open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Luis Robles

**Luis Robles** (s. 11. toukokuuta 1984 Fort Huachuca, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Yhdysvaltain pääsarjassa pelaavaa New York Red Bullsia. Hän on edustanut myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkuetta yhden kerran vuoden 2009 CONCACAF Gold Cupin alkulohkon 2–2-tasapelissä Haitia vastaan. Ennen New York Red Bullsiin siirtymistään hän pelasi viisi vuotta Saksassa. Hän siirtyi 1. FC Kaiserslauterniin 31. tammikuuta 2007. Karlsruher SC:hen hän siirtyi 10. elokuuta 2010 kolmen vuoden 1. FC Kaiserslauternissa olon jälkeen. New York Red Bullsiin Robles siirtyi 8. elokuuta 2012.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Profiili New York Red Bullsin -kotisivulla newyorkredbulls.com
Baltoskandia

**Baltoskandia** tarkoittaa aluetta, johon kuuluvat Pohjoismaat ja Baltian maat eli Ruotsi, Tanska, Norja, Islanti, Suomi, Viro, Latvia ja Liettua. Käsitteen esitti vuonna 1928 ensimmäisenä ruotsalainen maantieteilijä Sten de Geer. Sittemmin sitä on käsitellyt muun muassa liettualainen professori Kazys Pakštas.

Baltoskandia on määritelty erilliseksi alueeksi historiansa perusteella. Se ei ole geologinen alue toisin kuin Fennoskandia, joka sijaitsee Baltian kilven päällä. Islantia lukuun ottamatta kaikki Baltoskandian maat ovat Itämeren ympärysvaltioita ja ne ovat olleet ajan saatossa jatkuvassa vuorovaikutuksessa keskenään. Itämeri on ikään kuin Baltoskandian mare nostrum.

Viron presidentin Toomas Hendrik Ilveksen mielestä Baltoskandia on aina ollut yhtenäinen alue. Hänen mukaansa jakolinja Pohjoismaiden ja Baltian maiden välillä on siis vasta toista maailmansotaa seuranneen ajan luomus, koska Neuvostoliitto miehitti kolme Baltian maata ja eristi ne muista Baltoskandian alueen maista.

Liettuassa, Panevėžysin kaupungissa toimii *Baltoskandian akatemia* (Baltoskandijos akademija), joka perustettiin vuonna 1991 edistämään Baltian maiden ja Pohjoismaiden välisiä yhteyksiä ja liittämään Liettuan kulttuuri tiiviimmin Baltoskandian kulttuurin piiriin.

## Lähteet
Níkos Zachariádis

**Níkos Zachariádis** (; 27. huhtikuuta 1903 Adrianoúpoli (Edirne), Osmanien valtakunta – 8. elokuuta 1973 Surgut, Neuvostoliitto) oli kreikkalainen kommunisti, joka toimi Kreikan kommunistisen puolueen (KKE) pääsihteerinä vuosina 1931–1956 ja yhtenä kommunistipartisaanien johtajista Kreikan sisällissodan aikana. Hän vietti suuren osan elämästään Neuvostoliitossa.

Zachariádis syntyi Osmanien valtakunnassa asuneeseen kreikkalaisperheeseen, joka joutui Kreikan ja Turkin väestönvaihdon yhteydessä muuttamaan Kreikkaan. Hän ryhtyi merimieheksi ja päätyi Neuvostoliittoon, jossa opiskeltuaan palasi Kreikkaan organisoimaan kommunistien toimintaa. Jouduttuaan pidätetyksi hän pakeni Neuvostoliittoon, mutta vuonna 1931 hänet lähetettiin takaisin Kreikkaan järjestämään kommunistisen puolueen toimintaa uudelleen.

Zachariádis nimitettiin KKE:n pääsihteeriksi Josif Stalinin ja Kominternin määräyksestä. Ioánnis Metaxáksen hallinto pidätti hänet vuonna 1936. Italian hyökättyä Kreikkaan lokakuussa 1940 vankilassa yhä ollut Zachariádis kannatti kreikkalaisten yhtenäistä antifasistista vastarintaa. Saksan valloitettua Kreikan keväällä 1941 hänet siirrettiin Dachaun keskitysleirille, josta amerikkalaiset sotilaat vapauttivat hänet toukokuussa 1945. Vankeutensa vuoksi Zachariádis ei voinut osallistua miehityksen aikaiseen vastarintaliikkeeseen. Kreikkaan palattuaan hän kuitenkin palasi puolueen johtoon vt. pääsihteerinä toimineen Geórgios Siántoksen tilalle.

Zachariádis oli Márkos Vafeiádiksen ohella keskeisenä henkilönä perustamassa ja johtamassa Kreikan demokraattista armeijaa (DSE), joka toimi kommunistien sotavoimana sisällissodan aikana 1946–1949. Sodan päätyttyä kommunistien tappioon DSE:n johto pakeni Neuvostoliittoon ja asettui Taškentiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Zachariádis jatkoi maanpaossa toimineen KKE:n pääsihteerinä, mutta hänen asemansa heikkeni Stalinin kuoleman jälkeen. Hänet syrjäytettiin vuonna 1956 tehtävästään ja erotettiin seuraavana vuonna koko puolueesta. Hän asui loppuikänsä Siperiassa, ensin Jakutiassa ja sittemmin Surgutissa. KGB:n virallisten tietojen mukaan Zachariádis teki itsemurhan Surgutissa vuonna 1973. Hänen ruumiinsa haudattiin uudelleen Kreikkaan Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991.

## Lähteet
Pöytä on katettu

**Pöytä on katettu** on Elokuu-yhtyeen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2013. Se nousi Suomen virallisen albumilistan kahdeksannelle sijalle. Albumilta on singlenä julkaistu kappaleet "Tänään lähtee" sekä "Valvoo". "Tänään lähtee" nousi Suomen virallisen singlelistan 12. sijalle.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Albumin arvostelu Savon Sanomien sivustolla
Vuode- ja asumusero

**Vuode- ja asumusero** on avioliittolaista poistettu säädös. Se tarkoittaa tuomioistuimen määräämää puolisoiden yhteiselämän lakkauttamista määräajaksi. Se on alkujaan tullut Suomen oikeuteen vuoden 1686 kirkkolaissa ja myöhemmin ollut vuoden 1734 lain naimakaaressa ja sen tarkoitus on ollut rangaistuksenomaisesti yrittää taivuttaa puolisoita sovintoon. Se ei siten ollut esiaskel avioeroon.

Säädös on peräisin kanonisesta oikeudesta, jossa se on ollut korvaamassa avioeroa, jota ei ollut.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Ruotsin valtakunnan vuoden 1734 laki: Naimisen Caari 11–17
Enkeleitä onko heitä (Anne Mattilan albumi)

**Enkeleitä onko heitä ** on Anne Mattilan kolmas sooloalbumi ja toinen peräkkäinen platinalevy.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Jori Sivonen, Jari Holm ja Kisu Jernström.

