open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eesti Päevaleht

**Eesti Päevaleht** (EPL)  on Viron vanhimpia sanomalehtiä ja maan toiseksi suurin päivälehti *[[Postimees]]in* jälkeen. Sen levikki toukokuussa 2016 oli 18&nbsp;700 kappaletta. Sen lukijamäärä on noin 100&nbsp;000.

Huhtikuun alusta 2024 *Eesti Päevaleht* ilmestyy ainoastaan sähköisenä.

## Historia
*Eesti Päevalehden* edeltäjä *Päevaleht* perustettiin 16. joulukuuta 1905. Vuonna 1940 neuvostomiehityksen yhteydessä *Eesti Päevaleht* kansallistettiin ja sen nimeksi muutettiin *Noorte Hääl* ("Nuorten Ääni"), josta tehtiin kommunistipuolueen nuorisoliiton (Komsomol) äänenkannattaja. Viron itsenäisyyden palauttamiseen johtaneella siirtymäajalla palautti myös *Noorte Hääl* alkuperäisen nimensä *[[Päevaleht]]* 1. helmikuuta 1990.

*Hommikuleht*, *Päevaleht* ja *[[Rahva Hääl]]* yhdistyivät 5. kesäkuuta 1995 lehdeksi nimeltä *Eesti Päevaleht*. Vielä 25. syyskuuta 1995 *Eesti Päevalehteen* yhdistyi alun perin *Rahva Häälestä* irronnut *[[Eesti Sõnumid]]*. 

Tukholmassa toimii edelleen virolaispakolaisten vuonna 1959 perustama viikkolehti *Eesti Päevaleht* (EPL) (), jonka toimitus sijaitsee Tukholman Eesti Majassa. Tukholman *Eesti Päevalehden* ensimmäinen päätoimittaja oli *Postimehen* Tallinnan-toimituksen viimeinen päällikkö Juhan Kokla, joten lehdellä sinänsä ei ole mitään kytköstä vuonna 1905 perustettuun alkuperäiseen *Päevalehteen*.

## Omistussuhteet

Vuonna 1996 *Eesti Päevalehden* omistussuhteet olivat seuraavat: Jaan Manitski 49 %, Hans H. Luik 33 %  ja Andres Bergmann 18 %. Vuonna 2008 lehden omistivat puoliksi Jaan Manitskin Vivarone Oü ja Hans H. Luikin Ekspress Group.. Maaliskuussa 2011 Luikin Ekspress Group osti koko lehden osakekannan ja vuokrasi toimituksen tilat Manitskin Vivaronelta. Toukokuussa 2011 Ekspress Group yhdisti piirissään toimineen Eesti Ajalehed Eesti Päevalehteen. Näin syntyi suuri Eesti Päevaleht-lehtitalo, johon kuuluvat *Eesti Päevaleht*, *[[Maaleht]]* ja *[[Eesti Ekspress]]*. Maaliskuussa 2012 tähän yhdistettiin vielä Delfi.ee-uutisportaali tehden näin Eesti Päevalehdestä merkittävän mediaportaalin Virossa, johon median digitalisoitumiskehitys on myös vaikuttanut.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Eesti Päevalehden kotisivut
John Michael Talbot

**John Michael Talbot** (s. 8. toukokuuta 1954 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat) on roomalaiskatolinen munkki, laulaja-lauluntekijä ja kitaransoittaja. Hän perusti luostarin *The Brothers and Sisters of Charity* (Laupeuden Veljet ja Sisaret) Arkansas'ssa (Yhdysvallat).

## Diskografia

* 1. Reborn (1972) 
* 2. John Michael Talbot (1976)
* 3. The New Earth (1977)
* 4. The Lord's Supper (1979)
* 5. Beginnings / The Early Years (1980)
* 6. Come to the Quiet (1980)
* 7. The Painter (1980) 
* 8. For the Bride (1981)
* 9. Troubadour of the Great King (1981)
* 10. Light Eternal (1982)
* 11. Songs For Worship Vol. 1 (1982)
* 12. No Longer Strangers (1983) 
* 13. The God of Life (1984)
* 14. Songs For Worship Vol. 2 (1985)
* 15. The Quiet (1985)
* 16. Be Exalted (1986)
* 17. Empty Canvas (1986)
* 18. The Heart of the Shepherd (1987)
* 19. Quiet Reflections (1987)
* 20. The Regathering (1988)
* 21. Master Collection (1988)
* 22. The Lover and the Beloved (1989)
* 23. Come Worship the Lord Vol. 1 (1990)
* 24. Come Worship the Lord Vol. 2 (1990)
* 25. Hiding Place (1990)
* 26. The Birth of Jesus (1990)
* 27. The Master Musician (1992)
* 28. Meditations in the Spirit (1993)
* 29. Meditations from Solitude (1994)
* 30. Chant from the Hermitage (1995)
* 31. The John Michael Talbot Collection (1995)
* 32. The Talbot Brothers Collection (1995)
* 33. Brother to Brother (1996)
* 34. Our Blessing Cup (1996)
* 35. Troubadour for the Lord (1996)
* 36. Table of Plenty (1997)
* 37. Hidden Pathways (1998)
* 38. Pathways of the Shepherd (1998)
* 39. Pathways to Solitude (1998)
* 40. Pathways to Wisdom (1998)
* 41. Quiet Pathways (1998)
* 42. Spirit Pathways (1998)
* 43. Cave of the Heart (1999)
* 44. Simple Heart (2000)
* 45. Wisdom (2001)
* 46. Signatures (2003)
* 47. City of God (2005)
* 48. Monk Rock (2005)
* 49. The Beautiful City (2006)
* 50. Living Water 50th (2007)
* 51. Troubadour Years (2008)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
### Internetissä
* viralliset sivut 
* ''The Brothers and Sisters of Charity''
Spyke

**Spyke** (Evan Daniels) on X-Men: Evolution -animaatiosarjassa esiintyvä nuori poika, jolla on kyky kasvattaa luisia piikkejä kehostaan. Storm (Ororo Munroe) on hänen tätinsä. Vaikka hahmo luotiin pelkästään animaatiosarjaa varten, mutantteja samankaltaisine voimineen on olemassa.
G18

**G18** on uusrenessanssityylinen entinen koulurakennus Helsingin Kampissa Bulevardin ja Yrjönkadun kulmassa, osoitteessa Yrjönkatu 18 – Bulevardi 8. Rakennus valmistui vuonna 1884 Helsingin suomalaisen tyttökoulun käyttöön. Sen suunnitteli arkkitehti Sebastian Gripenberg. Vuoden 1885 säätyvaltiopäivillä pappissäädyn kokoukset pidettiin tässä rakennuksessa.

Talon omistajana on ollut vuodesta 2003 Svenska Folkskolans Vänner. Talossa tehtiin laaja restaurointityö vuonna 2005 Stefan Ahlmanin johdolla. 

Talon tilat ovat erilaisten yleisötilaisuuksien käytössä. Suurimmat tilat ovat 160 m2 kokoinen juhlasali sekä 60–70 m2 kokoiset studio ja kellariholvi. Studiotila on Cityfolkhögskolanin käytössä. Talossa toimii myös *Galleria G18* ja *Ravintola G-18*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* G18
Nostalgia (elokuva)

**Nostalgia** () on neuvostoliittolaisen ohjaajan Andrei Tarkovskin italialais-neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1983. Elokuvan dialogi on pääosin italiaa, ja se on kuvattu lähinnä Italiassa, suurelta osin Roomassa ja Bagno Vignonissa, missä sen lämpimän veden altaalla on tärkeä osuus elokuvassa. Elokuvan valmistuttua Tarkovski ei palannut enää Neuvostoliittoon.

