhemmin seurakunnista tuli yksi. Molemmat kirkot ovat nykyäänkin toiminnassa.

Anglosaksien asiakirjat osoittavat, että vuonna 906 alue tunnettiin nimellä "Codan Ford", joka todennäköisesti tarkoittaa Codan kahlaamoa (). Kahlauskelpoiseksi tehtyä jokea kutsutaan Wylyeksi, joka saattaa tarkoittaa mutkikasta tai salakavalaa. 

Codfordin alueella on pitkä historia anzac-sotilaiden (lyhenne sanoista *Australian and New Zealand Army Corps*) kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana harjoitus- ja kuljetusleirejä perustettiin  kymmenille tuhansille sotilaille, jotka odottivat siirtoa Ranskaan. Codfordista tuli myös varikko vuonna 1916 miehille, jotka oli evakuoitu etulinjasta ja jotka eivät olleet enää taistelukelpoisia. Codfordin Anzac-merkki (*Anzac Badge*) oli australialaisen prikaatin komentajan idea, joka halusi antaa miehilleen näkyvän muistoesineen ensimmäisen maailmansodan ajalta. Tähän kuului myös valtava nousevan auringon merkki (53x45 metriä) "Misery Hillille" vuonna 1917.

Codfordissa on myös anzac-sotilaiden toiseksi suurin sotilashautausmaa Isossa-Britanniassa jossa on yhteensä 97 anzac-hautaa, 636 AIF-sotilaan (*First Australian Imperial Force*) hautaa ja 173 NZEF-sotilaan (*New Zealand Expeditionary Force*) hautaa. Toisen maailmansodan vaikutus heijastuu vielä nykyäänkin paikallisesta yhteisöstä, joka toivottaa edelleen australialaiset ja uusiseelantilaiset lämpimästi tervetulleiksi. Kyläläiset myös pitävät muistotilaisuuden anzac-päivänä (25. huhtikuuta) vuosittain.

Australian Nousevan auringon merkki ja sotilashautausmaa ovat nykyään ainoita näkyviä muistoja ajalta, jolloin sadat sotilaat Britanniasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista asettuivat Codfordiin ja sen liepeille.

## Paikallishallinto
Suurinta osaa paikallisista hallinnollisista palveluista avustaa Wiltshiren kreivikunnan valtuusto ja Länsi-Wiltshiren paikallishallinto, joiden molempien toimistot ovat Trownbridgessä 15 mailia Codfordista pohjoiseen. Codfordilla on siis oma yhdeksän hengen kirkollisneuvosto. 

Kylää edustaa parlamentissa Westburyn Andrew Murrison. Kylän edustaja Wiltshiren paikallishallinnossa on Andrew Davis, kun taas sen kunnallisvaltuutettu on Cristopher Newbury.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gallinazon arkeologinen kohde

**Gallinazon arkeologinen kohde** () on Virún laaksossa Perun pohjoisrannikolla sijaitseva esikolumbiaaninen kaupunki. Gallinazon kulttuurin (noin 100 eaa. – 200 jaa.) aikaan se oli alueensa suurin ja arkkitehtonisesti monimutkaisin rakennuskompleksi Luoteis-Perun alueella. Noin 13 neliökilometrin laajuisella alueella on noin 30 maakumpua ja jäänteitä muinaisesta asutuskeskuksesta.

Gallinazo oli Andien ensimmäisiä kaupunkeja. Siellä oli pyramideja, asumuksia, hautausmaita ja hallintorakennuksia. Maan päällä lienee yhteensä ollut noin  huonetta. Kaupungissa oli lisäksi kellareita, aukioita ja viljelyyn varattuja maatilkkuja. Poikkeuksellisen vaurauden ja vallan keskittyminen viittaavat siihen, että Gallinazo oli esihistoriallisen valtion pääkaupunki.

Kaupunki sijaitsee erittäin kuivalla alueella. Pysyvä asutus on mahdollista vain, jos vettä ohjataan joen yläjuoksulta. Gallinazo-kaudella kaupunkien synnyn mahdollisti laaja ja hyvin puolustettu kastelujärjestelmä.

Kaupunki oli asuttu koko Gallinazo-kauden ajan. Väestö oli suurimmillaan kauden keski- ja loppuvaiheessa. Kaupunki hylättiin Gallinazo-kauden lopulla, eikä alueella vaikuta sen jälkeen olleen merkittävää asutusta.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Abel Gance

**Abel Gance** (25. lokakuuta 1889 Pariisi – 10. marraskuuta 1981 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja näyttelijä, joka tunnetaan historiallisista spektaakkeleistaan.

Vuonna 1919 Gance ohjasi kolmituntisen sodanvastaisen eeppisen elokuvan *J'accuse*, johon sisältyi aitoa ensimmäisen maailmansodan aikana kuvattua dokumenttiaineistoa. Elokuvassa Gance käytti kokeellisia tekniikoita, joita hän kehitti edelleen seuraavissa elokuvissaan *La Roue* ja *[[Napoléon (vuoden 1927 elokuva)|Napoléon]]*. Napoléonia Gance työsti uudelleen vuodesta toiseen, ja julkaisi siitä pisimmillään kuusituntisen version. Elokuvan loppuhuipennus sisältää panoraamakuvaa, joka heijastetaan kolmella projektorilla (ns. Polyvision).

## Lähteet
Gallinazon kulttuuri

**Gallinazon kulttuuri** (myös **Virún kulttuuri**) oli Perun pohjoisrannikon arkeologinen kulttuuri, joka hallitsi Mochen ja Virún laaksoja sekä niiden ympäristöä noin vuosina 200 eaa. – 200 jaa. Gallinazon kulttuurille ominaisten esineiden löytöalue ulottuu etelässä Santa-joen laaksoon ja pohjoisessa lähelle Ecuadorin rajaa.

## Aineellinen kulttuuri
Kulttuurin tunnuspiirteitä ovat suuret pyramidimaiset kummut, kyliin keskittynyt asutus ja omaleimainen keramiikka. Kuvioita ei maalattu saveen vaan ennen saven polttamista osa esineen pinnasta päällystettiin esimerkiksi vahalla. Kuumuus sulatti vahan pois, mutta sen aluksi peittämät alueet jäivät vaaleammiksi, jolloin syntyi pysyvä koristekuvio. Koristelu voitiin luoda myös maalaamalla osa esineestä mustaksi, jolloin maalaamaton alue erottui punertavana tai oranssina kuviona. Gallinazon kulttuurin keramiikka oli peräisin varhaisemmasta Cupisniquesta. Osa keramiikan tyyleistä ja valmistusmenetelmistä muistuttaa Perun ylänköalueen Recuay-kulttuuria.

Gallinazon arkkitehtuurin tunnistettavin piirre ovat savitiilestä rakennetut kennomaiset asuinhuoneistot. Rakennuksissa ei ole ovia tai ikkunoita, ja kulku tapahtui kattojen aukoista. Julkisista rakennuksista huomattavimpia ovat savitiiliset pyramidit, joiden yhteydessä on sekä arkielämän tarpeisiin että hallinnollisiin tehtäviin varattuja huoneita. Huoneet koristeltiin joskus tiilimosaiikein tai maalattiin keltaisiksi.

## Yhteiskunta
Gallinazon kulttuurin pääkaupunki sijaitsi Virún laaksossa runsaat 30 kilometriä nykyisestä Trujillon kaupungista etelään. Gallinazon valtio tai päällikkökunta oli Andien ensimmäinen, joka ulottui useiden jokilaaksojen alueelle. Gordon Willey arvioi Gallinazon yhteiskunnan olleen tehokkaasti järjestäytynyt ja täyttäneen valtion määritelmän. Likeisessä Santan laaksossa työskennellyt David Wilson sen sijaan piti Mochen kulttuuria Andien ensimmäisenä valtiona.