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet
* Levyn kansivihko
* Discogs.com

### Viitteet
Topelius ja lapset

**Topelius ja lapset** on Zacharias Topeliuksen muistomerkki Helsingin Kaartinkaupungin Koulupuistikossa. Puistikkoa rajaavat Korkeavuorenkatu, Merimiehenkatu, Yrjönkatu ja Ratakatu. Veistos on Ville Vallgrenin käsialaa ja se pystytettiin vuonna 1932.

Muistomerkki kuvaa Zacharias Topeliuksen lasten ympäröimänä, samaan tapaan kuin Emil Wikström Vaasaan 1915 tekemässään muistopatsaassa. Koulupuiston muistomerkki edustaa leppoisaa ja perinteistä veistotaidetta, kuten monet Vallgrenin 1900-luvun alun veistokset.

Veistoksen syntyhistoria ei ole yhtä leppoisa. Topeliuksen muistomerkit herättivät kiistaa 1920-luvun lopulla. Ruotsalainen kirjallisuusseura järjesti muistomerkistä 1928 kilpailun, jonka voitti Gunnar Finne teoksella Taru ja totuus. Topeliukselle toivottiin kuitenkin hänen teoksiensa tyyliin paremmin sopivaa, ihanteellista realismia edustavaa muistomerkkiä. Maila Talvio käynnisti kansalaiskeräyksen, jonka tuloksena Vallgrenin jo 1909 veistämä, alun perin Topeliuksen hautamuistomerkiksi aiottu teos valettiin pronssiin ja paljastettiin juhlavasti 13. toukokuuta 1932. Paikalla oli presidentti P.E. Svinhufvud ja ohjelmana kuorolaulua ja juhlakulkue. *Tarun ja totuuden* vaatimattomampi paljastustilaisuus oli vasta lokakuussa samana vuonna.


Tiedosto:Topelius ja lapset 3.JPG|Muistomerkki toisesta suunnasta.
Tiedosto:Topelius ja lapset 5.JPG|Topelius ja lapset jalustoineen.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jaakko Wuolijoki (tekniikan tutkija)

**Jaakko Robert Wuolijoki** (30. joulukuuta 1914 Helsinki – 19. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Valtion lentokonetehtaan suunnittelija 1940–1943, toimistopäällikkö 1943–1944, koelaitoksen päällikkö 1945–1947. Vuodesta 1951 hän oli Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professori vuoteen 1977 saakka sekä *[[Teknillinen Aikakauslehti|Teknillisen Aikakauslehden]]* päätoimittaja vuosina 1948–1962.

Hänen isänsä oli Wäinö Wuolijoki.

## Lähteet
Gyula Andrássy

**Gyula Andrássy** (; 3. maaliskuuta 1823 Kassa, Itävallan keisarikunta – 18. helmikuuta 1890 Volosko, Itävalta-Unkari) oli unkarilainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävalta-Unkariin kuuluneen Unkarin kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1867–1871 sekä Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1871–1879.

## Elämäkerta

Kreivilliseen sukuun syntynyt Andrássy oli koulutukseltaan lakimies. Hän kuului nuorena Lajos Kossuthin johtamiin Unkarin radikaaleihin uudistusmielisiin. Hänet valittiin Unkarin valtiopäiville ensi kerran vuonna 1847, ja vuosien 1848–1849 Unkarin vallankumouksen aikana hän toimi pataljoonankomentajana. Unkarin kapinahallitus lähetti hänet edustajanaan neuvottelemaan Konstantinopoliin. Kumouksen kukistumisen jälkeen Andrássy pakeni Unkarista. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan ja häntä esittävä kuva hirtettiin. Hän kuitenkin palasi Unkariin vuoden 1857 yleisen armahduksen jälkeen.

Andrássy valittiin vuonna 1861 Itävallan parlamenttiin. Hän tuki Ferenc Deákia, jonka johdolla saatiin vuonna 1867 neuvoteltua Unkarin itsehallinnon palauttanut Itävalta-Unkarin kompromissi. Andrássy nimitettiin 17. helmikuuta 1867 Unkarin pää- ja puolustusministeriksi. Hän johti viimeisiä Itävallan ja Unkarin välillä käytyjä neuvotteluja sopimuksen sisällöstä. Hänen pääministerikautenaan luotiin pohja Unkarin omille asevoimille, Honvédille.

Andrássysta tuli vahva Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian tukija. Hän katsoi slaavien muodostavan uhan valtakunnalle ja kannatti liittoa Saksan kanssa. Niinpä hän vastusti vuonna 1871 Itävallan pääministeri Karl Siegmund von Hohenwartin suunnitelmaa Böömin autonomian laajentamisesta ja vaati Itävallan pysymistä puolueettomana Ranskan–Saksan sodan aikana. Andrássyn toiveiden mukaisesti keisari Frans Joosef I omaksuikin saksalaisystävällisemmän ulkopolitiikan ja nimitti hänet valtakunnan ulkoministeriksi Friedrich Ferdinand von Beustin seuraajana 14. marraskuuta 1871.

Andrássyn johdolla Itävalta-Unkari solmi vuonna 1879 Saksan kanssa puolustusliiton, joka toimi sen jälkeen maan ulkopolitiikan kulmakivenä aina ensimmäisen maailmansodan loppuun asti. Andrássy vastusti toimia, jotka olisivat lisänneet slaavilaisten kansojen osuutta Itävalta-Unkarin väestöstä. Vuosien 1876–1878 Balkanin sodan aikana hän piti Itävalta-Unkarin puolueettomana. Hän kuitenkin hyväksyi vuoden 1878 Berliinin kongressissa sen, että Itävalta ryhtyisi miehittämään Bosnia-Hertsegovinaa, sillä hän halusi kompensoida Venäjän vahvistunutta asemaa Balkanilla. Päätös muodostui hyvin epäsuosituksi sekä Itävallassa että Unkarissa, ja Andrássy erosi ulkoministerin tehtävistä 8. lokakuuta 1879, päivää Saksan kanssa solmitun sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen.

Andrássy toimi vielä tämän jälkeen Unkarin parlamentin ylähuoneen jäsenenä. Myöhemmin myös hänen poikansa Gyula Andrássy nuorempi vaikutti Unkarin politiikassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lambaréné

**Lambaréné ** on Moyen Ogoouén provinssin pääkaupunki Gabonin länsiosassa. Kaupungissa oli noin 38&nbsp;800 asukasta vuoden 2013 väestönlaskennassa.

Kaupunki sijaitsee Ogoouéjoen saaressa. Se tunnetaan parhaiten Albert Schweitzerin perustamasta sairaalasta.  Kaupungissa on lentokenttä.

## Lähteet
Myrsky (Wäinö Aaltosen veistos)

**Myrsky** on Wäinö Aaltosen veistos, jonka sijoituspaikka on hänen nimikkomuseonsa ulkoterassilla Turussa, osoitteessa Itäinen Rantakatu 38. 

