open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Brain Drain

**Brain Drain** on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin vuoden 1989 toukokuussa julkaistu albumi. Se on viimeinen albumi, jossa on mukana yhtyeen alkuperäisbasisti Dee Dee Ramone, ja samalla viimeinen, jonka yhtye levytti alkuperäiselle levy-yhtiölleen, Sire Recordsille. Albumi sisältää singlenäkin julkaistun kappaleen "Pet sematary", joka sävellettiin Stephen Kingin samannimisen elokuvan soundtrackille. 

## Kappalelista
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Singlet

### UK
*  

### USA
* 

## Muusikot

*Joey Ramone - laulu
*Johnny Ramone - kitara
*Dee Dee Ramone - basso
*Marky Ramone - rummut

## Lähteet
Esko-Pekka Tiitinen

**Esko-Pekka Tiitinen** (s. 1. joulukuuta 1956 Suonenjoki) on suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija. Hänen tuotantonsa käsittää kirjoja sekä lapsille että aikuisille, radiokuunnelmia, elokuvakäsikirjoituksia, oopperalibrettoja, televisiosarjoja ja teatterinäytelmiä. Tiitinen oli taiteilijaprofessori viisivuotiskauden 2014–2018.

## Elämä ja ura
Vuonna 1976 Tiitinen valmistui ylioppilaaksi, 1978 lastentarhanopettajaksi Joensuun korkeakoulusta ja 1982 musiikkileikkikoulunopettajaksi Sibelius-Akatemiasta. Vuodesta 1986 lähtien hän on ollut vapaa kirjailija ja kuvataiteilija. Kuvataiteilijana Tiitinen on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä ja osallistunut moniin ryhmänäyttelyihin. Hänen teoksiaan on muun muassa Joensuun ja Kuopion taidemuseoissa.

Vuonna 2008 Tiitinen voitti Finlandia Junior -palkinnon teoksellaan *Villapäät*. Se oli myös Topelius-palkintoehdokas. Vuonna 2011 Tiitinen sai Savonia-kirjallisuuspalkinnon teoksellaan *[[Kiven sylissä]]*. Tiitisen teoksia on käännetty muun muassa englanniksi, espanjaksi, japaniksi, koreaksi, norjaksi, ruotsiksi ja tanskaksi.

Tiitinen oli Topelius-palkintoraadin jäsen 1996 sekä valtion lastenkulttuurijaoston ja kirjallisuustoimikunnan jäsen 2004–2006. Hän oli kirjallisuustoimikunnan jäsen myös 2015–2017. Tiitinen oli Lukukeskuksen puheenjohtaja kaudella 2014–2016.

Tiitinen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän asuu Outokummussa. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2021.

## Tuotanto
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
*  
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
Lähde

## Palkinnot
* Valtion kirjallisuuspalkinto 1988 (*Voi Vallatonta*) ja 1992 (*Parempi valita susi*)
* Suomalainen kuvakirjapalkinto 1990 (*Lintu ja poro*)
* Varjo Onnimanni 1991
* 1. palkinto ”suomalainen musikaali” -kilpailussa 1992 (Käsikirjoitus yhdessä Heikki Niirasen kanssa, sävellys: Jukka Linkola)
* Kirjallisuuden Minna Canth -palkinto 1992
* IBBY Honour List 1994 (Sevilla 1995)
* Metallityöväen Liiton kulttuuripalkinto 1997 (Kairatut Sydämet -työryhmä)
* Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan taidepalkinto 2000
* Finlandia Junior -palkinto 2008 (*Villapäät*)
* Savonia-kirjallisuuspalkinto 2011 (*Kiven sylissä*)
* Tirlittan-palkinto 2017
Lähde

### Ehdokkuudet
* Savonia-palkintoehdokkuus 1986, 1998, 2008 
* Kirjapöllö-ehdokkuus 2006
* Topelius-palkintoehdokkuus 2008 (*Villapäät*)
* Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkuus 2017 (*Dada-kissa ja Populuksen popcornit*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Vinberg-Mäkinen, Mirja: Esko-Pekka Tiitinen Näytelmät.fi.
* Kirjasampo
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1904

**Vuoden [[1904]] [[painin maailmanmestaruuskilpailut]]** järjestettiin Wienissä 23. toukokuuta. Ne olivat ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin kahdessa painoluokassa: yli ja alle 75-kiloisissa. Kisoihin osallistui Böömistä, Itävallasta, Saksasta, Tanskasta ja Unkarista kaikkiaan 26 painijaa.

## Mitalistit

## Tilastot maittain

## Lähteet
* Kansainvälisen painiliiton tietokanta

### Viitteet
Carl Saxa

**Carl Saxa** (5. tai 28. syyskuuta 1796 – 7. kesäkuuta 1849), suomalaisittain **Kaarle**, oli suomalainen pappi ja varhainen suomentaja. Hän avusti useita sanomalehtiä runosuomennoksillaan.

## Henkilöhistoria

Carl Saxa syntyi syksyllä 1796, luultavasti Kruunupyyssä, jossa hänen isänsä oli hoidettavana mielisairauden vuoksi. Hänen vanhempansa olivat Suomussalmen kappalainen Carl Saxa ja Maria Magdalena Nylander. Perheeseen syntyi ainakin toinen poika Simon Johan (s. 1892). Uskonnollisesti Saxat olivat herännäisiä.

Carl Saxa kävi Oulun triviaalikoulua vuosina 1810–1815 ja suoritti ylioppilastutkinnon Turussa vuonna 1815. Hän aloitti heti opiskelut Turun akatemiassa. Opiskelujensa aikana Saxa toimi opettajana Kajaanin alialkeiskoulussa vuosina 1817–1819. Papiksi hänet vihittiin 1818 Turussa.

Vuonna 1819 Saxa sai työtä vt. kappalaisena lapsuudenseudultaan Suomussalmelta. Vuonna 1821 hän toimi siellä armovuodensaarnaajana ja seuraavasta vuodesta alkaen kappalaisena. Nousevan kansallisromantiikan innoittamana Saxa keräsi Suomussalmen seuduilta kansanrunoja, jotka olivat painovalmiina 1823. Mielenterveydelliset ongelmat pakottivat Saxan pitämään virkavapaata vuosina 1825–1827, ja hänen runonsa ilmestyivät vasta Zacharias Topelius vanhemman julkaisemina.

Naimisiin Saxa meni Fredrika Svanbergin kanssa 1828. Heille syntyi seitsemän lasta: Maria Helena 1829, Carl Gustaf 1830, Victor Fredrik 1834, Isak Immanuel 1836, Christina Ulrika 1839, Johan Emel 1843 ja Selma Olivia 1845.

Ensimmäiset sanomalehdissä ilmestyneet runot Saxa julkaisi 1820-luvulla. Saxan runot olivat käännöksiä tai mukaelmia ruotsista ja yleensä vahvasti uskonnollishenkisiä. Niitä ilmestyi *[[Oulun Viikko-Sanomia|Oulun Viikko-Sanomissa]]*, Elias Lönnrotin toimittamassa *[[Mehiläinen (aikakauslehti)|Mehiläisessä]]* ja *[[Turun Viikko-Sanomat|Turun Viikko-Sanomissa]]*. Mahdollisesti Saxan käsialaa on ensimmäinen Runeberg-suomennos *Jouhten*, joka ilmestyi 1834 *Oulun Viikko-Sanomissa*. Lisäksi Saxan runoja oli mukana Frans Isaac Fortellin toimittamassa *Koottuja suomalaisia lauluja* -sarjan ensimmäisessä ja ainoaksi jääneessä osassa, joka ilmestyi Oulussa 1828.

