open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
A24

**A24** (1998–2010) oli Nesteen, aikaisemmin Fortumin omistama polttonesteiden jakeluasemaketju. A24-asemat olivat miehittämättömiä niin kutsuttuja kylmäasemia ja nimensä mukaisesti avoinna ympäri vuorokauden. A24-asemia oli Suomessa noin 160. Asemilta sai muun muassa Keskon plussapisteitä ja Tradekan YkkösBonusta.

Neste Oil aloitti keväällä 2008 asemakonseptinsa uudistuksen, jonka yhteydessä koko asemaverkosto uusittiin Neste Oil -ilmeiseksi. Uudistuksen myötä kaikki Nex- ja A24-automaattiasemat muuttuivat joko Neste Oil Express- tai Neste Oil -automaattiasemiksi. Uudistus valmistui kokonaisuudessaan vuonna 2010.

## Lähteet
Ritoil

**Ritoil** on Suomen pienin huoltoasemaketju. Ketjun on perustanut kotkalainen Risto Rämä, joka rakensi ensimmäisen oman huoltoasemansa Kotkaan 1980.

Ritoil-asemia on yhteensä kolme ja nämä kaikki sijaitsevat Kotkassa. Yksi näistä on veneasema.

Vuonna 2019 Ritoilin liikevaihto oli 3,7 miljoonaa ja tilikauden tulos oli 93 000 euroa tappiollinen.

Porissa Ritoil-asema sijaitsi ydinkeskustassa  Vähälinnankadun ja Isouusikadun kulmassa. Yhtiöllä oli omistamallaan tontilla oma kylmäasema, kunnes se vuokrasi liikepaikan Seolle 2020-luvun taitteessa. Seon kylmäasema lopetti vuonna 2023.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ristorama.fi
Erik Beijar

**Erik Edvin Beijar** (12. toukokuuta 1921 Vaasa – 8. marraskuuta 1993 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija.

Beijar edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 36 A-maaottelua vuosina 1939–1953. Suomen mestaruuden hän voitti Vasa IFK:n riveissä vuosina 1944 ja 1946.

Pelaajauransa jälkeen Beijar toimi jalkapallotuomarina. Hän oli kansainvälinen tuomari vuodesta 1961 alkaen. Beijar tuomitsi yhteensä neljä A-maaottelua, useita nuorten maaotteluita sekä yhden UEFA Cupin ja Cup-voittajien cupin ottelun.  Hänet palkittiin Suomessa vuoden ansioituneimpana erotuomarina vuonna 1964.

Ammatiltaan Erik Beijar oli lasimestari. Hän voitti sarjansa valtakunnallisessa "Työ- ja taitokilpailussa" vuonna 1957.

## Lähteet

* 

### Viitteet
Kylkiluunkohottajalihas

**Kylkiluunkohottajalihakset** () kuuluvat sisäänhengityslihaksiin. Ne kulkevat rintanikamien poikkihaarakkeista kaudaalisesti seuraavan nikaman kohdalla olevaan kylkiluuhun ja sen kraniaalireunaan. Supistuessaan kylkiluunkohottajalihakset nostavat kylkiluita, jolloin rintaontelon tilavuus kasvaa ja sisäänhengitys voi tapahtua.

## Katso myös
* Etumainen selänpuoleinen sahalihas
* Pallea
* Uloin kylkivälilihas
* Suora rintalihas
Mies, joka ei osannut sanoa ei

**Mies, joka ei osannut sanoa ei** on Risto Jarvan  ohjaama komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa näyttelevät Antti Litja, Kirsti Wallasvaara, Matti Ruohola, Vivi-Ann Sjögren ja Sina Kujansuu.

## Juoni
Pastori Aimo Niemi (Antti Litja) palaa Yhdysvalloista takaisin Helsinkiin "Kivimäkeen", omille kotikonnuilleen. Siellä hän tapaa nuoruutensa parhaan ystävän kauppias Kauko "Kake" Aaltosen (Matti Ruohola), nuoruutensa ensirakkauden Anna Aaltosen (Vivi-Ann Sjögren) sekä Kaken ja Annan pojan, Petterin (Kalle Ruohola). Milla Kurki (Kirsti Wallasvaara) on monesti joutunut pettymään miesten suhteen, ja hän tahtoisikin kovasti löytää oikean rakkauden.

Kivimäki, jota elokuvassa esittää Puu-Vallila, on purku-uhan alla, ja tilalle aiotaan rakentaa betoninen kerrostaloalue. Puu-Vallila olikin tuohon aikaan, 1970-luvulla elokuvan esittämällä tavalla uhattuna.

Kauppias Aaltoset ovat kehityssuunnitelmista mielissään, mutta Kurjen Milla taas vastustaa niitä. Aimo päätyy kirjoittamaan nimensä sekä Aaltosten adressiin betonialueen puolesta että Kurjen adressiin sitä vastaan. Aimo työskentelee seurakunnan avioliittoneuvojana. Työssään hän kohtaa monen moisia ihmisiä, muun muassa naispoliisin (Sina Kujansuu), joka kertoo olevansa "se klassinen toinen nainen". Hänen petikumppanikseen paljastuu lopulta eräs liiankin tuttu mieshenkilö: Kake. 

Sattumusten kautta Aimolle kehittyy Kivimäen suurimman naissankarin maine, joka johtaa erilaisiin huvittaviin kommelluksiin koko elokuvan ajan. Todellisuudessa hän kerää koko ajan rohkeutta kosiakseen Millaa, joka myös on rakastunut Aimoon.

Kaken ja Annan avioliitto kokee äkkiromahduksen viattomasta tilanteesta alkunsa saaneessa aviokriisissä, vaikka oikeita syitäkin olisi. Kun Millan kosinta ei onnistu, päättää Aimo palata Amerikkaan. Anna iskee silmänsä vanhaan heilaansa Aimoon, ja tunkeutuu tämän asuntoon tarkoituksenaan tehdä Kake mustasukkaiseksi. Milla ja Kake kuvittelevat parin rakastuneen. Aimo ei kuitenkaan osallistu muhinointiin vaan nappaa unilääkettä. Lopulta Anna heittää pastorin ulos tämän omasta kodista Amerikkaan paluuta varten pakattuine laukkuineen. Lopulta Aimo tuupertuu pihalle unilääkkeisiin, ja Milla pelastaa sieltä rakkaansa, ja lempi leimahtaa.

## Näyttelijät

## Julkaisut
Elokuva julkaistiin DVD:llä 2. joulukuuta 2011.

## Televisioesitykset Suomessa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mies, joka ei osannut sanoa ei Risto Jarva -seuran kotisivuilla 
* Leffatykki  (arvostelu)
* 
*
Suora rintalihas

**Suora rintalihas** () kuuluu sisäänhengityslihaksiin. Se on pieni, neliönmuotoinen lihas vartalon kraniaaliosassa. Suora rintalihas kiinnittyy alkupäästään ensimmäiseen kylkiluuhun ja loppupäästään toisen, kolmannen tai neljännen kylkiluun kylkirustoon.

## Katso myös
* Etumainen selänpuoleinen sahalihas
* Pallea
* Kylkiluunkohottajalihas
* Uloin kylkivälilihas
Monoi

**Monoi** on hajustettu öljy, joka on peräisin Tahitilta. Sitä on alun perin käytetty perinteiseen polynesialaiseen hierontaan, ja myös kosmetiikka-ala on alkanut käyttää sitä. Monoin väitetään kosteuttavan ja pehmentävän ihoa sekä elvyttävän hiuksia. Riippumattomien laboratorioiden lukuisien testien perusteella öljystä väitetään tulleen yksi modernin kosmetologian hittituotteista.