Teos on toinen valos Porin Reposaareen vuonna 1930 pystytetystä Torpedovene S2:n muistomerkistä. Se kuvaa rajun tuulen kourissa eteenpäin askeltavaa, epätoivoiselta näyttävää naista, jonka hame ja hiukset liehuvat riepovassa tuulessa. Aaltosen innoittajana toimi Pariisin Louvressa nykyisin esillä oleva *[[Samothraken Nike]]* -veistostorso antiikin Kreikan ajoilta (300–200 eaa.).

*Myrsky* paljastettiin Wäinö Aaltosen museorakennuksen avajaisten yhteydessä 17. syyskuuta 1967. 140 senttimetrin betonijalustalla lepäävän pronssivaloksen korkeus on 220 cm.

## Lähteet
Gyula Gömbös

**Gyula Gömbös** (26. joulukuuta 1886 Murga, Itävalta-Unkari – 6. lokakuuta 1936 München, Saksa) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1932–1936. Hänen politiikkansa oli jyrkän oikeistolaista ja juutalaisvastaista.

## Ura ennen pääministerikautta
Gömbös palveli ammattiupseerina Itävalta-Unkarin armeijassa ja esiintyi voimakkaan kansallismielisenä sekä Habsburgien vastustajana. Unkarin neuvostotasavallan aikana vuonna 1919 hän organisoi vastavallankumouksellista toimintaa ja oli sisäministerinä Szegedin kaupungissa toimineessa pakolaishallituksessa. Hänestä tuli amiraali Miklós Horthyn läheinen liittolainen. Gömbös järjesti vuonna 1921 sotilaallisen vastarinnan, jolla estettiin entisen Itävallan keisarin Kaarle I:n (Unkarin kuninkaana Kaarle IV) yritys palata Unkarin hallitsijaksi. Gömbösin johtama radikaali oikeistoryhmä erosi vuonna 1923 hallituksen johdossa olleesta Yhtenäisyyspuolueesta ja perusti Rodullisen puolustuksen puolueen. Gömbös oli sen jälkeen oppositiossa, kunnes hänet nimitettiin István Bethlenin hallituksen puolustusministeriksi lokakuussa 1929.

## Unkarin pääministeriksi

Äärioikeistolaisen liikehdinnän lisääntyessä Unkarissa valtionhoitaja Horthy nimitti Gömbösin pääministeriksi 1. lokakuuta 1932. Gömbös halusi uudistaa Unkarin yhteiskuntaa keskiluokan, upseeriston ja hallintokoneiston tuella, ja hänen oikeistoradikalisminsa pyrki alempien yhteiskuntaluokkien joukkoliikkeeseen siinä missä Horthy ja Bethlen nojasivat lähinnä aristokratiaan. Gömbösin tavoitteena oli myös liittoutuminen natsi-Saksan ja fasistisen Italian kanssa sekä Unkarin kehittäminen diktatuurin suuntaan.

Historiantutkija Jenö Erösin mukaan Gömbös olisi tehnyt Saksan johtoon kuuluneen Hermann Göringin kanssa salaisen sopimuksen, jonka mukaan Unkari ja Saksa ryhtyisivät sotilaalliseen ja poliittiseen yhteistyöhön ja Unkari siirtyisi kahdessa vuodessa samaan poliittiseen järjestelmään kuin Saksa, mutta Horthy ja muut konservatiivit torjuivat sopimuksen. Unkari solmi sen sijaan vuonna 1934 Rooman pöytäkirjana tunnetun ystävyyssopimuksen Italian ja Itävallan kanssa.

Gömbös ei saanut ohjelmaansa toteutetuksi, koska oppositio osoittautui liian vahvaksi. Hän myös menetti Horthyn luottamuksen, mikä vähensi hänen vaikutusvaltaansa. Gömbös kuoli yllättäen vain 49-vuotiaana lokakuussa 1936, jolloin valtaan palasivat pääosin samat vanhoilliset piirit kuin ennen hänen pääministerikauttaan. Saksalaismielinen äärioikeisto jäi kuitenkin vahvaksi suuntaukseksi Unkarissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aarne Wuorimaa

**Aarne Artur Wuorimaa** (vuoteen 1906 **Blomberg**; 8. helmikuuta 1892 Leivonmäki – 5. heinäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, joka toimi 1930-luvulla Suomen lähettiläänä Saksassa.

## Elämä
Wuorimaan vanhemmat olivat kirkkoherra, kansanedustaja Arthur Oliver Wuorimaa ja Anna Emilia Fabritius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1916. Wuorimaa toimi Ilmailuvoimien intendenttinä 1918–1919, Suomen pääkonsulaatin virkailijana Lontoossa vuonna 1919 ja Suomen hallituksen edustajana Amerikan Punaisessa Ristissä sen toimiessa Suomessa 1920–1921. Hän oli sitten lähetystöavustajana Pariisissa 1921–1922, Kansainliiton pääsihteeristön virkailijana 1923–1925 ja lähetystösihteerinä Pariisissa 1925–1928.

Wuorimaa oli Suomen lähettiläänä Tallinnassa 1928–1933, Berliinissä 1933–1940, Budapestissa ja Sofiassa 1940–1944 ja sen jälkeen disponsibiliteetissa ja eläkkeellä. Hän oli uudelleen aktiivipalveluksessa ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkönä 1950–1951 sekä lähettiläänä ja suurlähettiläänä Haagissa ja Lissabonissa 1951–1959.

Wuorimaa raportoi 7. marraskuuta 1938 Suomen hallitukselle, että ulkoministeri Rudolf Holsti oli Genevessä pidetyillä diplomaatti-illallisilla 26. syyskuuta 1938 solvannut Saksan hallitusta ja valtakunnankansleri Adolf Hitleriä sudeettialueiden kriisiin liittyen. Saksaan myönteisesti suhtautunut Wuorimaa oli saanut tiedon asiasta Saksan ulkoministeriön valtiosihteeriltä von Weizsäckeriltä, ja hän lisäsi lausunnon raporttiinsa tarkistamatta sitä itse muista lähteistä. Holsti itse kertoi vain kääntäneensä illallisten ranskalaisille osanottajille otteita Hitlerin samana päivänä pitämästä puheesta. Raportin seurauksena Holsti joutui eroamaan 16. marraskuuta 1938, ja hänen tilalleen tuli Eljas Erkko. Max Jakobsonin mukaan Holstin ero tulkittiin Moskovassa Saksan voitoksi.

Wuorimaan suhtautuminen Hitlerin Saksaan muuttui 1930-luvun loppua kohti kriittisemmäksi, mikä pantiin merkille Saksan johdossa. Tämän vuoksi hänet siirrettiin vuonna 1940 Berliinistä Suomen lähettilääksi Budapestiin.

