open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arto Koskinen (muusikko)

**Arto Tapio "Mamba" Koskinen** (s. 20. maaliskuuta 1947 Karstula) on suomalainen säveltäjä, pianisti ja klavikordisti. 1960-luvulla hän soitti eri rock-yhtyeissä (The Five Yes, Jormas, Suomen Talvisota 1939–1940) ja kokeellisen musiikin kokoonpanoissa (M. A. Nummisen Sähkökvartetti, Viisi Vierasta Miestä). Vuodesta 1973 lähtien hän opiskeli klassista intialaista musiikkia Bharatiya Kala Kendra Collegessa New Delhissä ja suoritti siellä laulumusiikin diplomin vuonna 1977.
 
1970-luvun lopulla Koskinen perusti Middle Earth Band -nimisen yhtyeen, joka esitti hänen intialaisiin raagoihin pohjautuvia sävellyksiään. Tämä lähinnä jazzmuusikoista koostunut yhtye levytti vuonna 1980 LP:n nimeltä *The Thoughtful Bride*.

Koskisen toinen yhtye oli Karuna, jonka hän perusti yhdessä lyömäsoitintaiteilija Samppa Salmen kanssa. Yhtyeen albumi *Space for Truth* ilmestyi vuonna 1990.

1990-luvulla Koskinen tutki erityisesti barokkimusiikkia ja opiskeli sille ominaisia sävellystekniikoita, kuten kaanonia ja fuugaa. Tämän tuloksena syntynyt pianosävellyskokoelma sai nimekseen *Fuga Indiana*. Joonas Ahonen kantaesitti sen Helsingin Juhlaviikoilla 2003. Säveltäjän omana levytyksenä se julkaistiin vuonna 2005. Tässä teoksessa aasialainen melodiikka yhdistyy eurooppalaiseen polyfoniaan ja afrikkalais-amerikkalaiseen rytmiikkaan.

Koskisen ensimmäinen laulusarja *Laulu suuresta kaipuusta* sai kantaesityksensä vuonna 2010, laulusolistina Sanna Pietiäinen. Laulujen teksteinä on Rabindranath Tagoren, Jalaluddin Rumin, Juan Ramon Jimenezin ja Niilo Rauhalan runoja. Toinen laulusarja (2012) on sävelletty Saima Harmajan runoihin.

## Levytyksiä
* Middle Earth Band: *The Thoughtful Bride* (1980).
* Karuna: *Space for Truth* (1990).
* Arto Koskinen: *Fuga Indiana* (2005). 
* Arto Koskinen ja Sanna Pietiäinen: *Laulu suuresta kaipuusta* (2020). 
* Arto Koskinen: *Shiva Nataraja* (2022).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*
*
*
*
*
Castorin ja Polluxin temppeli

**Castorin ja Polluxin temppeli** on raunio Forum Romanumin alueella Roomassa. Se valmistui 484 eaa. Temppeli perustettiin kiitollisuuden osoituksena jumalkaksosille Castor ja Pollux (dioskuurit), joiden uskottiin olleen Rooman valtakunnan puolella Regilluksen taistelussa 499 eaa. Temppelin toinen nimi on **Dioskuurien temppeli**. Keisariajalla temppelissä säilytettiin valtion mittoja ja painoja. Temppelistä on jäljellä enää kolme keisari Tiberiuksen aikaista 12 metriä korkeaa pylvästä.

## Lähteet
Venuksen ja Rooman temppeli

**Venuksen ja Rooman temppeli** () on keisariaikainen temppeli Forum Romanumin alueella Roomassa. Sen rakennutti Hadrianus vuonna 121 Neron Domus Aurean eteishallin paikalle. Temppeli oli pyhitetty Venus Felixille ja Roma Aeternalle, keisariperheen ja Rooman kaupungin suojelijalle. Temppeli oli aikoinaan Rooman suurin ja mahtavin.

