open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rudolf-Harbig-Stadion

**Rudolf-Harbig-Stadion** on jalkapallostadion Dresdenissä, Saksassa. Se toimii 3. Ligassa pelaavan Dynamo Dresdenin kotikenttänä.

## Historia
Ensimmäistä kertaa stadionin maaperää käytettiin urheiluun vuonna 1896. Tätä pelipaikkaa piti kotiareenanaan myös juuri perustettu Dresdensia Dresden. Vuonna 1922 salaneuvos Hermann Ilgen aloitti stadionin rakentamisen pelipaikan kohdalle. 24&nbsp;000-paikkaisen Dresdner Kampfbahn-stadionin avajaiset pidettiin jo vuonna 1923. Vuonna 1937 stadion nimettiin sen perustajan mukaan Ilgen-Kampfbahniksi. 

Toisen maailmansodan ilmapommitukset aiheuttivat Dresdenissä valtavia tuhoja, ja myös stadion kärsi vaurioita. Stadion avattiin uudestaan vasta vuonna 1951 ja nimettiin toisessa maailmansodassa kadonneen dresdeniläisen keskimatkan juoksijan Rudolf Harbigin mukaan Rudolf-Harbig-Stadioniksi. Vasta kuusi vuotta myöhemmin myös Dynamo Dresden siirtyi stadionille. Samana vuonna Stasi otti stadionin haltuunsa. Vuonna 1969 peliareenalle asennettiin valonheittimet.

Vuonna 1971 stadion uudelleennimettiin Dynamo-Stadioniksi. Vuosikymmenen aikana stadionia laajennettiin jatkuvasti ja vuonna 1980 areenan katsojakapasiteetti oli jo 38&nbsp;500. Stadion jouduttiin vuonna 1990 modernisoimaan täyttämään Saksan jalkapalloliiton ja UEFA:n määräykset. Tällöin stadionin nimeksi otettiin takaisin Rudolf-Harbig-Stadion. Muutostöihin kuuluivat muun muassa stadionin turvallisuuden parantaminen ja kentän laajentaminen. Myös stadionin katsojakapasiteettiä jouduttiin vähentämään.

Kun Dynamo Dresden putosi Bundesliigasta, jäivät stadionin remontointityöt vähemmälle. Loppuvuodesta 2004 Dresdenin kaupunginhallitus päätti uuden stadionin rakentamisesta nykyisen paikalle. Rakentaminen aloitettiin syksyllä 2007, mutta stadionia käytettiin silti peleissä koko rakentamisen ajan. Uusi 43 miljoonaa euroa maksanut Rudolf-Harbig-Stadion valmistui vuonna 2009, ja ensimmäinen stadionilla pelattu ottelu pelattiin Dynamo Dresdenin ja FC Schalken välillä syyskuussa 2009. Stadion on valittu yhdeksi vuoden 2011 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen kisastadioniksi.

Joulukuussa 2010 stadionin nimeksi muutettiin sponsorointisyistä Glücksgas-Stadion. Vuodet 2016–2020 stadionin sponsorinimi oli DDV-Stadion.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Dynamo Dresden  
*Das neue Dresden
Lotus 119

**Lotus 119** on Lotus Carsin vuoden 2002 Goodwood Festival of Speed -festivaalin Soapbox Challenge -kilpailuun rakentama mäkiauto. Sitä pidetään kaikkien aikojen nopeimpana mäkiautona, sillä se pystyy kiihtymään ilman moottoria 45 asteen mäessä 320 km/h nopeuteen.

## Lähteet
Pitkätöyhtöpingviini

**Pitkätöyhtöpingviini** (*Eudyptes moseleyi*), jota pidetään myös kalliotöyhtöpingviinin alalajina, on eteläisten valtamerten saarilla elävä uhanalainen pingviini. Sen esiintymisalue käsittää Atlantin eteläosan Tristan da Cunhan ja Goughin sekä Intian valtameren Amsterdamsaaren ja Île Saint-Paulin. Gregory Mathews ja Tom Iredale kuvailivat lajin holotyypin vuonna 1921.

Pitkätöyhtöpingviini on päästään, selästään ja siivistään tummanharmaa, melkein musta. Rinta ja vatsa ovat valkoiset. Silmäkulmissa on pitkät keltaiset töyhdöt. Laji syö krillejä ja kaloja.

## Lähteet
Varhela

**Varhela** on kylä Varsinais-Suomessa Uudessakaupungissa Kalannissa. Sen naapurikyliä ovat muiden muassa Kallela ja Kahloinen. Osa kylästä kuuluu suunniteltuun Laitilan lakeus -nimiseen valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen.

Kylä kuuluu entiseen Hallun koulupiirin alueeseen, ja siellä toimii kyläyhdistys Hakava ry.

## Lähteet
Mustapääpingviinit

**Mustapääpingviinit** (*Pygoscelis*) on Etelämantereella ja sen lähialueilla elävä pingviinisuku, johon kuuluu kolme lajia:
*Valkokulmapingviini (*Pygoscelis papua*)
*Jääpingviini (*Pygoscelis adeliae*)
*Myssypingviini (*Pygoscelis antarcticus*)

## Lähteet
*Maailman lintujen suomenkieliset nimet (BirdLife Suomi 
*ITIS: ''Pygoscelis''
Keltiäinen (täsmennyssivu)

**Keltiäinen** voi tarkoittaa seuraavia:

* Keltiäinen (*Lasius flavus*), muurahaislaji
* Keltiäinen, kylä Somerniemellä Somerolla
* Heinonen HK-1 Keltiäinen, diplomi-insinööri Juhani Heinosen suunnittelema yksipaikkainen lentokone
Tervasroso

**Tervasroso** on männyissä esiintyvä ruostesienitauti, jonka aiheuttajia ovat sienilajit pioninkarvaruoste (*Cronartium flaccidum*) ja *[[Cronartium pini]]*. Sieni leviää ja ympäröi männyn rungon, minkä jälkeen sienen yläpuolella oleva osa puusta kuolee. Kuolleeseen puunosaan muodostuu tummia, pitkänomaisia, pihkaa tihkuvia koroja.

Tervasroso alentaa tukkipuiden määrää ja heikentää niiden laatua talousmetsissä. Jos sienirengas on puun tyvessä, se voi tappaa koko puun. Suomessa tervasroso on yleisimpiä männyn puutauteja, jota tavataan koko maassa. Eniten tautia esiintyy Pohjois-Suomessa. Tauti vaivaa noin 2–4 % männyistä, ja se voi tarttua kaikenikäisiin puihin. Paikoin sientä voi esiintyä jopa yli 30% mäntypuista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Tervasroso-informaatiota Metlan sivustolla.
Füchse Duisburg

**Füchse Duisburg** on saksalainen jääkiekkoseura, joka pelasi aiemmin maansa korkeimmalla sarjatasolla (DEL), nykyisin kolmanneksi korkeimmalla tasolla, Oberligassa. Seura on perustettu 1991, ja se nousi DEL-liigaan 2005, missä se pelasi kevääseen 2009 asti sijoittuen sijoille 14.-16.

## Lähteet
Jan Ladislav Dusík

**Jan Ladislav Dusík (Dussek)** () oli tšekkiläinen pianisti ja säveltäjä. Dusík oli ensimmäisiä kiertäviä virtuooseja, jonka laulavaa soittotyyliä ihailtiin yleisesti.