## Julkaisuja
**Piirteitä Sippolan historiasta*, Kansanvalistusseura, 1915. (Kansanvalistusseuran kotiseutukuvauksia, 26–30.)
**Muistojeni Unkari*. Otava, 1947.
**Mitä on diplomatia*. Otava, 1949.
**Lähettiläänä Hitlerin Saksassa*. Otava, 1967

## Lähteet
Jonathan Crombie

**Jonathan Crombie** (12. lokakuuta 1966 Toronto – 15. huhtikuuta 2015 New York) oli kanadalainen näyttelijä, joka muistetaan roolistaan Gilbert Blythenä television minisarjassa *[[Anna ystävämme (televisiosarja)|Anna ystävämme]]* ja sen jatko-osissa. Crombie kuoli aivoverenvuotoon 48-vuotiaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
José López Ortiz

**José López Ortiz** (10. heinäkuuta 1898 San Lorenzo del Escorial – 4. maaliskuuta 1992) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuului augustinolaisiin. Hänet vihittiin papiksi 17. syyskuuta 1922 ja nimitettiin Tuin hiippakunnan johtoon 10. heinäkuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Casimiro Morcillo González ja Jesús Mérida Pérez.

López Ortiz sai 18. helmikuuta 1969 nimityksen Espanjan sotilasarkkipiispaksi ja Gradumin titulaariarkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle sotilasordinariaatin johdosta 28. toukokuuta 1977. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

## Lähteet
Heinrich Maria Janssen

**Heinrich Maria Janssen** (28. joulukuuta 1907 Rindern – 7. lokakuuta 1988) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 29. heinäkuuta 1934 ja nimitettiin Hildesheimin hiippakunnan johtoon 3. helmikuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lorenz Jäger, jota avustivat Michael Keller ja Léon Lommel.

Janssen osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 76-vuotispäivänään 28. joulukuuta 1983.

## Lähteet
Fernand Franck

**Fernand Franck** (s. 6. toukokuuta 1934 Esch-sur-Alzette) on luxemburgilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Luxemburgin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1960. Hiippakunta korotettiin myöhemmin arkkihiippakunnaksi, ja Franck nimitettiin sen arkkipiispaksi 21. joulukuuta 1990. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1991 Jean Hengen, jota avustivat José Tomás Sánchez ja Hermann Josef Spital.
 
Franck jäi eläkkeelle 12. heinäkuuta 2011.

## Lähteet
Pikkuentente

**Pikkuentente** oli Tšekkoslovakian, Romanian ja Jugoslavian välinen poliittis-sotilaallinen liitto maailmansotien välisenä aikana. Se perustui sarjaan vuosina 1920 ja 1921 solmittuja sopimuksia. Pikkuententen tarkoituksena oli suojella kyseisten maiden alueellista koskemattomuutta sekä poliittista riippumattomuutta. Se oli suunnattu varsinkin Unkaria vastaan, joka oli Trianonin rauhassa menettänyt suuria alueita kaikille kolmelle mainitulle valtiolle ja oli halukas saamaan ne takaisin. Tarkoituksena oli myös estää Habsburgien hallitsijasuvun valtaanpaluu. Pikkuententen loivat Tšekkoslovakian ulkoministeri Eduard Beneš ja Romanian ulkoministeri Take Ionescu.

Pikkuententen muodostivat Tšekkoslovakian ja Jugoslavian puolustussopimus 14. elokuuta 1920, Tšekkoslovakian ja Romanian sopimus 23. elokuuta 1921 sekä Jugoslavian ja Romanian sopimus 7. kesäkuuta 1921.

1920-luvun aikana pikkuententen valtiot pyrkivät kehittämään taloudellista ja poliittista yhteistyötä. Ne solmivat kaikki myös liiton Ranskan kanssa. Luodakseen vastavoiman pikkuententelle Unkarin pääministeri István Bethlen solmi vuonna 1927 liiton Italian kanssa.

Vuonna 1933 pikkuententen maat perustivat pysyvän sihteeristön ja pysyvän neuvoston, joka muodostui kolmesti vuodessa kokoontuneista jäsenvaltioiden ulkoministereistä. Käytännössä kolmen valtion ulkopolitiikka alkoi kuitenkin etääntyä toisistaan. Tähän vaikutti Saksan voimistuminen sekä Ranskan vaikutuksen heikkeneminen. Huhtikuussa 1937 itsensä Saksan uhkaamaksi kokenut Tšekkoslovakia pyysi, että muut pikkuententen maat sitoutuisivat antamaan täyden sotilaallisen tuen hyökkäyksen kohteeksi joutuneelle jäsenmaalle. Romania ja Jugoslavia kuitenkin kieltäytyivät antamasta sitoumusta, minkä seurauksena liitto menetti merkityksensä. Pikkuentente hajosi lopullisesti Saksan miehittäessä Tšekkoslovakialle kuuluneet Sudeettialueet syyskuussa 1938.

## Katso myös
*Entente cordiale

## Lähteet

## Aiheesta muualla
István Bethlen

**István Bethlen** (8. lokakuuta 1874 Gernyeszeg, Transilvania (nyk. Romaniassa) – 5. lokakuuta 1946 Moskova, Neuvostoliitto) oli unkarilainen kreivi ja konservatiivinen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1921–1931.

## Elämäkerta
Bethlen kuului vanhaan transilvanialaiseen Bethlenin aatelissukuun. Hänet valittiin Unkarin parlamenttiin vuonna 1901 liberaalien edustajana, mutta hän siirtyi myöhemmin Gyula Andrássyn perustuslailliseen puolueeseen. Unkarin neuvostotasavallan aikana Bethlen toimi vastavallankumouksellisten riveissä ja neuvotteli heidän edustajanaan Wienissä.

Huhtikuussa 1921 pääministeriksi nimitetyn Bethlenin tavoitteena oli vahvan konservatiivisen hallinnon luominen. Hänen hallintonsa oli autoritaarista ja tähtäsi aatelin feodaalisten etuoikeuksien säilyttämiseen, joten maan jakaminen lopetettiin. Vuoden 1922 vanhoillinen vaalilaki jätti neljänneksen täysi-ikäisistä ilman äänioikeutta. Äänestys ei myöskään ollut maaseudulla salaista, mikä helpotti vaalien manipulointia, vaikka oppositiopuolueet sallittiin. Yhtenäisyyspuolueen johtama hallitus sai vuoden 1926 vaaleissa selvän enemmistön äänistä. Konservatiivisten voimien vaikutusvallan takaamiseksi parlamentin ylähuone perustettiin uudelleen ja se sai suuremman vallan kuin vanha ylähuone. Toisaalta Bethlenin hallitus torjui entisen Itävalta-Unkarin keisarin Kaarle I:n yrityksen palata valtaan Unkarissa lokakuussa 1921 ja sääti sen jälkeen lain, joka kumosi Habsburgin suvulta oikeuden Unkarin kruunuun.

Bethlenin ulkopolitiikan tavoitteena oli Trianonin rauhansopimuksen kumoaminen ja menetettyjen alueiden palauttaminen, mutta sitä ennen hän katsoi tarpeelliseksi vakiinnuttaa maan sisäiset olot ja hankkia liittolaisia. Hänen aikanaan Unkari liittyi Kansainliittoon ja sai lainaa sekä sijoituksia ulkomailta. Luodakseen vastapainon Unkaria ympäröivien maiden muodostamalle pikkuententelle Bethlen allekirjoitti vuonna 1927 ystävyyssopimuksen Italian kanssa. 1930-luvun lama koetteli Unkaria pahoin, ja kansantalouden ongelmien vuoksi Bethlen erosi vuonna 1931.