Monoi on kullankeltaista ja kevyesti tuoksuvaa. Se valmistetaan liottamalla Polynesian saarilla kasvavan jatkuvakukintaisen keikarinkukkalajin (*[[Gardenia taitensis]]*) aurinkokuivattuja nuppuja kopraöljyssä. Menetelmä on sertifioitu, eikä muilla tavoin valmistettuja öljyjä saa kutsua monoiksi.

## Käyttö
Monoi on ollut pitkään osa polynesialaista perinnettä. Sitä on käytetty sekä ruumiin että mielen parantamiseen. Papit käyttivät öljyä karkottamaan pahoja henkiä tehdessään uhrauksia kivisillä lavoilla. 

Nykyään monoi on päivittäistavara, jota käytetään muun muassa vastasyntyneiden säännölliseen hieromiseen. Monoin väitetään olevan myös polynesialaisten naisten kauneuden salaisuus. Sitä käytetään muun muassa uimisen ja kylpemisen jälkeen kosteuttamaan ihoa ja hiuksia sekä moneen muuhun tarkoitukseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Monoi.com 
* Monoi-institute
Carrere

**Carrere** on pieni levy-yhtiö, jonka perusti 1970-luvulla ranskalainen  Claude Carrère. Yhtiön ensimmäinen tähti oli Sheila, joka meni vuonna 1970 Claude Carreren kanssa naimisiin.  Se toimi aluksi diskomusiikin levittäjänä, mutta 1980-luvulla siitä tuli brittiläisten uuden aallon heavy metal -yhtyeiden tuottaja.

## Artisteja ja yhtyeitä
* Sheila B. 
* Saxon
* Rage
* Demon
* P. Lion, Italia

## Lähteet
* 

### Viitteet
Theodore Bikel

**Theodore Meir Bikel** (2. toukokuuta 1924 Wien, Itävalta – 21. heinäkuuta 2015 Los Angeles, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen näyttelijä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli *[[Afrikan kuningatar]]* (1951), ja hän oli Oscar-ehdokkaana roolistaan elokuvassa *[[Kahle]]* (1958). 

Bikelin juutalainen perhe pakeni 1938 Palestiinaan. Hän muutti työn vuoksi 1950-luvulla Lontooseen ja sitten Yhdysvaltoihin.

Bikel esiintyi myös näyttämöllä, muun muassa Tevyen roolissa musikaaleissa *[[Viulunsoittaja katolla]]* ja  kapteeni von Trappina *[[Sound of Music]]issa*.  Hänen tunnettuihin televisiorooleihinsa kuuluu Klingon Worfin adoptioisä *[[Star Trek – uusi sukupolvi|Star Trek – uudessa sukupolvessa]]*. Hän perusti Newport Folk Festivalin Pete Seegerin ja George Weinin kanssa ja levytti itsekin, lähinnä heprean- ja jiddišinkielistä kansanmusiikkia.

Bikelilta ilmestyi omaelämäkerta *Theo* 1995. Hän oli neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa. Hän oli vuodesta 1961 Yhdysvaltain kansalainen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*Theodore Bikel - Internet Accuracy Project
Andy Williams

**Howard Andrew ”Andy” Williams** (3. joulukuuta 1927 – 25. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen viihdelaulaja ja -lauluntekijä, joka esiintyi myös elokuvissa. 

Williams syntyi Iowassa ja esiintyi jo lapsena yhtyeenä kolmen vanhemman veljensä kanssa. Pitkän ja menestyksekkään soolouransa hän aloitti 1950-luvulla. Hän oli Robert F. Kennedyn läheinen ystävä ja esiintyi tämän hautajaisissa vuonna 1968.

Williamsilla oli vuosina 1962–1971 oma televisioshow’nsa *[[The Andy Williams Show]]*, joka keräsi kolme Emmy-palkintoa. Williamsilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän sai elämänsä aikana 18 kultalevyä ja kolme platinalevyä.

Williams menehtyi virtsarakon syöpään.

## Studioalbumit

* Andy Williams Sings Steve Allen (1956)
* Andy Williams Sings Rodgers and Hammerstein (1958)
* Two Time Winners (1959)
* To You Sweetheart, Aloha (1959)
* Lonely Street (1959)
* The Village of St. Bernadette (1960)
* Under Paris Skies (1960)
* Danny Boy and Other Songs I Love to Sing (1962)
* Moon River and Other Great Movie Themes (1962)
* Million Seller Songs (1962)
* Warm and Willing (1962)
* Days of Wine and Roses and Other TV Requests (1963)
* The Andy Williams Christmas Album (1963)
* The Wonderful World of Andy Williams (1964)
* The Academy Award-Winning "Call Me Irresponsible" and Other Hit Songs from the Movies (1964)
* The Great Songs from "My Fair Lady" and Other Broadway Hits (1964)
* Andy Williams' Dear Heart (1965)
* Merry Christmas (1965)
* The Shadow of Your Smile (1966)
* In the Arms of Love (1966)
* Born Free (1967)
* Love, Andy (1967)
* Honey (1968)
* Happy Heart (1969)
* Get Together with Andy Williams (1969)
* Raindrops Keep Fallin' on My Head (1970)
* The Andy Williams Show (1970)
* Love Story (1971)
* You've Got a Friend (1971)
* Love Theme from "The Godfather" (1972)
* Alone Again (Naturally) (1972)
* Solitaire (1973)
* The Way We Were (1974)
* Christmas Present (1974)
* You Lay So Easy on My Mind (1974)
* The Other Side of Me (1975)
* Andy (1976)
* Let's Love While We Can (1980)
* Greatest Love Classics (1984)
* Close Enough for Love (1986)
* I Still Believe in Santa Claus (1990)
* Nashville (1991)
* We Need a Little Christmas (1995)
* I Don't Remember Ever Growing Up (2007)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Andy Williamsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Nils Rikberg

**Nils Bertil Rikberg** (29. maaliskuuta 1928 Pernaja – 10. elokuuta 2002 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.

Rikberg pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa vuonna 1952 Norjaa vastaan ja teki heti kaksi maalia. Kaikkiaan hän pelasi 15 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hän edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa.

Suomessa Rikberg edusti Loviisan Toria, Kotkan Jäntevää ja Åbo IFK:ta. Hän saavutti yhden SM-hopean (1953) ja yhden  SM-pronssia (1963). Suomen cupin hän voitti vuonna 1965.

Vuonna 1953 Rikberg lähti ulkomaille ammattilaiseksi toisena suomalaisena jalkapalloilijana Aulis Rytkösen jälkeen. Rikberg pelasi neljä vuotta Ranskassa edustaen joukkueita Toulouse FC ja FC Sète.

## Lähteet

* 

### Viitteet
Olof Stolpe

**Olof Ossian Hugo Stolpe** (18. huhtikuuta 1927 Vaasa – 7. helmikuuta 2006 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Olof Stolpe oli 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa Vaasan IFK:n kantavia voimia.

Stolpe edusti Suomea vuonna 1952 jääpalloilijana Oslon talviolympialaisissa ja jalkapalloilijana Helsingin kesäolympialaisissa. Helsingissä hän teki kaksi maalia Suomen ainoassa ottelussa, jonka Itävalta voitti maalein 3–4. Tätä pidettiin hänen uransa parhaana jalkapallomaaotteluna. Kaikkiaan hän pelasi vuosina 1947–1953 jalkapallossa 13 A-maaottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja jääpallossa kahdeksan A-maaottelua.