Saxan kirkollisen uran huipentuma oli nimitys Hyrynsalmen kirkkoherraksi 1846. Viranhoidon hän tosin aloitti vasta kaksi vuotta myöhemmin eikä ehtinyt hoitaa sitä kuin vuoden, koska kuolema päätti hänen elämänsä kesällä 1849.

## Lähteet

* Fennica, Suomen kansallisbibliografia.
* Herännäisyys Kainuussa . Herättäjä-Yhdistys.
* HisKi, historiakirjojen hakuohjelma.
* 
* 
* Krohn, Julius 1954 [1897]: *Suomalaisen kirjallisuuden vaiheet*. 2., muuttamaton painos. SKS:n Toimituksia 86. SKS, Helsinki.
* SKS = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Suomen kirjailijat -tietokanta .
Keski-Suomen kotiseutulaulu

**Keski-Suomen kotiseutulaulu** on Keski-Suomen maakuntalaulu. Se on yksi Suomen itsenäistymisen jälkeen Suomen historiallisten maakuntien maakuntalaulujen rinnalle luoduista uusien maakuntien maakuntalauluista. Laulun sanat kirjoitti nimensä mukaisesti korpilahtelainen Martti Korpilahti ruotsalaisen Ivar Widéenin sävelmään. Sen ensiesitys oli vuonna 1920.

## Sanat
;1.
:Männikkömetsät ja rantojen raidat,
:laaksojen liepeillä koivikkohaat,
:ah, polut korpia kiertävät, kaidat,
:kukkivat kummut ja mansikkamaat! 
:&nbsp;
:Keitele vehmas ja Päijänne jylhä,
:kirkkaus Keuruun ja Kuuhankaveen,
:vuorien huippujen kauneus ylhä,
:ah, kotiseutua muistoineen.

;2.
:Syntymäpaikka kun on sydän Suomen
:siis sitä suottako kiittelisin?
:Täällähän aukeni ens' elon huomen,
:tänne ma toivon hautanikin.
:&nbsp;
:Täällä on naapuri heimoni verta,
:täällä on ystävä voittamaton,
:tänne, ah, tänne on kaipaus kerta,
:täällä on kaikki, mi kallista on!

## Lähteet
*Finnica Keski-Suomi: Maakuntalaulu
Ben Bot

**Bernard Rudolf (Ben) Bot** (s. 21. marraskuuta 1937 Batavia) on hollantilainen poliitikko ja kristillisdemokraattisen CDA-puolueen (Christen-Demokratisch Appèl) jäsen. Hän oli Alankomaiden ulkoministeri 3. joulukuuta 2003 alkaen aina 22. helmikuuta 2007 saakka. 

Ben Bot opiskeli oikeustiedettä Leidenin yliopistossa ja Harvardin oikeustieteellisessä tiedekunnassa Cambridgessa Massachusettsissa. Hän väitteli tohtoriksi Leidenin yliopistosta 1968. 

Vuodesta 1963 lähtien Bot työskenteli Alankomaiden ulkoministeriössä. Hän kuului 1964–1970 Alankomaiden edustajistoon Euroopan yhteisöissä ja työskenteli sitten Alankomaiden suurlähetystöissä ensin Buenos Airesissa 1973 asti ja Itä-Berliinissä 1976 asti. Seuraavat kuusi vuotta hän oli ulkoasiainministeriössä Haagissa, jonka jälkeen neljä vuotta maansa pysyvän edustajan sijaisena Natossa Brysselissä. 1986 alkaen hän oli maansa suurlähettiläänä Turkin Ankarassa, ja sen jälkeen vuodesta 1989 ulkoministeriön pääsihteerinä. Vuodesta 1992 lähtien Bot oli Alankomaiden pysyvä edustaja Euroopan unionissa, kunnes jäi eläkkeelle 1. tammikuuta 2003. 

Botin 10 vuotta kestänyt edustajantoimi EU:ssa oli poikkeuksellisen pitkäaikainen. Jäätyään eläkkeelle hän liittyi kumppaniksi brysseliläiseen konsulttitoimistoon Praaning Meines. Jo samana vuonna Jan Peter Balkenenden toinen hallitus vaihtoi ulkoministeriä, kun Jaap de Hoop Scheffer jätti paikkansa. Ben Bot seurasi häntä Alankomaiden ulkoministerinä 3. joulukuuta 2003. Hän jatkoi Balkenenden väliaikaisessa kolmannessa hallituksessa, muttei enää marraskuun 2006 ennenaikaisten vaalien jälkeisten neuvottelujen tuloksena syntyneessä Balkenenden neljännessä hallituksessa. Botia seurasi ulkoministerinä Maxime Verhagen myös kristillisdemokraateista 22. helmikuuta 2007.

## Aiheesta muualla

*Regering.nl - CV
*Parlement.com - biografie
*Alankomaiden ulkoministeriö
Valtionpalkinto

**Valtionpalkinto** on Taiteen edistämiskeskuksen myöntämä palkinto eri taiteenalojen edustajille. Palkintoperusteissa mainitaan, että se voidaan myöntää ”taiteenharjoittajalle tai kahden tai useamman taiteenharjoittajan muodostamalle työryhmälle tunnustuksena kolmen viimeksi kuluneen vuoden aikana valmistuneesta, kyseisen taiteen alan piiriin kuuluvasta ansiokkaasta työstä tai suorituksesta”. Se voidaan myöntää myös tunnustuksena urasta.

## Eri taiteenalojen valtionpalkintoja
* Arkkitehtuurin valtionpalkinto (vuoteen 2012 rakennustaiteen valtionpalkinto)
* Elokuvataiteen valtionpalkinto
* Esittävien taiteiden valtionpalkinto
* Kirjallisuuden valtionpalkinto
* Kuvataiteen valtionpalkinto
* Kuvitustaiteen valtionpalkinto
* Lastenkulttuurin valtionpalkinto
* Mediataiteen valtionpalkinto
* Monitaiteen valtionpalkinto
* Muotoilun valtionpalkinto
* Musiikin valtionpalkinto (vuoteen 2012 säveltaiteen valtionpalkinto)
* Näyttämötaiteen valtionpalkinto
* Sarjakuvataiteen valtionpalkinto
* Sirkustaiteen valtionpalkinto
* Taidejournalismin valtionpalkinto
* Taiteen valtionpalkinto
* Tanssitaiteen valtionpalkinto
* Valokuvataiteen valtionpalkinto

## Aiheesta muualla
* Taiteen edistämiskeskus – Valtionpalkinnot
Länsi-Intian yliopisto

**Länsi-Intian yliopisto** (, UWI) on yliopisto Länsi-Intian alueella. Sillä on neljä kampusta: Mona Jamaikan Kingstonin seudulla, Saint Augustinen kaupungissa Trinidad ja Tobagon luoteisosassa, Cave Hill Barbadoksen Bridgetownin lähistöllä sekä paljolti verkkoyliopistona toteutettu Avoin kampus. Lukuvuonna 2015–2016 opiskelijoita oli runsas 49&nbsp;000, joista osa-aikaisesti opiskeli 31 prosenttia. Yliopiston motto on "Oriens Ex Occidente Lux".

Yliopisto palvelee opiskelijoita Anguillalla, Antigua ja Barbudalla, Bahamaa, Barbadosilla, Belizessä, Brittiläisillä Neitsytsaarilla, Caymansaarilla, Dominicalla, Grenadalla, Jamaikalla, Montserratilla, St. Kitts ja Nevisissä, St. Lucialla, Saint Vincent ja Grenadiineillä, Trinidad ja Tobagolla ja Turks- ja Caicossaarilla.