Radikaalin oikeiston noustua 1930-luvulla valtaan Unkarissa Bethlen toimi opposition johtajana. Hän vastusti 1930-luvun lopussa säädettyjä lakeja, joilla rajoitettiin juutalaisten kansalaisoikeuksia. Saksan miehitettyä Unkarin maaliskuussa 1944 Bethlen piiloutui, mutta toisen maailmansodan päätyttyä seuraavana vuonna hän joutui venäläisten pidättämäksi. Hänet vietiin vankina Neuvostoliittoon, jossa hän myöhemmin kuoli.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alberto Johannes Först

**Alberto Johannes Först** (26. marraskuuta 1926 Gunzendorf, Buttenheim – 1. marraskuuta 2014 Eggolsheim) oli saksalainen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin karmeliittain papiksi 29. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin Douradosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 6. heinäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Teodardo Leitz, jota avustivat Vitório Pavanello ja Eliseu Maria Gomes de Oliveira.

Förstistä tuli 12. toukokuuta 1990 Douradosin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 5. joulukuuta 2001.

## Lähteet
Antônio Emidio Vilar

**Antônio Emidio Vilar** (s. 14. marraskuuta 1957 Guardinha) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin 31. tammikuuta 1976 ja sai pappisvihkimyksensä 9. elokuuta 1986. Hänet nimitettiin São Luíz de Cáceresin hiippakunnan johtoon 23. heinäkuuta 2008 ja asetettiin virkaansa 25. lokakuuta. Piispaksi konsekroinnin suoritti 27. syyskuuta Odilo Pedro Scherer, jota avustivat Hilário Moser ja José Vieira de Lima.

## Lähteet
The Velvet Underground & Nico

**The Velvet Underground & Nico** on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Velvet Undergroundin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1967. Lou Reedin kirjoittamat kappaleet käsittelevät albumin julkaisuajalle vieroksuttuja aiheita, kuten parafilioita ja huumeriippuvuutta.

Kun albumi julkaistiin, se myi heikosti ja sai runsaasti negatiivista palautetta. Sen kappaleita kieltäydyttiin soittamasta radiossa ja osa levymyyjistä ei suostunut myymään sitä. Myöskään kriitikot eivät pitäneet albumista. Myöhemmin albumin arvostus on noussut valtavasti ja nykyisin sitä pidetään yhtenä rockhistorian merkittävimmistä albumeista. Vuonna 2006 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Albumin lisäksi Andy Warholin tekemä kansikuva on tullut kuuluisaksi.

## Kappaleet
* Kaikki kappaleet säv ja san. Lou Reed, ellei toisin mainita.
**A-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 
# 
**B-puoli**
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Lou Reed &ndash; kitara ja laulu
* John Cale &ndash; sähköviulu, piano ja bassokitara
* Sterling Morrison &ndash; rytmikitara ja bassokitara
* Moe Tucker &ndash; lyömäsoittimet
* Nico &ndash; päälaulu kappaleissa ”Femme Fetale”, ”All Tomorrow's Parties” ja ”I'll Be Your Mirror”, taustalaulu kappaleessa ”Sunday Morning”.

## Lähteet
Sempiternal

**Sempiternal** on brittiläisen metalcore-yhtye Bring Me the Horizonin neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä RCA Records.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10. Albumi on myynyt kultaa sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Oliver Sykes – laulu, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
* Lee Malia – kitarat, taustalaulu
* Matt Kean – bassokitara
* Matt Nicholls – rummut, lyömäsoittimet
* Jordan Fish – kosketinsoitin, syntetisaattorit, musiikkiohjelmointi, samplet, taustalaulu

## Kultalevyt

## Arvostelut
* AllMusic: 
* The Guardian: 
* Imperiumi.net: 
* Kaaoszine: 9/10
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Sempiternal'' discogs.com -sivustolla
Kingdom Hearts HD 1.5 Remix

**Kingdom Hearts HD 1.5 Remix** on japanilainen vuonna 2013 julkaistu teräväpiirtokuvalla varustettu ''Kingdom Hearts'' -pelisarjaan kuuluva pelikokoelma, joka julkaistiin PlayStation 3:lle Japanissa 14. maaliskuuta 2013 ja julkaistiin syyskuussa myös muualle päin maailmaa.

Kokoelma sisältää pelattavan osuuden peleistä *[[Kingdom Hearts (videopeli)|Kingdom Hearts Final Mix]]* ja *[[Kingdom Hearts: Chain of Memories#Re:Chain of Memories|Kingdom Hearts Re:Chain of Memories]]* sekä välinäytökset pelistä *[[Kingdom Hearts: 358/2 Days]]*. Teräväpiirtokuvan lisäksi pelissä on toisena päivitettynä ominaisuutensa mahdollisuus kerätä PlayStation-trophyja.

Kokoelma julkaistiin myöhemmin yhdessä *[[Kingdom Hearts HD 2.5 Remix|HD 2.5 Remixin]]* kanssa PlayStation 4:lle maaliskuussa 2017.

## Pelit

### Kingdom Hearts Final Mix

Kingdom Hearts Final Mix seuraa Soran, hyväntuulisen nuoren seikkailuja pahaa vastaan. Hänen seuranaan on Aku Ankka, Hessu Hopo ja muita Disney-hahmoja, jotka auttavat häntä hänen tehtävässään.

*Kingdom Hearts Final Mix* julkaistiin aikoinaan vain Japanissa. *Kingdom Hearts HD 1.5 Remix* sisältää seuraavia uudistuksia, sekä erovaisuuksia alkuperäiseen peliin liittyen:
* Uusia välianimaatioita
* Uusi vaikeusaste
* Mahdollisuus ohittaa välianimaatioita
* Musiikkiin on tehty muutoksia
* Joidenkin vihollisten värejä on muunneltu
* Uusia pomotaisteluita
* Pidennetty salainen lopetus
* Uusia kykyjä
* Uusia aseita

### ''Kingdom Hearts Re:Chain of Memories''

### ''Kingdom Hearts 358/2 Days''

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
José Vieira de Lima

**José Vieira de Lima** TOR (s. 10. kesäkuuta 1931 Poconé) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. joulukuuta 1958 ja nimitettiin Marabán hiippakunnan johtoon 18. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paulo Evaristo Arns, jota avustivat Geraldo João Paulo Roger Verdier ja José Afonso Ribeiro.

Vieira de Lima sai 11. marraskuuta 1998 nimityksen São Luíz de Cáceresin hiippakunnan johtoon, ja hän toimi sen piispana, kunnes jäi eläkkeelle 23. heinäkuuta 2008.

## Lähteet
Léon Lommel

**Léon Lommel** (3. helmikuuta 1893 Schleiderhof – 12. kesäkuuta 1978) oli luxemburgilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Luxemburgin hiippakuntaan 13. heinäkuuta 1919 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi sekä Nepheliin titulaaripiispaksi 14. toukokuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Fernando Cento, jota avustivat Lucien-Sidroine Lebrun ja Jacques Mangers.