## Juoni
Elokuva kertoo venäläisestä kirjailijasta Andrei Gortšakovista (Oleg Jankovski), joka maineensa ja onnettoman avioliittonsa vangitsemana matkustaa Italiaan etsimään kulttuurisia juuriaan. Kirjailijaan rakastuneen italialaisen kääntäjänsä Eugenian (Domiziana Giordano) kanssa hän seuraa 1700-luvulla eläneen venäläisen säveltäjän jälkiä. Kirjailija kiinnostuu kuitenkin Bagno Vignonissa paikallisesta hylkiöstä Domenicosta (Erland Josephson), joka julistaa maailmanloppua. Hän kokee ennustuksen kiehtovaksi ja toteuttaa Domenicon pyytämän rituaalin maailman pelastamiseksi.

## Musiikki
Filmi sisältää Claude Debussyn, Richard Wagnerin, Ludwig van Beethovenin ja Giuseppe Verdin musiikkia sekä venäläisiä kansanlauluja.

## Rooleissa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
* *[http://artsandfaith.com/t100/2005/entry.php?film=264 Nostalghia] * Arts & Faith Top100 Spiritually Significant Films  -listalla 
* DVD comparison #1 (Fox-Lorber-R0-NTSC vs. Enter One-R3-NTSC) 
* DVD comparison #2 (Fox-Lorber-R0-NTSC vs. Artificial Eye-R2-PAL) 
* DVD comparison #3 (Fox Lorber vs. RusCiCo)  
* Nostalghia.com 
* Nostalghia page 
* NY Times Nostalghia review
Solaris (vuoden 1972 elokuva)

**Solaris** () on Andrei Tarkovskin ohjaama neuvostoliittolainen tieteiselokuva vuodelta 1972. Se pohjautuu Stanisław Lemin romaaniin *[[Solaris (kirja)|Solaris]]*, ja päärooleissa näyttelevät Natalja Bondartšuk, Donatas Banionis, Jüri Järvet, Nikolai Grinko ja Anatoli Solonitsyn. Elokuvamusiikin sävelsi Eduard Artemjev.

*Solaris* sai Cannesin elokuvajuhlilla 1972 Juryn erikoispalkinnon. Natalja Bondartšuk palkittiin parhaana näyttelijänä Panaman kansainvälisillä elokuvajuhlilla 1973. Vuonna 1979 *Solaris* pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

*Solaris* on meditatiivinen psykologinen draama, joka sijoittuu avaruudessa ajelehtivalle mystiselle muodostelmalle nimeltä Solaris. Siellä olevan avaruusaseman tieteellinen työ on ajautunut kriisiin ja tämän vuoksi psykologi Kris Kelvin matkaa paikalle selvittämään tilannetta. Hän huomaa, että Solariksella kaikki on todellista ja epätodellista. Solaris  on elävää ainetta, joka toimii kuin jättiläisen aivot. Sen arvoitus kiehtoo ihmisiä, koska merellä on kyky muuttaa materiaksi kaikki heidän mielikuvansa ja muistonsa — kodista ja rakkaimmista kaukana Maassa. 

Elokuvassa ääretön maailmankaikkeus, mennyt ja tuleva, elämä ja kuolema kietoutuvat toisiinsa. Vaikka elokuva on maineikas, ei Lem ollut tyytyväinen Tarkovskin versioon.  Syynä olivat näkemyserot, sillä Lem kuvasi romaanissaan ihmisen kyvyttömyyttä kommunikoida vieraan elämänmuodon kanssa, kun taas Tarkovski nosti keskiöön päähenkilöiden suhteet ja heidän sisäisen maailmansa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Phillip Lopaten essee Criterion Collectionissa
Tarquinia

**Tarquinia**, antiikin *Tarquinii*, on historiallinen kaupunki Italiassa Viterbon maakunnassa Latiumin alueella. Keskiajalta vuoteen 1934 kaupunkia kutsuttiin nimellä *Corneto*.

Tarquiniassa on 16&nbsp;475 asukasta (31.12.2015).

## Historiaa
Tarquinii oli etruskien merkittävin kaupunki, ja modernin Tarquinian liepeillä onkin huomattavia muinaisjäänteitä heidän ajaltaan, kuten tuhansia hautoja käsittävä nekropoli, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Legendan mukaan Tarquinius Superbus, Rooman viimeinen kuningas, oli kotoisin Tarquiniista. 

Tarquinian haudat ovat geometrisesti koristeltuja, maahan kaivettuja hautoja. Niissä olevista kuvista vain harva viittaa suruun tai kuolemaan. Esimerkiksi Tomba del Orco -hauta on vuodelta 375 eaa., ja se on Spurinna-suvun ruumishauta. Kuvissa on etruskinainen, hellenististä ihmiskuvausta, tummat pilvet. Toisen kammion kuvituksessa on demoneita, hirviöitä ja Odysseus-aihe. Tomba degli Scudi eli kilpihauta on sotaisan Velcha-suvun hauta. He olivat sukua Spurinna-suvulle. Siinä on kuvailtu soittaja kulkueessa etruskijohtaja Laart Velchan kunniaksi. Maalauksissa on tarkasti kuvatut kengät, joka viittaa etruskien käsityötaitoon. Poikkeuksellisesti yhdellä naisella on surullinen ilme. Sankarillisuus ilmenee Vether-sankarin sauvasta.

400-luvulta on Naarasleijonahauta, jossa on kuvattu musiikkia, tanssia ja juhlia. Maalauksissa on myös delfiineitä ja lentäviä lintuja.


UrnesMonterozzi.jpg|Tarquinian uurna-alue Monterozzi on maailmanperintökohde.
Velcha.jpg|Velia Velcha, kuva Tomba della Orco -haudan seinällä
Photo Paolo Villa VR 2016 (VT) F0163960tris Palazzo Vitelleschi, cavalli alati bardati, scultura etrusca ellenistica, insieme, Tarquinia.jpg|Siivekkäät hevoset valjailla, terrakotta-bareljeef, etruskien taidetta hellenistisen aikakauden ajalta (kuningattaren alttarin temppelin rauniot, nykyään Palazzo Vitelleschi Tarquinia)



## Lähteet

## Aiheesta muualla
Victor French

**Victor French** (4. joulukuuta 1934 Santa Barbara – 15. kesäkuuta 1989 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Frenchin isä oli sijaisnäyttelijä, ja myös poika halusi jo varhaislapsuudessaan näyttelemään. Hän sai ensimmäiset näyttelykokemuksensa lännenelokuvissa, joissa hän näytteli aina ”pahojen” puolella. Varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla French oli erittäin aktiivinen näytellen lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Vuosina 1966–1967 Victor esiintyi vakoojasarjassa *[[Salainen agentti 86]]* ensimmäisen tuotantokauden alussa agentti 44:nä.

Aikaisemmin muutama yksittäinen vierailu *[[Bonanza]]an* oli tutustuttanut Frenchin Michael Landoniin, jonka kautta hän sai pestin herra Edwardsin osaan televisiosarjassa *[[Pieni talo preerialla (televisiosarja)|Pieni talo preerialla]]*. Kuvauksissa hän tutustui Julie Cobbiin, jonka kanssa hän avioitui vuotta myöhemmin 1976. Avioliitto kesti kuitenkin vain pari vuotta eikä French mennyt enää toiste naimisiin. Kolmen tuotantokauden jälkeen vuonna 1977 French jätti *Pienen talon preerialla* näytelläkseen omassa tilannekomediasarjassaan *[[Carter Country]]*. Poissaolo ei kestänyt kuin muutaman vuoden, sillä jo vuonna 1981 French palasi sarjaan näyttelemään Edwardsia.