Jalkapallon Suomen mestaruuden 161 cm pitkä Stolpe voitti VIFK:n riveissä vuonna 1953. Lisäksi hän saavutti Palloliiton mestaruuden vuosina 1947 ja 1948, SM-hopeaa 1951 ja 1952 sekä SM-pronssia 1950. Hän teki SM-sarjaurallaan 71 maalia. 

Jääpallossa hän saavutti VIFK:n riveissä SM-hopeaa vuosina 1949 ja 1964 sekä pronssia vuonna 1950. VIFK:n lopetettua jääpallon Stolpe edusti kaudesta 1968 alkaen vaasalaista jääpalloseuraa Vaasa-67. Stolpe valmensi -80 luvulla Vaasalaista jääpallon erikoisseura Nollia, jotka myös nosti ykkösdivariin 1986.

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Olof Stolpen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Émile Mâle

**Émile Mâle** (2. kesäkuuta 1862 Commentry Ranska – 6. lokakuuta 1954 abbaye de Chaalis) oli ranskalainen taidehistorioitsija, jonka keskeinen tutkimusalue oli Ranskan keskiaikainen sakraalitaide ja itäinen vaikutus eurooppalaiseen ikonografiaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

## Elämäkerta
Mâle syntyi Auvergnen maakunnassa ja  oli oppilaana École normale supérieuressa, josta hän valmistui vuonna 1886.  Hän opetti ensiksi retoriikkaa Saint-Étiennessa ja sittemmin Toulousen yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1899 kolmiosaisella, mammuttimaisella teoksellaan *Art religieux du XIIIe siècle en France*. Hän opetti kristillisen taiteen historiaa Sorbonnessa vuodesta 1906 lähtien ja oli saman aiheenoppituolin haltija vuodesta 1912.

Vuosina 1923 ja 1937 hän toimi Roomassa sijaitsevat Ranskan tutkimusinstituutin *École française de Rome* johtajana, ja tässä tehtävässä hän seurasi akatemian jäsentä Louis Duchesnea.

## Kunnianosoitukset
Émile Mâlelle myönnettiin hänen elinaikanaan useita akateemisia ja muita virallisia kunnianosoituksia, joista mainittakoon:
* Académie des inscriptions et belles-lettres -jäsenyys (1918)
* Académie royale de Belgique -jäsenyys
* British Academy -jäsenyys
* Ranskan akatemian jäsenyys
* Ranskan kunnialegioonan suurupseerin arvo

## Teokset
* *Quomodo Sybillas recentiores artifices representaverint* (1899)
* *L'Art religieux du XIIIe siècle en France* (1899) - väitöskirja
* *L'Art religieux de la fin du Moyen Âge en France* (1908)
* *L'Art allemand et l'art français du Moyen Âge* (1917)
* *L'Art religieux au XIIe siècle en France* (1922)
* *Art et artistes du Moyen Âge* (1927)
* *L'Art religieux après le Concile de Trente, étude sur l'iconographie de la fin du XVIe, du XVIIe et du XVIIIe siècles en Italie, en France, en Espagne et en Flandre* (1932)
* *Rome et ses vieilles églises* (1942)
* *Les Mosaïques chrétiennes primitives du IVe au VIIe siècle* (1943)
* *L'Art religieux du XIIe au XVIIIe siècle* (1945)
* *Jean Bourdichon : les Heures d'Anne de Bretagne à la Bibliothèque nationale* (1946)
* *Les Grandes Heures de Rohan* (1947)
* *Notre-Dame de Chartres* (1948)
* *La Fin du paganisme en Gaule et les plus anciennes basiliques chrétiennes* (1950)
* *La Cathédrale d'Albi* (1950)
* *Histoire de l'art* (2 nidettä, 1950, toimituksen johto)
* *Les Saints Compagnons du Christ* (1958, postuumi julkaisu)

## Lähteet
*Gilberte Émile-Mâle, *Émile Mâle. Souvenirs et correspondence de jeunesse*, Nonette : Éditions CRÉER, 2002

## Aiheesta muualla
*Ranskan akatemian elämäkertatiedosto 

* Elämäkerta 
* The Gothic Cathedral, Émile Mâlen teksti digitaalisena 
* Website of the Académie française
Charlie Callas

**Charlie Callas** (20. joulukuuta 1924 New York, New York – 27. tammikuuta 2011 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi koomikkona, joka esiintyi muiden muassa Johnny Carsonin ja Andy Williamsin ohjelmissa. Hän esiintyi myös elokuvissa, muun muassa Elliott-lohikäärmeen äänenä elokuvassa *[[Pete ja lohikäärme Elliott]]* (1977). Hän syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, selvisi toisesta maailmansodasta ja sai puolisonsa Eve Velac'n kanssa kaksi lasta. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kalevi Lehtovirta

**Kalevi Valdemar Lehtovirta** (20. helmikuuta 1928 Turku – 10. tammikuuta 2016 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.

Lehtovirta edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 44 A-maaottelua ja teki niissä 12 maalia.

Suomessa Lehtovirta edusti Turun Pyrkivää, Turun Weikkoja, Turun Palloseuraa ja Turun Tovereita. Hän voitti SM-sarjan maalikuninkuuden yhdessä Kai Pahlmanin kanssa vuonna 1958.

Vuonna 1953 Lehtovirta lähti ulkomaille ammattilaiseksi kolmantena suomalaisena jalkapalloilijana – hänen edeltäjiään olivat Aulis Rytkönen ja Nils Rikberg. Lehtovirta pelasi neljä vuotta Pariisin Red Star -joukkueessa.

Vuoden suomalaiseksi jalkapalloilijaksi Lehtovirta valittiin vuonna 1951. Hän voitti TUL:n mestaruuden jalkapallossa 1953, jääkiekossa 1947 ja 1948 sekä jääpallossa 1951 ja 1952.

## Lähteet
* National Football Teams
* 
* 
* 

### Viitteet
Nauta (yhtye)

**Nauta** oli 1970-luvun lopun ja 1980-alun aikana toiminut suomalainen uuden aallon punk-yhtye. Se poikkesi monista saman genren aikalaisbändeistä siinä, että se käytti kappaleissaan kosketinsoittimia. Yhtyeen tyyli oli hyvin lähellä raisiolaista yhden albumin julkaissutta Korroosiota.

Naudan tunnetuimmat levytykset ovat *Asfalttidisko*-kokoelmalla julkaistut kappaleet ”Hienot ihmiset” ja ”Ulkona”. Nauta julkaisi myös vuonna 1980 Majuri Records -levymerkkinsä kautta omakustanne-EP:n *Onko Suomi vapaa maa?*, josta on muodostunut haluttu keräilyharvinaisuus suomalaisen punk-musiikin keräilijöiden parissa. EP-levyn painos oli 250 kappaletta.

*Onko suomi vapaa maa* -ep:n sisältö on julkaistu uudelleen  kokoelmalla *Nobody Wants Us, vol. 1: Finland - Rare punk rock 1979-1983*. Kokoelmalle ja sen vuosiin 1979-80 keskittyneelle jatko-osalle on koottu yhteen sellaisten kotimaisten uuden aallon yhtyeiden tuotantoa joita ei aiemmin ole cd-formaatissa julkaistu ja joiden alkuperäiset vinyylipainokset ovat käytännössä katsoen hävinneet levymarkkinoilta keräilijöiden ulottumattomiin.