## Historia
Länsi-Intian yliopisto perustettiin vuonna 1948. Sen ensimmäinen kampus, jolla aluksi oli ainoastaan 33 opiskelijaa, sijaitsi Jamaikalla. Toinen kampus muodostettiin St. Augustinelle. Vuoteen 1962 saakka tämä kahden kampuksen korkeakoulu akateemisesti kytköksissä (affiliated) Lontoon yliopistoon; vasta tällöin muodostettiin itsenäinen Länsi-Intian yliopisto. 

## Sijoitus yliopistorankingeissa
Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2018 Karibian toiseksi parhaaksi yliopistoksi Puerto Ricon yliopiston jälkeen ja maailmanlistan sijalle 1088.

## Kuvia

Entrance to 3Ws Oval, Cave Hill Campus.jpg|UWI:n Cave Hillin kampusta.
UWI Mona Campus Main Library.jpg| UWI:n Monan kampuksen kirjasto.
TnT St. Augustine UWI Campus.jpg|UWI:n rakennus Trinidad ja Tobagon Saint Augustinessa.
Alma Jordan Library Building - forecourt.JPG|UWI:n Alma Jordan -kirjasto Trinidad ja Tobagon Saint Augustinessa.


## Entisiä opiskelijoita
* Vance Amory, Nevisin entinen pääministeri
* Kenny Anthony, St. Lucian pääministeri
* Owen Arthur, Barbadoksen pääministeri
* Denzil Douglas, Saint Kitts ja Nevisin pääministeri
* Wendy Fitzwilliam, entinen Miss Universum
* Ralph Gonsalves, Saint Vincent ja Grenadiinien pääministeri
* Lisa Hanna, entinen Miss Maailma
* Pearlette Louisy, St. Lucian kenraalikuvernööri
* Patrick Manning, Trinidad ja Tobagon pääministeri
* Keith Mitchell, Grenadan pääministeri
* P. J. Patterson, Jamaikan entinen pääministeri
* Walter Rodney, guyanalainen historioitsija ja poliitikko
* Derek Walcott, saintlucialainen runoilija
* Earl Williams, dominicalainen poliitikko

## Lähteet

## Aiheesta muualla

### Yliopistokampusten websivuja
* Cave Hill Campus, Barbados
* Cave Hill School of Business 
* Mona Campus, Jamaica
* St. Augustine Campus, Trinidad and Tobago
* Western Jamaica Campus 
* Eric Williams Medical Sciences Complex, Mount Hope, Trinidad and Tobago
* Open Campus
Denzil Douglas

**Denzil Llewellyn Douglas** (s. 14. tammikuuta 1953) oli Saint Kitts ja Nevisin pääministeri vuosina 1995–2015. Hänen seuraajansa on Timothy Harris. Hänestä tuli Saint Kitts ja Nevisin työväenpuolueen puheenjohtaja vuonna 1989.

Douglas nousi maansa pääministeriksi vuonna 1995. Hänet on valittu uudelleen 2000, 2004 ja 2010. Häntä edelsi Kennedy Simmonds. Douglas toimi myös ulkoministerinä vuoteen 2000 saakka. Hän on valmistunut Länsi-Intian yliopistosta ja hänellä on yksi tytär.

## Lähteet
Alan Sokal

**Alan David Sokal** (s. 1955) on fysiikan tutkija. Hän työskentelee New Yorkin yliopistossa. 

## Tieteiden sota

Sokal tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1996 tekemästään huijauksesta, jota kutsutaan Sokal-jupakaksi (englanniksi Sokal Hoax, Sokal Affair). Sokal kirjoitti kvasitieteellisen artikkelin, jota hän tarjosi julkaistavaksi *Social Text* -nimiseen julkaisuun. Artikkelin otsikko oli tahallisen vaikeaselkoinen ”Transgressing the boundaries: Toward a transformative hermeneutics of quantum gravity” eli ”Rajoja ylittämässä: Kohti kvanttigravitaation transformatiivista hermeneutiikkaa”. Samaan aikaan hän kirjoitti *Lingua Franca* -lehteen jutun, jossa hän tunnusti *Social Text* -lehdessä olevan kirjoituksensa olevan täyttä puppua. 

Sokal halusi osoittaa, että humanististen tieteiden edustajat syyllistyvät usein lainaamaan luonnontieteellisiä käsitteitä ilman, että he kunnolla ymmärtävät niitä. Kritiikin kärki oli suunnattu varsinkin ranskalaisfilosofeja, kuten Baudrillardia, Derridaa, Lacania, Deleuzea ja Guattaria kohtaan. 

Tapauksesta sukeutui tiedesodaksi kutsuttu kiista, josta on taitettu peistä humanististen tutkijoiden ja luonnontieteilijöiden välillä ympäri maailmaa. Keskustelua on käyty tieteen etiikasta. Sokalin toivomuksena on, että filosofiassa ja humanistisessa tutkimuksessa sovellettaisiin samoja kriteerejä kuin muussakin vakavasti otettavassa tutkimuksessa.

Sokal julkaisi yhdessä belgialaisen fyysikon, Jean Bricmontin, kanssa vuonna 1998 teoksen *Impostures intellectuelles*, joka on käännetty englanniksi nimellä *Fashionable nonsense: postmodern intellectuals’ abuse of science*. Se on käännetty myös useille muille kielille. Teoksessa kirjoittajat selostavat, miten varsinkin postmoderniksi kutsutussa keskustelussa tietoisesti hämärretään käsitteiden merkityksiä niin, että tuloksena on pseudotieteellistä tekstiä, joka ei tarkoita yhtikäs mitään. 

On jopa kehitetty sivustoja, josta voi tulostaa tieteellistä jargonia jäljitteleviä artikkeleita, jotka ovat täydellistä hölynpölyä.

## Kirjallisuutta
* 
* Sokal Alan ja Bricmont Jean: *Impostures intellectuelles*. Paris: Odile Jacob, 1997.
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Alan Sokalin sivu New Yorkin yliopistossa   
* Sokal-tapausta käsittelevä sivusto 
* Kalle Michelsen: Alan Sokal ja tieteentutkimuksen identiteettikriisi
Rafael Kubelík

**Rafael Jeroným Kubelík** (29. kesäkuuta 1914 – 11. elokuuta 1996) oli tšekkiläinen kapellimestari ja säveltäjä. Hänen isänsä oli viulisti ja säveltäjä Jan Kubelík.

Kubelík syntyi Býchoryssä ja opiskeli musiikkia Prahassa. Vuosina 1936–1939 ja 1942–1948 hän toimi Tšekin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Hän lähti Tšekkoslovakiasta toisen maailmansodan yhteydessä ja sai Sveitsin kansalaisuuden vuonna 1967. 

Kubelík toimi vuosina 1950–1953 Chicagon sinfoniaorkesterin, vuosina 1955–1958 Royal Opera Housen, vuosina 1961–1979 Baijerin radion sinfoniaorkesterin ja vuosina 1972–1974 Metropolitan-oopperan musiikillisena johtajana. Hänen levytyksiään ovat muiden muassa Mahlerin ja Schumannin sinfoniat sekä monien tšekkiläisten säveltäjien teokset. 

Kubelíkin sävellyksiin kuuluu viisi oopperaa, sinfonioita ja kamarimusiikkia. Hän kuoli Kastanienbaumissa lähellä Luzernia vuonna 1996, jolloin hänet haudattiin Vyšehradin hautausmaalle Prahaan.
Izumi Tateno

**Izumi Tateno** (, s. 10. marraskuuta 1936 Tokio) on Japanissa syntynyt, Suomessa vuodesta 1964 lähtien asunut pianisti, joka opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1968 vuoteen 1981. 