Dusík suoritti Prahassa teologian oppiarvon, mutta oli jo lapsesta suuntautunut musiikkiuralle. Hän aloitti uransa Amsterdamissa, mutta siirtyi vielä opiskelemaan Hampuriin Carl Philipp Emanuel Bachin johdolla. Hän kiersi Venäjällä, Liettuassa, Ranskassa, Italiassa, Saksassa ja Englannissa, jossa hän asui 12 vuotta vuodesta 1790 lähtien. Dusík meni Englannissa myös naimisiin ja perusti vaimonsa kanssa musiikkikaupan, mutta jätti lopulta vaimonsa ja pakeni velkojiaan mannermaalle. Preussin prinssi Louis Ferdinand, joka oli itsekin varsin hyvä pianisti, oli hänen läheinen ystävänsä. Kun prinssi kaatui taistelukentällä, Dusík ei toipunut menetyksestä. Viimeisinä vuosinaan hän lihoi siinä määrin, ettei juuri noussut sängystä, ja kärsi alkoholismista.

Dusíkin sävellykset on suureksi osaksi unohdettu, vaikka niissä esiintyykin paikoitellen jopa profeetallista Chopinin, Schumannin ja Brahmsin ennakointia. Dusík oli ensimmäinen pianisti, joka ryhtyi esiintymään konserteissaan kylki yleisöön päin. Hän oli ensimmäinen säveltäjä, joka merkitsi sävellyksiinsä kattavat pedaalimerkinnät. Hän myös soitti vuonna 1794 ensimmäisenä pianistina julkisesti kuusioktaavista pianoa. Felix Mendelssohn piti Dusíkia ihmelapsena, mutta katsoi myös, ettei tämä koskaan täysin hyödyntänyt lahjojaan. François Joseph Fétis, joka oli tuolloin Euroopan parhaita kriitikoita, kirjoitti 1808 Dusíkin soiton ylittävän kaiken, mitä hän oli koskaan kuullut. Dusíkin kilpailija Friedrich Kalkbrenner myönsi, että kukaan toinen hänen kuulemansa pianisti ei vanginnut yleisöään, kuten Dusík.

## Aiheesta muualla

*Vapaasti käytettävissä olevia Dusíkin partituureja Mutopia Project
*Artikkeli Dusíkista Tšekin yleisradioyhtiön musiikkisivustolla 

## Lähteet
Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit

**Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit** oli oikeudenkäyntien sarja, jotka käytiin Länsi-Saksan Frankfurt am Mainissa joulukuusta 1963 elokuuhun 1965. Syytettyinä oli 22 keski- ja alhaisen tason virkailijaa ja upseeria syytettyinä toiminnastaan Auschwitz-Birkenaun tuhoamisleirissä.

Oikeudenkäynnit alkoivat Adolf Eichmannin oikeudenkäynnin päätyttyä Israelissa.

Frankfurtin oikeudenkäynnit olivat laajimmat ja julkisimmat oikeudenkäynnit, joissa käsiteltiin holokaustia.  Osa oikeudenkäynneistä äänitettiin, ja nauhojen pohjalta tehtiin 30 vuotta myöhemmin dokumenttielokuva.

## Lähteet
Kruununpuisto (täsmennyssivu)

**Kruununpuisto** voi tarkoittaa seuraavia:

* kruununpuisto eli valtionpuisto, valtion omistamaa metsää, johon ei saanut perustaa uudistiloja
*Kruununpuisto, puisto Imatralla
**[[Kruununpuisto (kirja)|Kruununpuisto]]*, Laila Hirvisaaren kirjoittama, Imatran Kruununpuistosta kertova romaani vuodelta 2005
* Kruununpuisto, Hyvinkään kaupunginosa.
Takla Makan (kirja)

**Takla Makan** on Juha Seppälän vuonna 2010 ilmestynyt pienimuotoinen proosateos, joka sisältää kaksi ohuesti toisiinsa kytkeytyvää kertomusta. Teoksen on kustantanut WSOY.

Teoksen nimi viittaa Länsi-Kiinassa Xinjiangissa sijaitsevaan Taklimakanin korkeiden vuorten ympäröimään hiekka-aavikkoon, joka on äärimmäisen kuiva ja yksi elämälle vihamielisimmistä paikoista maapallolla, Aavikon tavoin myös Seppälän kirja  *Takla Makan* on samalla kertaa jylhä ja arvoituksellinen. Aavikko symboloi kirjassa henkistä autioitumista ja äärimmäistä ahdistusta,, jonne paetessaan päähenkilö luopuu kaikesta entisestä. Teoksen kertomuksia yhdistää lähteelle kumartuva pronssinen veistos, jonka hahmo ei saa juodakseen.

Teoksen ensimmäinen kertomus "Takla Makan" kuvaa ikääntynyttä, kuolemansairasta maanmittausinsinööriä, joka muuttaa asumaan Kouvolan tyyppiseen kaupunkiin, josta hän uskoo löytävänsä riippumattomuuden tuoman vapauden. Vapaus jää kuitenkin hetkelliseksi.

Toinen kertomus on nimeltään "Ristin tie". Se kertoo keski-ikäisestä, syrjäytyneestä insinöörimiehestä, jonka varalle elämällä on vielä yksi tehtävä. Se alkaa miehen kuvauksella itsestään: "En näyttänyt Marlon Brandolta Pariisissa." Mies muistelee nuorempia kollegoitaan: "He pelkäsivät koko ajan, että he eivät olleet ketään, että heitä ei ollut olemassa, että he ja heidän kaltaisensa olivat syntyneet jäädäkseen markkinoilla toistensa, kaltaistensa jalkoihin. "Ristin tien" päähenkilö valmistautuu pääsiäiskuvaelmaan, jossa hän kantaa Jeesuksen ristiä.

## Arviot
Lukuisilla palkinnoilla palkitun Juha Seppälän kirjallista ominaislaatua on jo aiempien teosten yhteydessä luonnehdittu tarkaksi ja ehdottomaksi. Hänen lauseissaan on graniitin voimaa, niin että se saa kriitikon tämän kirjan kohdalla huudahtamaan: "Että joku osaakin kirjoittaa hyvin!", mutta Seppälä ei kuitenkaan päästä lukijaa helpolla. Seppälän aforistista tyyliä on verrattu Paavo Haavikkoon,, ja toiseksi vertauskohdaksi on löytynyt Martti Joenpolvi, jonka kanssa hänellä on yhteistä synkistely, illuusiottomuus tarkasteltaessa miehen osaa maailmassa. 

*Takla Makania* sanottu maailmanluokan kirjaksi, jolle on näytetty suuntaa jopa Finlandia-palkinnon saajaksi.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Takla Makan WSOY:n sivustolla
Fairey Campania

**Fairey Campania** oli brittiläisen Fairey Aviation Companyn suunnittelema ja valmistama tiedustelulentokone, joka oli ensimmäinen yhtiön suurempiin tuotantolukuihin yltänyt konemalli. Se suunniteltiin Britannian amiraliteetin vaatimusten mukaan kaksipaikkaisena tiedustelukoneena toimimaan vesilentokoneiden emälaivoilla ja erityisesti *[[HMS Campania]]lla*, jonka mukaan konemalli myös nimettiin.

Koneiden ensimmäinen sarja käsitti kymmenen konetta (s/n N1000-1009 c/n F.16-25). Tämän jälkeen muotoutui kaksi päätyyppiä F.17 ja F.22, joista käytettiin esisarjan tunnusnumeroita. Kahden päätyypin erona oli niihin asennettu voimanlähde. Ensimmäinen Fairey Campania F.16, jonka voimanlähteenä oli 250 hevosvoiman nestejäähdytteinen V12 Rolls-Royce Mk.IV (myöhemmin nimetty Eagle IV:ksi), lensi ensilentonsa 16. helmikuuta 1917 Hamblessa ohjaajanaan Sydney Pickles. Laivasto testasi koneen heinäkuussa Marine Experimental Aircraft Depotissa Port Victoriassa Isle of Grainilla lähellä Sheernessiä. F.17 mallin voimanlähteenä oli 275 hevosvoiman Rolls-Royce Eagle V, joka oli asennettu edemmäs ja sen pakoputket sijaitsivat siipien takana. Kone teki ensilentonsa 3. kesäkuuta Hamblessa lentäjänään Sydney Pickles. F.16 ja F.17 siirrettiin myöhemmin Scapa Flow'hon.