21. lokakuuta 1956 Lommelista tuli Luxemburgin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 1971. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

## Lähteet
Jesús Mérida Pérez

**Jesús Mérida Pérez** (16. toukokuuta 1891 Cieza – 16. toukokuuta 1956) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1913 ja nimitettiin Astorgan hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 1943. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Agustín Parrado y García ja Miguel de los Santos Díaz y Gómara.

Mérida Pérez toimi myös Murcian yliopiston rehtorina (1939–1944).

Mérida Pérez kuoli virassa 65-vuotispäivänään.

## Lähteet
Kaksiliitto

**Kaksiliitto** oli vuonna 1879 solmittu puolustusliitto Saksan keisarikunnan ja Itävalta-Unkarin välillä. Se laajeni Italian mukaantulon myötä vuonna 1882 kolmiliitoksi. Vuoden 1879 sopimus muodosti kuitenkin sekä Saksan että Itävalta-Unkarin ulkopolitiikan pohjan aina vuoteen 1918 asti.

Kaksiliiton solmimisen taustalla oli Saksan, Itävalta-Unkarin ja Venäjän yhteisen kolmen keisarin liiton hajoaminen vuonna 1878 Venäjän ja Itävalta-Unkarin etujen jouduttua vastakkain Balkanin kriisissä. Saksa joutui tällöin valitsemaan toisen liittolaisistaan ja valtakunnankansleri Otto von Bismarck piti Itävalta-Unkaria Venäjää luotettavampana, tehokkaampana ja läheisempänä. Saksan keisari Vilhelm I vastusti yhteistyön rikkomista Venäjän kanssa ja varsinkin Venäjää vastaan suunnattua liittoa, mutta Bismarck taivutti hänet uhkaamalla erota. Liittosopimus Itävalta-Unkarin kanssa allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1879.

Sopimuksessa osapuolet sitoutuivat antamaan toisilleen sotilaallista apua, jos toinen joutuisi Venäjän hyökkäyksen kohteeksi, sekä pysymään puolueettomina, jos hyökkääjä olisi jokin muu valtio. Bismarck uskoi sopimuksen turvaavan rauhan säilymisen, sillä Venäjä ei uskaltaisi käydä sotaan, jos tietäisi saavansa vastaansa kaksi suurta valtakuntaa yhdellä kertaa. Ensisijaisesti Venäjää ja toissijaisesti Ranskaa vastaan suunnattuna liitto vastasi nimenomaan Itävalta-Unkarin etuja, mutta täytti myös Bismarckin perustavoitteen Ranskan eristämisestä. Bismarck pyrki myös palauttamaan yhteistyön Venäjän kanssa ja onnistui Itävalta-Unkarin vastutuksesta huolimatta palauttamaan kolmen keisarin liiton vuonna 1881. Se ei kuitenkaan korvannut kaksiliittoa, joka säilyi edelleen voimassa. Kaksiliitto laajeni kolmiliitoksi 20. toukokuuta 1882, kun myös Italia liittyi siihen.

## Lähteet
Brad Miller

**Bradley Alan "Brad" Miller** (s. 12. huhtikuuta 1976 Fort Wayne, Indiana) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa päättänyt koripalloilija.

Yliopistotasolla vuosina 1994–1998 Purduen yliopistoa edustanutta Milleriä ei varattu NBA:han . Vähän aikaa Italiassa pelattuaan hän kuitenkin siirtyi Charlotte Hornetsiin, ja yhteensä hän pelasi vuosina 1998–2012 kuudessa eri NBA-seurassa, muun muassa Sacramento Kingsissä vuosina 2003–2009. Miller valittiin NBA:n vuosien 2003 ja 2004 tähdistöotteluihin.

Miller pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa, jossa hän saavutti MM-pronssia vuosina 1998 ja 2006.

## Lähteet
* Brad Miller NBA & ABA Statistics  Basketball-Reference.com 
* Brad Miller Statistics College Basketball at Sports-Reference.com 
* Brad Miller nba.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Redovino Rizzardo

**Redovino Rizzardo** CS (12. huhtikuuta 1939 Benito Gonçalves – 6. marraskuuta 2016) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Douradosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 3. tammikuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Johannes Först, jota avustivat Pedro Ercílio Simon ja Laurindo Guizzardi. 

5. joulukuuta 2001 Rizzardosta tuli Douradosin piispa.

## Lähteet
Keshav Dutt

**Keshav Chandra Dutt** (29. joulukuuta 1925 Lahore, Brittiläinen Intia – 7. heinäkuuta 2021 Kalkutta) oli intialainen maahockeypelaaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän kilpaili Lontoon kesäolympialaisissa 1948 sekä Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja kuului molemmilla kerroilla lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Dutt kuoli Kalkutassa 95-vuotiaana 7. heinäkuuta 2021.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Shane Battier

**Shane Courtney Battier** (s. 9. syyskuuta 1978 Birmingham, Michigan) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2001 lähtien.

Yliopistotasolla vuosina 1997–2001 Duken yliopistoa edustaneen Battierin varasi NBA:han  kuudennella vuorolla Vancouver Grizzlies, jota Battier edusti vuoteen 2006 saakka. Sen jälkeen hän pelasi vuoteen 2011 asti Houston Rocketsissa, kunnes siirtyi loppukaudeksi Grizzliesiin ja seuranneella kaudella Miami Heatiin, jossa voitti NBA:n mestaruuden keväällä 2012. Kaudella 2001–2002 hänet valittiin  ja kausilla 2007–2008 sekä 2008–2009 .

Battier pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa, jossa hän saavutti MM-pronssia vuonna 2006.

## Lähteet
* Shane Battier NBA & ABA Statistics  Basketball-Reference.com 
* Shane Battier Statistics College Basketball at Sports-Reference.com 
* Shane Battier nba.com 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Battierin säätiön viralliset kotisivut
Antonio Mandruzzato

**Marco Antonio Mandruzzato** (16. toukokuuta 1923 Treviso – 31. lokakuuta 1969 Milano) oli italialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa kalvan joukkuekilpailussa.

## Lähteet
Donald MacKenzie

**Donald MacKenzie** (30. joulukuuta 1874 Toronto – 12. marraskuuta 1925 Toronto) oli kanadalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä kahdeksikossa hopeaa saaneeseen Toronto Argonauts -joukkueeseen.

## Lähteet
William Joseph Winter

**William Joseph Winter** (s. 20. toukokuuta 1930 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 17. joulukuuta 1955 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Uthinan titulaaripiispaksi 21. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. helmikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Donald William Wuerl, jota avustivat Anthony Gerard Bosco ja John Bernard McDowell.

Winter jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 20. toukokuuta 2005.

## Lähteet
Benjamin Jamieson

**Benjamin Jamieson** (15. maaliskuuta 1874 Ontario – 3. joulukuuta 1915 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen.