1980-luvulla Frenchin televisio- ja elokuvatyöt vähenivät huomattavasti – ehkä osittain siitä syystä, että French oli saanut tarpeekseen ”pahan pojan” rooleista ja kieltäytyi nyt kaikista sellaisista. Lopulta hän tekikin menestyksekkäimmän roolinsa Landonin rinnalla enkeli Markina. Näyttelemisen ohella Victor myös ohjasi televisioon muun muassa osia sarjoista *Pieni talo preerialla*, *[[Enkeli maantiellä]]* ja *[[Dallas (televisiosarja)|Dallas]]*. Hän toimi välillä palkittuna ohjaajana myös Los Angelesin teattereissa.

*Enkeliä maantiellä* esitettiin kaikkiaan viiden tuotantokauden verran alkaen 19. syyskuuta 1984. Neljä ensimmäistä kautta kestivät talvikauden sisältäen 24–25 jaksoa. Viides kausi oli pahoin katkonainen ja päättyi lopulta kesken vain 13 jakson kuvaamisen jälkeen. French kuoli keuhkosyöpään 15. kesäkuuta 1989 pian saatuaan valmiiksi viimeisen jakson sarjasta. Viimeinen jakso esitettiin televisiossa vain kuusi viikkoa myöhemmin 4. elokuuta 1989.

## Aiheesta muualla
* 
*
Marieberg

**Marieberg** voi tarkoittaa seuraavia

*Marieberg, kaupunginosa Tukholmassa
*Marieberg International, Bonnier-konserniin kuuluva lehtiyhtiö
*Marieberg, asuinalue Lapinjärven kunnassa Etelä-Suomen läänissä
*Marieberg, entinen taajama Kramforsin kunnassa Ruotsissa
*Marieberg, entinen taajama ja nykyinen asuinalue Örebron kunnassa Ruotsissa
Pyhityssaari

**Pyhityssaari** (*Святой*) on Laatokan Valamon sivuluostari eli skiitta.

Saari on Valamon saariston kaukaisin ja eräs jylhimpiä; saareen pääsee avoveden aikana vain tyynellä säällä. Ensimmäinen siellä kilvoitellut oli pyhittäjä Aleksanteri Syväriläinen, jonka erakkoluola oli jäljellä saaressa vielä ennen sotia  Saareen rakennettiin igumeni Damaskinin aikana kirkko ja asuntola; sinne asettui muutamia skeemamunkkeja. Munkit viljelivät maata ja olivat pitkälti omavaraisia.

Pyhityssaari oli ankarimman mahdollisen kilvoittelun paikka ja sinne pääseminen koettiin suurena etuoikeutena; harva ulkopuolinen pääsi saarelle ennen sotavuosia. Viestinviejätkään eivät astuneet laituria pitemmälle. Kun luostarista tehtiin kuvateosta, valokuvaajat pääsivät tiettävästi ainoan kerran myös Pyhityssaareen. 

1930-luvulla, kun saaressa asui enää yksi valvojamunkki, turisteja alettiin päästää valitusti saareen. Kenraali Mannerheim oli eräs heistä: hän kävi saaressa 5. elokuuta 1934; hän polvistui erakon majassa ikonin edessä, pyysi erakkoa rukoilemaan kanssaan ja pyysi lähtiessään tältä siunauksen.

Maaliskuussa 1940 pappismunkit isä Pietari (Pauli Jouhki) ja isä Paavali kävivät Pyhityssaaressa keräämässä talteen evakuointikelpoiset ikonit, pienimmät kirkonkellot sekä ehtoollisvälineet, pyhäinjäännökset alttaripöydästä ja antiminssit. Tämä olikin viimeinen Suomen ajan käynti tuossa salaperäisessä paikassa.

Sotavuosien jälkeen, kun Valamo jäi venäläisille, Pyhityssaaren ylle laskeutui vuosikymmenien ajaksi täydellinen hiljaisuus.  Vasta neuvostovallan päättymisen jälkeen Pyhityssaareen on taas päästy; kirkko todettiin säilyneeksi ihmeen hyvin ja kunnostuskelpoiseksi.

## Lähteet
* Valamo - kuvia ja historiaa luostarisaarilta
* Finni, Saara: Valamo - sinisen kukan saari; Gummerus 1990; 

### Viitteet
Pyhän Andreaksen kello

**Pyhän Andreaksen kello** oli Laatokan Valamon suurin kirkonkello.

Kello valettiin Pietarissa vuonna 1894 ja se oli pari vuotta katokseen sijoitettuna ennen nykyisen pääkirkon valmistumista. Kello painoi tuhat puutaa eli noin kuusitoista ja puoli tonnia. 

Kelloa soitti normaalisti kaksi munkkia ja he näkivät soiton tahdin kellotornin seinällä olevasta köyden varaan ripustetusta kuulasta. Kelloa käytettiin suurissa juhlasoitoissa ja sen ääni kuului Sortavalaan ja tyynellä säällä Pitkärantaan asti. Sitä soitettiin myös kerran, kun munkki kuoli ja kolmesti kun igumeni kuoli.

18. maaliskuuta 1940 meni evakuoinnille annettu määräaika umpeen. Myöhempi Uuden Valamon johtaja, munkkidiakoni Simforian kiipesi kellotorniin ja soitti Pyhän Andreaksen kelloa 12 kertaa.

Jatkosodan aikana kun kymmenen munkkia isä pappismunkki Filagrin johdolla pääsi takaisin vanhaan Valamoon tutkimaan sotavaurioita, he havaitsivat että venäläiset olivat räjäyttäneet suuren kellon kappaleiksi. Kun Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Valamo palasi luostariksi, restaurointi aloitettiin. Vuonna 2008 uusi Pyhän Andreaksen kello on entisen tuhotun paikalla.

## Lähteet
* Valamo, historiaa ja kuvia Laatokan luostarisaarilta: 
** arkkipiispa Paavali: Luostarin viimeiset päivät, s. 84-88
** kellon alkuperästä s. 54
** kuva kellosta katoksessa pihalla, s. 55
** kuva kellosta tornissaan s. 128
** sodan ja miehityksen jäljistä Valamossa, s. 243
** kuva rikotusta kellosta s. 244
Peterson