## Kokoonpano
### Ensimmäinen
* Reijo Kuikka (laulu, kitara)
* Kai Hapuli (kitara)
* Petri Alakoski (koskettimet)
* Pekka Mäntylä (basso)
* Antti Ylöstalo (rummut)

### Toinen
* Reijo Kuikka (laulu, kitara)
* Kai Hapuli (kitara)
* Petri Alakoski (koskettimet)
* Heikki Ojala (basso)
* Antti Ylöstalo (rummut)

## Diskografia
### EP:t
* *Onko Suomi vapaa maa?* (AYS 1.) (1979)

### Kokoelmilla
* *3 vuotta myöhemmin*: ”Tänään” (1980)
* *Asfalttidisko*: ”Ulkona” ja ”Hienot ihmiset” (Kräk 1980)

## Lähteet
* 
### Viitteet
William Kanerva

**Yrjö William Kanerva** (aik. **Ollikainen**, 26. marraskuuta 1902 Impilahti – 10. lokakuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.

Kanerva edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, jossa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 51 A-maaottelua ja oli Max Viinioksan jälkeen toinen vähintään 50 maaottelua pelannut suomalaisjalkapalloilija.

Suomen mestaruuden Kanerva voitti jo 16-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuonna 1919. Hän siirtyi vuodeksi 1923 Helsingin Palloseuraan, jossa hän pelasi vuoteen 1938 saakka ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1926, 1927, 1929, 1932, 1934 ja 1935.

Pikaluistelussa Kanerva sijoittui MM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuonna 1924 ja 19:nneksi vuonna 1925. SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1926 ja viidenneksi vuonna 1924. Hän voitti juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1920.

Jääkiekon SM-sarjassa Kanerva pelasi kauden 1933–1934 Helsingin Palloseurassa ja saavutti SM-hopeamitalin.

## Lähteet

* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Urheilumme tekijämiehiä: Kun ruotsalainen istui sylissä... Yrjö Villiam Kanerva, Seura, 31.05.1939, nro 22, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jarl Malmgren

**Jarl Edvard Malmgren** (12. syyskuuta 1908 Karjaa – 5. kesäkuuta 1942 Aunuksen Karjala) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.

Keskustukena pelannut Malmgren oli Suomen jalkapallomaajoukkueen kapteeni Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 32 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Jalkapallon Suomen mestaruuden hän voitti HIFK:n riveissä vuosina 1930, 1931, 1933 ja 1937.

Jääpallossa Malmgren voitti Suomen mestaruuden vuosina 1934, 1935 ja 1938.

Malmgren kaatui 33-vuotiaana jatkosodassa Pogostin kylässä Aunuksen Karjalassa. Sotilasarvoltaan Malmgren oli luutnantti. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle. 

## Lähteet
* 

*Jarl Malmgrenin maaottelut

### Viitteet
Jorma Vaihela

**Jorma Johan Sigurd Vaihela** (30. syyskuuta 1925 Raahe – 9. helmikuuta 2006 Kungälv, Ruotsi) oli suomalainen jalkapalloilija.

Hän pelasi 34 A-maaottelua vuosina 1947–1954 ja teki niissä 13 maalia. Vaihela on edelleen Suomen jalkapallomaajoukkueen kymmenen parhaan maalintekijän joukossa. Hän teki muun muassa maalin, kun Suomi pelasi kaikkien aikojen ensimmäisen tasapelinsä MM-karsinnoissa. Vastustajana vuoden 1950 kisojen karsinnassa oli tuolloin Irlanti ja ottelu päättyi maalein 1–1. Vaihela teki maalin myös vuoden 1954 MM-kisojen karsinnassa, kun Suomi pelasi karsintahistoriansa ensimmäisen vierastasapelin Belgiaa vastaan maalein 2–2. Hyökkääjänä pelannut Vaihela edusti Suomea myös Helsingin olympialaisissa vuonna 1952.

Suomessa hänen seurojaan olivat Rosenlewin Urheilijat -38, Porin Palloilijat ja Turun Toverit. Vuonna 1954 Vaihela muutti Ruotsiin, jossa hän edusti kolmen kauden ajan IK Oddevoldia. Hänen poikansa Seppo Vaihela pelasi jääpalloa Ruotsin maajoukkueessa ja on toiminut muun muassa Kansainvälisen jääpalloliiton pääsihteerinä.

## Lähteet
* 
*National Football Teams

### Viitteet
Paavo Salminen

**Paavo Eerikki Salminen** (19. marraskuuta 1911 Helsinki – 27. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.

Maalivahtina pelannut Salminen edusti Suomea Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 12 A-maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Toverien riveissä vuonna 1942 ja sai pronssia vuosina 1934, 1935 ja 1939.

## Lähteet
*
Erkki Gustafsson

**Erkki Gustafsson** (31. joulukuuta 1912 Helsinki – 13. tammikuuta 1966, Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä pelannut Gustafsson edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi kolme A-maaottelua ja neljä B-maaottelua vuosina 1932–1939. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Tovereita.

## Lähteet

*
Pentti Larvo

**Pentti Karl Isak Larvo** (alun perin **Lindsten**, 22. joulukuuta 1907 Urjala – 1. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.

Keskustukimiehenä ja hyökkääjänä urallaan pelannut Larvo edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, joissa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 31 A-maaottelua ja teki niissä neljä maalia. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Palloseuran riveissä vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. SM-sarjaurallaan hän teki 40 maalia.

Larvo sai tanskalaisen jalkapalloilijan Nils Middelboen lahjoittaman olympiakisojen hopeamitalin jatkosodassa kunnostautuneimpana suomalaisena jalkapalloilijana.

## Lähteet
Q Records

**Q Records** oli lyhytikäinen 1981&ndash;1982 vaikuttanut Richard Stanleyn pyörittämä suomalainen levymerkki. Levy-yhtiön kautta ilmestyi kolme LP:tä, jotka ovat Argon-yhtyeen *[[Kone kertoo]]* (1981), Torstai 6.12.1917 -yhtyeen *[[Tunnustuksia (albumi)|Tunnustuksia]]* (1981) ja Hot Sox -yhtyeen *[[Das Kapital (albumi)|Das Kapital]]* (1981). Yhtiö julkaisi myös muutamia singlejä, joita sille levyttivät Argonin ja Hot Soxin ohella Twiggy Oliver ja Siberia.
Ernst Grönlund

**Ernst Aleksander Grönlund** (18. joulukuuta 1902 Helsinki – 13. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1940–1941 jälkeen. Hän oli pelipaikaltaan välihyökkääjä.

## Seurajoukkueet

Hänen kasvattajaseuransa oli Töölön Vesa, josta Grönlund siirtyi kaudella 1931 edustamaan Helsingin IFK:ta niin jalka- kuin jääpallossa.

Suomen mestaruuden Grönlund voitti HIFK:n riveissä vuosina 1931, 1933 ja 1937. SM-sarjaurallaan hän teki 58 maalia. TUL:n mestaruuden Grönlund voitti Töölön Vesaa edustaen vuosina 1926 ja 1930.

Jääpallossa Suomen mestaruuden hän saavutti Helsingin IFK:ssa vuosina 1934, 1935, 1938, 1939 ja 1941. SM-sarjakaudet jääpallossa Grönlundilla olivat 1932-41, joissa hän pelasi kaikkiaan 52 ottelua.

## Maajoukkue

Välihyökkääjänä pelannut Grönlund edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, joissa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Lisäksi hän esiintyi Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueessa vuoden 1925 työläisolympialaisissa sekä Moskovan spartakiadeissa 1928. Kaikkiaan Grönlund pelasi 37 A-maaottelua ja teki niissä 10 maalia. 

Jääpalloilijana Grönlund pelasi seitsemän A-maaottelua ja teki niissä yhden maalin.  A-maaotteluedustuksia Grönlundille kertyi kaikkiaan 7. TUL:n jääpallomestaruuden hän voitti jo aiemmin vuosina 1927 ja 1928 Töölön Vesan paidassa. 