Gallinazo-kauden alussa noin 200 eaa. vanhoja asutuskeskuksia hylättiin ja rakennettiin linnoitetuja suojapaikkoja. Virúun syntyi useita asutuskeskuksia, joiden rakentaminen osoittaa etukäteissuunnittelua ja keskusten välistä yhteistyötä. Linnoitusjärjestelmä suojasi kastelukanavia ja pääkaupunkia. Gallinazon valtion levittäydyttyä Mochen ja Santan laaksoihin niihin rakennettiin samantapaisia suunniteltuja asutuksia ja hallintokeskuksia.

Gallinazo oli Mochen kulttuurin naapuri, edeltäjä ja aikalainenkin. Mochelle tyypillinen hierarkkinen luokkayhteiskunta kehittyi viimeistään Gallinazon kulttuurissa. Gallinazon aristokraattinen hallintojärjestelmä muodosti pohjan myöhemmälle Mochen yhteiskunnalle. Kulttuurin taannuttua Virún laaksossa ei enää harjoitettu kasteluviljelyä samassa mittakaavassa.

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet
Langinkosken koulu

**Langinkosken koulu** on Kotkan Metsolassa sijaitseva peruskoulu, jossa on noin 500 oppilasta. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2007 alkaen Heidi Honkanen. Langinkosken koulu purettiin vuoden 2017 aikana sisäilmaongelmien takia. Koulu oli väistötiloissa Mussalon Savotassa syksyyn 2019 asti, jolloin Allintielle valmistui uusi koulurakennus.  

## Historia
Koulun historia alkaa vuodesta 1943, jolloin Viipurissa perustettiin **Viipurin yhteislyseo**. Jo seuraavana vuonna koulu joutui muuttamaan sodan vuoksi Kotkaan, missä se toimi **Kotkan yhteislyseon** nimellä Kotkansaarella ensin Tyttölyseon (nyk. Datariina) ja sitten niin kutsutun puukoulun tiloissa. Vuonna 1956 valmistui nykyinen koulurakennus Metsolan kaupunginosaan.

Kun vuonna 1974 siirryttiin peruskoulujärjestelmään, koulu jaettiin yläasteeseen ja lukioon, jotka saivat nimensä läheisen Langinkosken mukaan. Vuonna 1979 rakennukseen valmistui lisäsiipi. Ympäristölukio aloitti toimintansa vuonna 1994.

Langinkosken lukio lakkautettiin vuonna 2012.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*

## Aiheesta muualla
*Langinkosken koulun kotisivut
Faina Kaplan

**Faina (Fanni) Jefimovna Kaplan** (tunnetaan myös nimellä **Dora Kaplan**) (, 10. helmikuuta 1890 Volynia (Ukraina) – 3. syyskuuta 1918 Moskova) oli venäläinen sosialistivallankumouksellinen, joka yritti murhata Vladimir Leninin 30. elokuuta 1918. Bolševikit leimasivat teon osaksi sosialistivallankumouksellisten salaliittoa, mutta tiettävästi Kaplan toimi yksin. Kaplan teloitettiin Moskovan Kremlissä ilman oikeudenkäyntiä Jakov Sverdlovin aloitteesta.

## Lähteet
Salinarin kulttuuri

**Salinarin kulttuuri** oli Pohjois-Perun rannikolla noin 200 eaa.–200 jaa. oli siirtymävaihe Cupisniquen kulttuurin ja Moche-kulttuurin välissä. Yhteiskunnallisesti kulttuurin aika oli levoton, minkä on arveltu johtuneen helposti käyttöön otettavan viljelysmaan loppumisesta. Kauden aikana ihmiset hylkäsivät vanhoja peltojaan ja rakensivat suojattuja pakopaikkoja. Asutuskeskusten koko myös kasvoi, koska suurempina ne tarjosivat paremman suojan.

## Asuinpaikat
Suurin tunnetuista asuinpaikoista oli kaupunki Cerro Arena joka sijaitsi Moche-joen laaksossa olevalla harjanteella noin 400 kilometriä etelään Piura-joesta. Sen koko oli yli 2 km² ja sen alueella on kaivauksissa löydetty yli 2 000 rakennelmaa. Kaupungista on muun muassa löydetty sekä kansan että eliitin asuinrakennuksia ja hallinnollisia ja uskonnollisia rakennuksia.

## Sotaisuus
Sotaisuus lisääntyi Salinarin kulttuurin aikoihin Mochen laaksossa ja lähialueilla. Tähän näyttää liittyneen kulttuurin vaihdos. Ilmestyi uusi "valkea punaisella" keramiikkatyyli. Se saattoi johtua uuden intiaanikansan levittäytymisellä pohjoisesta ensin vuoristoon ja myöhemmin joen laaksoihin. Tulokkaat olisivat miehittäneet ainakin jokien ylä- ja keskijuoksun.

Toisten tutkijoiden mielestä mitään invaasiota ei tapahtunut. Levottomuudet olisivat johtuneet sisäisistä ja/tai jokilaaksojen välisistä yhteenotoista. Joka tapauksessa väki siirtyi ainakin joksikin aikaa helpommin puolustettaviin paikkoihin. 

## Keramiikka
Jatkuvuus näkyi muun muassa kulttuurin keramiikassa. Salinar-kulttuurin keramiikka on paljolti jatkoa Cupisnique-kulttuurin keramiikalle. Siitä puuttui kuitenkin Cupisniquen kulttuurille ominainen hienostuneisuus. Veistoksellisia keramiikan motiiveja olivat eläimet ja ihmiset. Uutena aiheena keramiikassa oli Salinarissa erotiikka. Myös tavanomaisempaa vähemmän koristeellista keramiikkaa valmistettiin. Keramiikan värit vaihtelivat oranssista beigeen.

## Kuvia
### Keramiikkaa

Tiedosto:RecipienteSalinarConCoito2.jpg|Eroottinen keramikkaveistos.
Tiedosto:Museo LP 102 Salinar.JPG|Miehen pää keramikkaveistos.
Tiedosto:Whistling Double Spout and Bridge Bottle MET 1976.287.39.jpg|Astiahuilu, Metropolitan Museum of Art.

### Nenäkoruja

Tiedosto:Perù, salinar (attr.), ornamento per naso, I sec ac-I dc, oro sbalzato a filigrana, 02.JPG|Nenäkoru, filigraanityö, kultaa, Metropolitan Museum of Art.
Tiedosto:Perù, salinar (attr.), ornamento per naso, I sec ac-I dc, oro sbalzato a filigrana, 03.JPG|Nenäkoru, filigraanityö, kultaa, Metropolitan Museum of Art.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
*
Risto Piipari

**Risto Piipari** (s. 21. kesäkuuta 1947) on suomalainen koripallovalmentaja ja opettaja. Keväällä 2007 hän jäi eläkkeelle Kotkassa sijaitsevan Langinkosken koulun rehtorin virasta.

Piipari valmensi Suomen naisten koripallomaajoukkuetta vuosina 1989–1993 ja 1999–2005. Miesten Korisliigassa hän on voittanut Kouvolan Kouvojen päävalmentajana mestaruuden vuosina 1995 ja 1999. Molempina vuosina hänet valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi. Lisäksi hän on valmentanut Kotkan Työväen Palloilijoita. Valmentajana hän on saavuttanut Korisliigassa yhteensä 245 voittoa, joilla hän on jaetulla kolmannella sijalla kaikkien aikojen tilastossa.

Risto Piiparin tytär Reetta Piipari on pelannut koripalloa Suomen maajoukkueessa.

Piipari nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2019.