**Peterson** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Adrian Peterson (s. 1985), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
* Alan P. Peterson, yhdysvaltalainen lääkäri ja lintutieteilijä
* Bror Pehr Markus Peterson (1801-1878), suomalainen senaattori ja senaatin prokuraattori.
* Carl Peterson (s. 1943), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon johtohenkilö
* Cassandra Peterson (s. 1951), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Christopher Peterson (1950–2012), yhdysvaltalainen psykologian professori
* Collin Peterson (s. 1944), yhdysvaltalainen poliitikko
* Debbi Peterson (s. 1961), yhdysvaltalainen rumpali
* Eric Peterson (s. 1964), yhdysvaltalainen kitaristi
* Ernst Peterson, oik. *Ernst Särgava* (1868–1958), virolainen kirjailija
* Eugene H. Peterson (1932–2018), yhdysvaltalainen presbyteeripastori, tutkija, teologi ja kirjailija
* Fritz Peterson (1942–2024), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
* Jacob Peterson (s. 1999), ruotsalainen jääkiekkoilija
* Jeret Peterson (1981–2011), yhdysvaltalainen freestyle-hiihtäjä
* Jordan Peterson (s. 1962), kanadalainen psykologi
* Jules Gill-Peterson, kanadalainen historioitsija
* Kristjan Jaak Peterson (1801–1822), virolainen runoilija ja kääntäjä
* Kristoffer Peterson (s. 1994), ruotsalainen jalkapalloilija
* Lennart Peterson (1877–1938), suomalainen kirurgi ja ylilääkäri
* Ludwig Peterson (1853–1931), ruotsalainen arkkitehti
* Morris Peterson (s. 1977), yhdysvaltalainen koripalloilija
* Oscar Peterson (1925–2002), kanadalainen muusikko
* Patrick Peterson (s. 1990), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
* Peep Peterson (s. 1975), virolainen poliitikko ja ministeri
* Ray Peterson (1935–2009), yhdysvaltalainen laulaja
* Rebecca Peterson (s. 1995), ruotsalainen tennispelaaja
* Richard Peterson (1884–1967), norjalainen tennispelaaja
* Roger Tory Peterson (1908–1996), yhdysvaltalainen taidemaalari, lintutieteilijä ja luonnonsuojelija
* Rolf Peterson (s. 1944), ruotsalainen entinen meloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari
* Ronnie Peterson (1944–1978), ruotsalainen kilpa-autoilija
* Russell W. Peterson (1916–2011), yhdysvaltalainen poliitikko, Delawaren ent. kuvernööri
* Sandra Peterson, *Sandra Schmirler* (1963–2000), kanadalainen curlingpelaaja ja olympiavoittaja.
* Teodor Peterson (s. 1988), ruotsalainen maastohiihtäjä
* Thage G. Peterson (s. 1933), ruotsalainen poliitikko
* Vicki Peterson (s. 1958), yhdysvaltalainen rocklaulaja ja -kitaristi
* Walter Peterson (s. 1883), irlantilainen maahockeyn pelaaja
* Walter R. Peterson (1922–2011), yhdysvaltalainen poliitikko, New Hampshiren ent. kuvernööri
* Wilhelm Peterson-Berger (1867–1942), ruotsalainen säveltäjä.

## Nimen muita merkityksiä

* Lehmann-Peterson, yhdysvaltalainen limusiinikorivalmistaja.

## Katso myös
* Petersen
* Petersson
* Petterson
* Pettersson
François Bernier

**François Bernier** (1625–1688) oli ranskalainen lääkäri, filosofi ja matkailija. Bernierin teoksessa *Nouvelle division de la terre par les différents espèces ou races qui l'habitent* ("Maapallon uusi jako sillä asuviin lajeihin tai rotuihin perustuen") vuodelta 1684 esiteltiin ensi kertaa nykyisen kaltainen käsite ihmisroduista. Egyptiin, Intiaan ja Persiaan suuntautuneiden matkojensa perusteella Bernier jakoi ihmiskunnan neljään rotuun, joista ensimmäinen valtaosaa Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta, Persiassa, Pohjois- ja Keski-Intiassa leviten aina Indonesiaan asti. Toinen ryhmä sijaitsi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, kolmas Itä- ja Keski-Aasiassa. Neljännen ryhmän muodosti lyhytkasvuiset Skandinavian saamelaiset.

## Lähteet
Porin ammattiopisto

**Porin ammattiopisto** perustettiin 1.1.2005, kun Porin Palveluopisto, Porin tekniikkaopisto ja Porin metsäopisto yhdistyivät monialaiseksi ammatilliseksi oppilaitokseksi. Porin ammattiopisto toimii 11 osoitteessa Porin alueella, ja luonnonvara-ala toimii Ulvilassa. Rehtorina on toiminut alusta alkaen Jukka Salminen.

## Koulutus

Porin ammattiopisto tuottaa yhteistyössä työelämän kanssa monialaista ammatillista koulutusta ja kehityspalveluja nuorille, aikuisille ja elinkeinoelämälle. Tarjolla on koulutusta 24 perustutkinnossa ja 38 tutkintonimikkeellä. Lisäksi aikuiskoulutus tarjoaa lisä- ja täydennyskoulutusta eri aloilla.

Porin ammattiopistossa ammatillisen koulutuksen voi suorittaa opetussuunnitelmapohjaisena tai aikuisille suunnattuna näyttötutkintona. Nuorten ammatillisessa perusopetuksessa opiskeli lukuvuonna 2008-2009 noin 2&nbsp;500  opiskelijaa. Lisäksi ammattiopisto tarjoaa aikuisille koulutusta 72:een perus-, ammatti- tai erikoisammattitutkintoon.

Oppilaitoksessa suoritettiin lukuvuonna 2007-2008 koko tutkintoja 736 nuorten ja 234 aikuisten koulutusohjelmissa.

## Organisaatio

Oppilaitos muodostaa kaupunkikonsernissa oman hallintokunnan jota johtaa ja ohjaa kuntalain mukaisesti valittu ammattiopistolautakunta ja jonka asioiden valmistelu kuuluu rehtorille.

Ammattiopiston johtoryhmän muodostavat rehtori, kehitysjohtaja, hallinto- ja talouspäälliköt, seitsemän toimialajohtajaa sekä kaksi henkilökunnan edustajaa ja kutsuttaessa opiskelijoiden edustaja.

Aiempien opistojen toiminnat on jaettu seitsemään toiminnalliseen alaan jonka toiminnasta vastaa toimialajohtaja. Kullekin toimialalle on nimetty koulutusalavastaavat. Toimialajohtaja sekä koulutusvastaava toteuttavat alansa ammatillisen peruskoulutuksen sekä lisä- ja täydennyskoulutuksen palveluja.

Ammattiopiston kehitys- ja projektitoiminnasta vastaa kehitysjohtaja.  Talous- ja henkilöstöhallinnosta vastaavat talouspäällikkö ja henkilöstöpäällikkö.

## Perustutkinnot

Porin ammattiopisto tarjoaa 25 perustutkintoa.

*Autoalan perustutkinto
*Catering-alan perustutkinto
*Elintarvikealan perustutkinto
*Hiusalan perustutkinto
*Hotelli- ja ravintola-alan perustutkinto
*Kauneudenhoitoalan perustutkinto
*Kotitalous- ja kuluttajapalvelujen perustutkinto
*Kemiantekniikan perustutkinto
*Kone- ja metallialan perustutkinto
*Laboratorioalan perustutkinto
*Lentokoneasennuksen perustutkinto
*Liiketalouden perustutkinto

*Logistiikan perustutkinto
*Luonto- ja ympäristöalan perustutkinto
*Matkailualan perustutkinto
*Metsäalan perustutkinto
*Pintakäsittelyn perustutkinto
*Puualan perustutkinto
*Rakennusalan perustutkinto
*Sähköalan perustutkinto
*Sosiaali- ja terveysalan perustutkinto
*Talotekniikan perustutkinto
*Tietojenkäsittelyn perustutkinto
*Vaatetusalan perustutkinto

## Toimintojen siirtyminen Länsirannikon koulutus Oy:lle

Porin ammattiopiston toiminnot siirtyivät Länsirannikon Koulutus Oy:lle 1.1.2010, kun Porin ammattiopisto, Rauman ammattiopisto, Porin aikuiskoulutuskeskus (PAKK) ja Länsi-Suomen aikuiskoulutuskeskus (INNOVA) yhdistyivät. Länsirannikon koulutus Oy:n toimintanimi on WinNova.