Mallin F.22 voimanlähteenä oli 260 hevosvoiman nestejäähdytteinen V12 Sunbeam Maori II. Mallia pidettiin sopivana trooppisiin olosuhteisiin suuremman jäähdyttimensä ansiosta. Maori asennettiin 25 koneeseen (s/n N2375-2399 c/n F.195-219). Kaikki loput valmistuneet koneet varustettiin ensimmäisen sarjan koneet Eagle IV ja Eagle V -moottoreilla sekä sen jälkeen 325 hevosvoiman Eagle VII ja 345 hevosvoiman Eagle VIII -moottoreilla. Kaikkien mallien aseistuksena oli taakseampuva Scarff-kehään asennettu Lewis-konekivääri ja ripustimiin asennetut pommit.

Fairey Campanialle varattiin 200 sarjanumeroa ja niitä lopulta tilattiin 100 kappaletta, mutta niistä valmistui vain 62. Suuri osa Fairey Campania F.17:stä toimi *HMS Campanian* lisäksi *[[HMS Nairana (1917)|HMS Nairanalta]]* ja *[[HMS Pegasus (1917)|HMS Pegasukselta]]*. *HMS Nairanan* Fairey Campania F.17:t osallistuivat Pohjois-Venäjän interventioon 1919. Kaikkiaan 27 kappaletta Fairey Campania F.17 -lentokoneita toimi Royal Naval Air Servicen tukikohdista. Vienan Kemistä käsin ne pommittivat suomalaisia joukkoja Uhtualla.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*A Fairey F.17 Campania seaplane comes alongside HMAS AUSTRALIA
Miesten vuoro

**Miesten vuoro** on Joonas Berghällin ja Mika Hotakaisen ohjaama dokumenttielokuva suomalaisesta saunasta ja miehestä. Se valmistui vuonna 2009 ja tuli teatteriensi-iltaan 26. maaliskuuta 2010.

*Miesten vuoro* oli saanut 19.4.2011 mennessä 52 551 teatterikatsojaa; Helsingissä elokuva oli pyörinyt tuolloin yhtäjaksoisesti 56 viikkoa.

*Miesten vuoro* oli Suomen ehdokas vuoden 2011 Oscar-gaalaan, mutta se ei selvinnyt alkukarsinnasta eteenpäin. Elokuva voitti parhaan dokumentin Jussin vuonna 2011.

Dokumentti on esitetty yli 60 kansainvälisellä festivaalilla ja palkittu muun muassa Tel Avivissa, Varsovassa ja Pärnussa. Elokuussa 2011 *Miesten vuoro* esitettiin Yhdysvalloissa julkisen palvelun Public Broadcasting Service -kanavalla.

## Juoni

Elokuva seuraa saunovia miesryhmiä eri puolilla Suomea. Etualalla ovat heidän avautumisensa ja keskustelunsa tärkeistä ja raskaista aiheista kuten isäksi tulemisesta, läheisten kuolemasta ja vankilakokemuksista. Keskustelujen väliin leikataan kuvia suomalaisesta luonnosta ja kaupunkimaisemasta sekä otoksia erikoisiin paikkoihin, kuten kotaan, autoon, leikkuupuimuriin ja puhelinkoppiin rakennetuista saunoista.

## Palkintoja
*Miesten vuoro* sai Planete Doc Review -festivaaleilla Varsovassa festivaalien kilpailusarjan pääpalkinnon. Se on palkittu myös Tampereen elokuvajuhlilla, Visions du Réel -festivaaleilla Sveitsissä ja DocAviv -elokuvafestivaaleilla Israelissa. Dokumentti on myös palkittu Kultaisella Venlalla (2012).

Suomessa tasa-arvoasiain neuvottelukunta palkitsi elokuvan ja sen tekijät vuonna 2010 Miehen työ -palkinnolla.

## Arvioita
Ilta-Sanomien Arja Anderssonin mukaan dokumentissa on tiiviyden lisäksi syvyyttä, vaikka miesten elämäntarinoita ei kokonaisuudessaan paljastetakaan: herkistyneet miehet todella pysäyttävät. Kuvausryhmä on hänen mielestään onnistunut tallentamaan tunnelmallisen elämäntavan, jonka ei kokonaan soisi jäävän muuttuvan ajan jalkoihin.

Helsingin Sanomien Leena Virtanen totesi *Miesten vuoron* olevan visuaalisesti kaunis ja vaikuttava dokumentti, jossa Heikki Färmin ja Jani Kumpulaisen kuvauksesta välittyy saunakokemuksen pyhyys. Ongelmallisena Virtanen piti ”karhumiehen” kohtausta, joka on yksi dokumentin mieleenjäävimmistä, mutta oikeastaan väärässä filmissä. Se on hänestä ollut tekijöiden lemmikki, josta ei ole maltettu luopua.

Episodi-lehden Hannu Liekso piti *Miesten vuoroa* iloisena esimerkkinä suomalaisen dokumentin tason noususta 2000-luvun alussa: ”Se on visuaalisesti hieno, dramaturgillisesti kiinnostava ja ennen kaikkea koskettava.”

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
* Jari Tapani Peltonen: Miesten vuoro. V2.fi 23.4.2010.
* Yle: Miesten vuoro
Lauri Kerosuo

**Lauri Sakari Kerosuo** (28. elokuuta 1944 Helsinki – 5. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Suomen Journalistiliiton työehtoasiamiehenä.

Kerosuo valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970. Vuodet 1974–1984 ja 1986–2006 hän työskenteli Journalistiliitossa asiamiehenä. Siinä välissä 1984–1986 hän työskenteli Kopiostossa. Lisäksi hän on ollut Julkisen sanan neuvoston sihteeri ja Suomen näytelmäkirjailijoiden liiton lakimies. Hän oli mukana monissa viestintäalan lainvalmistelutyöryhmissä ja oli kysytty alansa luennoitsija ja kommentoija.

Hän tuli tunnetuksi myös kirjoittamistaan aforismeista, joita julkaistiin Journalisti-lehdessä vuosina 1993–2008.

## Teokset
* 
* 

## Lähteet
Tabula Peutingeriana

**Tabula Peutingeriana** on roomalainen maantiekartta, joka esittää Rooman valtakunnan tieverkkoa, Cursus publicusta. Karttaa on viimeksi päivitetty 300- ja 400-lukujen vaihteessa. Kartan ainoa tunnettu säilynyt kopio tehtiin 1200-luvulla ja löytyi 1400-luvun lopulla kirjastosta Wormsista. Kartta on nimetty Konrad Peutingerin mukaan, jolle kartan löytäjä Konrad Celtes antoi sen vuonna 1507. Nykyään karttaa säilytetään Itävallan kansalliskirjastossa.

## Kartta

## Lähteet
Teräspiirros

**Teräspiirros** tai **teräskaiverrus** on syväpainomenetelmä, jossa piirroksen aihe on kaiverrettu teräslevylle. Menetelmä on hyvin samankaltainen kuparikaiverrus-menetelmän kanssa. Teräspiirrokseksi voidaan kutsua myös menetelmällä tehtyä vedosta. Menetelmä on harvinainen ja vaativa, mutta sitä on käytetty erityisesti seteleiden ja postimerkkien painamisessa.