## Arkkitehtuuri

Venuksen ja Rooman temppeli oli rakenteeltaan ainutlaatuinen, sillä siinä oli kaksi cellaa, joiden apsikset olivat vastatusten. Kokonaisuus lepäsi epätavallisen kookkaalla podiumilla, jonka mitat olivat 145 × 100 metriä. Podiumin äärilaidoilla kiersi ympärysmuuri, *peribolos*, joka oli koristeltu egyptiläisestä graniitista veistetyillä pylväillä.

Korinttilaista tyyliä edustava varsinainen temppeli oli *dekastyylinen* (kymmenen pylvästä päädyissä) ja *pseudodipteraalinen*, eli cellaa kiertävää leveätä peristasista ympäröi yksinkertainen rivi pylväitä, joiden halkaisija oli 1,8 metriä. Tiilellä verhoillusta betonista rakennettu temppeli oli päällystetty marmorilaatoilla.

Sisätilat oli koristeltu porfyyripylväin, mutta niistä on marmorilattian lisäksi säilynyt vain osa cellan seinää ja kasetoitua holvia. Läntisessä osassa temppeliä oli Rooman patsas, itäisessä Venuksen, joka katsoi Colosseumille.

## Myöhemmät vaiheet

Maxentius kunnosti temppelin 300-luvulla. Temppelin myöhemmistä kohtaloista ei ole tietoa, mutta keskiajalla sen sisään rakennettiin *Santa Francesca Romanan* kirkko, jonka romaanista tyyliä edustava kellotapuli kohoaa edelleen temppelin cellan paikalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kalervo Koskimiehen kuvia - Vedute di Roma: Templum Veneris et Romae
Domus aurea

**Domus aurea** (latinaa, ”Kultainen talo”) on keisari Neron Rooman keskustaan rakennuttama yksityispalatsi, joka valmistui vuonna 68, mutta hylättiin heti keisarin kuoltua jo samana vuonna. Sen suunnittelivat arkkitehdit Severus ja Celer. Palatsi rakennettiin Neron Rooman ydinkeskustasta itselleen pakkolunastamille maille. Rakennuksen sisäänkäynnin edustalla seisoi rakennuttajansa jättiläismäinen pronssipatsas eli niin sanottu Neron kolossi. Palatsin alueella oli keinotekoinen järvi, jonka paikalle myöhemmin rakennettiin Colosseum. Areena sai kutsumanimensä keisari Neron patsaan mukaan, jonka jalusta on edelleen nähtävissä amfiteatterin edessä. Laajoissa puutarhoissa pidettiin eksoottisia eläimiä.

Muutettuaan palatsiinsa Neron kerrotaan lausuneen: ”vihdoinkin voin asua kuin ihmisen kuuluu”. Neron tehtyä itsemurhan vihatun palatsin maat luovutettiin takaisin Rooman kansalle. Hadrianus puratti eteishallin ja rakensi sen paikalle Venuksen ja Rooman temppelin. Trajanus rakennutti kylpylänsä päärakennuksen paikalle. Muisto palatsista unohtui, kunnes renessanssiaikana Domus aurean maanalaiset säilyneet holvit, kuten kahdeksankulmainen kupolisali, löydettiin sattumalta. Laokoon-veistosryhmän, joka on roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuteoksesta, väitettiin löytyneen holveihin hautautuneena. Huoneiden seinien vielä löydettäessä tuoreet freskot innoittivat Rafaelia tekemään Vatikaanin palatsiin samankaltaisia taideteoksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Klamathin kieli

**Klamathin** tai **modokin kieli** on klamathien ja mokkien puhuma kieli, jota puhuttiin ennen Oregonin ja Kalifornian alueella. Vuonna 1998 kielellä oli vain yksi sitä äidinkielenään puhuva ja se on häviämässä sukupuuttoon. Kielen on korvannut käytöstä englannin kieli. Kieltä on kuitenkin pyritty elvyttämään.