## Saavutukset

### Jalkapallo

* **Suomen mestaruus:** 1931, 1933, 1937
* **TUL:n mestaruus:** 1926, 1930

### Jääpallo

* **Suomen mestaruus:** 1934, 1935, 1938, 1939, 1941

## Lähteet
JP-Musiikki

**JP-Musiikki** oli Jarmo Jylhän ja Erkki Puumalaisen vuonna 1979 perustama levy-yhtiö. Vuoteen 1987 saakka toiminut levy-yhtiö julkaisi toimintansa aikana satoja albumeita sekä 74 singleä. Yhtiön singletuotanto on julkaistu cd-muodossa kokoelmana *JP-Musiikki – Kaikki singlet 1979–1987*.

JP-Musiikin menestystuotteita olivat muun muassa Jaakko Tepon 1980-luvulla tekemät albumit sekä erilaiset huoltoasemakasettijulkaisut. 1980-luvun alussa yritys tuotti noin 300&nbsp;000 c-kasettia vuodessa. Muita JP-Musiikin tunnetuimpia artisteja olivat tanssiyhtye Topi ja Toivottomat ja liikunnanopettajasta iskelmäartistiksi vaihtanut Robin. ÄKT:n tilastojen mukaan JP-Musiikin markkinaosuus vuosina 1984–1986 oli noin 5 % äänitteiden kappalemääräisestä myynnistä. Kotimaisten äänitteiden kohdalla yhtiön markkinaosuus oli suurimmillaan noin 10 %.

JP-Musiikin tuotannon pääpaino oli iskelmämusiikissa, mutta tuotantoa ilmestyi myös muista tyylisuunnista. Esimerkkeinä mainittakoon heviyhtye Sarcofaguksen levyt sekä Solid-lauluryhmän laulelmalevy.

JP-Musiikki määrättiin konkurssiin vuonna 1987. Myöhemmin samana vuonna hovi- ja korkein oikeus kumosivat konkurssin. Lopputulos kuitenkin oli, että yhtiön liiketoimintaedellytykset loppuivat vuonna 1992.

Nykyisin yhtiön julkaisujen masteroikeudet omistaa Finedit, jolta vuokrattuna tuotantoa ovat cd-muodossa uusintajulkaisseet etupäässä Poptori ja Rocket Records.

## Lähteet
Gettysburgin puhe

**Gettysburgin puhe** () oli Yhdysvaltojen presidentin Abraham Lincolnin kuuluisin puhe, ja yksi Yhdysvaltojen historian kuuluisimmista puheista. Lincoln piti puheen Pennsylvanian Gettysburgissa Soldiers' National Cemetery -hautausmaan (nyk. Gettysburg National Cemetery) vihkiäistilaisuudessa 19. marraskuuta 1863, neljä ja puoli kuukautta Yhdysvaltain sisällissodan käännekohtana olleen Gettysburgin taistelun jälkeen. Moni puheen osa on jäänyt elämään lentävinä lauseina. Tunnetuimmat näistä lienevät alku "Fourscore and seven years ago..." ('Seitsemänyhdeksättä vuotta sitten...') sekä varsinkin lopussa oleva luonnehdinta Yhdysvaltain demokraattisesta valtiomuodosta: "government of the people, by the people, for the people" ('kansalaisten hallinto, kansalaisten hoitamana, kansalaisia varten').

Itse tilaisuudessa puhe oli toissijainen. David Wills, varakas asianajaja, oli ehdottanut valtion tukea hautausmaan perustamiseksi, ja hankkeen lopulla valmisteli komitean kanssa vihkiäistilaisuutta. Hän kutsui tilaisuuden pääpuhujaksi Edward Everettin, joka oli toiminut monessa valtiollisessa virassa (mm. ulkoministerinä) ja jota pidettiin aikansa parhaana puhujana. Tilaisuutta jopa siirrettiin, koska Everett sanoi, että tarvitsi enemmän aikaa puheen kirjoittamiseen. Wills ja muu komitea kutsuivat presidentti Lincolnin tilaisuuteen. Kirjeessään he sanoivat: "It is the desire that, after the Oration, you, as Chief Executive of the nation, formally set apart these grounds to their sacred use by a few appropriate remarks." ('Toivomme, että valtiomme johtajana voisitte juhlapuheen jälkeen virallisesti asettaa tämän maan pyhään käyttöön muutamilla asiaan kuuluvilla sanoilla.')

Joskus väitetään, että Lincoln kirjoitti puheensa junamatkan aikana kirjekuoren taakse. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkansa: Lincoln valmisteli puheensa huolellisesti. Tutkijat kuitenkin kiistelevät täsmällisestä sanamuodosta. Puheesta on viisi erilaista luonnosversiota, joissa on pieniä eroja ja käsin tehtyjä korjauksia, ja varmasti ei tiedetä, mikä näistä versioista kuultiin itse tilaisuudessa. Alexander Blissin perheen omistuksessa ollut luonnos on parhaiten valmisteltu, luultavasti viimeisenä tehty ja ainoa kappale, jonka Lincoln allekirjoitti. Tätä versiota myös useimmiten siteerataan.

Myös itse puhetilaisuudesta on ristiriitaisia aikalaiskertomuksia. Joidenkin kuulijoiden mukaan reaktio puheeseen oli hiljainen ja jopa viileähkö, sillä Lincolnin toivottiin puhuvan hieman pitempään kuin vain muutaman minuutin. Väitetään, että Lincolnin henkivartija Ward Hill Lamon totesi, että puhe ei, huonon auran tavoin, "kynnä", tosin tämän väitteen todenperäisyys ei ole varmaa. Toisissa lähteissä taas puhutaan valtavista suosionosoituksista; *New York Timesin* mukaan puheen keskellä ja sen jälkeen taputettiin. Everett kirjoitti Lincolnille myöhemmin, että piti puheesta ja olevansa yllättynyt siitä, että puhe kertoi enemmän kahdessa minuutissa kuin hän onnistui kertomaan kahdessa tunnissa. Lincoln puolestaan oli tyytyväinen, ettei puhe ollut täysin epäonnistunut.

## Puheen teksti

## Lähteet
Eino Lahti

**Eino Armas Lahti** (18. toukokuuta 1915 Vaasa – 13. lokakuuta 2003 Pori) oli suomalainen jalkapalloilija ja keilaaja.

Lahti edusti jalkapalloilijana Suomea Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 22 A-maaottelua. Suomessa hän edusti Vaasan Palloseuraa ja Helsingin Palloseuraa sekä toimi pelaajauransa jälkeen RU-38:n valmentajana vuosina 1949–1967.

Keilaajana Lahti saavutti MM-kilpailuissa joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1960. Hän pelasi myös koripalloa SM-sarjassa.

## Lähteet

* 

### Viitteet
Twiggy Oliver

**Twiggy Oliver** on samaan aikaan sekä suomalaisen rock-yhtyeen nimi että muusikko Mauno Paajasen taiteilijanimi.

Twiggy Oliverin levytysura alkoi vuonna 1981, jolloin se levytti Lahden Microvox-studiolla singlen ”Play With Fire” / ”Voodoo Man”. Seuraavana vuonna puolestaan ilmestyi single ”Pick Up Girls” / ”One Foot In The Grave”. Kustantajana näillä molemmilla toimi Richard Stanleyn luotsaama pienlevymerkki Q Records. Näihin aikoihin Twiggy Oliver valmisteli myös albumia yhdessä Jimi Suménin kanssa, mutta nämä nauhoitukset jäivät julkaisematta levy-yhtiön hyllytettyä ne. Twiggy Oliver oli 1980-luvun alun helsinkiläisen futurock/new romantics -tyylimusiikin edelläkävijä Jimi Suménin ohella.