Englantilainen Charles Heath teki ensimmäiset teräskaiverrukset vuonna 1820.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Salkola

**Salkola** on kylä Salkolanjärven rannalla Somerniemellä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 26, ja se oli siten Someron kylistä väkiluvultaan 40. suurin ja entisen Somerniemen kylistä 11. suurin. Salkolan naapurikyliä Somerniemellä ovat Härjänoja kaakossa sekä Keltiäinen lounaassa, ja lännessä sen maita koskettavat myös Somerniemen Vesanojan kylän maat. Idässä naapurina on Pusulan Kärkölä ja pohjoisessa Tammelan Letku ja Liesjärvi.

Salkolan kylässä on toiminut vuosina 1924–1964 Salkolan kansakoulu. 1990-luvulla valtatien 2 varrella toimi Salkolan motelli. Kylän keskeisiä liikenneväyliä ovat Somerniemen kirkolle johtava Salkolantie ja kylän koilliskulmaa leikkaava, Helsingistä Forssan kautta Poriin johtava valtatie 2. Tammelan Letkulle johtaa Salkolantiestä erkaneva Valkeaviidantie.

Luonnonympäristöltään Salkola liittyy karuun ja metsäiseen Tammelan ylänköön. Salkolanjärvi, jonka rannalla kylä sijaitsee, on eräs Kokemäenjoen vesistöön kuuluvan Loimijoen latvajärvistä. Se laskee 1800-luvulla tukinuiton tarpeisiin kaivettua Taipaleenojaa pitkin Tammelan Liesjärveen, josta myös pieni kulma ulottuu Salkolan kylän puolelle Somerolla. Järven alkuperäisenä lasku-uomana toiminut Lehesjoki kerää siksi vesiä enää vain Someron ja Tammelan rajalla sijaitsevasta Tartlammista. Tammelan puolella Salkolaan rajautuu Liesjärven kansallispuisto, josta sen laajennuksen jälkeen osia on myös Salkolan puolella Somerolla. Näitä ovat Taipaleenojan varsi valtatien 2 luona, entisen Salkolan motellin vieressä ja Tartlammia ympäröivä Tartlamminsuo.

Salkolan kylän vanhoja taloja ovat olleet Riukka, Nuutila, Puuska ja Heikkilä. Isonjaon yhteydessä uudistaloksi perustettiin lisäksi Tuomola. Vuosina 1897–1901 Forssa-yhtiö osti kylän viisi taloa. Vuonna 1921 maat palstoitettiin. Taloista Heikkilä on vielä kylän vanhalla tontilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Tavaris Tate

**Tavaris Tate** (s. 21. joulukuuta 1990) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.

Hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä yhdessä Jamaal Torrancen, Greg Nixonin ja Bershawn Jacksonin kanssa sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 Dohassa.

Hänen ennätyksensä ovat 100 metrillä 10,48, 200 metrillä 20,75 ja 400 metrillä 44,84.

## Lähteet
Þjórsá

**Þjórsá** (suom. myös muodossa **Thjórsá**) on Islannin pisin joki. Se laskee Atlantin valtamereen Reykjanesin niemen itäpuolella. Jokeen on rakennettu useita vesivoimaloita. Joen pituus on 230 kilometriä, ja sen valuma-alue on 7&nbsp;530 neliökilometriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tiihon (metropoliitta)

**Metropoliitta Tiihon** (maallikkonimeltään **Veikko Tajakka**; 28. kesäkuuta 1928 Suistamo – 2. elokuuta 2000 Kuopio) oli ortodoksinen piispa ja filosofian tohtori, joka toimi Helsingin metropoliittana 1988–1996. Sitä ennen hän toimi Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispana eli Joensuun piispana 1984–1988.

## Tausta ja koulutus
Veikko Tajakka syntyi Suistamon kunnassa Raja-Karjalassa, joka luovutettiin 1944 Neuvostoliitolle. Hän valmistui Suomen ortodoksisesta pappisseminaarista 1954. Samana vuonna hänet vihittiin diakoniksi ja papiksi. Hän suoritti *Licencie en Theologie* -tutkinnon Pariisin Teologisessa Instituutissa sekä valmistui myöhemmin filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi Oulun yliopistosta. Helsingin metropoliittana ollessaan hän väitteli filosofian tohtoriksi Joensuun yliopistossa vuonna 1990, aiheesta *Vapaus ja aika [[Nikolai Berdjajev]]in filosofisessa ajattelussa*.

## Ura
Työuransa aluksi Veikko Tajakka toimitti viransijaisuuksia ja sisälähetystyötä. Hän toimi uskonnonopettajana Kuopion ortodoksisessa seurakunnassa 1955–1964, jonka jälkeen hänet valittiin Turun ortodoksisen seurakunnan kirkkoherraksi 1964–1967. Veikko Tajakka toimi Suomen ortodoksisen kirkollishallituksen notaarina 1967–1968. Hänen pitkäaikaisin työjaksonsa oli Oulun ortodoksisen seurakunnan kirkkoherran toimi vuosina 1968–1984. 

Vuonna 1984 Tiihon valittiin Joensuun piispaksi eli Suomen ortodoksisen kirkkokunnan apulaispiispaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1988. Koska hän oli jäänyt leskeksi, ennen piispaksi vihkimistä hän vihkiytyi viitankantajamunkiksi Valamon luostarissa, ja sai nimen Tiihon. Hänestä tulikin ankara askeetti, jonka kohdalla kilvoituselämä ei hakenut kompromisseja.

Tiihon valittiin Helsingin hiippakunnan metropoliitaksi 1988. Hän oli virassa vuoteen 1996 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle sairauden vuoksi. Hän vietti eläkevuotensa Kuopiossa.

Tiihon toimi myös opetustehtävissä seurakunnissa ja Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa, sekä Ruotsin suomalaisen ortodoksisen seurakunnan kirkkoherrana lyhyen aikaa. Hän julkaisi useita artikkeleita ja joitakin teoksia tutkimusaloiltaan, sekä toimi Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvoston päätoimittajana 1987–1989.

## Tunnustukset
*Pyhän Karitsan ritarikunnan I luokan komentajamerkki
*Jerusalemin Pyhä Johannes Hospitaali -ritarikunnan suurristi
*Kreikan Fenixin ritarikunnan I luokan komentajamerkki

## Lähteet
Louis Tiffany

**Louis Comfort Tiffany** (18. helmikuuta 1848 New York, New York, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 1933 New York) oli yhdysvaltalainen sisustustaiteilija, lasi- ja korusuunnittelija sekä taidemaalari. Hän on eräs tunnetuimmista art nouveau -tyylin edustajista. Erityisesti hänen lasimaalauksensa, valaisimet sekä lysteripintaiset maljakot ovat tunnettuja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Toisin sanoen

**Toisin sanoen** on suomalaisen hip hop -artisti Mariskan esikoisalbumi. Albumi julkaistiin 11. toukokuuta 2002 ja sen julkaisi Warner Music Finland.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Soundi – levyarvostelu
Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti

**Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti** oli 20. helmikuuta 1910 Viaporin linnoituskiväärirykmentistä ja Lesnoin 225. reservirykmentin I pataljoonasta muodostettu Venäjän keisarikunnan armeijan jalkaväkirykmentti, joka oli sijoitettu Santahaminan varuskuntaan. Yksikkö lakkautettiin 1918.

Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti on kuulunut 18. armeijakunnan 50. jalkaväkidivisioonaan. Sen komendantteina ovat toimineet eversti Kaetan-Boleslav Vladimirovitš Olševskij 1910 ja vuoteen 1913 eversti Nikolai Karlovitš Telfer. Tässä rykmentissä palveli myös tunnettuun ortodoksiseen pappissukuun kuuluva lääkintäupseeri Nikolai Filosofovitš Ornatskij, joka osallistui sittemmin ensimmäiseen maailmansotaan yhdeksännen armeijakunnan kuudennessa autokomppaniassa ja tuli isineen ja veljineen vallankumouksellisten teloittamaksi vuonna 1918.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lesnoi, 197-j pehotnyi, polk (Лесной, 197-й пехотный, полк)   (slovari.yandex.ru)
*Sarja: 16:1:3 197. Lesnoi jalkaväkirykmentin asiakirjat (Arkistolaitos)  (narc.fi)
Massimo Busacca

**Massimo Busacca** (s. 6. helmikuuta 1969 Bellinzona, Sveitsi) on entinen sveitsiläinen jalkapalloerotuomari.

## Ura
Busacca teki ensiesiintymisensä Sveitsin pääsarjassa vuonna 1996. Kansainvälinen erotuomari hänestä tuli vuonna 1999. Tämän jälkeen hän tuominnut otteluita muun muassa vuoden 2006 MM-kilpailuissa, vuoden 2008 EM-kilpailuissa ja vuoden 2009 Maanosaliittojen cupissa. Hän tuomitsi myös vuoden 2010 MM-kilpailuissa yhden alkulohko-ottelun, mutta heikko tuomarisuoritus siinä johti Busaccan hyllyttämiseen enemmistä otteluista. 

Seurajoukkuetasolla hänen merkittävimmät tuomitut ottelunsa ovat vuoden 2007 Uefa-cupin loppuottelu, jossa kohtasivat espanjalaisseurat Sevilla ja Espanyol, sekä vuoden 2009 Barcelonan ja Manchester Unitedin välinen Mestarien liigan loppuottelu.

Vapaa-ajallaan hän harrastaa hiihtoa ja tennistä, sekä on kertonut pitävänsä myös matkustamisesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* FIFA:n virallinen sivusto 
* UEFA:n virallinen sivusto
Venance Zézé

**Venance Zézé** (s. 17. kesäkuuta 1981 Abidjan, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä, joka pelaa useimmiten oikealla laidalla.

## Seurajoukkueet
Zézé on ASEC Mimosasin akatemian kasvatti. Euroopassa hänen ensimmäinen seurajoukkueensa oli Belgian KSK Beverenin vuonna 2001. Hän pelasi Belgiassa myös KAA Gentin ja FC Brusselsin joukkueissa. Pääsarjaotteluita kertyi viiden kauden aikana yhteensä 133, joissa hän teki 26 maalia. Belgiasta Zézé siirtyi Ukrainaan Metalurh Donetskiin talvella 2006, josta hän siirtyi kesällä 2007 lainalle Metalist Harkovan joukkueeseen. Puolen vuoden lainan jälkeen Metalist teki siirrosta pysyvän käyttämällä sopimuksessa olleen osto-option. Zézé pelasi neljän kauden aikana yhteensä 75 Ukrainan liigan ottelua, joissa syntyi yhdeksän maalia.

Kaudeksi 2010 Zézé siirtyi lainalle FF Jaroon. Toisen kauden jälkeen siirrosta tehtiin pysyvä ja hän pelasi kahden kauden aikana yhteensä 45 liigaottelua ja teki 10 maalia. Zézén sopimus Jaron kanssa päättyi syyskuussa 2011, kun seura purki sopimuksen Zézén lyötyä joukkuekaveriaan kasvoihin FF Jaro - KuPS ottelun tauolla. Toukokuussa 2012 Zézé teki loppukauden kattavan sopimuksen AC Oulun kanssa.. Zézé pelasi AC Oulun riveissä 22 ottelussa, joissa hän teki yhteensä 6 maalia. Helmikuussa 2013 Zézé siirtyi yhden vuoden sopimuksella Hakaan.

## Maajoukkue
Zézé on pelannut seitsemän maaottelua Norsunluurannikon maajoukkueessa 2000–2001.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Venance Zézé Sinitähtien sivuilla
Kalkidan Gezahegne

**Kalkidan Gezahegne** (s. 8. toukokuuta 1991 Addis Abeba) on etiopialaissyntyinen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija, joka on edustanut Bahrainia syyskuusta 2013 lähtien.

Hänen ennätyksensä 1 500 metrillä on 4.00,97, jonka hän juoksi 29. toukokuuta 2011 Hengelossa. Hallissa hän juoksi nuorten maailmanennätyksen 4.03,28 Tukholmassa 10. helmikuuta 2010. Mailin hän on juossut ulkoradoilla aikaan 4.37,76 Rietissä 7. syyskuuta 2008. Hän juoksi mailin sisäratojen nuorten maailmanennätyksen 4.24,10 Birminghamissa 20. helmikuuta 2010. 3 000 metriä hän on juossut aikaan 8.34,65 Zagrebissa 4. syyskuuta 2018 ja hallissa 8.37,47 Birminghamissa 19. helmikuuta 2011. 5&nbsp;000&nbsp;metrillä hänen ennätyksensä on 14.52,92 Montreuilista 1. kesäkuuta 2021. 10&nbsp;000 metrillä hän juoksi Bahrainin ennätyksen 29.50,77 Maiassa 8. toukokuuta 2021. 

## Saavutukset

Vuonna 2008 Gezahegne voitti hopeaa 1 500 metrillä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sai 1 500 metrillä hopeaa alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja oli kahdeksas Berliinin MM-kilpailuissa sekä viides 3 000 metrillä . 

Vuonna hän voitti kultaa 1 500 metrillä Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 4.08,14. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 1 500 metrillä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli 5&nbsp;000&nbsp;metrillä neljästoista. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa 1&nbsp;500 metrillä ajalla 4.07,88 ja 5&nbsp;000 metrillä ajalla 15.08,08.

Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Gezahegne sijoittui 10&nbsp;000 metrillä hopealle ajalla 29.56,18. Lokakuussa 2021 hän juoksi 10 kilometrin tiejuoksun maailmanennätyksen 29.38.

## Lähteet
Jorma Hautala

**Jorma Jouko Johannes Hautala** (21. tammikuuta 1941 Helsinki – 17. marraskuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 1967.

Hautala opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1959–1960 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1962–1966. Hän kuului 1960-luvulla nousseeseen konstruktivistien sukupolveen. Hän oli jäsenenä vuonna 1968 perustetussa Aloha-ryhmässä ja vuonna 1972 perustetussa Dimensio-ryhmässä, joissa konstruktivistien, modernin op-taiteen ja kineettisen taiteen edustajat kohtasivat toisiaan. Teoksissaan Hautala on käyttänyt maalauksissaan öljy- ja akryylimaalausta ja grafiikan töissään serigrafiatekniikkaa. Hänen kompositioissaan vaaleissa värisävyissä esitetyt geometriset aiheet antavat usein vaikutelman tietynlaisen valon ja ilmapiirin täyttämästä tilasta tai maisemasta. Hautala on toisinaan tehnyt yhteistyötä arkkitehtitoimistojen kanssa. Hän on saanut myös julkisia tilaustöitä, muun muassa Helsingin oopperataloon. 

Hautala toimi *[[Taide (lehti)|Taide]]*-lehden ulkoasusta vastaavana taittajana vuosina 1975–1979, ja hän on itse kirjoittanut lehteen monia taideartikkeleita. Hän on ollut myös opettajana sekä Taideteollisessa korkeakoulussa että Kuvataideakatemiassa. Hautala oli taiteilijaprofessori vuosina 1995–2000.