## Lähteet
* 
* 
* Kouvolan Kouvojen historiaa 
* plaza.fi:n uutinen 200 voiton valmentajista

### Viitteet
Kuvakaappaus

**Kuvakaappaus**, **näyttökuva** tai **ruutukaappaus** (, , ) on tietokoneen tallentama kuva tietokoneen näytöltä. Yleensä tällainen digitaalinen kuva on otettu joko käyttöjärjestelmän käyttöliittymän toiminnolla tai tietokoneessa toimivalla ohjelmistolla, mutta kuva voidaan muodostaa myös kameralla tai tietokoneen videosignaalin kaappaavalla laitteella.

Kuvakaappauksia voidaan käyttää tietokoneohjelman esittelemiseen, ongelman havainnollistamiseen tai ylipäänsä aina kun tietokoneen ruutu pitää näyttää muille tai arkistoida.

Kuvankaappaus tehdään Windows-käyttöjärjestelmässä painamalla -painiketta, jolloin kuva kopioituu leikepöydälle. Painike voi olla näppäimistössä myös nimillä Print Screen, PrtScrn tai PrtSc. Tämän jälkeen kuva liitetään kuvankäsittelyohjelmaan (esimerkiksi Paint). Windows 10 -käyttöjärjestelmässä näppäinyhdistelmällä  kuvakaappaus tallentuu suoraan Kuvat-kansiossa olevaan Näyttökuvat-alakansioon. Kuvakaappauksien ottamiseen voi käyttää myös tietokoneelta löytyvää Kuvakaappaustyökalua () tai Leikkaa ja luonnostele -työkalua ().

Macintosh-tietokoneilla koko ruudun kuvakaappauksen voi tehdä näppäinyhdistelmällä . Tietystä alueesta kuvakaappauksen voi tehdä painamalla numeron kolme sijaan numeronäppäintä neljä. Painamalla välilyöntinäppäintä heti Vaihto-Komento-4-yhdistelmän jälkeen ristiosoitin vaihtuu kameraksi, jonka avulla näyttökuvan voi ottaa mistä tahansa avoimesta ikkunasta. Kuvakaappaus tallentuu työpöydälle.

Myös Linuxin eri versioissa kuvakaappauksen voi tehdä -näppäimellä. Lisäksi on muita tapoja tallettaa kuva eri ohjelmien avulla.

Yleensä Android-puhelimilla kuvakaappauksen voi ottaa pitämällä virta- ja alempaa äänenvoimakkuusnäppäintä pohjaan parin sekunnin ajan. Joissain Android-puhelimissa voi vaihtaa asetuksia siten, että näyttökuvan voi ottaa vetämällä kolmella sormella näytön ylhäältä alaspäin.

iPhone-puhelimilla näyttökuva voidaan ottaa mallista riippuen painamalla samanaikaisesti sivupainiketta ja äänenvoimakkuuden lisäyspainiketta, sivupainiketta ja Koti-painiketta tai yläpainiketta ja Koti-painiketta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
William Ernest Castle

**William Ernest Castle** (25. lokakuuta 1867 Ohio – 3. kesäkuuta 1962) oli yhdysvaltalainen tiedemies. Hän teki tutkimuksia muun muassa nisäkkäiden genetiikan ja eläintieteen alalla, ja oli yksi 1900-luvun alkupuolen merkittävimmistä geneetikoista.

## Elämä
Castle syntyi maatilalla Ohiossa, Yhdysvalloissa, ja oli varhaisesta iästä alkaen kiinnostunut luonnontieteistä. Hän valmistui vuonna 1889 Granvillessä, Ohiossa, sijaitsevasta Denisonin yliopistosta, ja ryhtyi sen jälkeen opettamaan latinaa Ottawan yliopistossa Kansasissa. Sinä aikana hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa Kansasin alueen kasveista. 

Castle opiskeli Harvardin yliopistossa vuodesta 1892 alkaen, pääsi eläintieteen laboratorioavustajaksi ja väitteli tohtoriksi vuonna 1895. Sen jälkeen hän opetti eläintiedettä Wisconsinin yliopistossa ja Knox College-opistossa Illinoisissa, vuoden kummassakin. 

Vuonna 1896 Castle meni naimisiin Clara Sears Bosworthin kanssa. He saivat kolme poikaa, joista yksi kuoli teini-iässä, ja kahdesta muusta tuli Harvardin yliopiston professoreita: vanhemmasta William B. Castlesta lääketieteen professori ja nuoremmasta Edward Castlesta kasvifysiologian professori.

## Työ
Castle palasi Harvardiin vuonna 1897, jonka jälkeen hän tutki muun muassa embryologiaa ja nisäkkäiden genetiikkaa. Castlesta tuli mendelistisen genetiikan varhainen puolestapuhuja Yhdysvalloissa. Harvardissa professori Charles W. Woodworth ehdotti Castlelle, että banaanikärpästä (*Drosophila melanogaster*) voisi käyttää apuna genetiikan tutkimuksissa. Castle oli ensimmäinen tiedemies, joka työskenteli banaanikärpästen parissa. Hänen työnsä innoitti Thomas Hunt Morganin banaanikärpästutkimuksia, jotka toivat Morganille Nobelin palkinnon vuonna 1933. 

Castle toimi yhtenä arvostetun *Genetics*-tiedelehden perustajana vuonna 1916. Castle julkaisi yhteensä 242 tieteellistä artikkelia, joista viimeisen vuonna 1961 ollessaan 94 vuotta vanha. 

## Julkaisuja
**Mendel's law of heredity.* Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences. 30 (1903), 543-548.

## Lähteet
*http://www.tieteessatapahtuu.fi/0505/portin2.pdf
Liman kulttuuri

**Liman kulttuuri** (myös **Marangan kulttuuri**) oli Perun keskirannikkoa asuttanut varhaisen välikauden arkeologinen kulttuuri. Chavínin kulttuurin hiipuessa syntyi toisistaan selvästi erottuvia paikallisia perinteitä, joista yksi keskittyi nykyisen Liman kaupungin ympäristöön.

Liman kulttuuri syntyi noin 150 jaa. Se omaksui Chavínin maatalous- ja kasteluteknologian ja kehitti uusia paikallisiin olosuhteisiin erikoistuneita menetelmiä. Kastelukanavilla johdettiin vettä Rimacjoelta autiomaahan sekä aivan rannikon tuntumaan että jokilaakson itäosiin. Kyseessä oli ajalleen poikkeuksellinen rakennustaidon näyte, ja osa kanavista on säilynyt nykypäivään saakka. Luonnonvarojen tehokas hyödyntäminen mahdollisti väestönkasvun ja Liman kulttuurin laajenemisen naapurialueille. Syntyi suuria kaupunkeja, joissa usein oli huacaksi kutsuttu pyramidia muistuttava monumentti.

Kanavien ylläpito ja veden jakelu edellytti järjestäytynyttä yhteiskuntaa. Hallinnon, talouden ja uskonnon keskus oli Marangan kaupunki, jossa oli useita pyramideja, palatseja, temppeleitä, hallintorakennuksia ja asuinalueita. Kaupungissa oli myös kattava tie- ja kanavaverkosto sekä vesisäiliöitä, ja sitä ympäröi muuri. Marangalaisten perustamia kaupunkeja olivat todennäköisesti myös Huaca Huallamarca ja Huaca Pucllana. Mahdollisesti he rakensivat myös Pachacamacin ja Cajamarquillan varhaisimmat kerrostumat.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Cajamarcan kulttuuri

**Cajamarcan kulttuuri** oli vallalla Pohjois-Perussa Cajamarcan kaupungin ympäristössä vuosina 200–1300 jaa. ja tuotti mm. kolmijalkakeramiikkaa. Keramiikka on Wari-vaikutteista. Francisco Pizarro vaelsi 1532 Cajamarcan kautta matkallaan kohti Perun pääkaupunkia Cuzcoa.

## Maantiede
Cajamarca sijaitsee Keski-Andien vuoriston isossa altaassa noin  metrin korkeudessa. Alueella on ollut asutusta 2. vuosituhannen eaa. puolivälistä alkaen.