## Aiheesta muualla
*WinNova
Sokerivero

**Sokerivero** on Suomessa 1939–1949 ja 1975–1994 käytössä ollut valmistevero. Sitä oli velvollinen maksamaan jokainen, joka ansiotarkoituksessa valmisti tai toi maahan sokeria. Vuosina 1939–1949 veron nimenä oli sokerista suoritettava valmistevero, jota maksettiin sokerijuurikkaasta valmistetusta raaka- eli kidesokerista. Vuonna 1975 veron nimenä oli sokerijuurikkaasta valmistettujen tuotteiden valmistevero ja 1976–1979 sokerituotteiden valmistevero.

Sokeriveron suuruus vaihteli lähes vuosittain. Sitä maksettiin tietty summa kiloa kohden. Nestemäisen sokerin veronalaiseksi painoksi katsottiin kuivapaino. Verotonta oli Suomessa valmistettu sokeri, joka vietiin maasta tai siirrettiin vapaa-alueelle, tullivarastoon tai verottomien tavaroiden myymälään. Samoin verotonta oli hiivan, lääkkeiden ja rehujen valmistukseen käytetty sokeri.

## Katso myös
* Makeisvero

## Lähteet
Theodor Wegelius

**Karl Theodor Aleksander Wegelius** (7. maaliskuuta 1850 Helsinki &ndash; 16. kesäkuuta 1932) oli suomalainen pankki- ja valtiopäivämies ja senaattori.

Wegeliuksen vanhemmat olivat kamreeri Karl Gabriel Wegelius ja Anna Topenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1869 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1874. Wegelius oli Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäsenenä 1875–1897 ja 1910–1917 sekä Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana 1898–1906. Hän oli senaatin talousosaston jäsen ja valtiovarain toimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1906–1908.

Wegelius oli porvarissäädyn sihteeri valtiopäivillä 1877–1878 ja Helsingin edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1905–1906. Wegelius oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1881–1893 ja toimi valtuuston sihteerinä 1875–1880. Wegelius kuului Hypoteekkiyhdistyksen, Henkivakuutus Oy Kalevan ja Palovakuutus Oy Fennian johtokuntiin ja oli Ekonomiska samfundetin puheenjohtajana 1900–1901 sekä vuodesta 1918 eteenpäin.

Lääkäri, professori Valter Wegelius oli Theodor Wegeliuksen poika.

## Lähteet
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

### Viitteet
Fredrik Stjernvall (senaattori)

**Fredrik Gustaf Otto Selim Stjernvall** (30. syyskuuta 1845 Tenhola – 26. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies ja senaattori.

Stjernvallin vanhemmat olivat everstiluutnantti Erik Otto Stjernvall ja Olivia Johanna Holmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1870 ja kameraalitutkinnon 1871. Stjernvall oli senaatin maanviljelystoimikunnan kanslistina 1873–1878 sekä senaatin finanssitoimituskunnassa kanslistina 1878–1880, protokollasihteerinä 1880–1891 ja esittelijäsihteerinä 1891–1902. Pankkivaltuusmiehenä hän toimi 1885–1905. Stjernvall erotettiin hallinnollista tietä virastaan sortokauden aikana. Hän toimi Mechelinin senaatin talousosaston jäsenenä 1905–1908 ja oli Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen johtokunnan jäsen 1903–1916. Stjernvall osallistui sukunsa edustajana aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Stjernvall oli naimisissa vuodesta 1878 Sigrid Maria Kraepelienin (1853–1912) kanssa.

## Lähteet
* 
* 
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.
*  Viitattu 5.5.2014.
Teodor Sillman

**Teodor Sillman** (; 17. tammikuuta 1854 Helsinki – 12. maaliskuuta 1926 Hatsina, Pietarin kuvernementti, Neuvostoliitto) oli suomalainen Venäjän laivaston vara-amiraali, joka toimi myös jonkin aikaa senaattorina Markovin johtamassa senaatissa.

Sillmanin vanhemmat olivat eversti Claes Gustaf Fredrik Sillman ja hänen 1. puolisonsa Xenia Sokoloff. Hänen veljensä oli kenraalimajuri Nikolai Sillman. Sillman opiskeli 1871–1879 Pietarin merikadettikoulussa yleten midshipmaniksi kurssin lopulla. Luutnantiksi ylennetty Sillman oli 1881–1886 Pietarin merikadettikoulussa nuorempana luokanjohtajana, vuosina 1886–1891 vanhempana upseerina 1. luokan risteilijä *Vladimir Monomahilla* ja 1891–1893 kapteeniluutnantiksi ylennettynä vanhempana upseerina ristelijä *[[Pamjat Azova]]lla*.

Sillman oli sitten päällikkönä satamahöyryvene *Mogutšilla* 1893–1895, monitori *Smertšillä* 1895-1896, tykkivene *Korejetsilla* 1896–1897 ja torpedoristeilijä *Gaidamakilla* 1898–1900. Hän teki tykkivene Korejetsilla edestakaisen matkan Kronstadtista Tyynellemerelle ja osallistui torpedoristelijä Gaidamakilla Kiinan boksarikapinallisia vastaan käytyyn sotaan ja Takun linnoituksen valtaukseen kesällä 1900.

1. luokan kapteeniksi ylennetty Sillman siirrettiin vuonna 1900 Siperian meriekipaasista Itämeren laivastoon. Hänestä tuli tammikuussa 1901 panssaripatterilaiva *Pervenetsin* päällikkö ja joulukuussa 1901 12. meriekipaasin komentaja ja ristelijä *Pamjat Azovan* päällikkö.

Vuosina 1906–1909 kontra-amiraaliksi ylennetty Sillman toimi *Keisari Paavalin invalidikodin* johtajana. Hänestä tuli 13. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja hän oli tässä tehtävässä helmikuuhun 1910 saakka. Sillman palasi vielä joksikin aikaa Keisari Paavalin invalidikodin johtajaksi mutta sai sitten 3. lokakuuta 1911 eron vakinaisesta palveluksesta. Sillman muutti tämän jälkeen asumaan Hatsinaan Inkerinmaalle jossa hän vietti loppuvuotensa.

Sillman oli naimisissa Ekaterina Vasiljevna Nikolajevan kanssa.

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*Landsmän i ryska marinen 1808-1918, s. 146; Suomen sukututkimusseuran julkaisuja XIV 1938
K. E. F. Ignatius

**Karl Emil Ferdinand** (**K. F.** tai **K. E. F.**) **[[Ignatius (suku)|Ignatius]]** (27. syyskuuta 1837 Pori – 11. syyskuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja maantieteilijä, valtiopäivämies, Tilastollisen päätoimiston johtaja ja senaattori.

## Elämä

Ignatiuksen vanhemmat olivat varapastori Johan Ferdinand Ignatius (1803–1876) ja Sofia Fleming (1807–1849). Hän pääsi ylioppilaaksi 1855 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1860, lisensiaatiksi 1862 ja tohtoriksi 1864.

Ignatius oli Suomen tilastollisen keskusviraston (päätoimiston) virkamiehenä 1865–1868 ja johtajana 1868–1885. Hän oli senaatin kamaritoimituskunnan päällikkönä 1885–1900 ja 1905–1908. Ignatius oli myös Helsingin yliopiston Pohjoismaiden historian ja tilastotieteen dosenttina 1865–1870 sekä länsisuomalaisen osakunnan kuraattorina 1868–1870. Sortokaudella hän oli passiivisen vastarinnan kannattaja.