## Kielen piirteet
Kielelle on kehitetty useita ääntämistapoja. Albert S. Gatschet kehitti oman versionsa 1900-luvulla, mutta moni kieltä puhuvien heimojen jäsen on käyttänyt omaa tyyliään. M.A.R. Barkerin 1963-64 kehittämää mallia pidetään kaikista tarkimpana. Kieltä kirjoitetaan 35:llä eri aakkosella.

## Lähteet
Neljän joen lähde

**Neljän joen lähde** () on suihkulähde Piazza Navonan keskellä Roomassa. Sen on suunnitellut Gian Lorenzo Bernini paavi Innocentius X:n tilauksesta. Suuri joukko taiteilijoita ja käsityöläisiä rakensi suihkulähteen Berninin valvonnassa vuosina 1648–1651. Suihkulähteeseen kuuluu 1600-luvulla tehty marmorinen alusta ja Circus Maxentiukselta siirretty antiikin aikainen obeliski. Suihkulähteen jalustana on keinotekoinen travertiinikallio, jota kannattelee neljä patsasta. Ne edustavat Niiliä, Tonavaa, Gangesia ja Río de la Plataa ja symboloivat sen ajan tunnettuja mantereita Afrikkaa, Eurooppaa, Aasiaa ja Amerikkaa, joille katolinen usko oli levinnyt. Hahmoja ympäröivät maanosille ominaiset tai kuvitellut kasvit ja eläimet, kuten krokotiili, delfiini ja lohikäärme. 

Rio de la Plata () löydettiin edellisellä vuosisadalla, mutta  todellisuudessa se ei ollut joki vaan estuaari eli  jokisuu, jossa muutaman joen makea vesi sekoittuu suolaisen meriveden kanssa murtovedeksi. Etelä-Amerikan suurin joki on Amazon, mutta Bernini ei eri syistä valinnut sitä.

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Sant’Agnese in Agone

**Sant’Agnese in Agone** on katolinen kirkko Rooman Piazza Navonalla. Se on rakennettu Domitianuksen stadionin katsomon perustuksille, joiden jäännökset ovat näkyvissä kirkon kryptassa - paikalle, jossa Pyhä Agnes kärsi marttyyrikuoleman.

Barokkityylisen kirkon aloitti Girolamo Rainaldi paavi Innocentius X:n käskystä 1652 ja saattoi päätökseen hänen poikansa Carlo Rainaldi 1672. Kolmiosainen polveileva julkisivu on Francesco Borrominin käsialaa. Alun perin kirkosta piti tulla Palazzo Pamphiljin yksityiskirkko, mutta 1670-luvulla siitä tehtiin yleinen. Kreikkalaisen ristin muotoisen kirkon julkisivua hallitsee korkea kupoli, jonka edessä molemmilla puolilla kohoavat baldakiinimaiset kellotornit. Kupolin freskot maalasivat Ciro Ferri ja Sebastiano Corbellini 1670–1693.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Iginio Straffi

**Iginio Straffi** (s. 1965) on italialainen sarjakuvien piirtäjä, animaattori, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan luomastaan Winx-piirrossarjasta. Muita Straffin tuottamia sarjoja ovat Hirviöallergiaa, Huntik ja PopPixie.

## Aiheesta muualla
* kotisivut
*
Palazzo Pamphilj

**Palazzo Pamphilj** tai **Palazzo Pamphili** on palatsi Piazza Navonan reunalla Roomassa. Vuonna 1650 valmistunut palatsi on tyyliltään barokkia. Rakennuksessa on vuodesta 1920 lähtien sijainnut Brasilian suurlähetystö. Palazzo Pamphili rakennettiin Pamphili-sukuiselle paavi Innocentius X:lle. Palatsin viereen valmistui samoihin aikoihin myös palatsikappeli Sant’Agnese in Agone. Kappeli muutettiin yleiseksi kirkoksi myöhemmin 1600-luvulla. 