## Historia

### Asuttaminen
Cajamarcan Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä, joiden tärkein riistaeläin oli peura. Huacalomasta on löydetty alueen vanhimmat merkit monumentaaliarkkitehtuurista. Pienissä rakennuksissa toimitettiin polttouhreja noin 1200 eaa.

Huacaloman myöhemmistä kerrostumista ja isommasta Layzónin arkeologisesta kohteesta on löydetty pyramideja, kivimuurausta, suuria portaikkoja, kuivatuskanavia ja maalattuja kipsiseiniä. Arkkitehtuurin kehitys kertoo väestönkasvusta sekä taloudellisen ja poliittisen vallan keskittymisestä. Maatalous sekä alpakan ja laaman kasvattaminen kehittyivät pääasiallisiksi elinkeinoiksi vuoteen 500 eaa. mennessä.

### Cajamarcan kulttuurin vaiheet
Cajamarcan alku- ja varhaisvaiheissa (200 eaa. – 500 jaa.) asutuskeskuksia alettiin linnoittaa. Se viittaa hierarkkisiin yhteiskuntiin, jotka kilpailivat vallasta.

Keskivaiheessa Cajamarcassa valmistettiin hienoa keramiikkaa, josta tuli suosittu statussymboli laajalla alueella Andeilla. Keramiikan ja muiden tuotteiden kauppaa sääteli Warin valtio, joka laajetessaan perusti suuria linnoitettuja tukikohtia. Monumenttiarkkitehtuurissa korostuivat hautarakennelmat, joita rakennettiin sekä vuorenjyrkänteille, maanalaisiin kammioihin että *[[chullpa]]*-mausoleumeihin.

Myöhäisvaiheessa Cajamarcan kulttuurialueella levisi Catequilin kultti. Valtakieli oli nykyään kuollut culle. Warin suurvallan hajottua alueelle syntyi itsenäisiä ja vauraita päällikkökuntia, jotka muodostivat etnisesti järjestäytyneen Cuismanco-liittokunnan. Inkat valloittivat alueen noin 1460 jaa. ja perustivat Cajamarcan altaaseen merkittävän kaupungin, josta hallittiin Pohjois-Perun väestöä sekä tuottoisaa kangas- ja metalliteollisuutta.

### Espanjalaiset
Etelä-Amerikan Esikolumbiaaniset yhteiskunnat kokivat voimakkaita muutoksia, kun espanjalaiset saapuivat Amerikkaan 1500-luvun taitteessa. Vuonna 1532 Cajamarcassa käytiin merkittävä konkistadorien ja inkojen välinen taistelu, jonka seurauksena inkahallitsija Atahualpa teloitettiin ja Inkavaltakunta kukistui.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Cultura Cajamarca
Asutuskeskustaistelu

**Asutuskeskustaistelulla** (armeijaslangissa *Aketus*) tarkoitetaan urbaanissa ympäristössä tapahtuvaa sotilasoperaatiota. Asutuskeskustaistelu eroaa maastossa tapahtuvasta taistelussa erityisesti siinä suhteessa, että se on kolmiulotteista: joukkoja voi olla katutason lisäksi katoilla ja rakennuksien yläkerroksissa, mutta myös maanalaisissa huolto-, metro- ja muissa tunneleissa.

Asutuskeskustaistelu koetaan usein hyökkääjälle kaikkein haastavimmaksi ja kuluttavimmaksi taistelumuodoksi. Tämän vuoksi taistelua asutuskeskuksissa pyritään yleensä välttämään, joko kiertämällä ne tai saartamalla ne.

Taistelun haastavuuteen vaikuttaa esimerkiksi puolustavan osapuolen yleensä hyvä paikallistuntemus ja se, että puolustavalla osapuolella on usein ollut hyvää aikaa linnoittaa tuliasemiaan. Pelkkä uusien talojen ja alueiden valtaaminen ei myöskään riitä, vaan vallatut alueet olisi myös pystyttävä pitämään puhtaana vihollisesta. Ääritapauksissa jopa kaksi kolmasosaa hyökkäävästä osastosta voi joutua puolustamaan jo vallattuja alueita ja huoltoreittejä.

Hyökkääjän etenemistä vaikeuttaa, että kaupunki voidaan joutua valtaamaan talo talolta. Epäsuoraa tulta, kuten tykistöä, käytetään asutuskeskustaistelussa vain vähän, sillä ensinnäkin siviiliuhreja pyritään välttämään ja toiseksi infrastruktuurin liika tuhoaminen hidastaa myös hyökkääjän itsensä etenemistä. Puolustaja on usein myös suojautunut epäsuoraa tulta vastaan niin hyvin, ettei sen käyttö kannata.

Suomen puolustusvoimissa asutuskeskustaistelukoulutusta antavat Santahaminaan sijoitettu Kaartin Jääkärirykmentti ja Utin Jääkärirykmentti.
Uudenmaan prikaati ja Porin prikaati antavat myös jossakin määrin asutuskeskustaistelukoulutusta, minkä lisäksi ainakin sotilaspoliiseille sekä esikuntatehtäviin koulutetuille koulutetaan asutuskeskustaistelun perusteet kuten kohteen haltuunotto ja tarkastaminen sekä liikkuminen rakennetulla alueella.

## Aiheesta muualla

*Jukka Jokinen - Asutuskeskustaistelun haasteet
*Perttu Puska - Joukkueen ja ryhmän hyökkäyksestä kaupungissa (PDF)
*Kaartin Jääkärirykmentti 
*Utin Jääkärirykmentti 
*Jari Tiilikka - Kaupunkitaistelija 1
Jerseyn lippu

**Jerseyn lippu** on 12. kesäkuuta 1979 lainsäädännöllä vahvistettu itsehallintoalueen symboli. Jerseyn hallitsija Normandian herttua, joka on Englannin kuningatar (vuodesta 1952 lähtien Elisabet II), vahvisti lipun käyttöön 19. joulukuuta 1980 ja se kohotettiin virallisesti salkoon 1. huhtikuuta 1981.

Lipussa on kulmiin asti venytetty punainen Pyhän Andreaan risti valkoisella pohjalla. Ylimmässä neljänneksessä on keltainen Plantagent-suvun kruunu sekä sen alla Normandian punainen, kolmen päällekkäin olevan kultaisen leopardin muodostama vaakuna.

## Lähteet
Xenia Onatopp

**Xenia Zaragevna Onatopp** on fiktiivinen hahmo James Bond -elokuvassa *[[007 ja kultainen silmä]]*. Häntä esittää elokuvassa Famke Janssen.

Onatopp on venäläinen taistelulentäjä, joka työskentelee pahamaineiselle Janus-rikollissyndikaatille. Onatopp on femme fatale, ja hänen tapanaan on tukehduttaa uhrinsa rakastelun aikana puristamalla jaloillaan näiden vyötäröä. Hänen nimensä lausutaan samalla tavalla kuin englanniksi sanotaan ”on a top” ().

Onatopp ennättää elokuvan aikana surmaamaan yhden ihmisen tällä tavalla; erään kanadalaisen amiraalin (Billy J. Mitchell), jonka hän on houkutellut huviveneelleen Monte Carlossa. Kesken rakastelun Onatopp laittaa jalkansa amiraalin vyötärön ympärille ja puristaa tätä jaloillaan, aiheuttaen tukehtumisen. Rutistamisen aikana joku Janus-järjestön jäsen varastaa amiraalin henkilökortin tämän takin taskusta.