Jamieson työskenteli Canadian Pacific Railwayn konduktöörinä. Hän meni elokuussa 1905 väliin katutappeluun ja sai useita osumia puukosta. Hän kärsi tämän jälkeen heikentyneestä terveydentilasta ja kuoli vuosikymmentä myöhemmin vain 41 vuoden iässä.

Aloittaessaan haavipallon Jamieson oli jo noin 25-vuotias, mutta hänestä tuli yksi Manitoban tunnetuimmista pelaajista. Hänet otettiin vuonna 2004 muun olympiakultaa voittaneen joukkueen kanssa Manitoba Sports Hall of Fameen. 

## Lähteet
Philippe Renaud

**Philippe Renaud** (s. 23. marraskuuta 1962 Créteil) on ranskalainen entinen meloja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Jälkimmäisissä hän sai pronssia 500 metrin kanadalaiskaksikossa.

Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Renaud sai hopeaa (1991) ja kaksi pronssia (molemmat 1989). Myös hänen veljensä Éric ja isänsä Marcel Renaud ovat olympiamitalisteja.

## Lähteet
Marianne Möller

**Inger Marianne Möller** (vuosina 1967–1983 **Korhonen**; s. 2. lokakuuta 1945 Tukholma) on suomalainen dramaturgi ja kulttuurialan konsultti.

Möller valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1970. Jo sitä ennen, vuonna 1968, hän oli aloittanut opintonsa myös Suomen Teatterikoulun korkeakouluosaston dramaturgilinjalla, jolta valmistui dramaturgiksi vuonna 1972. Möller on työskennellyt muun muassa tuottajana Yleisradiossa vuosina 1972–1976 ja 1989–1992, Svenska Teaterskolanin rehtorina 1974–1979, Teatterikorkeakoulun vararehtorina 1979–1986 sekä vt. rehtorina 1987–1989, Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajana 1992–1995, Suomen Tukholman-kulttuuri-instituutin johtajana 1996–1998 ja Pohjoismaisen ministerineuvoston kulttuuriosaston asiantuntijana Kööpenhaminassa 1999–2006. Lisäksi hän on toiminut 1990-luvulla Pohjoismaisen elokuva- ja televisiorahaston hallituksen puheenjohtajana.  

Vuodesta 2006 lähtien Möller on työskennellyt freelance-konsulttina. Hän on osallistunut konsulttina muun muassa työ- ja elinkeinoministeriön Luovan talouden strategisen hankkeen työryhmän työhön vuonna 2011.

Vuonna 2011 Möllerille myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.

Möllerin isä oli tunnettu televisio- ja radiotoimittaja Knud Möller.

## Lähteet
Romuralli

**Romuralli** on autourheilulaji, jossa kilpailijan on tarkoituksena törmätä autollaan kilpakumppanien autoja päin mahdollisimman kovaa, ja tuhota ne ajokelvottomaan tilaan. Voittajaksi selviytyy viimeinen liikkuva auto. Romutus tapahtuu 30x30 metrin alueella.

Romurallin haasteena on, että oma auto on pidettävä mahdollisimman hyväkuntoisena, jos sillä on tarkoitus päästä loppukilpailuihin asti. Siksi useimmat kuljettajat käyttävät törmäämiseen auton takaosaa suojellakseen auton herkemmin vaurioituvaa etuosaa, jossa sijaitsevat yleensä auton jäähdytin ja moottori.

Romurallissa on kaksi luokkaa: takavetoiset ja etuvetoiset autot. Etuveto-luokka ajettiin Suomessa ensimmäistä kertaa kaudella 2007. Luokassa ovat toistaiseksi menestyneet japanilaiset automerkit, kuten Mazda, Toyota ja Nissan. Nykyään myös tila-autot kelpuutetaan mukaan 

Etuvetoluokka auton painoraja on 1400 kg ja super luokassa takavetoisilla max 1600 kg ja etuvetoisilla 1800 kg.

Sallitut vaihteet ovat vain ykkönen ja pakki. Säännöissä on erityismainintoja turvallisuudesta ja mm. poistettavista osista. Esimerkiksi vetokoukku pitää poistaa ja suojapalkkeja on lisättävä. Romurallissa ajetaan SM-mestaruudesta, etuvetomestaruudessa on kolme osakilpailua vuodessa.

## Historia
Ensimmäisiä romuralleja pidettiin USA:ssa messujen yhteydessä, moottoriradoilla promo mielessä 50-luvulla. Vahvistamattomat lähteet kertovat vastaavanlaisista tapahtumista jo 30-luvulla. Laji kasvoi 60-luvulla ja levisi myös Eurooppaan.Televisioyhtiö ABC myös televisioi mailmanmestaruuskisoja 60-luvulta aina vuoteen 1992 saakka.  Myös suositussa Happy Days sarjassa  sarjan henkilö Pinky Tuscadero edusti romurallia ajavaa naiskuskia.

## Osallistumissäännöt
Kuljettajien alaikäraja on 15 vuotta. Alaikäisiltä vaaditaan vanhempien kirjallinen suostumus. Romuralliautot ovat liikenteestä poistettuja henkilöautoja. Autojen suurin sallittu omamassa on luokkakohtainen. Kilpailuihin ei voi osallistua paketti-, maasto- tai lava-autoilla, vaikka painoraja alittuisi. Autoista on rakennusvaiheessa poistettava kaikki ylimääräinen hajoava tai palava materiaali. Kuljettajan turvallisuuden takaamiseksi kuljettajanoven ulkopuolelle asennetaan palkit ja kuljettajan penkin taakse poikkipalkki. Pakollisia ajovarusteita ovat kypärä ja turvavyö. Tavallinen henkilöauton kolmipistevyö riittää.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Parempi mainettansa

**Parempi mainettansa** () on William A. Wellmanin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1928. *Parempi mainettansa* on genreltään rikosdraama, ja sen pääosissa ovat Clara Bow ja Richard Arlen.

*Parempi mainettansa* perustuu Ernest Boothin tarinaan, jonka pohjalta John Farrow ja Oliver H. P. Garrett laativat käsikirjoituksen. George Marion Jr. teki elokuvan välitekstit. *Parempi mainettansa* on nykyisin monien lähteiden mukaan listattu kadonneeksi.

## Juoni

*Parempi mainettansa* kertoo kriminaalin Yvonne-tyttärestä, joka yrittää uudistaa hänen rakastamaansa pikkurikollista.

## Näyttelijät

## Tuotanto
Elokuvan kuvaukset alkoivat 10. huhtikuuta 1928 ja päättyivät 1. toukokuuta 1928. *Parempi mainettansa* kuvattiin Paramount Studiosilla Queensin Astoriassa, New Yorkissa 221 000 dollarin budjetilla. Paramount Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.

## Julkaisu
*Parempi mainettansa* sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. kesäkuuta vuonna 1928 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 30. kesäkuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 25. marraskuuta vuonna 1929.