Tateno syntyi Tokiossa ja opiskeli Tokion taideyliopistossa valmistuen vuonna 1960. Hän voitti vuonna 1968 toisen palkinnon Ranskassa järjestetyssä Olivier Messiaen -pianokilpailussa. Vuodesta 1997 lähtien Tateno on toiminut Oulunsalon musiikkijuhlien taiteellisena johtajana. 

Tatenon isä valmistui Musashinon musiikkikoulusta. Hänen äitinsä on sendailaisesta perheestä, jossa oltiin noh-taiteilijoita seitsemässä sukupolvessa, aina Meiji-uudistukseen asti. Perhe pakeni sodan ajaksi Tochigin prefektuuriin. Tateno opiskeli Keion yksityiskoulussa ja meni sieltä Keion lukioon ja sieltä Tokion taideyliopistoon.

Tateno on Japanin Sibelius-yhdistyksen puheenjohtaja.

Tateno oli nuoresta lähtien kiinnostunut Déodat de Séveracista ja esitti hänen musiikkiaan. Vuonna 2002 Tateno perusti Japanin Séverac-yhdistyksen, jossa hän toimii neuvonantajana. Vuonna 2006 julkaistiin Séveracin keskeinen pianotuotanto Tatenon soittamana kaksoisalbumilla *Sunflower Sea. Pianoworks by Déodat de Séverac* (Finlandia Records).

Esiintyessään Tampereella 9. tammikuuta 2002 Tateno kaatui saatuaan aivohalvauksen, jonka jälkitautina hänen oikea kätensä halvaantui osittain. Vaikka oikean käden toiminta ei täysin palautunutkaan kuntoutuksessa, hän teki comebackin Oulunsalon musiikkijuhlilla elokuussa 2003. Siellä hän esitti Aleksandr Skrjabinin ja Dinu Lipattin vasemmalle kädelle tehtyjä sävellyksiä. Esiintymisen innoittamana hän päätti ryhtyä alan uranuurtajaksi. Seuraavana vuonna hän esiintyi Japanissa, jossa hän sai myös paljon julkisuutta mediassa. Sen jälkeen hän on popularisoinut vasemmalle kädelle sävellettyjä uusia kappaleita esiintymisillään ja nauhoituksillaan.  
  
## Työt

* "Kamotsu ressha" (Rahtijuna), pianisti (Tokyo Ongakusha, 1986 ja 1988)
* "Hoshi ni todoku ki" (Taivaaseen yltävä puu) (Kyuryudo, 1996)
* "Himawari no umi" (Auringonkukan meri) (Kyuryudo, 2004)

## Lähteet
*https://web.archive.org/web/20060301182018/http://www.asahi.com/english/Herald-asahi/TKY200602280154.html 
*http://www.dvm.nu/hierarchy/periodical/ns/1991/02/?show=data/periodical/ns/1991/ns1991_2XML/periodical-ns1991_2_08.tkl&type=periodical
* http://suomenkuvalehti.fi/jutut/kulttuuri/pianotaiteilija-izumi-tatenon-tarina-olin-varma-etta-soittaisin-viela-molemmilla-kasilla/

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Izumi Tatenon virallinen kotisivu.
* Izumi Tatenon haastattelu .
Walter Susskind

**Jan Walter Susskind** (1. toukokuuta 1913 Praha – 25. maaliskuuta 1980 Berkeley) oli tšekkiläissyntyinen kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Prahan konservatoriossa ja siirtyi vuonna 1938 Lontooseen.

Susskind debytoi johtamalla *[[La Traviata]]n* esityksen Prahassa vuonna 1934. Hän johti uransa aikana muun muassa Toronton sinfoniaorkesteria (1956–1965) ja Saint Louisin sinfoniaorkesteria (1968–1975). Hän työskenteli viimeisinä vuosinaan Cincinnatin sinfoniaorkesterin kanssa. Vuosina 1968–1975 hän toimi opettajana Etelä-Illinoisin yliopistossa. Susskind kuoli Kaliforniassa. 

Susskind sävelsi muun muassa lauluja ja orkesterimusiikkia.
Iguaçun kansallispuisto

**Iguaçun kansallispuisto** on kansallispuisto ja UNESCOn maailmanperintökohde Brasiliassa aivan Argentiinan rajalla Iguaçu-joen varrella. Iguassun putoukset ovat osittain puiston alueella. Kansallispuisto jatkuu Argentiinaan rajan toisella puolella Iguazún kansallispuistona, joka on myös maailmanperintöluettelossa.

Puisto tunnetaan vesiputouksestaan, jonka virtaus on yli 1&nbsp;000&nbsp;m³/s ja runsaasta eläimistöstään (etenkin linnustosta), johon kuuluu useita harvinaisia ja uhanalaisia lajeja.

Koskialue on lähes kolme kilometriä pitkä, ja siinä on paikoin 80 metrin pudotuksia.

Kansallispuistossa on säilynyt Mata Atlântica-sademetsää, jota on muualta hakattu paperiteollisuuden tarpeisiin ja pois maanviljelyn ja asutuksen alta. Harvinaisiin nisäkkäisiin kuuluvat jaguaari, oselotti, puuma, pitkähäntäkissa, jaguarundi, jättiläissaukko, tapiiri, pensaskoira ja isomuurahaiskarhu. Puistossa tavataan myös harpyijoita ja tiikerihaikaroita.

Puisto on perustettu 1939 ja sitä on laajennettu kahteen kertaan. Puistossa käy vuosittain yli miljoona turistia, tähänastinen ennätys oli 1,8 miljoonaa vuonna 2018.

Vuonna 2020 puiston tila arvioitiin huolestuttavaksi. Suurimpia uhkia aiheuttavat virtauksen sääntely joessa puistosta ylävirtaan olevilla padoilla. metsästys, veden mukana maanviljelyalueilta tulevat saasteet, elinyhteisöjen eristäytyminen biologisten käytävien puuttuessa  ja elinolojen muuttuminen ilmastonmuutoksen myötä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Viralliset sivut     
*Protected Areas Programme
Vaha-animaatio

**Vaha-animaatio** (joskus myös savianimaatio) on stop motion -animaatiotekniikka, jossa hahmot, esineet ja joskus myös tausta on tehty muovailtavasta aineesta, esimerkiksi plastoliinista. Animointi tapahtuu tekemällä vahaan pieniä muutoksia, jotka sitten kuvataan filmille filmiruutu tai useampi ruutu kerrallaan.

Animaatiotekniikan tunnetuimpia edustajia ovat Will Vinton ja Nick Park. Suomessa vaha-animaatioita on tehnyt Tuula Pukkila. Hänen vaha-animaatiosarjojaan *[[Lohikäärme Justus]]* (1986) ja *[[Taikuri Savinen]]* (1978) on esitetty Pikku Kakkosessa.
Eleazar de Carvalho

**Eleazar de Carvalho** (28. kesäkuuta 1912 Iguatu – 12. syyskuuta 1996 São Paulo) oli brasilialainen kapellimestari. 

Carvalho syntyi Iguatussa, Cearássa ja opiskeli Sergei Koussevitskin johdolla. Hän toimi vuosina 1963–1968 Saint Louisin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Hän johti myös Brasilian sinfoniaorkesteria ja São Paulon osavaltion sinfoniaorkesteria. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Claudio Abbado, Seiji Ozawa, Charles Dutoit, David Zinman, Zubin Mehta, Gustav Meier ja José Serebrier . 

Carvalho kuoli pitkän sairauden jälkeen kotonaan São Paulossa vuonna 1996. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Congonhas

**Congonhas** on historiallinen kaupunki Brasiliassa Minas Geraisin osavaltiossa noin 90 kilometriä osavaltion pääkaupungista Belo Horizontesta etelään. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 47&nbsp;000 asukasta.