Onatopp yrittää tappaa James Bondin (Pierce Brosnan) kaksi kertaa elokuvan aikana. Ensimmäisen kerran Onatopp yrittää surmata Bondin venäläisen hotellin turkkilaisessa saunassa. Pelkkään kylpytakkiin pukeutunut Onatopp viettelee Bondin ja työntää tämän saunan hierontapöydälle. Tämän jälkeen hän istuu Bondin päälle, laittaa jalkansa hänen vartalon ympärille ja alkaa puristaa tätä jaloillaan, yrittäen tukehduttaa hänet. Bond pääsee irti jalkapuristuksesta laittamalla Onatoppin istumaan saunan kuuman kiukaan päälle. Seuraavan kerran Onatopp yrittää tappaa Bondin kuubalaisessa viidakossa. Onatopp laskeutuu taivaalla olevasta helikopterista köyttä pitkin alas ja potkaisee Bondin maihin. Tämän jälkeen hän laittaa Bondin jalkojensa väliin ja alkaa rutistaa tätä. Bond tarrautuu Onatoppin selässä olevaan AK-74-kivääriin ja ampuu helikopterin lentäjän. Helikopteri putoaa alas ja vetää Onatoppin köyden mukana puuhun kuristaen tämän samalla hengiltä.

## Lähteet

*James Bond - Kultainen silmä (elokuva)
Nisar Bazmi

**Nisar Bazmi** (1925, Mumbai – 22. maaliskuuta 2007 Karachi) oli pakistanilainen säveltäjä.

Vaikka perheellä ei ollut musikaalista taustaa, Bazmin lahjakkuus havaittiin ja hän sai 13-vuotiaasta opetusta Khan Saheb Aman Ali Khanilta. Hän herätti myöhemmin All India Radion mielenkiinnon. 

Bazmi eteni urallaan ja sävelsi musiikin kymmeniin elokuviin. Hän sävelsi useita hittejä Runa Lailalle, Ahmed Rushdille, Noor Jehanille ja Mehdi Hassanille. Hän voitti saavutuksistaan lukuisia Nigar-palkintoja.

Nisar Bazmi kuoli 82-vuotiaana Aga Khanin yliopistosairaalassa, johon hän oli joutunut kärsittyään munuais- ja sydänvaivoista.

## Lähteet
Metameria (väri)

**Metameria** on ilmiö, jossa kaksi spektriltään toisistaan poikkeavaa väriärsykettä havaitaan samanvärisinä. Silmään saapuva valo vastaanotetaan kolmen erilaisen tappisolutyypin avulla, jolloin valon aallonpituusjakauma pelkistyy kolmiväriseksi signaaliksi. Aallonpituusjakaumaltaan erilaisia ärsykkeitä, jotka kuitenkin synnyttävät saman kolmivärisignaalin, kutsutaan toistensa metameereiksi. Metameria on kolmikanavaisen värinäön keskeinen ominaisuus, joka esimerkiksi mahdollistaa värien toistamisen tietokoneen näytöllä vain kolmea RGB-valoa käyttäen.

Yllä kuvattua perustavanlaatuista metamerian lajia voidaan myös kutsua *valometameriaksi*  erotuksena muista metamerian lajeista, jotka pohjautuvat siihen. Nämä ovat *objektimetameria* sekä *havainnoijametameria*. Objektimetameriassa kaksi värinäytettä ovat samanvärisiä yhdessä  valaistuksessa, mutta toisessa valaistuksessa niiden värit poikkeavat toisistaan. Haitallista objektimetameriaa esiintyy erityisesti valaistuksessa, jonka värintoistoindeksi on alhainen. Havainnoijametameriassa sen sijaan kaksi aallonpituusjakaumaa ovat metameerejä yhdelle havainnoijalle, mutta eivät toiselle havainnoijalle, joka näkee ne erivärisinä. Havainnojametamerian syynä on havainnoijien näköjärjestelmien yksilölliset poikkeamat, erityisesti värisokeus. Myös hämäränäössä tapahtuva värien katoaminen lasketaan havainnojametameriaksi.

Arkipäivän tilanteista useille on metameria tullut tutuksi esimerkiksi vaateostoksilla. Jotkin kaksi vaatekappaletta voivat kaupan sisävalaistuksessa näyttää molemmat esimerkiksi mustalta, mutta ulkona päivänvalossa vaatekappaleet ovatkin selvästi eriväriset. 

Metameria *ilmenee useimmiten tummilla ja vaaleilla sävyillä*. Erityisesti teollisuudessa tulisi välttää pelkästään ihmisen, tietyissä valaistusolosuhteissa tekemään sävymääritelmään. Virheellisen sävymielipiteen ja metamerian välttäminen voi osoittautua esimerkiksi teollisessa tuotannossa erittäin arvokkaaksi. Metameraongelman todennäköisyyden vähentämiseksi arvio kannattaa tehdä useamman henkilön toimesta erilaisissa valaistusolosuhteissa. Yksi mahdollisuus on myös käyttää esimerkiksi metameriamittauksella varustettua värimittaria. Mittarilla pystyy tutkimaan, onko jokin väripari metameerinen. Se ei kuitenkaan vielä kerro, mitkä erilaisen väritiheyden omaavat kappaleet kukin ihminen näkee samanvärisinä esimerkiksi päivänvalossa.

## Lähteet
Lincoln Chafee

**Lincoln Chafee** (s. 26. maaliskuuta 1953) on yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen republikaaninen senaattori Rhode Islandin osavaltiosta vuosilta 1999–2007. Hänet nimitettiin isänsä John Chafeen kuoltua osavaltionsa edustajaksi Yhdysvaltain senaattiin. Vuonna 2000 hän voitti vaaleissa vastustajansa, mutta vuonna 2006 hän hävisi paikkansa demokraattien Sheldon Whitehouselle. Tammikuusta 2011 Chafee toimi Rhode Islandin kuvernöörinä, johon tehtävään hänet valittiin puolueista riippumattomana ehdokkaana. Hän jätti republikaanisen puolueen vuonna 2007. 

Chafee pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi 2016 ja oli libertaarien ehdokkaana vuonna 2020.

Lincoln Chafee oli hyvin oman tiensä kulkija Yhdysvaltain senaatissa. Hän oli ainoa republikaanisenaatori, joka vastusti Irakin sotaa. Hän vastusti useampaan otteeseen myös George W. Bushin veroleikkauksia ja vastusti niin ikään John Boltonin valintaa YK:n edustajaksi. Hän vastustaa myös kuolemantuomiota. Hän kannattaa vapaata aborttia sekä puolustaa homoseksuaalien oikeuksia.

Lincoln Chafee muodosti yhdessä John McCainin ja Mainen osavaltion republikaanisten naissenaattorien kanssa ryhmittymän Republicans for Environmental Protection.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Karmeliitat

**Karmeliitoiksi** sanotaan kahden katolisen kirkon sääntökunnan jäseniä. Alkuperäinen karmeliittasääntökunta syntyi Karmelvuorella, siitä nimi. 1500-luvulla tämä sääntökunta jakautui kahtia (ks. Historia). Karmelvuori on Israelissa Haifassa.

## Historia

Nimensä karmeliitat ovat saaneet Palestiinan Karmelvuoren mukaan. Vuorella syntyi 1190-luvulla pyhän Eliaan lähteen luo erakkoyhteisö, joka on karmeliittasääntökunnan alku. Ensimmäisen, ns. pyhän Albertuksen säännön (1208–14) mukaan karmeliitan tuli elää uskossa, toivossa ja rakkaudessa ja työtä tehden, elää yhteisöelämää, lakkaamatta rukoilla hiljaisuudessa ja yksinäisyydessä sekä käyttää arvostelukykyä kaikessa. Muslimien valloittaessa Palestiinan karmeliitat pakenivat 1200-luvun puolessavälissä Eurooppaan, jossa he joutuivat luopumaan erakkoelämästään ja muuttumaan kerjäläismunkkijärjestöksi. Heidät tunnettiin nimellä Karmelvuoren Neitsyt Marian veljet. Vuonna 1452 paavi Nikolaus V julkaisi bullansa ”Cum Nulla”, joka on ns. toisen ja kolmannen sääntökunnan perustamisasiakirja. Siitä lähtien on ollut sääntökuntaan kuuluvia nunnia ja maallikkoja. 1500-luvun lopulla syntyi pyhän Jeesuksen Teresan (1515–1582) perustamana uusi karmeliittasääntökunta, niin sanotut kengättömät karmeliitat. Vanhan observanssin karmeliittasääntökunta (Ordo Carmelitarum, lyh. O. Carm) ja reformoitu sääntökunta (Ordo Carmelitarum Discalceatorum lyh. OCD) ovat erillisiä sääntökuntia, joilla kummallakin on munkki-, nunna- ja maallikkohaara sekä suuri määrä karmeliittojen kahteen sääntökuntaperheeseen assosioituneita, karmeliittaspiritualiteettia noudattavia sääntökuntia. O.Carm. ja OCD-karmeliittojen johto on Roomassa. Karmeliitoilla on YK:ssa NGO-status.