## Uudelleenfilmatisointi
*Parempi mainettansa* uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1931 nimellä *[[Suurkaupungin kadut]]*, jonka pääosissa ovat Gary Cooper ja Sylvia Sidney. Clara Bow’n piti näytellä *Suurkaupungin kadut* -elokuvassa, mutta Bow’n omasta pyynnöstä Paramount vapautti hänet. *Suurkaupungin kadut* olisi ollut Bow’n viimeinen Paramount-elokuva.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 
* ''Parempi mainettansa'' SilentErassa
Agris Kazelniks

**Agris Kazelniks** (s. 24. heinäkuuta 1973 ) on latvialainen voimamies. Agris on kolminkertainen Latvian Vahvin Mies ja oli Champions Liigan kolmas 2008 ja toinen 2009. Hän aloitti kilpailemaan Vahvamies-kilpailuissa 27-vuotiaana. 

## Ennätyksiä
*Kyykky 390
*Maastaveto 400
*Penkkipunnerrus 240

## Mitat
*Pituus 189cm
*Paino 155-160kg
*Hauis 51cm
*Reisi 74cm
*Rinta 143cm

## Saavutukset
**2002
*2. sija - Latvian Strongman Championship [7]
**2004
*3. sija - World Team Cup 2004 Par Strongman
*2. sija - Kolmas kilpailut Puola vs Muu maailma
**2005
*6. sija - Ensimmäinen Kaksintaistelu Giants
*9. sija - IFSA Strongman EM 2005
**2006
*1. sija - Latvian Strongman Championships
**2007
*1. sija - Latvian Strongman Championships
*6. sija - World Team Cup 2007 Par Strongman
**2008
*3. sija - Strongman Champions League 2008: Riika
*4. sija - Strongman Champions League 2008: Subotica
*7. sija - Strongman Champions League 2008: Varsseveld
*5. sija - Strongman Champions League 2008: Sofia
*6. sija - Strongman Champions League 2008: Vilna
*4. sija - Strongman Champions League 2008: Mamaia
*6. sija - Strongman Champions League 2008: Kokkola
*1. sija - Latvian Strongman Championships
*7. sija - FIFA World Penkkipunnerrus palkit
**2009
*6. sija - Strongman Champions League 2009: Subotica
*5. sija - Strongman Champions League 2009: Ideapark
*4. sija - Strongman Champions League 2009: BA
*2. sija - Strongman Champions League 2009: Terborg
*12. sija - Fortissimus 2009
*1. sija - Latvian Strongman Championships
*6. sija - UEFA Euroopan mestaruuskilpailut vuonna 2009 Penkkipunnerrus palkit
**2010
*1. sija - Latvia Open Championship Par Strongman (jossa Ivars Kazeļņiksem ) [8]
**2012
*?. sija - Strongman Champions League 2012: Gibraltar
Quintus Caecilius Metellus Numidicus

**Quintus Caecilius Metellus Numidicus** (noin 160 eaa. – 91 eaa.) oli Rooman senaatin konservatiivisen siiven edustaja ja Gaius Mariuksen vastustaja. Vuonna 109 eaa. hänet valittiin konsuliksi ja Rooman joukkojen ylipääliköksi Numidiaan, Jugurthan sotaan, kunnes Marius otti hänen paikkansa. Vuonna 102 eaa. hänestä tuli kensori. Kensorina hän vastusti edelleen Mariusta ja yritti saada Mariuksen tukijan, Saturninuksen pois senaatista, kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta, poliittisten vastustajiensa painostuksesta, hän joutui vetäytymään politiikasta ja siirtymään omaehtoiseen maanpakoon. Metellus pääsi palaamaan Roomaan vuonna 99 eaa. Viimeiset vuotensa Metellus vietti poissa julkisuudesta. Ciceron keräämien aikalaishuhujen mukaan Metellus kuoli myrkytettynä vuonna 91 eaa.

Metellus Numidicus eli aikakautena, jolloin korruptio lisääntyi Rooman politiikassa, mutta hän onnistui säilyttämään rehdin miehen maineensa.

## Lähteet
*
Ferdinand Öhman

**Karl Ferdinand Öhman** (sukunimi myös muodossa **Öhmann**, etunimi myös muodossa **Ferdinant**, 26. maaliskuuta 1831 Hamina – 5. elokuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Haminassa ja Viipurissa koulua käynyt Öhman opiskeli Tukholman taideakatemiassa ja Münchenin polyteknillisessa opistossa. Hän oli vuodesta 1857 vuoteen 1907 Rakennushallituksen edeltäjien, *Yleisten rakennusten intendentinkonttorin* ja *Yleisten rakennusten ylihallituksen* palveluksessa eri viroissa. Öhman aloitti työuransa Kuopiossa 1857 ja toimi siellä lääninarkkitehtina vuosina 1862–1894. Sen jälkeen hän siirtyi Uudenmaan lääninrakennuskonttorin johtajaksi Helsinkiin, jossa virassa hän oli uransa loppuun asti.

## Suunnittelutöitä

Ferdinand Öhman suunnitteli lääninarkkitehtina muun muassa puukirkkoja ja muita julkisia rakennuksia silloisen Kuopion läänin alueelle. Hän teki myös asemakaavoja.

Vuonna 1879 järjestettiin kansallisrunoilija Johan Ludvig Runebergin hautamuistomerkin rakentamiseksi pohjoismainen suunnittelukilpailu, jonka Öhman voitti. Muistomerkki paljastettiin Porvoon Näsinmäen hautausmaalla 6. toukokuuta 1888.

### Rakennuksia
*Suonenjoen kirkko (1865)
*Pälkjärven kirkko, luovutettu alue (1869) 
*Jäppilän kirkko, Pieksämäki (1872)
*Kuopion lyseon laajennus (1874–1875)
*Kuusjärven kirkko, Outokumpu (1878)
*Pielaveden kirkko (1878)
*Kuopion satamakonttori (1879), entinen vaakahuone
*Kuopion Klubin rakennus (1880), entinen asuinrakennus, Öhmanin itselleen suunnittelema
*Polvijärven evankelis-luterilainen kirkko (1881)
*Vehmasmäen koulu, Kuopio (1884)

### Asemakaavoja ja muita suunnitelmia
*Joensuun asemakaava (1867)
*Nurmeksen kauppalan asemakaavaehdotus (1876)
*Leppävaaraan perustettavan huvilakaupungin suunnittelua (1898)

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Itä–Länsi-ottelu 1950

Vuoden 1950 Pesäpallon **[[Itä–Länsi-ottelu]]** pelattiin Hesperiassa 10. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan kuudestoista Itä-Länsi-ottelu.  

## Osallistujat

### Vaihdot
* ei vaihtoja.

## Juoksulista
Länsi aloitti sisällä.

## Lähteet
* mrasilainen.com/
George Bretz

**George Henry Bretz** (3. syyskuuta 1880 Blenheim, Ontario – 7. toukokuuta 1956 Toronto) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen. Hänet otettiin joukkueen muiden jäsenten kanssa Manitoba Sports Hall of Fameen postuumisti 2004.

Bretz työskenteli räätälinä. *[[Winnipeg Free Press]]* väitti hänen kuolleen San Franciscon maanjäristyksessä 1906.

## Lähteet