Jorma Hautalan isä oli professori Jouko Hautala. Hänen sisarensa oli elokuvaohjaaja Marja Pensala.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Jorma Hautala (anhava.com)
Pesäpallon Ykkössarja 1984

**Pesäpallon ykkössarja 1984** oli Ykköspesiksen neljäs kausi. Kankaanpään Maila voitti sarjan ja sen ohella Mestaruussarjaan nousivat myös Vaasan Maila ja Nurmon Jymy.

## Runkosarja

### Pohjoislohko

### Etelälohko

## Loppusarja

### Noususarja

Kankaanpää ja Vaasa nousivat suoraan ja Nurmo voitettuaan uusinnassa Muhoksen 8-3.

### Putoamissarja

Sarjasta putosivat Vähäkyrö, Oulu ja Kuortane. Sarjaan nousivat suomensarjan lohkovoittajat Jyväskylän Lohi, Ulvilan Pesä-Veikot ja Halsuan Toivo.

## Lähteet

* http://mrasilainen.com/sarjat/ottelut/M_1-sarja_1981-2008.xls
Puitepäätös

**Puitepäätös** oli Euroopan unionin päätös Amsterdamin sopimuksen mukaisesti. Sitä käytettiin poliisiyhteistyön ja rikosasioissa noudatetun oikeudellisen yhteistyön (niin sanotun kolmannen pilarin) välineenä. Puitepäätöstä käytettiin jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämiseen. Puitepäätöstä saattoi ehdottaa komissio tai jäsenvaltio, ja se oli hyväksyttävä ministerineuvostossa yksimielisesti. Se velvoitti jäsenvaltiot saavuttamaan tietyn tuloksen, mutta antoi kansallisten viranomaisten päättää, missä muodossa ja millä tavoin tulos saavutetaan.

Lissabonin sopimuksen myötä puitepäätös jäi pois käytöstä. Lissabonin sopimuksen mukaan myös poliisi- ja oikeusalan yhteistyö toteutetaan direktiiveillä, eikä yksimielisyyttä enää vaadita.

Puitepäätös annettiin mm. Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä.

## Lähteet
Christian Clausen

**Christian Clausen** (s. 6. maaliskuuta 1955) on tanskalainen pankkiiri, joka toimi Nordea-konsernin toimitusjohtajana vuosina 2007–2015. Clausen valmistui ekonomiksi Kööpenhaminan yliopistosta 1978 ja hän työskenteli eri pankkien palveluksessa vuoteen 2000, jolloin hän siirtyi Nordealle sijoitusjohtajaksi. Clausen valittiin vuonna 2016 Nordean suurimman omistajan Sampo-konsernin hallituksen jäseneksi.

Cristian Clausenilla ja hänen vaimollaan Anettella on kaksi lasta, Christoffer ja Julie Clausen.
Citroën C-Crosser

**Citroën C-Crosser** on Mitsubishin valmistama ja Outlanderiin perustuva crossover-tyyppinen automalli, jota myy ranskalainen Citroën. Vastaava rinnakkaismalli PSA-konsernin sisällä on Peugeot 4007. Mallit tulivat myyntiin vuonna 2007. Nimensä C-Crosser sai vuonna 2001 Frankfurtin autonäyttelyssä esillä olleesta nelivetoisesta konseptiautosta. Moottorina C-Crosserissa käytetään uutta dieseltekniikkaa edustavaa PSA-konsernin omaa 2,2-litraista HDi-moottoria. Autoa valmistettiin vuoteen 2012 asti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Liitäjät

**Liitäjät** (*Puffinus*) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva ulappalintusuku. Liitäjien suvussa on BirdLife Suomen mukaan 14 lajia. Sukuun on kuulut enemmänkin lajeja, mutta siitä on erotettu 2000-luvulla tummaliitäjien suku, jonka kehityslinja eroaa liitäjien suvusta.

## Liitäjälajit
*Polynesianliitäjä (*Puffinus nativitatis*)
*Galapagosinliitäjä (*Puffinus subalaris*)
*Pikkuliitäjä (*Puffinus puffinus*)
*Idänpikkuliitäjä (*Puffinus yelkouan*)
*Baleaarienliitäjä (*Puffinus mauretanicus*)
*Kalifornianpikkuliitäjä (*Puffinus opisthomelas*)
*Meksikonpikkuliitäjä (*Puffinus auricularis*)
*Uudenseelanninliitäjä (*Puffinus gavia*)
*Tummapikkuliitäjä (*Puffinus huttoni*)
*Tropiikkiliitäjä (*Puffinus bailloni*)
*Bonininliitäjä (*Puffinus bryani*)
*Etelänkääpiöliitäjä (*Puffinus assimilis*)
*Kääpiöliitäjä (*Puffinus lherminieri*)
*Salomoninliitäjä (*Puffinus heinrothi*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*ITIS: ''Puffinus''
Berndt Feodor Georg Procopé

**Berndt Feodor Georg Procopé** (8. marraskuuta 1840 Mynämäki – 9. elokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen Suomen sotaväessä palvellut kenraaliluutnantti.

Procopén vanhemmat olivat Porvoon kaupungin postimestari, majuri Abdon Fredrik Procopé ja vapaaherratar Agnes Jacquette Lybecker. Hän kävi Haminan kadettikoulun 1854–1860 ja palveli sitten Henkivartioväen 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoonassa aina vuoteen 1883 saakka. Procopé ylennettiin aliluutnantiksi 1861, luutnantiksi 1864 ja alikapteeniksi 1874. Kapteeniksi 1877 ylennetty Procopé osallistui pataljoonan 1. komppanian päällikkönä 1877–1878 Turkin sotaan.

Sodan päätyttyä Procopé ylennettiin everstiksi 1881. Hän toimi 3. Vaasan tarkk’ampujapataljoonan komentajana 1883–1892 ja 1. Uudenmaan tarkk’ampujapataljoonan komentajana 1892–1894. Vuonna 1894 Procopé ylennettiin kenraalimajuriksi ja hän toimi 1894–1902 Suomen sotaväen päällikön apulaisena. Suomen sotaväen lakkauttamisen jälkeen 1902 Procopé oli Suomen kenraalikuvernöörinviraston erikoiskäytössä ja viimeksi hän toimi 1903–1905 Vladikavkazin paikallisprikaatin komentajana Pohjois-Kaukasiassa. Hän erosi armeijan palveluksesta 1905 kenraaliluutnanttina.

Procopé oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1885–1892 ja vuosina 1897–1899 hän oli mukana Suomen sotaväen lääkintä- ja taloushuollon kehittämistä suunnitelleissa komiteoissa. Procopé kirjoitti myös runoja ruotsin kielellä sekä teki käännöstöitä.

Procopé oli naimisissa kaksi kertaa:
* 1866–1871 Agata Louise von Knorringin (1844–1871) kanssa
* vuodesta 1872 Mathilda Helena von Knorringin (1849–1920) kanssa

Runoilija Hjalmar Procopé oli Berndt Feodor Georg Procopén poika tämän ensimmäisestä avioliitosta.