Twiggy Oliver osallistui vuonna 1983 Johannan kustantamalle *[[The Art Of Breeding]]* -kokoelmalle. Julkaisun tarkoituksena oli tehdä uusi *[[Pohjalla (albumi)|Pohjalla]]*-kokoelma Helsingin ”in-bändeistä”. Levyn osakseen saama huomio jäi kuitenkin rajalliseksi.

Vuonna 1990 One Inch Rock julkaisi Twiggy Oliverin promosinglen ”Kuukävelyllä”. Edellisistä poiketen tätä levytystä voi kuitenkin pitää Paajasen soolotyönä eikä levyllä esiintynyt muita 1980-luvun Twiggy Oliver -bändissä vaikuttaneita muusikoita.

Alkaneen vuosituhannen ensimmäisen vuosikymmenen puolivälin jälkeen (2006–2008) Paajanen kokosi Twiggy Oliver -nimellä toimivan uuden yhtyeen kasaan. Tyylillisesti yhtyeen musiikki eroaa kuitenkin melkoisesti alkuvuosien levytyksistä ja esityskieli on vaihtunut englannista suomeksi. Tässä kokoonpanossa olivat mukana Mauno Paajasen (laulu) lisäksi Timo Ahonen (kitara, taustalaulu), Jari Ahonen (basso), Lauri Murtomaa (kitara) sekä Mertsi Tuomainen (rummut). Yhtyeen nimeä kantava pitkäsoittolevy *[[Twiggy Oliver (albumi)|Twiggy Oliver]]* julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Pitkäsoiton lisäksi yhtye julkaisi myös kolme singleä, joista ensimmäinen oli "Aavelaiva" ja se julkaistiin 2006. Vuonna 2008 julkaistiin vielä kaksi singleä. Ensin (vain promotarkoitukseen) "Kuukävelyllä / Spede myy / Ruoste kukkien" ja sen jälkeen vielä "Kesä on okei / Tulin hulluksi".

## Jäsenet (2006–2008)
* Mauno Paajanen – laulu
* Timo "Timppa" Ahonen (T. Styler) – kitara, taustalaulu
* Lauri "Lare" Murtomaa – kitara
* Jari "Jarkka" Ahonen (Jargon) – basso
* Mertsi Tuomainen – rummut

## Katso myös
* Paajanen
* The Voice Of Mengele

## Aiheesta muualla
* 
* Rocket Recordsin artistisivu
Rare (lehti)

**Rare** oli vuosina 1990–2001 ilmestynyt suomenkielinen levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti. Lehteä ilmestyi yhteensä 24 numeroa, joista kahden ensimmäinen mukana julkaistiin myös 7" vinyylilevy. Lehden päätoimittajana toimi koko sen ilmestymisajan Jari Räsänen.

Lehti sisälsi kattavia musiikillisia historiikkeja lähinnä rockin saralta. Artikkelien ohella lehdessä julkaistiin muun muassa äänilevyjen diskografia- ja keräilyhintatietoja.
Sven Saarikoski

**Matti Sven Heikinpoika Saarikoski** (10. huhtikuuta 1890 Lapua – 24. tammikuuta 1917 Latvia) oli suomalainen jääkäri, jonka komppanianpäällikkönä toiminut Armas Ståhlberg ampui Saksan itärintamalla hänen kieltäydyttyään osallistumasta hyökkäykseen. Tapaus herätti pahennusta ja aiheutti kriisin suomalaisen jääkäripataljoonan keskuudessa.

Sven Saarikosken vanhemmat olivat työmies Heikki Saarikoski ja Sofia Huhta. Saarikoski toimi merimiehenä ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:en 1. komppaniaan 17. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella sen ensimmäiseen vaiheeseen. Saarikoski kieltäytyi 24. tammikuuta 1917 lähtemästä Aa-joen toiselle retkelle, jolloin komppanian oberzugführer Ståhlberg ampui hänet pistoolilla komppanian edessä Aa-joen rannalla Mitaun edustalla. Asia oli myöhemmin käsiteltävänä sotaoikeudessa, joka ei katsonut sen antavan aihetta enempiin toimenpiteisiin. Saarikoski haudattiin Mitaun sotilashautausmaahan.

Saarikosken ampumisen seurauksena jääkärijoukossa puhkesi vakava kriisi. Erittäin jyrkästi tapauksen tuomitsi esimerkiksi kauhavalainen jääkäri Arvo Pollari, joka kirjoitti: "*Mitä merkitsee meidän yhteiset ponnistuksemme, kun omat miehet ampuvat toisiaan. On tosiaankin luja kuri joukossamme, kun kaikki miehet seisovat kantapäät yhdessä ja katsovat kun yhtä miehistä tapetaan. Ei! Ei tällainen temppu ei menesty toista kertaa.*" Vaikka sotaoikeus vapautti Ståhlbergin ja esimerkiksi hauptzugführer Torsten Jernström katsoi hänen menetelleen ainoalla oikealla tavalla, monet jääkäritoverit pitivät Ståhlbergiä murhaajana. Ståhlberg kaatui seuraavana vuonna Suomen sisällissodassa.

Saarikoski oli kuollessaan kirjoilla Nurmossa ja oli naimaton.

## Lähteet
* Toim. Lars Westerlund, Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa, Valtioneuvoston kanslian julkaisu 6/2004  
* E. Jernström, Jääkärit maailmansodassa Sotateos oy Helsinki 1933 
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland 
*Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
*Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

### Viitteet
Abhishek Bachchan

**Abhishek Bachchan** (s. 5. helmikuuta 1976 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja elokuvatuottaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Amitabh Bachchan ja Jaya Bachchan.

Bachchan teki ensiesiintymisensä sotaelokuvassa *[[Refugee (elokuva)|Refugee]]* (2000) ja sitä seurasi tusinan verran floppeja. Hänen ensimmäiset kaupalliset menestyksensä olivat vuoden 2004 toimintaelokuvat *[[Dhoom]]* ja *[[Run (vuoden 2004 elokuva)|Run]]*, jotka muuttivat hänen uransa suunnan. Bachchan sai arvostusta kriitikoilta roolisuorituksistaan draamaelokuvissa *[[Yuva]]* (2004), *[[Sarkar (vuoden 2005 elokuva)|Sarkar]]* (2005) ja *[[Kabhi Alvida Naa Kehna]]* (2006), joista hän voitti kolme peräkkäistä parhaan miessivuosan Filmfare Awards -palkintoa. Vuonna 2007 hän näytteli liikemies Dhirubhai Ambaniin löyhästi perustuvaa hahmoa draamassa *[[Guru (vuoden 2007 elokuva)|Guru]]* ja sai ensimmäisen parhaan miespääosan Filmfare Awards -ehdokkuutensa.

Bachchan on näytellyt sekä päärooleja että sivurooleja kaupallisesti menestyneissä komedioissa ja draamoissa kuten *[[Bunty Aur Babli]]* (2005), *[[Bluffmaster!]]* (2005), *[[Guru (vuoden 2007 elokuva)|Guru]]* (2007), *[[Jhoom Barabar Jhoom]]* (2007), *[[Dostana (vuoden 2008 elokuva)|Dostana]]* (2008), *[[Dum Maaro Dum]]* (2011), *[[Bol Bachchan]]* (2012), *[[Happy New Year]]* (2014) ja *[[Housefull 3]]* (2016). Hänen tuottoisimmat elokuvansa ovat olleet *[[Dhoom]]* (2004), *[[Dhoom 2]]* (2006) ja *[[Dhoom 3]]* (2013).