Palatsin suunnitteli arkkitehti Girolamo Rinaldi. Sen sisätiloissa on 1600-luvun taiteilijoiden kuten Pietro da Cortona, Agostino Tassi ja Giacinto Brandi maalaamia freskoja. Julkisivuun on tuoreessa remontissa palautettu 1600-luvulla käytetty pastellinsininen sävy.

## Lähteet
Martin Brushane

**Karl Martin Ragnar Brushane** [ˈbrʉːsˌhaːne] (salanimi *Kari Tammi*, 4. tammikuuta 1946 – 15. elokuuta 2008) oli suomalainen jazzrumpali ja trumpetisti, jonka alaa olivat erityisesti swing, jazz ja blues. Hän oli mukana suomalaisissa yhtyeissä 1960-luvulta lähtien. Ensimmäinen niistä oli The Savages, joka voitti vuonna 1964 kitarayhtyeiden SM-kilpailut. Muita yhtyeitä olivat  The Islanders ja The Sounds. Hänellä oli myös omia yhtyeitä, joista merkittävin oli Martin Brushane Big Band. Hän perusti vuonna 1974 äänitysstudion nimeltä BG Studio yhdessä Robi de Godzinskyn kanssa. Muutaman vuoden kuluttua Brushane jatkoi studion pyörittämistä yksin ja nimeksi tuli Studio Brushane. 1960–1970-luvulla Brushane toimi televisiossa studio-ohjaajana kymmenkunta vuotta.

Martin Brushanen vanhemmat kuuluivat sodanjälkeiseen jazzmuusikkosukupolveen, ja tätä kautta lapset saivat vaikutteet ja rakkauden bigband-musiikkiin. Martin Brushane Big Band perustettiin jo 1967 ja oli pitkäaikaisin ja ehkä tunnetuin hänen orkestereistaan. Orkesterin kiinteään runkoon kuuluivat vuosien mittaan äiti Anneli, isä Ole, setä Åke, sisko Annika, poika Mika ja lisäksi suuri joukko kavereita ja tunnettuja jazz-muusikoita. Parhaimmillaan orkesterissa oli kolme polvea Brushaneja. Vuonna 2001 Brushanen perheelle myönnettiin Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinto.

Martin Brushane Big Band raivasi tietä ja markkinoita muille orkestereille televisioesiintymisillä ja konserteilla solisteinaan muun muassa Katri Helena, Anneli Sistonen ja Inga Sulin. Martin Brushane johti orkesteria valkoiseen smokkiin pukeutuneena, soitti myös trumpettisooloja ja steppasi.

Martin Brushane on haudattu Kulosaaren hautausmaalle Helsinkiin.

## Diskografia
* Martin Brushane Big Band: Kulosaaren Casinolla 1971–1975, 1976, Anuco 130
* Anneli Sistonen & Martin Brushane Big Band, 1978, Hitvox HITLP 1017/HITKS 1017
* Martin Brushane Big Band: Today, 1981, Sauna Records SAU-LP 265
* Martin Brushane Big Band: Kunnes jälleen tapaamme - Kuutamoserenadi, 1984, Sauna-Music SAU-28
* Martin Brushane Big Band: In Concert, 1990, Bluebird BBL 1084/BBK 1084

## Lähteet
* Helsingin Sanomat 1.9.2008 s. C7 muistokirjoitus Artikkelin verkkoversio
* 
* 
* Blues News 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Ylen Elävä arkisto: Brushane Big Band (1971)
JK Tallinna Sadam

**Jalgpalliklubi Tallinna Sadam** (suom. *"Tallinnan satama"*) on entinen virolainen jalkapalloseura. Seura perustettiin vuonna 1991, ja ennen kautta 1999 se yhdistyi Levadia Maarduun, joka nykyisin tunnetaan nimellä Levadia Tallinna. Olemassaolonsa aikana seuran parhaimmiksi saavutuksiksi jäivät kaksi Viron liigan kakkossijaa kausina 1997/98 ja 1998 sekä kaksi Viron Cupin voittoa vuosina 1996 ja 1997.