Ignatius oli porvarissäädyssä Kaskisten edustaja valtiopäivillä 1877–1878, Käkisalmen 1882 ja 1885 sekä Hämeenlinnan 1904–1905.  Ignatius oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1875–1878 ja 1903–1905. Hän oli perustamassa Suomen historiallista seuraa ja oli Suomen maantieteellisen seuran ensimmäinen puheenjohtaja 1888–1889. Hän kuului Kansanvalistusseuran toimikuntaan 1873–1887 ja oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana 1875–1885.

Ignatius oli naimisissa vuodesta 1863 Amanda Kristina Bergmanin (1841–1921) kanssa. Heillä oli viisi tytärtä ja viisi poikaa,  joista tunnetuimpia olivat hovioikeuden presidentti Kaarlo Ignatius (1869–1942), kenraaliluutnantti Johannes (Hannes) Ignatius (1871–1941) ja maaherra Gustaf Ignatius (1873–1949).

## Teoksia
* *Bidrag till södra Österbottens äldre historia*. 1861
* *Finlands historia under Karl X Gustafs regering*. 1865
* *Renseignements sur la population de Finlande*. 1869
* *Statistisk handbok för Finland*. 1872 (myös suom.)
* *Storfurstendömct Finland. Statistiska anteckningar*. 1876 (myös suom., ven., saks., ransk. )
* *Le Grand-duché de Finlande, notice statistique*. 1878
* *Suomen maantiede kansalaisille 1-2*. 1880–1890 (myös ruots.)
* *Oikea tie*.  1902  (salanimellä *Toivo*)

## Lähteet
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640–1917, osa H-O
*  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
* Karl Ferdinand Ignatius 375 humanistia -sivustolla 11.5.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
* Suomalaisen tilastotieteen ensimmäinen mies : K. F. Ignatiuksen syntymän 100-vuotismuisto, Suomen Kuvalehti, 23.10.1937, nro 43, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kasten Antell

**Per Kasten Samuel Antell** (12. toukokuuta 1845 Helsinki – 20. marraskuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen eversti, senaattori, valtiopäivämies ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja.

Antellin vanhemmat olivat senaattori Samuel Henrik Antell ja Fanny Alexandra Helena Wallenius. Päätoimittaja, valtiopäivämies Axel Henrik Antell oli hänen veljensä. Antellin puoliso vuodesta 1872 oli vapaaherratar Emilia Sofia de la Chapelle (1853–1919). Avioliitto yhdisti kaksi vaikutusvaltaista senaattorisukua ja huomattavat omaisuudet. Pariskunta asui talvet Helsingissä ja kesät Tjusterbyn kartanossa Porvoossa. Emelie hoiti kahta kotitaloutta ja toimi yhdistävänä voimana suvussa. Heille syntyi yhdeksän lasta - heidän poiikiaan olivat metsänhoitaja, tehtailija Gustaf Richard Samuel Antell (1876–1956) ja kansliapäällikkö Kurt Antell (1890–1972).

Antell pääsi kadettikoulusta vuonna 1863 ja palveli luutnanttina Henkikaartin Semenovin rykmentissä vuodet 1863–1869 sekä oli Suomen kenraalikuvernöörin käytettävissä erityistehtäviä varten 1870–1876. Antell ylennettiin vuonna 1870 majuriksi, 1873 everstiluutnantiksi ja 1876 everstiksi. Antell toimi Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtajana vuosina 1884–1906 ja oli senaatin talousosaston jäsen ja valtiovaraintoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1906. Hän omisti Tjusterbyn kartanon Porvoossa 1872–1906.

Antell oli ritariston ja aatelin jäsenen valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906 ja toimi varamaamarsalkkana vuonna 1900. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1890–1892 sekä 1898–1903 ja oli valtuuston puheenjohtajana 1900–1903. Antell oli Ritarihuoneen johtokunnan puheenjohtajana 1897–1906 ja kuului jäsenenä Dandevillen komiteaan 1898 ja Tagantsevin komiteaan 1904–1905.

Antell, Viktor Magnus von Born, ja Arvid Nyberg perustivat vuonna 1881 *[[Östra Nyland]]* -lehden.
__NOTOC__
## Katso myös
* Antell-suku

## Lähteet
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961. Wikiaineistossa

### Viitteet
Viktor Hedlund

**Viktor Bernhard Hedlund** (27. toukokuuta 1853 Helsinki – 4. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen Venäjän armeijan kenraaliluutnantti, senaattori ja valtioneuvos.

Hedlundin vanhemmat olivat isäpuoli, ylikonduktööri Johan Gustaf Hedlund ja äiti Amanda Mathilda Björk. Hedlund opiskeli 1866–1873 Haminan kadettikoulussa valmistuen sieltä vänrikkinä. Hän palveli sitten *Henkikaartin Liettuan rykmentissä* yleten aliluutnantiksi 1876 ja luutnantiksi 1877. Hedlund osallistui Balkanilla käytyyn Venäjän-Turkin sotaan 1877–1878 haavoittuen Karagatshin taistelussa Filippopolissa. Sodan jälkeen Hedlund palveli 1879–1880 *Henkikaartin krenatöörijoukkojen 3. tykistöprikaatissa* ja hänet ylennettiin alikapteeniksi 1880. Hän oli sitten Suomen kadettikoulussa Haminassa 1881–1888 komppaniaupseerina ja vuonna 1888 tapahtuneen kapteeniksi ylentämisen jälkeen 1888–1889 kadettikoulun adjutanttina ja kassanhoitajana. Vuosina 1889–1893 Hedman palveli taas *Henkikaartin Liettuan rykmentissä* ja 1893–1898 everstiksi ylennettynä pataljoonankomentajana *Henkikaartin Volynian rykmentissä*.

Hedlundista tuli 1898 *14. Georgian krenatöörirykmentin* komentaja ja 1899–1901 hän oli *Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoonan* komentaja. Hedlund ylennettiin 1901 kenraalimajuriksi ja hän palveli aluksi Henkivartioväen jalkaväessä ja helmikuusta 1903 hän oli Henkivartioväen ja Pietarin sotilaspiirin komentajan käytössä erikoistehtävissä. Hedlund oli sitten kesäkuusta 1903 *Henkikaartin Kexgolmin ([[Käkisalmi|Käkisalmen]]), H. M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmentin* komentajana ja vuodesta 1905 *Henkivartioväen 3. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin* komentajana.

Hedlundista tuli 14. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja finanssitoimituskunnan vt. päällikkö. Kenraaliluutnantiksi 1910 ylennetty Hedlund oli senaattorina Markovin senaatissa ja sitä 1913 seuranneessa Borovitnovin senaatissa aina vuoden 1917 Venäjän maaliskuun vallankumokseen saakka. Hedlund erosi 26. maaliskuuta 1917 tehtävistään yhdessä muiden senaatin jäsenten ja vietti sitten lopun elämäänsä Helsingissä.

Hedlund oli naimisissa vuodesta 1885 Katarina Bernoffin (1865–1938) kanssa. Heillä oli kolme poikaa.

## Lähteet
* Suomalaisen kirjallisuuden seura Biografiakeskus: Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809-1917
* Senaattori Victor Hedlundin sukutausta
Platon Ivanov

**Platon Ivanovitš Ivanov** (vuodesta 1938 **Iivola**; 31. maaliskuuta 1863 Helsinki – 15. marraskuuta 1939 Daugavpils, Latvia) oli Suomessa syntynyt venäläinen virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen kenraalikuvernöörin kanslian johtajana, senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa sekä ministerivaltiosihteerin apulaisena.