Congonhasissa on Unescon maailmanperintöluetteloon liitetty Santuário de Bom Jesus de Matosinhos -basilika, jonka teetti 1700-luvulla portugalilainen seikkailija Feliciano Mendes. Rakennusta oli luomassa barokkityylin edustaja Aleijadinho. Vanhan testamentin profeettoja esittävät vuolukivestä tehdyt patsaat rakennuksen terassilla ovat Aleijadinhon parhaita töitä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Serra da Capivaran kansallispuisto

**Serra da Capivaran kansallispuisto** on kansallispuisto Brasilian kaakkoisosassa Piauín osavaltiossa. Puisto luotiin suojelemaan alueelta löydettyjä esihistoriallisia esineitä ja luolamaalauksia. Vanhimmat luolamaalauksista ovat 25 000 vuotta vanhoja ja ne edustavat Etelä-Amerikan ensimmäisiä ihmisyhteisöjä .

Alue valittiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1991.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mia Ikumi

**Mia Ikumi** (; 27. maaliskuuta 1979 Osaka, Japani – 7. maaliskuuta 2022) oli japanilainen mangaka, joka tunnetaan erityisesti *[[Tokyo Mew Mew]]* -sarjasta, jota hän teki yhdessä Reiko Yoshidan kanssa. Ikumi sai idean Tokyo Mew Mewiin sattumalta: hänen oli tarkoitus tehdä kauhutarina, mutta tulikin piirtäneeksi yhden kissatytön. Yoshida ihastui siihen ja pyysi piirtämään lisää. Tokyo Mew Mew paisuikin suureksi projektiksi, joka on tehnyt hänet tunnetuksi muun muassa Suomessa. Ikumi harrasti cosplayta.

Ikumi sai vuonna 1998 julkaistuksi ensimmäiset työnsä. Hänen varhaistuotantoaan on esimerkiksi Vadelmametsän prinsessa, lyhyt mangatarina, joka on ilmestynyt myöhemmin *Tokyo Mew Mew* -kirjassa numero 6. 

Ikumi on myös tehnyt Tokyo Mew Mewille jatko-osan nimeltä *Tokyo Mew Mew a la mode*. Ikumin muuta tuotantoa ovat *Super Doll Licca-chan* (1998–1999, kaksi kirjaa), *Repure* (2004, yksi kirja) ja *Wish* (2005, yksi kirja).

Ikumi kuoli 7. maaliskuuta 2022 lukinkalvonalaiseen verenvuotoon 42-vuotiaana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Dekooderi

**Dekooderi** on laite, ohjelma tai niiden yhdistelmä, joka purkaa tai erottelee jonkin algoritmin mukaan pakattua, salattua, yhdistettyä tai kätkettyä informaatiota alkuperäiseen muotoon käsittelyä tai esittämistä varten.

Digitaalitekniikassa dekooderilla tarkoitetaan kombinaatiopiiriä, joka koodaa binäärilukuja yksikäsitteiseksi binäärikoodiksi. Dekooderi ottaa sisään *n* kappaletta ottosignaaleja ja sillä on *m* kappaletta antosignaaleja, joista ottosignaalinen kombinaatio yksikäsittäisesti määrää mikä antosignaaleista aktivoituu. 

Dekooderin vastakohta on enkooderi, joka muuttaa signaalin helpommin siirrettävään tai tallennettavaan muotoon.

## Katso myös
* Koodekki
* Pakkausalgoritmi

## Lähteet
Meliorativnyi

**Meliorativnyi** () on maaseututaajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 14 kilometriä Petroskoista luoteeseen Murmanskiin johtavan maantien varrella. Asukkaita taajamassa on 2&nbsp;400 henkeä (vuonna 2008).

Vuonna 1947 paikalle perustettiin koneellinen maanparannusasema, josta taajama on saanut nykyisen nimensä. 1960-luvulla siitä käytettiin nimeä *Tomitsy*. Vuonna 1986 siitä tuli erillinen paikallishallintoalue. Nykyään taajamassa on valtiollinen maanparannus- ja puunhankintayritys, sahalaitoksia, kiviveistämö, autoliikennettä harjoittava yritys, paloasema ja leipomo. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, poliklinikka ja vapaa-ajankeskus. Meliorativnyissa on myös Äänisenrannan piirin lasten luomistyön keskus ja ortodoksinen kirkko.

## Lähteet
Toy Story 2

**Toy Story 2** on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Pixarin animaatioelokuva, jatko-osa elokuvalle *[[Toy Story – leluelämää]]*. Se on John Lasseterin ohjaama. Elokuva sai parhaana komediaelokuvana Golden Globe -palkinnon.

## Juoni

Juoni perustuu niihin elementteihin, jotka jäivät pois edeltävästä elokuvasta, kun siinä keskityttiin Woodyn ja Buzz Lightyearin ystävyyteen.

Woodyn omistaja Andy on lähdössä Länkkärileirille ja hän on ottamassa Woodyn mukaansa, mutta Andy vahingossa repii Woodyn käden ja hän jää pois matkasta. Sitten Woodyn ystävä Wheezy joutuu kirpparille ja Woody pelastaa hänet, mutta lelukauppaketju Alin Leluladon omistaja Al varastaa Woodyn samalla. Muut lelut saavat selville, kuka vei Woodyn ja Buzz Lightyear, Herra Perunapää, Rex, Röh ja Slinky lähtevät vaaralliselle pelastusmatkalle. Samaan aikaan Woody tapaa ”oikean” perheensä, johon kuuluu lehmityttö Jessie, Woodyn hevonen Napakymppi ja mainari Paukku-Pete. Woodylle selviää, että hän on arvokas keräilyesine. Hänelle selviää myös, että Al on myymässä lelut lelumuseoon Japaniin. Buzz ja muut etsijät yrittävät etsiä Woodya Alin leluladosta, mutta häntä ei löydy. Buzz joutuu myös nenäkkäin toisen Buzz Lightyearin kanssa, joka on samanlainen kuin hänkin alun perin.

Buzzien paikka vaihtuu ja oikea Buzz seuraa muita Alin asuntoon, jossa Woody oikeasti on. Woody on kuitenkin päättänyt lähteä Japaniin muiden kanssa ja muut pelastajat poistuvat. Woodylle iskeekin katumus ja hän tajuaa, että ystävät ja omistajan rakkaus ovat tärkeimpiä asioita lelun elämässä. Hän päättää palata takaisin ja pyytää Jessietä, Napakymppiä ja Paukku-Peteä mukaan. Jessie ja Napakymppi suostuvat, mutta Paukku-Pete on eri mieltä ja väkisin pakottaa muut mukaansa. Buzz ja muut seuraavat Alia lentokentälle pizzataksilla ja vapauttavat Woodyn. Jessie ei pääse vapaaksi ajoissa ja Woody, Buzz ja Napakymppi pelastavat hänet lentokoneesta. Joukko palaa takaisin kotiin ja varsinkin Andy on iloinen saamistaan uusista leluista.

## Ääninäyttelijät

Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Maria Wiberg, Telma Tuomisto, Vaula Hyry, Jaana Hovinen ja Ralf Öhberg.