## Spiritualiteetti

Karmeliittasääntökunnat ovat luonteeltaan kontemplatiivisia ja apostolisia. Karmeliittojen esikuva on profeetta Elia, joka oli rukouksen ja toiminnan mies. Toinen tärkeä esikuva on Neitsyt Maria, joka on kontemplatiivisen elämän täydellinen esikuva. Karmeliitat seuraavat erityisesti pyhän Jeesuksen Teresan ja pyhän Ristin Johanneksen opetusta ja esimerkkiä. Teresan tie kristittynä oli rukouksen tie, missä rukous koetaan ystävyytenä Jeesuksen Kristuksen kanssa (Elämäni, 8). 

## Toiminta Suomessa

Suomessa oli karmeliittasisarten luostari (OCD) Espoossa vuodesta 1988 vuoteen 2021 sekä karmeliittamaallikkoryhmä (OCDS) Helsingissä.

## Katso myös
*Espoon karmeliittaluostari
*Ekumeeninen Karmeliittaluostariyhteisö
*Pimeä yö
*Jumalan läsnäolon harjoitus

## Lähteet
*Sääntökuntamaallikot Suomessa (moniste, 2003)
*Pyhä Teresa, *Elämäni* (KATT, 1990)
**Karmeliittasääntö* (KATT, 2012) 

## Aiheesta muualla

*Karmeliittamaallikot
Gandhara

**Gandhāra** (urduksi گندھارا ) oli muinainen intialainen valtakunta nykyisen Pakistanin ja Afganistanin rajalla. Se sijaitsi Peshawarin laaksossa ja sen ympäristössä, Potoharin tasangolla ja Kabuljoen pohjoispuolella. Sen tärkeimmät kaupungit olivaat Purushapura (nykyinen Peshawar) ja Takshashila (nykyinen Taxila).

Gandhāran kuningaskunta oli olemassa tuhannen viidensadan vuoden ajan 500-luvulta eaa. 1000-luvulle. Se kukoisti ajanlaskumme ensimmäiseltä viidennelle vuosisadalle osana buddhalaista Kushanien valtakuntaa. Kushanien kuningas Kanishka piti Peshawaria pääkaupunkinaan, ja hallitsi sieltä käsin lähes koko Pohjois-Intiaa. Kushanien aikana rakennettiin monia hienoja monumentteja ja temppeleitä. 

Muslimit valloittivat Gandharan alueen vuonna 1021, ja nimi Gandhara katosi pikkuhiljaa käytöstä. Suurmogulien aikana se oli osa Kabulin provinssia. 

Gandharalainen veistostaide on kuuluisa buddhalaisen taiteen tyylisuunta, joka sai vaikutteita kreikkalaisesta, syyrialaisesta ja persialaisesta taiteesta ja yhdisti ne intialaiseen kulttuuriperintöön. 

## Lähteet
Pariisin sopimus

**Pariisin sopimus** tarkoittaa seuraavia sopimuksia:

* Pariisin sopimus, sopimus, joka yhdisti Bessarabian Romaniaan vuonna 1920
* Pariisin rauhansopimus, sopimus, jolla toinen maailmansota päätettiin Euroopassa vuonna 1947
* Pariisin sopimus, sopimus, jolla perustettiin Euroopan hiili- ja teräsyhteisö vuonna 1951
* Pariisin ilmastosopimus, vuonna 2015 tehty sopimus, jolla pyritään rajoittamaan ilmastonlämpenemistä.

## Katso myös
* Pariisin rauha, useita merkityksiä luetteleva täsmennyssivu.
Ämmänlänget

**Ämmänlänget** eli *niskakorento* on niskan taakse olkapäille muotoiltu, puusta valmistettu kantoteline. Sen avulla kannetaan raskaita taakkoja, ja se on ollut perinteisesti vesiämpäreiden kantamisessa yleinen apuväline. Suomessakin ämmänlänget olivat käytössä vielä ennen sotia.

Ämmänlänget muistuttaa litistettyä vannetta, jonka pitkät sivut yhdistetään toisiinsa kahdella kangas- tai nahkahihnalla. Laite nostetaan olkapäille lepäämään näiden hihnojen varassa, ja hartiat jäävät siis vanteen sisään. Pituudeltaan säädettävät kantoketjut on kiinnitetty vanteen molempiin päihin.

## Katso myös
*Ies
*Korento

## Lähteet

* Suomen maatalousmuseon internetsivu

## Aiheesta muualla

*Ämmänlänget , Maatalousmuseo Sarka
Dialogues des Carmélites

**Dialogues des Carmélites** (, FP 159) on Francis Poulencin ooppera, joka sai ensi-iltansa 26. tammikuuta 1957 italiaksi La Scala -oopperassa Milanossa ja ranskaksi 21. kesäkuuta samana vuonna Pariisin oopperassa. Teoksen libreton pohjana toimi Georges Bernanosin alun perin elokuvakäsikirjoitukseksi tarkoitettu teos. *Dialogues des Carmélites* yhdistää romantiikan musiikin perinteitä modernin musiikin psykologiseen tietoisuuteen.

Ooppera kertoo tarinan useiden karmeliittanunnien marttyyrikuolemasta Ranskan vallankumouksen aikana, päähenkilön Blanche de la Forcen kohtalon kautta hänen liityttyään Compiègnessa sijaitsevaan luostariin.

## Lähteet
The Milestones

**The Milestones** on vuonna 1994 perustettu helsinkiläinen rock-bändi. Yhtye on julkaissut viisi albumia, *Vol 1* (1996), *Souvenirs* (1999) *Devil In Me* (2009) *Higher Mountain - Closer Sun* (2014) ja *Beautiful Light* (2019).

Yhtyeen musiikki on sekoitus classic-, southern- ja blues-rockia. 

The Milestones toimi joulukuussa 2008 ja kesäkuussa 2011 Whitesnake-yhtyeen lämmittelijänä Helsingin jäähallissa. Helmikuussa 2009 The Milestones teki Suomessa neljän keikan minikiertueen tanskalaisen D-A-D:n lämmittelijänä. Yhtye on myös ollut kolme kertaa Deep Purplen lämmittelijänä.

Yhtye on esiintynyt myös mm. Yhdysvalloissa, Islannissa, Saksassa ja Norjassa.

## Jäsenet
* Olavi Tikka – laulu, huuliharppu
* Tomi Julkunen – kitara
* Marko Kiviluoma – kitara
* Veli Palevaara – basso
* Tommi Manninen – rummut

## Diskografia
* *[[Vol 1]]* (1996)
* *[[Souvenirs (The Milestonesin albumi)|Souvenirs]]* (1999)
* *[[Devil In Me]]* (2009)
* *[[Higher Mountain - Closer Sun]]* (2014)
*Beautiful Light (2019)

## Aiheesta muualla
* The Milestones yhtyeen viralliset kotisivut
Guillain–Barrén oireyhtymä

**Guillain–Barrén oireyhtymä** on harvinainen potilaan ääreishermostoa vaurioittava äkillinen autoimmuunisairaus, akuutti polyradikuliitti. Sen kuvasi Jean Landry vuonna 1859, mutta nimensä syndroomalle antoivat myöhemmin Georges Guillain ja Jean Alexandre Barré.