Kolmen Filmfare Awards -palkintonsa lisäksi Bachchan on voittanut National Film Awards -palkinnon draamakomedian *[[Paa]]* (2009) tuottajana.

## Yksityiselämä
Bachchan kihlautui näyttelijä Karisma Kapoorin kanssa lokakuussa 2002, mutta kihlaus purettiin tammikuussa 2003. Bachchan rakastui vastanäyttelijäänsä Aishwarya Raihin ja pari ilmoitti kihlauksestaan 14. tammikuuta 2007. Heidät vihittiin yksityisessä seremoniassa Mumbaissa 20. huhtikuuta 2007. Rai synnytti parin tyttären marraskuussa 2011.

Bachchan perheineen sairastui koronavirukseen heinäkuussa 2020.

## Filmografia

## Televisio

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2007

**Vuoden 2007 ringeten maailmanmestaruuskilpailut** olivat kahdeksannet Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät maailmanmestaruuskilpailut. Ne pidettiin Ottawassa, Kanadassa 31. lokakuuta–3. marraskuuta 2007. Kisoissa oli mukana neljä joukkuetta: Kanada, Yhdysvallat, Suomi ja Ruotsi. Pelipaikkana oli Ottawa Civic Centre Arena.

## Alkusarjan ottelut

* 31. lokakuuta
** Suomi – Yhdysvallat 35–0
** Kanada – Ruotsi 25–2
* 1. marraskuuta
** Ruotsi – Yhdysvallat 11–6
** Kanada – Suomi 5–10
* 2. marraskuuta
** Ruotsi – Suomi 2–43
** Yhdysvallat – Kanada 0–30

## Mitaliottelut

* 3. marraskuuta
** Pronssiottelu: Yhdysvallat - Ruotsi 9–10 (jatkoajan jälkeen)
** Loppuottelu: Kanada - Suomi 4–5 (jatkoajan jälkeen)

## Sijoitukset

1. 
2. 
3. 
4. 

## Henkilökohtaisen pistepörssin parhaat

## Aiheesta muualla

* MM-kisojen virallinen sivu
Kräk

**Kräk!**, **Kräk** on Finnlevyn rock-alamerkki, jolla julkaistiin levyjä vuosina 1978–1991. Levymerkin ensimmäinen julkaisu oli Kake Singersin single *[[Me halutaan olla neekereitä]] / Kakerock*. Kräkin menestyneimpiä julkaisuja olivat Dingon kaksi albumia vuosina 1984–1985. Dingon toinen albumi *Kerjäläisten valtakunta* myi viikossa platinaa eli 100000 kappaletta. Levymerkille ovat levyttäneet myös muun muassa Mamba, Miljoonasade, Eve ja Clifters sekä Korroosio, Pyhät Nuket, Nuket, Keba, Kultakuume, Nicepappi ja Kojo.

Vuodesta 1974 Musiikki-Fazer oli omistanut Finnlevyn kokonaan. Kansainvälinen Warner Music Group osti jo vuonna 1989 pörssilistautuneen Fazer Musiikki Oy ja Fazer Musik Ab yhtiön ja se sulautui 30.11.1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin. Finnlevy on nyt rekisteröity aputoiminimi. Fazer Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa vielä toukokuuhun 1998 asti. 

## Katso myös
* Musiikki-Fazer
* Finnlevy
* Fazerin musiikkikauppa

## Lähteet
One Inch Rock

**One Inch Rock** on äänilevyjen julkaisutoimintaa harjoittava yritys. Nimensä yhtiö on saanut T. Rexin  esittämästä Marc Bolanin laulusta. One Inch Rockin julkaisutoiminnan aktiivisin vaihe ajoittuu yhtiön kaupparekisteriin merkitsemisvuoden 1987 ja vuoden 1992 välille. Yhtiötä pyörittivät sen aktiivitoiminnan aikaan yhdessä Ralf Örn ja Jaana Rinne, joista jälkimmäisellä oli merkittävä rooli myös levymerkin kautta levyttäneiden artistien kappaleiden sanoittajana. Yhtiön kautta ilmestyi mm. Melrosen, Cliftersin, Aki & Turon ja Frederikin tuotantoa pitkäsoittolevyjen muodossa.
Nukkatyräkki

**Nukkatyräkki** (*Euphorbia leuconeura*) on tyräkkeihin kuuluva kasvi.

## Tuntomerkit
Nukkatyräkillä on viisikulmainen, halkaisijaltaan noin kolmesenttinen runko, jonka särmät ovat ruskeat. Runko kasvaa metrinkin pituiseksi, alaosa on puumainen. Kasvi haaroittuu rungostaan vanhempana. Lehdet ovat sirot, kohollaan olevat, tummanvihreät. Täysikasvuinen lehti on noin seitsemän senttimetriä leveä ja noin 22 senttiä pitkä. Lehtivarren pituus on noin 10 senttimetriä. Uudet lehdet muodostuvat varren yläpäähän rungon kasvaessa pituutta ja vanhat lehdet kuihtuvat alta pois.

Nukkatyräkki kukkii pienin mitättömän näköisin valkoisin kukin. Muodostuvat hedelmät aukeavat äkisti ja kasvin siemenet lennähtävät parinkin metrin päähän. Nukkatyräkki kukkii yleensä vasta, kun se on kasvanut noin 40 senttimetriä korkeaksi. Kasvin rungosta erittyy valkoista maitiaisnestettä, jos esimerkiksi irrottaa lehden. Maitiasneste on ärsyttävää ja voi aiheuttaa pahoja ihoreaktioita. Itsestään kuihtuneiden lehtien jättämät arvet rungossa ovat ruskeat. Erikoisesta siementämistavastaan johtuen nukkatyräkkiä kutsutaan myös lempinimillä ”paha poika”, ”tuhma poika”, ”merimiehen syrjähyppy” ja ”seksipalmu”. Nukkatyräkki muistuttaa hyvin paljon lähisukulaistaan särmätyräkkiä (*Euphorbia lophogóna*).

## Hoito
Nukkatyräkki on helppohoitoinen, se viihtyy valossa, mutta ei siedä suoraa auringonpaistetta. Se tarvitsee enemmän kastelua kuin esimerkiksi kaktukset, talvella kastelu on niukempaa. Sitä lannoitetaan niukasti vain kasvukaudella. Täysin palvelleet lehdet putoavat itsekseen pois. Jos nukkatyräkki kärsii kuivuudesta, lehdet alkavat roikkua. Kastelun jälkeen lehdet kohoavat normaaliasentoon. Mehikasvina nukkatyräkki kestää jonkin verran kuivuutta lehdistön vahingoittumatta.

## Lisääminen
Nukkatyräkin siemen on pieni, tumma ja itää multaan pistettynä helposti. Ensin putkahtaa mullasta kaksi kynnenkokoista lehteä ja tulitikunmittainen varsi. Istutus on pidettävä kosteana, aluslautasella kannattaa pitää koko ajan vettä. Nukkatyräkki on aluksi hyvin hidaskasvuinen, ruohovartinen ja kuivahtaa helposti. Juuret ovat hennot eikä juuripaakkua juurikaan muodostu, joten siirto isompaan ruukkuun kannattaa tehdä vasta, kun kasvilla on mittaa noin 20 senttiä. Nuori taimi kannattaa tukea. Kuluu reilusti toista vuotta, ennen kuin nukkatyräkki on kasvanut niin, että varren alaosan puumainen osuus erottuu selvästi ja varsi paksuntuu. 