Ivanovin vanhemmat olivat Helsingin junkkarikoulun opettaja, eversti Ivan Ivanov ja Maria Molozemova. Vaikka Ivanov olikin syntynyt Suomessa ja osasi suomea sekä ruotsia, hän ei ollut Suomen kansalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta 1881, opiskeli venäjää Moskovassa 1884–1886, sai tykistöaliluutnantin arvon 1889 ja suoritti Pietarin oikeuslyseon kurssin.

Ivanov oli keisarin Suomen asiain kanslian ylimääräinen virkamies 1901 ja vanhempi apulaistoimitussihteeri 1903. Hän oli Vaasan läänin lääninsihteerinä 1903 ja sitten ministerivaltiosihteerinviraston avustavana virkamiehenä erityistehtävissä 1904–1909 sekä Helsingin yliopiston vt. kanslerinsihteerinä 1905–1909. Ivanovista tuli kenraalikuvernöörinkanslian varajohtaja 1909 ja johtaja 1911. Kun Markovin senaattia haluttiin samana vuonna täydentää, kenraalikuvernööri F. A. Seyn järjesti Ivanovin senaattoriksi vedoten vuodelta 1858 olevaan asetukseen, jota oli mahdollista tulkita siten että Suomessa virassa toimineet venäläiset olivat saaneet Suomen kansalaisuuden. Ivanov toimi senaatin talousosaston jäsenenä ja kamaritoimituskunnan vt. päällikkönä 1911–1913. Sen jälkeen hän oli ministerivaltiosihteeriksi siirtyneen Markovin apulaisena Pietarissa aina helmikuun vallankumoukseen asti. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1906 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1910.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Ivanov oli Kone ja Silta Oy:n konttoristina 1920–1924 ja vuodesta 1924 alkaen kirjailijana ja toimittajana Latvian Daugavpilsissa. Hänen ensimmäisen vaimonsa isä oli ollut siellä kaupunginjohtajana. Ivanov oli naimisissa 1895–1932 Olga Moltšanovan kanssa ja vuodesta 1938 Sofie Bersenovan kanssa.

## Lähteet
Harald Eriksson

**Harald Eriksson** (22. syyskuuta 1921 Örträsk – 20. toukokuuta 2015 Uumaja) oli ruotsalainen maastohiihtäjä.

Erikssonin uran menestyksekkäin vuosi oli 1948, jolloin hän saavutti hopeaa St. Moritzin olympialaisten 50 kilometrin kilpailusta. Samoissa kisoissa Ruotsi voitti viestikultaa, mutta Eriksson ei kuulunut joukkueeseen. Samaisena vuonna Eriksson voitti vielä Holmenkollenin 50 kilometrin hiihdon.

Erikssonin sukunimestä käytetään myös muotoa **Ericson**. Ruotsin olympiakomitea ilmoittaa Ericsonin kuolinpäiväksi 15. toukokuuta.

## Lähteet
* Harald Ericson Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

### Viitteet
Brownin piirikunta (Ohio)

**Brownin piirikunta** on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty kenraali Jacob Brownin mukaan. Sen suurin kylä on Georgetown.

## Maantiede

Brownin naapuripiirikuntia ovat Clermont lännessä, Clinton pohjoisessa, Highland koillisessa, Adams idässä ja Kentuckyn puolella Masonin sekä Brackenin piirikunnat.

## Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 44&nbsp;846 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 97,5%, mustiin (1,0%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,3%).

Kotitalouden mediaanitulo oli 46&nbsp;046 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 12,2% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.

## Lähteet
Ljubov Muhatšova

**Ljubov Aleksejevna Muhatšova** (s. 23. heinäkuuta 1947 Staraja Russa, Novgorodin alue) on venäläinen entinen hiihtäjä. Hän edusti aktiiviaikoinaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa ja seuratasolla *Trud*-urheiluyhteisöä, aluksi Apatiitissa ja vuodesta 1972 Leningradissa. 

Muhatšova voitti olympiakultaa Neuvostoliiton viestijoukkueessa 1972 Sapporon kisoissa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli neljäs kymmenellä kilometrillä ja kuudes viidellä kilometrillä. Neuvostoliiton mestaruuden Muhatšova voitti viestihiihdossa vuosina 1970—1972, 1975 ja 1976. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä.

## Lähteet
* Ljubov Muhatšova ''Suuressa olympiaensiklopediassa'' 
*
High availability

**High availability** (HA, *korkea saatavuus*) on tietojärjestelmien suunnittelussa käytettävä käytäntö, joka pyrkii siihen että järjestelmä on aina käyttäjän käytettävissä.

Järjestelmän *[[saatavuus]]* () tarkoittaa, että järjestelmän käyttäjät voivat käyttää järjestelmää normaaleihin tehtäviinsä, esimerkiksi pääsevät lukemaan ja päivittämään siihen tallennettuja tietoja. Järjestelmä voi olla käyttämättömissä joko *suunnitellun* tai *suunnittelemattoman* katkon vuoksi. High availability -suunnittelun avulla pyritään useimmiten minimoimaan suunnittelemattomien katkojen olemassaolo ja, niiden ilmaantuessa, pitämään niiden kesto mahdollisimman lyhyenä.

Järjestelmien saatavuuden määrä on usein määritelty palvelutasosopimuksissa (). Tavanomaisesti saatavuus ilmoitetaan prosentteina ajasta; esimerkiksi 90% saatavuus tarkoittaa korkeintaan 16 tunnin 48 minuutin yhteenlaskettua katkosta viikossa. Suunniteltuja katkoksia ei usein oteta huomioon prosentteja arvioitaessa. High availability -järjestelmät ovat yleensä saatavilla yli 99% ajasta, ja usein niitä mainostetaan "yhdeksikköjen määrällä"; monet HA-järjestelmät ovat esimerkiksi "viiden yhdeksikön"  järjestelmiä, eli saatavilla 99,999% ajasta (korkeintaan 5 minuuttia 16 sekuntia katkosaikaa vuoden aikana).

## Järjestelmäsuunnittelu
Korkean saatavuuden järjestelmän suunnittelussa yksi tavoitteista on eliminoida yhden pisteen virheet infrastruktuurissa: yksittäisen pisteen virhe olisi vikaantuva komponentti, joka aiheuttaisi palvelun saatavuuden menettämisen. Ratkaisuna järjestelmä suunnitellaan *redundanttiseksi*, jossa on kaksi identtistä komponenttia kuten palvelinta, jolloin liikenne voidaan ohjata toiselle toisen vikaantuessa.

## Termejä
* *downtime*, alhaalla oloaika, järjestelmä ei pysty palvelemaan ylläpidon tai vikaantumisen vuoksi
* *uptime*, käytettävyysaika, aikajakso edellisestä käynnistämisestä laskien
* *failover*, redundanttisessa järjestelmässä toiminnan vaihto yhdeltä komponentilta toiselle

## Katso myös
* Kuormituksen tasaaminen

## Lähteet
Rolf Rämgård

**Rolf Ingemar Rämgård** (s. 30. maaliskuuta 1934 Älvdalen, Taalainmaa) on ruotsalainen hiihtäjä ja poliitikko.

Rämgårdin suurimmat arvokisasaavutukset tulivat 1960 Squaw Valleyn olympialaisista, missä hän saavutti hopeaa 30 kilometriltä ja pronssia 50 kilometriltä. 15 kilometrillä hän oli kahdeksas. Kaksi vuotta aikaisemmin Lahden MM-kisoissa hän sijoittui 30 kilometrillä sijalle 20 ja 50 kilometrillä yhdenneksitoista, mutta ei mahtunut Ruotsin kultaa voittaneeseen viestijoukkueeseen. Vuoden 1962 Zakopanen MM-kisojen 50 km:llä hän oli seitsemäs.