## Syntymekanismi
Guillain–Barrén oireyhtymä (GBO) on hermojuuren tulehdus, jossa tapahtuu elimistön puolustusmekanismin ohjautuminen omia kudoksia (hermoratoja) vastaan. Se syntyy kehon oman puolustusjärjestelmän ja ulkopuolisen tekijän yhteisvaikutuksesta. Ulkopuolisena laukaisevana tekijänä voi toimia virus, bakteeri tai muu puolustusreaktion laukaiseva tekijä kuten koronavirus. Täsmällistä syntymekanismia ei kuitenkaan tunneta. 

Huomattava osa potilaista on hieman aiemmin sairastanut jonkin virus- tai bakteeri-infektion. Suomessa todetaan vuosittain noin 50–100 tapausta. GBO:ta aiheuttavia viruksia ovat useat hengitystietulehduksia aiheuttavat virukset sekä sytomegalovirus (CMV), Epstein–Barr-virus (EBV), influenssa A -virus, HIV ja vesirokkovirus (VZV). Yleisin aiheuttaja on kampylobakteeri. Myös zikaviruksen yhteyttä oireyhtymään tutkitaan. Italiassa 48 henkilöä 100 000:sta COVID-19:n sairastaneesta potilaasta sairastui Guillain–Barréen. Myös SARS-CoV-2-infektio voi aiheuttaa aiheuttaa GBO:n.

## Oireet
Oireyhtymässä elimistön immuunipuolustus alkaa hyökätä hermojärjestelmän lihasvoimaa säätelevää osaa vastaan. Tyypillisiä oireita ovat raajojen puutuminen ja lihastoiminnan heikkeneminen. Oireita ovat myös kipu, verenpaineen ja sydämensykkeen muutokset sekä virtsaamis- ja ulostamishäiriöt. Oireyhtymä saattaa johtaa jonkinasteiseen väliaikaiseen halvaantumiseen. Vaikeimmissa tapauksissa potilas päätyy tilapäiseen hengityslaitehoitoon. Taudinmäärityksessä keskeistä on oirekuva, joka sisältää etenevää lihasheikkoutta, tunto-oiretta, kipua ja jännevenytysheijasteiden vaimenemista.

## Ennaltaehkäisy ja hoito
Ennaltaehkäisyssä tärkeintä on infektioiden vähentäminen. Taudinkulkuun vaikuttavia hoitoja ovat laskimonsisäinen vasta-ainehoito (IVIG) ja plasmanvaihto, jos taudinkuva on etenevä ja potilas ei pysty liikkumaan itsenäisesti tai itsenäinen liikuntakyky on vakavasti uhattuna. Lieväoireisessa taudinkuvassa hoidosta ei ole osoitettu olevan hyötyä.

## Ennuste
Noin 80–90 prosenttia sairastuneista paranee täysin noin vuoden kuluessa. 5–10 prosentille jää pysyvä haitta, ja hoitomenetelmien kehittymisestä huolimatta edelleen nelisen prosenttia menehtyy sairauteen.

## Lähteet
KeeN

**KeeN** on industrial metal -yhtye, joka perustettiin Sulmonassa Italiassa helmikuussa 2003. Yhtyeen musiikki on saanut vaikutteita monilta alan veteraaneilta, kuten Marilyn Mansonilta (jonka *Against All Gods* -kiertueella KeeN esiintyi lämmittelijänä), Rammsteinilta ja Kovenantilta. Musiikki muistuttaa yleisilmeltään Mansonia, mutta löytää oman linjansa aggressiivisuudellaan, rikkailla melodioillaan ja rytmikkäällä samplemaailmallaan.

## Kokoonpano
* Shirley – Gianni Buccigrossi – laulu
* Critz – Cristian Esposito – kitarat
* Irham – Patrizio M. D’Artista – rummut
* Gray – Maurizio Marchetti – basso
* Kevin – Andrea Tirimacco – koskettimet, samplet

## Levytykset
* Nailing KeeN (single), 2003
* Love With Bile, 2003
* Ars Amatoria (single), 2004
* Love With Bile LTD ED., 2005
* Dying Life, 2005
* Dramas in Formaldehyde, 2006

## Aiheesta muualla
* Yhtyeen kotisivut 
*
Tsaari Saltanin tarina (ooppera)

**Tsaari Saltanin tarina** () on Nikolai Rimski-Korsakovin säveltämä ooppera, joka sai ensi-iltansa Moskovassa marraskuussa 1900. Teos pohjautuu Aleksandr Puškinin samannimiseen runoon. Rimski-Korsakov teki myöhemmin oopperan musiikista myös orkesterisarjan. Oopperasta on peräisin populaarikulttuurissa usein käytetty kappale, joka tunnetaan nimellä *[[Kimalaisen lento]]*.
Tsaari Saltanin tarina

**Tsaari Saltanin tarina** tai **Satu tsaari Saltanista** () on:

* *[[Tsaari Saltanin tarina (runo)|Tsaari Saltanin tarina]]*, Aleksandr Puškinin runo
* *[[Tsaari Saltanin tarina (ooppera)|Tsaari Saltanin tarina]]*, edelliseen perustuva Nikolai Rimski-Korsakovin ooppera
Under the Northern Sky

**Under the Northern Sky** on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen ensimmäinen täyspitkä studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Se äänitettiin samassa yhteydessä *[[The Cleansing]] -[[EP-levy|EP]]:n* levytyssessioiden kanssa *Studio Watercastlessa*, Jyväskylässä 26. helmikuuta&ndash;5. maaliskuuta 2000. Avustajana toimi studioteknikko Arttu Sarvanne. Tuottajana toimi *Little Rose Productionsin* Manu Lehtinen.

Basisti-laulaja A Särkioja on kertonut yhtyeen historian katsauksessa, että äänityssessioiden aikaan talvi oli äärimmäisen luminen, mikä vei albumia melkein "talvikertomuksen" suuntaan. "*Frostmind*" sisältää eräät Immortal Soulsin nopeimmista kirjoittamista kitarariffeistä, sekoittaen perinteistä metallia death metalin ankaruuteen. Albumi sisältää myös kaksi Instrumentaaliraitaa: "*Snowfalls*" ja "*Metsäkukkia*". Ensimmäinen on rauhallinen, talvisia tunnelmia luova kappale, jota siivittää folkhenkinen puhdas kitarointi. *Metsäkukkia* taas on nopea muunnelma vanhasta, perinteisestä sävelmästä. "*Painthings*" kertoo taiteilijan ahdingosta. Kappale "*The Cold Northwind*" julkaistiin samana vuonna kokoelma-albumilla *[[The Metal Rose Collection]]*.

*Under the Northern Sky* sai fanien keskuudessä innostuneen vastaanoton ja kriitikotkin kirjoittivat siitä myönteisiä arvosteluita. Albumi ei kuitenkaan saanut laajaa tunnettavuutta sillä *Little Rose Productionsin* resurssit eivät riittäneet kovin kattavaan markkinointiin. *Under the Northern Sky* oli yhtyeen viimeinen  julkaisu *Little Rose Productions* -levymerkillä.
__NOTOC__
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Aki Särkioja &ndash; murinalaulu, basso
* Esa Särkioja &ndash; kitara
* Pete Loisa &ndash; kitara
* Jupe Hakola &ndash; rummut

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Arvostelu PowerMetal.De-sivulla (saksaksi)
* 
*
Säkkikangas

**Säkkikangas** on harvaa palttinasidoksista kangasta, jonka raaka-aineena käytetään jotakin luonnonkuitua, yleensä hamppua, juuttia tai erilaisia jäteraaka-aineita, kuten pellavajätettä. Säkkikangasta käytetään paitsi säkkien valmistamiseen, myös käsitöissä, askartelussa, sisustuksessa ja huonekalujen näkymättömien sisä- ja alaosien vuorikankaana.
Defensor Legis

**Defensor Legis** on Suomen Asianajajien (aik. Suomen Asianajajaliitto) julkaisema oikeudellinen aikakauskirja. Julkaisu on ilmestynyt vuodesta 1920 ja on siten Pohjoismaiden vanhin asianajajien julkaisu.