## Lähteet
Flash

**Flash** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* Adobe Flash, tiedostomuoto
*Adobe Flash Player, ohjelma
* Flash-muisti, puolijohdemuisti
* salamavalo (engl. *flash*)
* Suomen valotaiteen seura Flash, yhdistys
* *[[Flash (albumi)|Flash]]*, Dallas Superstarsin albumi
* Salama (engl. *Flash*), DC-kustantamon sarjakuvien supersankari
* *[[Flash (televisiosarja)|Flash]]* (engl. *The Flash*), Salama-supersankarista kertova televisiosarja vuosilta 1990–1991
** *[[The Flash (videopeli)|The Flash]]*, televisiosarjaan perustuva videopeli vuodelta 1991
** *[[The Flash (Proben videopeli)|The Flash]]*, televisiosarjaan perustuva videopeli vuodelta 1993
* *[[The Flash (vuoden 2014 televisiosarja)|The Flash]]*, vuonna 2014 alkanut televisiosarja, joka kertoo Salama-supersankarista
* *[[The Flash (elokuva)|The Flash]]*, vuonna 2022 ensi-iltansa saava elokuva.
Juutalaisten maailmankongressi

**Juutalaisten maailmankongressi** () on kansainvälinen federaatio, joka ajaa juutalaisten yhteisöjen ja järjestöjen asioita. Kongressi ajaa erilaisten juutalaisten ryhmien poliittista ja uskonnollista etuja.  Järjestö toimii maailmanlaajuisesti. Se on sionistinen järjestö, joka tukee voimakkaasti Israelin valtiota. 

Juutalaisen maailmankongressin järjestöt sijaitsevat Pohjois-Amerikassa, Latinalaisessa Amerikassa, Euroopassa, Aasiassa, Israelissa ja Tyynenvaltameren alueella. Järjestön uusi ohjelma on tukea juutalaisia kommuuneja arabimaissa. 

Järjestön päämaja sijaitsee New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Sillä on myös sivukonttoreja Jerusalemissa, Israelissa; Pariisissa, Ranskassa; Buenos Airesissa, Argentiinassa ja Genevessä, Sveitsissä. 

Juutalaisten maailmankongressin puheenjohtajina ovat toimineet

* Stephen Samuel Wise (1936–1949) 
* Nahum Goldmann (1949–1977)
* Philip Moriss Klutznick (1977–1979)
* Edgar Miles Bronfman (1979–2007), virkaatekevänä vuoteen 1981).
* Ronald S. Lauder (2007–)
Stop motion

**Stop motion** on animaatiotekniikka, jonka avulla staattiset esineet saadaan liikkumaan elokuvissa. Tekniikka toimii siten, että esinettä liikutetaan vähän kerrallaan ja jokainen muutos valotetaan filmille (tai kuvataan videolle) ruutu tai useampi ruutu kerrallaan. Kun kuvattu filmi näytetään normaalinopeudella, peräkkäin nopeasti vaihtuvat kuvat luovat illuusion liikkeestä. Tyypillisimpiä sovelluksia stop motion -animaatiosta ovat nukkeanimaatio, vaha-animaatiot sekä legoanimaatiot. Stop motion on myös ollut merkittävä erikoistehostetekniikka.
Lukki

**Lukki** on raskaiden ja pitkän&shy;omaisten kappaleiden kuten saha&shy;tavara&shy;nippujen, veneiden, junan&shy;vaunujen ja meri&shy;konttien nostamiseen ja siirtämiseen tarkoitettu nosturi&shy;ajoneuvo tai vedettävä vaunu. Suurimmat lukit ovat satamissa, kontti&shy;terminaaleissa ja muissa meri&shy;konttien käsittely&shy;paikoissa käytettäviä torni&shy;maisia ajo&shy;neuvoja konttien siirtä&shy;miseen, nosta&shy;miseen ja pinoa&shy;miseen. Lukin pyörät sijaitsevat pilari&shy;parien alla niin, että pyörien väliin jää tarvittavan korkuinen tyhjä tila tavaran nostamiseksi ja kuljet&shy;tamiseksi. Korkeimmat kontti&shy;lukit pystyvät pinoamaan 2,44 metrin korkuisia ISO-standardi&shy;kontteja jopa neljä päällekkäin. Kontti&shy;lukin nosto&shy;kyky on yleensä 40–60 tonnia.

Suurimpia kontti&shy;lukkien valmistajia ovat suomalaisen Cargotecin tytär&shy;yhtiö Kalmar, italia&shy;lainen Fantuzzi, suomalainen Konecranes ja saksalainen Noell.

Konttilukkia pienempiä ja kevyempiä lukkeja käytetään puu&shy;tavaran ja muiden pitkän&shy;omaisten suurien esineiden, kuten veneiden siirtoon. Niissä ei välttämättä ole omaa voiman&shy;lähdettä, vaan niitä käytetään traktorin tms. vetämänä. Tällaisten lukkien suurimpiin valmistajiin kuuluu irlantilainen Combilift.

## Rakenne
Nykyaikainen konttilukki koostuu viidestä pää&shy;osasta: kahdesta sivu&shy;rungosta, pilarien ylä&shy;päitä yhdistävästä ylä&shy;kehästä, tarttujista ja ohjaamosta. *Sivurungot* ovat toistensa peili&shy;kuvia ja sisältävät kontin pyörästöt voimansiirto&shy;laitteineen. Sivu&shy;runkojen etu- ja taka&shy;kulmista nousevat teräs&shy;pilarit, joiden yläosassa on lukin *yläkehä*. Yläkehällä sijaitsevat voima&shy;laite, vinssi&shy;järjestelmä, hydrauliikka&shy;järjestelmä ja pääsähkö&shy;järjestelmä. Yläkehän jommassakummassa etukulmassa on *ohjaamo*. Lukin olennaisin osa on *tarttuja*, joka liikkuu vinssi&shy;koneiston avulla ylös ja alas neljän pilarin muodostamassa alatilassa. Tarttuja voi nostaa joko yhtä (*single lift*) tai kahta konttia (*twin lift*) kerrallaan.

## Historiaa

Konttilukin edeltäjä, puutavaran siirtoon tarkoitettu laite kehitettiin toisen maailman&shy;sodan jälkeen Suomessa Valmetin Härmälän lentokone&shy;tehtaalla Tampereella osana Suomen sota&shy;korvauksia Neuvosto&shy;liitolle. 1970-luvulla siitä tuli kansain&shy;välinen menestys meri&shy;konttien siirto&shy;laitteena ja Valmetin Tampereen-tehtaan päätuote. Nykyisin tehtaan omistaa Kalmar, joka on osa suomalaista Cargotec-yhtiötä.

Lukkituotanto Tampereella sai alkusysäyksensä Neuvosto&shy;liitosta tulleesta valokuvasta, joka esitti Yhdys&shy;valloissa lankkujen siirtoon kehitettyä laitetta.. Neuvosto&shy;liitto halusi sota&shy;korvausten osana satoja tällaisia laitteita. Valmetin lentokone&shy;tehtaalla rakennettiin ensimmäiset proto&shy;tyypit valokuvaan perustuen, ja niiden pohjalta päästiin sarja&shy;tuotantoon. Sota&shy;korvausten päätyttyä Pohjois-Amerikassa oli juuri keksitty merirahti&shy;liikenteen mullistavat kontit, ja pian huomattiin lukkien toiminta&shy;periaatteen olevan erinomaisesti sovellettavissa myös konttien nostoon ja siirtoon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Seppo Simola

**Seppo Antero Simola** (27. heinäkuuta 1936 Somero – 9. maaliskuuta 2003) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti vuosina 1958–1962 ja uudestaan vuodesta 1968 lähtien Turun Rientoa, vuosina 1963–1965 Helsingin Kisa-Veikkoja, vuonna 1966 Lauttasaaren Pyrintöä ja vuonna 1967 Valkeakosken Hakaa. Simola paransi kuulantyönnön ulkoratojen Suomen ennätystä seitsemän kertaa ja hän oli ensimmäinen suomalainen, joka työnsi kuulaa yli 18 metriä (vuonna 1963) ja yli 20 metriä. Hän työnsi 20,15 metriä Turussa 19. heinäkuuta 1972, mikä sinetöi hänen pääsynsä yhdeksi 20 metrin kerhon kuudesta perustajajäsenestä, kun kerho perustettiin huhtikuussa 1983. Tulos jäi hänen uransa parhaaksi. 