## Katso myös

* Procopé

## Teoksia
* *Finska kadettkåren : dikter in memoriam*, tekijät Feodor Procopé ja Georg Procopé.  Helsingfors 1931
* *Finska gardet : vers och prosa in memoriam*. Innehåller dikter av Zachris Topelius, Feodor Procopé, Hjalmar Procopé, Georg Procopé.   Helsingfors 1937

## Käännöksiä
* *Sammanbindningstext samt ord till körer och soli ur Athalie*, sorgespel af Racine; med musik af Felix Mendelssohn-Bartholdy ; öfversättning af Fdr. ; promotionskantat 1890 af K. Krohn med musik af R. Faltin.   Wasa musikaliska förening, Nikolaistad 1892
* Thomas Moore : *Paradiset och Perin : en dikt ur Lalla Rookh*; öfversatt af Feodor Procopé : musiken komponerad af Robert Schumann.  Wasa musikaliska förening, Nikolaistad 1893

## Lähteet
* Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Berndt Fredrik Georg (Feodor) Procopé
Karjaraha

**Karjaraha** oli Suomessa ja Ruotsissa 1600-luvulta lähtien kannettu maavero, joka lakkautettiin Manner-Suomessa vuoden 1925 alusta lähtien, Ahvenanmaalla 1927 toistaiseksi ja 1929 lopullisesti. Vuoden 1620 valtiopäivät hyväksyivät suostunnan, jonka perusteella karjarahaa käytettiin valtion velan maksamiseen ja puolustuslaitoksen ylläpitoon.

Karjaraha lakkautettiin Manner-Suomesta lailla eräiden maaverojen lakkauttamisesta (295/1924).

## Lähteet
Vilho Summa

**Vilho Summa** (30. marraskuuta 1870 Uusikirkko, Viipurin lääni – 29. toukokuuta 1914 Uusikirkko, Viipurin lääni) oli suomalainen kirjailija. Hänen vanhempansa olivat Kaarlo Summa (1844–1909) ja Aurora Adamintytär o.s. Korhonen (syntynyt noin 1851). Vilho Summa oli naimisissa Helena Maria o.s. Huopasen (noin 1879–1904) kanssa. Heidän molemmat pikkupoikansa kuolivat tulirokkoon maaliskuussa 1902.

Osan kirjoituksistaan Summa julkaisi nimimerkillä "Renk' Wille".

## Teoksia
* *Mietteitä hevoshoidon alalta*. Wiipuri: Tekijä, 1897
* *Tuokio-kuvia Nishnij-Novgorodista kesällä 1896*, kirjoitti Vilho Summa. Wiipuri: Tekijä, 1897
* *Karjalan kankahilta: pätkiä*. Wiipuri: Tekijä, 1898

## Lähteet

* Kuolinuutinen ''Karjalan Lehdessä'' 30.5.1914
* 

### Viitteet
Anton Oskar Forsman

**Anton Oskar Forsman** (17. tammikuuta 1850 Pihlajavesi – 2. maaliskuuta 1914 Keuruu) oli suomalainen rehtori, lyseon lehtori ja kirjallisuuden suomentaja, joka käytti nimimerkkiä *A.O.F.* 

Forsmanin vanhemmat olivat Ylistaron kappalainen, varapastori Gustaf Erik Forsman ja tämän toinen puoliso Lovisa Wilhelmina Wahlstein. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Vaasan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873.

Anton Oskar Forsman toimi 1875–1884 Oulun suomalaisen yksityislyseon rehtorina ja myöhemmin hän oli Oulun suomalaisen lyseon latinan ja kreikan kielen lehtorina 1891–1908. Eläkevuosinaan hän asui Keuruulla omistamassaan Rauhalan talossa.

Forsman oli naimisissa vuodesta 1874 Maisi (Maria) Helena Fineliuksen (k. 1914) kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista Aarne Forsman (1884–1921) oli ahkerana harrastajavalokuvaajana tunnettu rautatievirkailija.

## Teoksia
* *Muutamia koulupuheita, joita Oulun suomal. yksityislyseossa piti vuosina 1876–1890 lyseon entinen rehtori*. Tekijä, Keuruu 1904.

## Suomennoksia
* Wilkie Collins: *Naisen haamu: mysterio neljässä kertomuksessa*, suom. A. O. F. Edlund 1880
* Wilkie Collins: *John Jagon henki tahi kuollutko vai elävä?*, suom. A. O. F. Edlund 1880
* Fritz Reuter: *Koditon*, suom. A. O. F. Edlund 1880
* Jules Verne: *Martin Paz*, suom. A. O. F. Edlund 1880, Robert Sjöblomin nykyaikaistama suomennos Seaflower, Helsinki 2000
* Paul Heyse: *Andrea Delfin*; suom. Anton Oskar Forsman ja August Vilhelm Ervasti. Oulun kirjapaino-osakeyhtiö, Oulu 1881

## Lähteet
*  (Arkistoitu linkki)
* Martti Strang / GeneaNet : Anton Oskar Forsmanin henkilötiedot
* Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli : Oulun suomalainen yksityislyseo 1874-1890
* Keuruun museo : Aarne Forsmanin kuvia lahjoitettu Keuruun museoon

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Project Gutenberg : Wilkie Collinsin kirja ''John Jagon henki tahi kuollutko vai elävä?'' Anton Oskar Forsmanin suomentamana
* Jules Vernen kirja ''Martin Paz'' Anton Oskar Forsmanin suomentamana
Hassel

**Hassel** tai **von Hassel** on sukunimi, joka johtuu skandinaavisisten kielten pähkinäpensasta tarkoittavasta sanasta *hassel*.

Tunnettuja Hassel- tai von Hassel -nimisiä:

* A. F. Hassel (1855–1911), suomalainen tietokirjailija ja kirjallisuuden suomentaja
* Henrik Hassel (1700–1776), ahvenanmaalainen kaunopuheisuuden professori, kanslianeuvos ja lintutieteilijä
* Kai-Uwe von Hassel (1913–1997), saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko, puolustusministeri, liittopäivien puhemies ja europarlamentaarikko
* Karl Hassel (1895–1972), suomalainen jääkärivääpeli
* Odd Hassel (1897–1981), norjalainen kemisti, Nobelin kemianpalkinnon saaja
* Sven Hassel (1917–2012), tanskalainen kirjailija
Kunnallissakko

**Kunnallissakko** on 1898–1976 Suomessa käytössä ollut sakko, joka voitiin määrätä kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen jäsenen maksettavaksi, jos tämä oli ilman pätevää syytä poissa kokouksesta tai lähti kesken kokouksen pois. Lait käyttivät pelkkää sakko-nimitystä. Sakosta säädettiin ensimmäisen kerran vuoden 1898 asetuksessa maalaiskuntain kunnallishallinnosta. Jos kunnanvaltuusmies oli ilman pätevää syytä poissa kokouksesta, hänen oli maksettava sakkoa kunnan kassaan. Esimiehen (nykykielellä puheenjohtajan) ja varaesimiehen sakon suuruus oli kuusi markkaa ja jäsenen kolme markkaa. Jos kokous paikalla olleiden vähälukuisuuden vuoksi jäi pitämättä, oli sakko kaksinkertainen.

Vuoden 1917 maalaiskuntain kunnallislaki sääti sakosta kuntain edustajille ( vastaa myöhempää kunnanhallituksen jäsentä). Jos edustaja tai varaedustaja ilman laillista estettä ei saapunut edustajain kokoukseen, sai hän 40 markan sakon maksettavakseen. Jos kokous läsnä olevien vähälukuisuuden vuoksi jäi pitämättä tai oli lopetettava kesken, oli sakko kaksinkertainen. Lisäksi poisjääneiden oli yhteisvastuullisesti korvattava paikalle tulleiden edustajien palkkiot ja matkakulut. Sakon ja muut seuraamukset tuomitsi paikkakunnan alioikeus, jossa syytettä ajoi virallinen syyttäjä.

Vuoden 1917 kaupunkien kunnallislaki sääti kaupunginkassaan maksettavasta sakosta, jos valtuuston puheenjohtaja, varapuheenjohtaja tai jäsen ilman pätevää syytä jäi pois valtuuston kokouksesta. Puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan sakko oli 10 markkaa ja jäsenen 5 markkaa. Sakko oli kaksinkertainen, jos kokous jäi pitämättä tai keskeytyi.