Julkaisu sisältää kirjoituksia käytännön oikeuselämän eri aloilta ja valikoituja oikeustapauksia. Julkaisu on tarkoitettu oikeudellisen alan asiantuntijoille sekä oikeuskehityksestä kiinnostuneille.

Defensor Legis ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja sen levikki on noin 2 600. Julkaisun lukijakunnasta noin kolmasosa on muita kuin asianajajia.

Julkaisun päätoimittajana on toiminut lokakuusta 2021 alkaen oikeustieteen tohtori Toni Malminen. Häntä ennen päätoimittajina ovat toimineet muiden muassa Ari Savela, Timo Esko, Mikko Tulokas, Matti Ylöstalo ja Bruno Salmiala. Lehden toimitusneuvostoon kuuluvat professori Suvianna Hakalehto, professori Martti Häkkänen, yliopistonlehtori Heli Korkka-Knuts, asianajaja Juli Mansnérus ja siviilioikeuden dosentti Sakari Wuolijoki.

Defensor Legis -nimi on latinaa ja tarkoittaa oikeuden puolustajaa. Defensor Legis -hahmo on kuvattu Suomen Asianajajien logossa, jonka mukaan julkaisu on saanut nimensä.

## Lähteet
Diopsidi

**Diopsidi** (CaMgSi2O6) on pyrokseeniryhmään kuuluva silikaattimineraali. Kiderakenteeltaan diopsidi on monokliininen ja kuuluu kiderakenteensa takia klinopyrokseeneihin. Kiteet ovat yleensä pylväsmäisiä tai diopsidi voi myös esiintyä kasaumina. Läpikuultava diopsidi on väriltään valkoinen, vihreä tai keltainen. Diopsidi (kalsium-magnesiumsilikaattia) on puhtaana valkoinen, mutta rautapitoisuuden kasvaessa väri muuttuu rusehtavaksi tai vihertäväksi. Diopsidin kiilto on lasikiilto ja viirun väri on valkoinen. Kovuus on Mohsin asteikolla 5,5–6,5 ja ominaispaino 3,2–3,4 g/cm³.

Diopsidia esiintyy metamorfisissa sekä emäksisissä ja ultraemäksisissä kivilajeissa. Esiintymät ovat harvinaisia. Esiintymiä on Italiassa, Kanadassa, Ruotsissa, Saksassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Suomessa muun muassa Outokummussa, jossa esiintyy diopsidin vihreää muunnosta: kromidiopsidia.

## Lähteet
* Kiviopas 

## Aiheesta muualla
* Mindat: Diopside 
* WebMineral: Diopside Mineral Data 
* Handbook of Mineralogy: Diopside (pdf)
Feuersnot

**Feuersnot** ("Tulenpuute", TrV 203) on Richard Straussin yksinäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa 21. marraskuuta 1901. Teos oli Straussin toinen ooppera ja menestyi paremmin kuin säveltäjän ensimmäinen ooppera* [[Guntram]]*, vaikka se sai osakseen moraalista paheksuntaa sisältämänsä mauttomana pidetyn huumorin vuoksi. Ernst von Wolzogen oopperaan kirjoittama libretto perustuu flaamilaiseen kansansatuun. Librettoa voidaan pitää myös Straussin vastineena arvostelijoilleen.

Musiikillisesti *Feuersnot* on vähemmän wagneriaaninen kun edeltäjänsä. Strauss harmitteli vanhenpana teoksen vähäistä suosiota ja korosti sen merkitystä hänen kasvamisessaan säveltäjänä.

## Lähteet
Risto Sänkiaho

**Risto Heikki Sänkiaho** (s. 1941) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja Tampereen yliopiston sosiaalitieteiden tutkimusmenetelmien professori emeritus, koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän aloitti professorina 1977, mutta toimi jo kevät- että syyslukukauden 1970 professori Pertti Pesosen virkavapauden aikana tehtävässä vt:nä. Hän on Lapin yliopiston sosiologian dosentti.

Sänkiaho on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2001.

## Julkaisut
*Puolueiden alueellinen kannatus Uudenmaan läänissä. Väitöskirja. Helsingin yliopisto, Helsinki 1968.
*(& Pertti Pesonen): Kansalaiset ja kansanvalta Suomalaisten käsityksiä poliittisesta toiminnasta. WSOY, 1979.
*Political Remobilization in Welfare States. Teoksessa Russel J. Dalton - Scott C. Flanagan - Paul Allen Beck (Eds.): Electoral Change in Advanced Industrial Democraties: Realignment or Dealignment? Princeton University Press, United States of America, New Jersey 1984.
*(& Harri Rantala): Ydinvoima ja yhteiskunta. Yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitos, Tampereen yliopisto, Sarja A 57, Tampere 1988.
*(Risto Sänkiaho et al.):People and their Polities, The Finnish Political Science Association, Jyväskylä 1990.
*Vaalikansan äänivalta Tutkimus eduskuntavaaleista ja valitsijakunnasta Suomen poliittisessa järjestelmässä (Pertti Pesosen ja Sami Borgin kanssa) WSOY, Juva 1993. 
*The Finnish Voter (toim. Sami Borgin kanssa), The Finnish Political Science Association, Tampere 1995. 
*Viiltoja suomalaiseen yhteiskuntaan Katsaus suomalaisten asenteiden ja arvojen kehitykseen (Sakari, Nurmela ja Juhani, Pehkonen). Teoksessa Suomen tulevaisuus - taloudesta arvoihin. Valtioneuvoston kanslia, Valtioneuvoston tulevaisuusselonteko eduskunnalle osa II, Valtioneuvoston kanslia julkaisusarja 1997/6 
*Partisanship and EU Choice (with Ola Listhaug ja Sören Holmberg). Teoksessa Jenssen, Anders Todal et al. (toim.): To Join or Not to Join Three Nordic Referendums on Membership in the European Union. Scandinavian University Press, Oslo 1998

## Lähteet
Uvaroviitti

**Uvaroviitti**, Ca3Cr2(SiO4)3, on kalsiumkromisilikaatti ja kuuluu granaattiryhmään. Kiderakenteeltaan uvaroviitti on kuutiollinen. Se on yleinen kidemuotoisena, mutta esiintyy myös kasaumina. Väriltään uvaroviitti on smaragdinvihreä, mikä johtuu sen sisältämästä kromista. Viiru on valkoinen ja kiilto on lasikiilto, hartsikiilto tai rasvakiilto. Uvaroviitti voi olla läpinäkyvä tai läpinäkymätön, ja läpinäkyviä uvaroviittejä pidetään jalokivinä. Uvaroviitin kovuus on 6,5–7,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino 3,5–4,5 g/cm³.

Uvaroviitti esiintyy kromiitin, peridotiitin ja serpentiinin yhteydessä. Uvaroviitti on melko harvinainen, ja sitä tavataan muun muassa Venäjän Uralvuorilla, Suomessa (muun muassa Outokummussa), Etelä-Afrikassa, Italiassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa.

Uvaroviittiä käytetään jalokivinä, korukivinä ja hionta-aineena.

## Lähteet
* Uvaroviitti 
### Viitteet