Kalevan kisoissa Simola voitti kultaa vuosina 1963, 1964, 1970, 1971 ja 1972, hopeaa vuonna 1969 ja pronssia 1965 ja 1966. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1963, 1964, 1966, 1971 ja 1972 sekä hopeaa vuosina 1962 ja 1965.

Simolan uran alkuvaiheista voidaan todeta, että hänen "oppi-isänään" on toiminut kiekonheittäjä Jorma Rinne. Simolan ura oli kilpaurheilijalle tilastojen valossa erikoinen. Ensin tasaista kehitystä vuoteen 1961, sitten kaksi voimakasta kehityksen kautta (16,26:sta 18 metriin), yksi vuosi lähes samassa, jonka jälkeen selvää taantumista (vuoden 1967 paras tulos 17,61). Vuoden 1968 Simola oli lähes kokonaan poissa kilpakentiltä (15,37), mutta kokosi voimansa vuodeksi 1969, jota voidaan pitää hänen uutena tulemisenaan – Suomen ennätys 19,24. Simola sijoittui Ateenan EM-kisoissa 1969 sijalle 11 ja Helsingin EM-kisoissa 1971 sijalle 14. Kilpailu-uransa jälkeen hän toimi valmentajana muun muassa kiekonheittäjä Yrjö Majamaalle. Simola oli ammatiltaan myyntiedustaja.

## Katso myös
* 20 metrin kerho

## Lähteet
Silkko

**Silkko** on tummaa leipää, jota valmistetaan piimästä ja petusta. Silkkoa on syöty Suomen historiassa hätäravintona nälänhädän, etenkin 1600-luvun lopun suurten kuolonvuosien aikana, jolloin muuta ruokaa ei ollut. Silkko on itämurteinen variantti sanasta silkka, "pelkkä", joka on substantivoitunut tarkoittamaan pelkästä petusta tehtyä leipää. Sana on samaa kantaa kuin sileä.

Pettuleivästä silkko eroaa siinä, ettei silkossa ole lainkaan ruisjauhoa tai muutakaan viljaa.

Silkko on tunnettu lähinnä yhdestä sanonnasta Kalevalan 33. runossa: "Moni on kakku päältä kaunis, kuorelta kovin sileä, vaan on silkkoa sisässä, akanoita alla kuoren."

## Lähteet
Nahum Goldmann

**Nahum Goldmann** (10. heinäkuuta 1894 Liettua Wischnewo – 29. elokuuta 1982 Bad Reichenhall, Saksa) (hepreaksi:**נחום גולדמן**) oli puolalaissyntyinen israelilainen sionisti ja Juutalaisten maailmankongressin pitkäaikainen puheenjohtaja.

## Elämäkerta
Nahum Goldmann syntyi Liettuassa Wischnewossa kirjailija- ja opettajaperheeseen. Perhe muutti Saksaan Frankfurtiin vuonna 1900. Goldmann opiskeli oikeustiedettä, filosofiaa ja historiaa Marburgissa, Heidelbergissa ja Berliinissä. Hän valmistui lakitieteestä ja filosofiasta.

Goldmann liittyi sionistiseen järjestöön nuorena. Vuonna 1918 Goldmann työskenteli Saksan ulkoministeriössä juutalaisosastolla. Hän sai toiminnallaan Saksan keisarin Vilhelm II:n tukemaan sionistista unelmaa. Vuonna 1922 Goldmann perusti Eschkol-Publikations-Gesellschaft-kustannusyhtiön, joka kustansi sionistisia kirjoja ja lehtisiä. Vuonna 1929 Goldmann julkaisi suuren *[[Encyclopaedia Judaica]]n*.

Kun Yhdistynyt kuningaskunta hallitsi Palestiinaa, Goldmann oli neuvottelemassa englantilaisten kanssa; samaan aikaan kansallissosialistinen puolue nousi valtaan Saksassa. Goldmann oli Palestiinassa tapaamassa setäänsä, kun hän vuonna 1935 menetti Saksan kansalaisuutensa. Hän pakeni Hondurasiin ja sieltä edelleen Yhdysvaltoihin, missä hän työskenteli Jewish Agencyssä. Goldmann muutti Geneveen, missä ryhtyi auttamaan juutalaisia muuttamaan Euroopasta. Vuosina 1940–1964 hän asui Yhdysvalloissa maan kansalaisena.

### Toisen maailmansodan jälkeen
Goldmann ryhtyi toisen maailmansodan jälkeen kannattamaan juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan arabivaltion rinnalle. Sodan jälkeen hän alkoi yhdessä David Ben-Gurionin kanssa luoda Israelia. Goldmann ennusti, että sota syttyisi arabivaltioiden ja Israelin välillä, kun englantilaiset ovat lähteneet.

Vuodesta 1951 hän toimi Israelin juutalaistoimiston hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 1952 Goldmann neuvotteli sopimuksia Länsi-Saksan liittokanslerin Konrad Adenauerin kanssa. Vuonna 1954 solmittiin sopimuksia Itävallan kanssa.

Goldmann oli vuosina 1948–1977 Juutalaisten maailmankongressin puheenjohtaja. Järjestö on Israelin valtiosta riippumaton itsenäinen järjestö. Goldmann edusti Israelia myös ulkomailla. Hän arvosteli Israelin politiikkaa. Vuosina 1956–1968 Goldmann oli Sionistisen maailmanjärjestön puheenjohtajana. Goldmann sai Israelin kansalaisuuden vuonna 1962 ja Sveitsin kansalaisuuden vuonna 1969. Hän ei koskaan asunut pysyvästi Israelissa vaan vuoroin Israelissa ja Sveitsissä. Elämänsä aikana Goldmannilla oli yhteensä seitsemän kansalaisuutta.

Goldmann yritti solmia Israelin ja sen naapurimaiden suhteita ja sopimuksia. Hän arvosteli vuoden 1967 kuuden päivän sotaa. Goldmann rupesi ajamaan palestiinalaisten oikeuksia. Vuonna 1970 Goldmann yritti puhua Egyptin presidentti Nasserin kanssa, mutta Israelin hallitus esti sen. Goldmann solmi suhteita PLO:n johtaja Jasser Arafatin kanssa.

Goldmann yritti luoda Israelista valtiota, joka sopisi kaikille juutalaisille ja olisi puolueeton Sveitsin mallin mukaisesti. Goldmann kuoli Bad Reichenhallissa Länsi-Saksassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Infosivu Nahum Goldmanista (en)
Lucky Number Slevin

**Lucky Number Slevin** on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut gangsterielokuva, jonka on käsikirjoittanut Jason Smilovic ja ohjannut Paul McGuigan. Pääosissa näyttelevät Bruce Willis, Josh Hartnett, Lucy Liu, Morgan Freeman, Ben Kingsley ja Stanley Tucci.