Vuoden 1948 kunnallislaki koski maalaiskuntia, kaupunkeja ja kauppaloita. Lain mukaan valtuuston tai kunnanhallituksen puheenjohtajaa, varapuheenjohtajaa tai jäsentä sakotettiin perusteettomasta poissaolosta. Sakon suuruus oli kokouspalkkion määrä kuitenkin siten, että puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan sakko oli vähintään 50 ja jäsenen 30 markkaa. Jos kokousta ei voitu pitää tai se keskeytyi, oli sakko kaksinkertainen. Kunnallislaki kumottiin vuoden 1976 kunnallislailla, joka tuli voimaan vuoden 1977 alussa. Sen mukaan valtuutetun oli ilmoitettava esteestään saapua kokoukseen kunnanvaltuuston puheenjohtajalle, joka kutsuu varajäsenen paikalle.

## Lähteet
NetBeans

**NetBeans** on integroitu ohjelmointiympäristö Java-, JavaScript-, PHP-, Python-, Ruby-, Groovy-, C-, C++-, Scala- ja Clojure-ohjelmointikielille. NetBeans on myös sovellusalusta Java-ohjelmointikielelle. NetBeans on kirjoitettu Java-ohjelmointikielellä, joten sen käyttäminen vaatii Javan ajoympäristön (JRE). Java-ohjelmien kehittäminen vaatii lisäksi Java-kehitystyökalut (JDK).

NetBeans-projekti alkoi Kaarlen yliopistossa Prahassa vuonna 1996, ja kehittyi kaupalliseksi tuotteeksi. Sun Microsystems osti NetBeansin kehittämiseen keskittyneen yrityksen, ja julkaisi NetBeansin avoimen lähdekoodin projektina vuonna 2000. NetBeans on kaksoislisensoitu CDDL:n ja GNU GPL:n alle.

Projekti on julkaistu Apache Incubator -projektina lokakuussa 2016.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* NetBeans.org
PVO

**PVO** voi viitata seuraaviin:
*Pohjolan Voima (PVO), yksi Suomen suurimmista energiayhtiöistä.
**PVO-Innopower, Pohjolan Voiman tytäryhtiö, joka omistaa useita tuulivoimalaitoksia Suomessa.
*Ilmapuolustus, , lyh. PVO.
**Neuvostoliiton ilmapuolustus Neuvostoliitossa (1948–) ja Venäjällä (–1998).
*Performance Vehicle Operations, nykyään Street and Racing Technology (SRT), DaimlerChryslerin jenkkiautosiiven katu- ja kilpailutekniikkaryhmä.
Orest Bodalew

**Orest Bodalew** (7. maaliskuuta 1907, Pietari − 1. maaliskuuta 1965, Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Orest Bodalewin vanhemmat olivat Pietarin kaupunginarkkitehti Basil de Bodalew ja Ludmica Arsenjeff. Bodalewin perheellä oli kesänviettopaikka Karjalan kannaksella Muolaalla. Vuonna 1918 Viipurin musiikkiopiston perustanut Boris Sirpo toi hänet Viipuriin jossa hän sai kasvatusvanhemmikseen varatuomari Kalle Patomäen ja pianonsoiton opettaja Vilma Patomäen. Bodalew ei enää päässyt tapaamaan omia vanhempiaan mutta hänen veljensä Juri Bodalew muutti evakkona Suomeen ja asui 1940-luvulla Orest Bodalewin luona Nummelassa.

Pietarissa syntynyt Orest Bodalew pakeni vanhempiensa kanssa lokakuun vallankumouksen jaloista vuonna 1917 Muolaaseen Karjalan kannakselle, jossa hän vietti nuoruutensa. Hän oli aloittanut opintonsa jo pikkupoikana Pietarin konservatoriossa, mutta määrätietoisemmin hän opiskeli pianonsoittoa aluksi Viipurin musiikkiopistossa ja sittemmin Ingeborg Hymanderin johdolla Helsingin musiikkiopistossa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1926. Bodalew jatkoi opintojaan Berliinissä ja Pariisissa vuosina 1927−1929 mm. saksalaisen Walter Giesekingin johdolla. 

Orest Bodalew oli aikanaan Suomen ahkerimmin esiintyviä pianisteja ja säestäjiä ja tuli tunnetuksi etenkin Frederic Chopinin tulkitsijana. Hän piti konsertteja kotimaan lisäksi Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Keski-Euroopassa. Hän asui vuosina 1931−1937 Pariisissa, jossa hän toimi pianonsoiton opettajana ja esiintyvänä taiteilijana. Tänä aikana hän ystävystyi mm. säveltäjä Maurice Ravelin kanssa. Vuonna 1939 Bodalew piti Lontoossa hyvän arvostelumenestyksen saaneen konsertin ja suunnitteli sen innoittamana kiertuetta Yhdysvalloissa, mutta sodan syttyminen esti aikeen. Toisen maailmansodan jälkeen Bodalew esiintyi pianistina enää suhteellisen harvoin ja keskittyi opetustyöhön.

Vuodesta 1959 Bodalew toimi pianonsoiton opettajana Helsingin Kansankonservatoriossa. Hän julkaisi kehittämästään metodista kolmiosaisen oppikirjan *Viiden sormen tekniikka* vuosina 1962−1965. Vähän ennen kuolemaansa Bodalew valittiin Lahteen siirtyneen Viipurin musiikkiopiston opettajaksi.

Bodalew oli kiinnostunut myös kanojen kasvatuksesta ja naimisiin mentyään hän perusti toisen maailmansodan jälkeen perheensä Nummelan huvilalle oman kanalan. Bodalew keräsi kanojenhoidosta ammattikirjallisuutta eri kielillä ja hän sai palkintoja kanaharrastuksestaan.

## Lähteet

* Musiikin tietokirja (toim. Toivo Haapanen ym.). Helsinki: Otava, 1948.
* Otavan musiikkitieto (toim. Keijo Virtamo). Helsinki: Otava, 1997.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1985

**Pesäpallon Mestaruussarjan kausi 1985**. Mestariksi nousi Seinäjoen Maila-Jussit.  Mestaruus ratkesi mitalisarjan viimeisessä kamppailussa, jossa Seinäjoelle riitti tasapeli Jyväskylän Kiriä vastaan mestaruuden varmistamiseksi - Kirin voitto olisi merkinnyt uusintaottelua. Jyväskylän Kiri sai hopeaa ja Alajärven Ankkurit pronssia. Nousijajoukkue Siilinjärven Ponnistus voitti myös Suomen Cupin.

## Mestaruussarja

**Runkosarja**

**Mitalisarja**

**Putoamissarja**

Sarjasta putosivat Kankaanpää, Hongikko ja Nurmo. Tilalle nousivat Ykkössarjan kolme parasta: Siilinjärven Ponnistus, Riihimäen Pallonlyöjät ja Haminan Palloilijat.

SMJ: Heikki Aittasalo, Mauri Pyhälahti, Jan Hautala, Hannes Rajala, Jari Karjanlahti, Ari Rinta-Rahko, Esa Mäntymaa, Tapio Ristilä, Jukka Peltoniemi, Jari Tyynelä, Kai Heikkilä, Vesa Mattila, Jorma Mäntylä,  Tuomo Olli (pelinjohtaja). 

## Lyöjätilasto

## Etenijätilasto

## Tehotilasto

## Kärkilyöjät

## Palkinnot

## Lähteet
* http://pesis-fi.directo.fi/@Bin/352195/msu1985.txt
* Martti Siukonen-Matti Ahola: Urheilun vuosikirja 1986
* Pesäpallokirja 2002
### Viitteet