Vuoden 1962 Falunin kisoissa Rämgård voitti 30 kilometrin kilpailun.

Rämgård toimi Keskustapuolueen valtiopäiväedustajana vuosina 1974–1985.

## Lähteet
Vjatšeslav Ar-Sergi

**Vjatšeslav Ar-Sergi** (udm. **Вячеслав Ар-Серги**) (s. 5. huhtikuuta 1962 Vylj Kazmas, Udmurtia, Venäjä) on udmurtilainen kirjailija ja Venäjän kirjailijaseuran jäsen. Hän on saanut Udmurtian kansankirjailijan arvonimen (2003).

Ar-Sergi on syntynyt nimellä *Vjatšeslav Vitaljevitš Sergejev* (**Вячесла́в Вита́льевич Серге́ев**) Udmurtiassa olevassa Vylj Kazmasin (udm. *Выль Казмас*, ven. *Новая Казмаска*) kylässä. Hän opiskeli Udmurtian yliopistossa ja sen jälkeen Kirjallisuusinstituutissa Moskovassa.

## Ar-Sergi kirjoittajana

Ar-Sergi on kirjoittanut jo yli 30 kirjaa. Hänen käsikirjoituksestaan on tehty ensimmäinen udmurtinkielinen elokuva *[[Alangasarin varjo]]* (Алангасарлэн вужерез). Hänen kirjojaan on julkaistu Venäjällä, Unkarissa, Ruotsissa, Virossa ja Tšekissä. Hän kirjoittaa itse aina sekä udmurtiksi että venäjäksi. Ar-Sergi kirjoittaa usein myös moskovalaisiin lehtiin. 

## Teokset

*1986 - *Вечерние голоса* 
*1988 - *Лыдъя, лыдъя кикые*
*1992 - *Душепси* -  
*1997 - *Таяз ярдурын* 
*1998 - *Сквозь очищающий огонь* 
* 2005 - *Уй вадьсын - Бубылиос*

## Aiheesta muualla

* Ar-Sergi Suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden antologiassa 
* Ar-Sergin runoja venäjäksi
* Elämäkerta venäjäksi
Rickettsia

**Riketsiat** (*Rickettsia*) on gramnegatiivisten bakteerien suku, joka kuuluu proteobakteerien pääjaksoon. Riketsiat ovat solunsisäisiä parasiitteja tai endosymbiootteja, jotka ovat riippuvaisia isäntäsolusta kasvaakseen ja lisääntyäkseen. Riketsiat ovat pleiomorfisia bakteereita eli niiden muoto voi vaihdella. Kokkiriketsiat ovat läpimitaltaan 0,1 μm, sauvamuotoisten pituus on 1–4 μm, ja lankamainen riketsia on pituudeltaan 10 μm. Riketsioiden genomit ovat pieniä, useimmiten välillä 1,11–1,52 miljoonaa emäsparia.

## Nimi
Riketsiat on nimetty yhdysvaltalaisen pilkkukuumetutkija Howard Taylor Rickettsin (1871–1910) mukaan.

## Riketsioiden aiheuttamia sairauksia
Riketsiat aiheuttavat eläimille ja ihmisille monia sairauksia, lähinnä erilaisia pilkkukuumeita. *[[R. conorii]]* aiheuttaa Välimeren alueen pilkkukuumetta (), ja *[[R. rickettsii]]* aiheuttaa Kalliovuorten pilkkukuumetta (). *[[R. akari]]* puolestaan aiheuttaa riketsiarokkoa. Jotkut riketsiat aiheuttavat kasvitauteja. 

## Alkuperä
Fylogeneettisten tutkimusten perusteella on esitetty, että riketsioilla on yhteinen kehitysbiologinen alkuperä mitokondrion kanssa. Riketsioiden esimuoto on saattanut tunkeutua varhaisen eukaryoottisen solun sisään ja kehittyä nykyiseksi mitokondrio-soluelimeksi. Esimerkiksi *[[R. prowazekii]]* -bakteerin 1,1 miljoonan emäsparin kokoinen genomi muistuttaa mitokondrion genomia monin tavoin: molemmat muun muassa sisältävät samanlaisia geenejä ATP:n muodostusta varten

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Finto on suomalainen sanasto- ja ontologiapalvelu: Riketsiat
*Laji.fi: Rickettsia
*National Center for Biotechnology Information (NCBI): Rickettsia, taxonomy 
* Rickettsia  (from PATRIC  the PathoSystems Resource Integration Center, a NIAID Bioinformatics Resource Center)
Simola–Lappeenranta-rata

**Simola–Lappeenranta-rata** oli Suomen rataverkon rata Lappeenrannassa, Etelä-Karjalassa. Se erkani Riihimäki–Pietari-radasta Simolan rautatieasemalla, joka sijaitsee Luumäen ja Vainikkalan raja-aseman välissä. Se oli vanhin Lappeenrantaan johtanut rautatie.

## Historia
Riihimäki–Pietari-rata valmistui vuonna 1870 ja ohitti Lappeenrannan noin 20 kilometriä kaupungin eteläpuolelta. Alusta alkaen suunnitelmissa oli yhdysrata Simolasta Lappeenrantaan, mikä toteutui lopulta vuonna 1885. Rakennustöitä vilkastutti Lappeenrannan toimiminen sotaväen leirikaupunkina ja keisari Aleksanteri III:n vierailu kesällä 1885. Rata ja Lappeenrannan rautatieasema avattiin liikenteelle virallisesti 1. elokuuta 1885, ja keisaripari saapui uudelle asemalle kolme päivää myöhemmin. Lappeenrannan asemalta rata jatkui Saimaan rannalle Rapasaareen, minkä tarkoituksena oli Saimaan vesikuljetusten yhdistäminen rautatiehen. Tämä oli myös yksi radan rakentamisen keskeisistä perusteista.

Vuonna 1934 avattiin Lappeenrannan uusi rautatieasema kaupungin eteläpuolelle ja ratayhteys Lappeenrannasta Vuoksenniskalle. Kaupungin länsipuolella sijainnut vanha asema, joka tunnettiin sittemmin myös Keisarinasemana, jäi pääasiassa tavara-asemaksi. Muita liikennepaikkoja Simola–Lappeenranta-radalla olivat Jukka (avattu vuonna 1947), Melkkola (1908), Hytti, Kalkkitehdas (1953) ja Kesämäki (1958).

Toinen maailmansota toi muutoksia Lappeenrannan rautatieliikenteeseen, kun ratayhteys Viipuriin katkesi uuteen valtionrajaan. Simolan risteysaseman merkitys pieneni, kun vuonna 1940 Simolan länsipuolelle rakennettu Raipon rautatieasema (alun perin Etusimola) liitettiin uudella raiteella Lappeenrannan rataan, minkä myötä Simolan, Raipon ja Melkkolan välille muodostui kolmioraide. Näin Helsingistä Lappeenrantaan kulkeneiden junien ei enää tarvinnut vaihtaa kulkusuuntaa Simolassa. Myös uusi yhteys jäi vähäliikenteiseksi, kun Luumäeltä Lappeenrantaan vuonna 1962 valmistui oikorata, joka on osa nykyistä Karjalan rataa. Matkustajaliikenne Simolassa ja Raipossa päättyi vuonna 1977. Simolan liikennepaikka lakkautettiin kokonaan vuonna 1996. Rata purettiin pääosin vuonna 2003.

## Lähteet