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Puutarha.net: Nukkatyräkki (''Euphorbia leuconeura'') 
*Huonekasvit.fi: Nukkatyräkki (Euphorbia leuconeura)
Borg (suku)

**Borg** on suomalainen pappissuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet kulttuurin eri aloilla. Suvun kantaisänä pidetään 1720-luvulla kuollutta luutnantti Karl Borgia. Suvun myöhemmät edustajat ovat hänen poikansa, Pyhäjoen nimismies Karl Kaarlenpoika Borgin (1716–1797) jälkeläisiä. Eräs sukuhaara suomensi myöhemmin sukunimen *Kivilinnaksi* ja eräs toinen *Soanlinnaksi*. Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan myös muita *[[Borg]]*-nimisiä sukuja, muun muassa ruotsalainen aatelisuku Borg.

## Suvun jäseniä
* Gabriel Kaarlenpoika Borg (1758–1824), Raahen kirkkoherra
* *Karl Jakob Borg* (1788–1853), Ruoveden ja Kemin kirkkoherra, Gabriel Borgin poika
* Sofia Elisabet Borg (1837–1881), Karl Jakob Borgin tytär, Jalmar Castrénin äiti
* Carl Gustaf Borg (1823–1895), fennomaani, suomen kielen lehtori, Tammikuun valiokunnan jäsen, pankinjohtaja, Karl Jakob Borgin poika
* Gabriel Gabrielinpoika Borg (1797–1855), Pyhäjoen kirkkoherra, Gabriel Borgin poika
* Maria Charlotta Sibelius o.s. Borg (1841–97), Jean Sibeliuksen äiti, Gabriel Gabrielinpoika Borgin tytär
* Oskar Fredrik Borg (1847–1907), Kymölän seminaarin johtaja, Gabriel Gabrielinpoika Borgin poika
* Väinö Kivilinna (vuoteen 1906 Borg, 1875–1950), Suomalaisen puolueen ja Maalaisliiton kansanedustaja, Oskar Fredrik Borgin poika
* Aaron Gustaf Borg (1810–1883), Limingan kirkkoherra, tuomiorovasti, Tammikuun valiokunnan jäsen, Gabriel Borgin poika
* Nathanael Borg (1855–1918), Petäjäveden kirkkoherra, Aaron Gustaf Borgin poika
* Kaarlo Borg (1888–1939), arkkitehti, Nathanael Borgin poika
* Elsi Borg (1893–1958), arkkitehti, Nathanael Borgin tytär
* Ester Borg (1899-1964), taidegraafikko, Nathanael Borgin tytär
* Margit Borg-Sundman (1902–1992), kokoomuksen kansanedustaja, Nathanael Borgin tytär
* Erik Borg (1911–1994), teollisuusneuvos, Medican toimitusjohtaja
* Kim Borg (1919–2000), oopperalaulaja, Kaarlo Borgin poika
* Olli Borg (1921–1979), sisustusarkkitehti, Kaarlo Borgin poika
* Jaakko Borg (1927–2005), säveltäjä ja äänilevytuottaja, Kaarlo Borgin poika
* Jukka Borg, säveltäjä, muusikko, Olli Borgin poika
* Minna Borg, teollinen muotoilija, graafikko, Olli Borgin tytär

Teatterinjohtaja Felix Borg sekä professori ja poliitikko Olavi Borg perheineen eivät kuulu tähän sukuun.

## Lähteet
YLE Capital FM

**YLE Capital FM** oli Helsingissä toiminut Yleisradion radiokanava, joka välitti ulkomaisten radioasemien ohjelmia satelliiteista ja Yleisradion vieraskielisiä ohjelmia. Nimi Capital FM tuli käyttöön syksyllä 1990. Nimestä luovuttiin elokuussa 2005, koska kanava oli menossa digitaaliseen jakeluun ja FM oli siinä mielessä virheellinen. Uudeksi nimeksi tuli YLE Mondo, joka muutti nimensä vuoden 2012 alussa Yle Mondoksi.

## Historia
Kanava aloitti keväällä 1978 lähettäen Yleisradion omat englanninkieliset lähetykset, mutta muina aikoina kanava oli vaiti. Lähetyksiä oli eri aikoina vuorokaudesta pitkään noin neljä tuntia; vähitellen määrä kasvoi Ylen aloitettua lähetykset myös saksaksi 1985, ranskaksi 1987 ja venäjäksi 1990.  

Alun perin ei tarkoituksena ollut tarjota uutta kuultavaa suurelle yleisölle Helsingissä, vaan  asemalla piti tarjota ulkomaille suunnattujen palvelujen ohjelmansisällöistä kiinnostuneille päättäjille mahdollisuus seurata palvelua. 

Lokakuussa 1990 kanava alkoi releoida ulkomaisia asemia satelliiteista. Lähetysoikeudet saatiin silloin yleiseksi tulleiden placement -periaatteiden mukaan. Ensimmäisiä releoitavia asemia olivat BBC World Service ja Voice of America englanniksi sekä Deutsche Welle saksaksi.  Keväällä 1991 mukaan tuli Radio France Internationale ranskaksi.

Ulkomaisten asemien saatavuus parani 1990-luvun kuluessa ja Capitalin tarjontaan lisättiin uusia ohjelmalähteitä. Apuna oli lontoolainen yritys World Radio Network, joka aktiivisesti toi Euroopan taivaalle myös aiemmin vaikeasti tavoitettavissa olleita asemia. WRN:n kautta Capitalin valikoimaan tuli muun muassa Radio Australia sekä sittemmin China Radio International, joka tosin poistettiin 2006.  

Pohjoisamerikkalaista tarjontaa monipuolistettiin 1997 ottamalla mukaan National Public Radio, joka myöhemmin kokonaan syrjäytti Voice of American. Kanadalainen CBC alkoi kuulua Capitalin kautta 1990-luvun lopulla.

Suomalaisten espanjan harrastuksen kasvu ja osavuotisten Espanjan-asukkaiden uutistarve toisesta kotimaastaan olivat perusteena ottaa mukaan Espanjan radion uutiskanava Todo Noticias vuonna 1998. Yritykset saada Italian julkinen radio mukaan eivät onnistuneet, jolloin ratkaisuksi tuli ottaa mukaan Vatikaanin radio.

### Kanavan lopetus
Digitaaliradio DAB:n alueelliselle verkolle Uudellamaalla lähetettiin lisäversiota Capitalista nimikkeillä Yle World ja Yle Mondo muutaman vuoden ajan, kunnes  DAB-lähetyksistä luovuttiin. Helsingin ulkopuoliset FM-taajuudet siirtyivät Yle Radio Peilin käyttöön 2006, jolloin kanavan FM-kuuluvuusalueeksi tuli vain Helsingin seutu. Vuonna 2005 kanava oli kuitenkin alkanut kuulua digitv:n radiokanavana koko Suomessa. Samalla nimestä Capital FM luovuttiin ja kanavan nimeksi tuli YLE Mondo.

## Lähetykset
Capital FM:n taajuus oli 1980-luvun alusta 2000-luvulle 103,7 MHz. Taajuus menetettiin Radio Ainolle, minkä jälkeen taajuudeksi tuli 97,5 MHz. Tämä on edelleen Yle Mondon taajuus.

Vuonna 1997 Capitalin ohjelmaa alettiin lähettää osan vuorokautta  Yleisradion opintoradiotaajuuksilla, aluksi Turussa ja pian myös Kuopiossa, myöhemmin Tampereella ja 2000-luvulla parin vuoden ajan Jyväskylässä.
Mikko Järvinen

**Mikko Järvinen** voi tarkoittaa seuraavaa henkilöä:

* Mikko Järvinen, laulaja
* Mikko Järvinen, kansanedustaja
* Mikko Järvinen, jalkapalloilija
* Mikko Järvinen, muusikko