## Juoni
Kaksi miestä törmää sattumalta lentokentän terminaalissa, joista  toinen alkaa kertoa epäonnista kertomusta eräistä hevoskilpailuista, joissa ihmishenkiäkin meni muutama. Pian tämän jälkeen nuorukainen Slevin (Josh Hartnett) saapuu New Yorkiin tapaamaan vanhaa kaveriaan Nick Fisheriä. Fisheriä ei tunnu löytyvän, mutta ystävällinen naapurin  tyttö Lindsey (Lucy Liu) haluaa tehdä tuttavuutta Slevinin kanssa. Pian tämän jälkeen Slevin joutuukin pahempaan liemeen, kun hänet sekoitetaan toiseen hahmoon ja kaksi rikollispomoa Pomo (Morgan Freeman) ja Rabbi (Ben Kingsley) antavat tiettyyn asti aikaa hoitaa eräs homma ja maksaa suuret velat, tai muuten käy ohraisesti. Tapausta pitää silmällä sivusta 
kylmäverinen ammattitappaja Goodkat (Bruce Willis).

## Näyttelijöitä

## Arvioita
*Turun Sanomien* Päivi Valotien mielestä *Lucky Number Slevin* pyrkii jujuttamaan katsojaansa aikatason vaihdoksilla takaumineen, mutta osoittautuu varsin pian toivottoman epäkiinnostavaksi jahkailuksi. Valotietä kiinnostivat elokuvassa eniten lavasteiden hauskan retrohenkiset poptapetit, koska veijarifilmiksi pyrkivä tarina vaatisi hänestä fiksun käsikirjoituksen, joka kutsuisi katsojaa antautumaan höynäytettäväksi.

## Lähteet
Mummi (piirroshahmo)

**Mummi** (engl. Granny)  on yksi päähahmoista monissa Tipi ja Sylvesteri -piirretyissä. Mummi on Looney Tunes -hahmo, ja hänet loi Friz Freleng. Mummi kuvataan usein vanhanahkona ja vanhanaikaisena vanhanapiikana, joka käyttää silmälaseja, pitää harmaat hiuksensa nutturalla ja käyttää 1800-luvun loppupuolelta olevia opettajanvaatteita.

## Mummi läpi vuosien
Mummi esiintyi ensi kerran 1937 animaatiopätkässä "Little Red Walking Hood", jonka ohjasi Tex Avery. Hän esiintyi toisen kerran Bob Clampettin ohjaamassa "The Cagey Canary" -animaatiossa. Kolmannen kerran Granny nähtiin animaatiossa "Hiss and Make Up", ja sen ohjasi Friz Freleng. Neljäs esiintyminen tapahtui Väiski Vemmelsääri -animaatiossa "Hare Force".

## Muuta
* Ensimmäisenä äänensä Mummille antoi Bea Benaderet. June Foray sai roolin  Benaderetin jälkeen.
Radiotelevisione Italiana

**Radiotelevisione Italiana** eli **RAI** tai **Rai** on Italian julkisen palvelun televisioyhtiö, joka on perustettu vuonna 1954. RAI:n omistaa Italian talous- ja valtiovarainministeriö. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Roomassa. RAI on yksi Italian suurimmista televisioyhtiöistä ja yhtiön pääkilpailijana on Mediaset.

RAI:lla on kolme maanpäällistä televisiokanavaa ja kolme radiokanavaa lukuisten satelliittikavavien ja digitv-kanavien lisäksi. RAI oli myös yksi Euroopan yleisradiounionin perustajajäsenistä vuonna 1950.  

## Televisiokanavat
*Rai 1
*Rai 2
*Rai 3
*Rai 4
*Rai 5
*Rai Movie
*Rai Premium
*Rai News 24
*Rai Gulp
*Rai Yoyo
*Rai Sport
*Rai Storia
*Rai Scuola

## Aiheesta muualla

*RAI
Poliisiauto

**Poliisiauto** on poliisien virkatehtäviensä suorittamiseen käyttämä auto.

## Poliisiautot Suomessa

Suomalaisen poliisiauton tunnistaa tummansinisistä raidoista pyöräaukkojen kohdilla, kaksikielisistä POLIISI- ja POLIS-teksteistä auton kyljissä sekä poliisimiekkatunnuksesta. Vuodesta 2016 lähtien ajoneuvoissa on käytetty vihreänkeltaisia heijastavia pintoja. Autoissa on mainittu yleinen hätänumero 112 ja auton yksikkötunnus. Poliisiautojen katolla on myös vilkkupaneeli, jossa sinisten hälytysvalojen lisäksi on valaistu POLIISI-teksti, sekä muita valoja. Tunnuksellisten autojen lisäksi Suomen poliisilla on käytössään tunnuksettomia autoja.

## Poliisiautot Yhdysvalloissa ja Kanadassa

Pohjois-Amerikassa poliisiautojen väritys ja tyyppi vaihtelevat osavaltioittain. Yleisesti autot kuitenkin luokitellaan kolmeen kategoriaan:

* Police Pursuit Vehicles (PPV)
* Special Service Vehicles (SSV) 
* Special Service Package (SSP)

## Kuvia

Tiedosto:Swedish patrol car new livery.JPG|Ruotsalainen poliisiauto.
Tiedosto:London June 7 2016 029 Police (26918177123).jpg|Brittiläinen poliisiauto.
Tiedosto:VAZ-2106 police car, Russia.jpg|Venäjä
Tiedosto:California Highway Patrol Dodge Monaco (19013617631).jpg|Kalifornia, Yhdysvallat 
Tiedosto:Lamborghini Huracàn Polizia di Stato a Brescia.jpg|Italia
Tiedosto:Police cart vatican.jpg|Vatikaani


## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Käyhkö Arttu: *Pieni poliisiautokirja.* Kustantaja Laaksonen, 2016. 
* Käyhkö Arttu: *Suomalainen poliisiautokirja.* Kustantaja Laaksonen, 2016. 

## Aiheesta muualla

* Tietoa poliisien kulkuvälineistä
* Suomen poliisiautojen historiaa
Jeffrey Tate

**Jeffrey Philip Tate** (28. huhtikuuta 1943 Salisbury – 2. kesäkuuta 2017 Bergamo, Italia) oli englantilainen kapellimestari. 

Tate opiskeli 1960-luvun alussa lääketiedettä Cambridgen yliopistossa. Hän aloitti myöhemmin musiikinopintonsa Lontoossa. Hänen ensimmäinen kansainvälinen esiintymisensä oli Metropolitan-oopperassa vuonna 1979. Vuonna 1985 hänet nimitettiin Englannin kamariorkesterin ylikapellimestariksi. Vuonna 1987 hän johti Rolf Liebermannin oopperan *Der Wald* ensiesityksen. Vuonna 1991 Tate seurasi James Conlonia Rotterdamin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. 

Tatella oli spina bifida, ja hän toimi vuodesta 1989 alkaen ASBAH-järjestön puheenjohtajana. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jeffrey Tate Allmusic.comissa
Uskomusjärjestelmä

**Uskomusjärjestelmä** on uskomuksiin perustuva ajattelutapa, johon liittyy tietynlaista kieltä, tiedon rakenteita ja käsitteistöjä. Kaikki tietojärjestelmät ovat uskomusjärjestelmiä, mikäli niitä tarkastellaan tietoteoreettisen skeptisismin tai tieteellisen fallibilismin valossa. Uskonnollisen ajattelun lisäksi uskomusjärjestelmiä ovat siten myös vaikkapa luonnontieteelliset tietojärjestelmät.

Tapoja oikeuttaa eli perustella uskomusjärjestelmiä on erilaisia. Tieteellistä uskomusjärjestelmää esimerkiksi kuvaa pyrkimys epäillä kaikkea tietoa ja tarkastella uskomusjärjestelmään hyväksyttyjä väittämiä kriittisesti.

## Katso myös
* Agnostismi
* Ateismi
* Elämänkatsomus
* Joukkoliike
* Maailmankatsomus
* Maailmankuva
* Usko

## Lähteet