## Sarjamenestys

## Tunnettuja pelaajia
* Urmas Hepner
* Andrei Krõlov
* Konstantin Nahk
* Indro Olumets
* Sergei Pareiko
* Mark Švets
* Sergei Terehhov
Analogia (kielifilosofia)

**Analogia**, eli **yhdenmukaisuus**, on termi tavalle selittää asioiden yhdenmukaisuutta, verrattavuutta tai vastaavuutta. Monimutkaisia asioita voidaan selittää rinnastamalla niitä yksinkertaisimpiin tai selitettävälle tutumpiin ilmiöihin. Tällöin voidaan sekä sitä, mihin rinnastetaan, että itse rinnastamista sanoa analogiaksi. Vertaa metafora. Esimerkiksi jonkin ilmiön aiheuttamaa riippuvuutta voidaan selittää ja verrata huumeiden käytön aiheuttamaan riippuvuuteen, joka yleensä on paremmin tunnettu ilmiö.

## Katso myös
* Analogisuus

## Lähteet
Klamathjoki

**Klamathjoki** (klamathiksi *Koke*) on joki Pohjois-Kaliforniassa ja Etelä-Oregonissa. Sen pituus on 423 kilometriä. Klamathjoki on kärsinyt maanviljelyksestä, ja paikalla ennen olleet laajat suoalueet ovat kuivuneet. Joessa oli neljä patoa, jotka purettiin lokakuuhun 2024 mennessä alueella asuvien intiaaniheimojen ja ympäristöaktivistien painostuksesta. Alueella on asunut useita intiaaniheimoja, kuten yrokit, hupat, karukit ja klamathit. Joki on ollut tärkeä kutupaikka kuningas- ja hopealohelle, joista hopealohi on uhanalainen. Lohien kutu oli vähentynyt patojen takia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sietokyvyn rajoilla

**Sietokyvyn rajoilla** (*Across the Tracks*) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1991. Sen on ohjannut Sandy Tung. Pääosissa elokuvassa ovat Brad Pitt, Rick Schroder, Carrie Snodgress ja David Anthony Marshall. Elokuva kertoo kahdesta veljeksestä Billystä ja Joesta, joiden elämät lähtevät menemään eri suuntiin. Joe saavuttaa menestystä koulussaan sekä juoksemisessa ja muutenkin tunnollisena oppilaana, kun hänen veljensä Billy tuomitaan vankilaan autovarkaudesta.

## Pääosissa

## Elokuvan juoni

Elokuva alkaa, kun Billy joutuu vankilaan jäätyään kiinni auton varastamisesta ystävänsä kanssa. Billyn vapauduttua noin vuoden kuluttua vankilasta hänen veljellään Joella menee hyvin. Joe menestyy koulussa hyvin ja harrastaa juoksemista, jossa hän saavuttaa myös menestystä. Kun Billy ja Joe jälleen tapaavat, heidän keskinäiset välinsä ovat viileät. Joe on pettynyt veljeensä kaikista rikoksista ja pitää häntä syypäänä tuskasta, jota Billy on tuottanut heidän äidilleen.

Billy yrittää aloittaa asiat uudelta pöydältä, mutta perheen lisäksi myös kaverit ovat lähes hylänneet hänet. Billy joutuu koulussa vaikeuksiin ja turvautuu ainakin osittain vanhaan kaveriinsa Louieen. Louie yrittää saada Billyn taas kaidalle tielle.

Joe saa veljensä mukaan harrastamaan juoksemista ja huomaa, että Billy on melko kova juoksija. Koulun valmentajat huomaavat myös ainesta Billyssä, ja pian veljekset pääsevät juoksemaan keskenään juoksukilpailussa. Billy voittaa pienimuotoisen juoksukilpailun ja Joella alkaa kertymään paineita siitä, onko hän oikeasti kovin juoksija. Joe haastaa myöhemmin Billyn kahdenkeskiseen juoksukilpailuun, ja Billy voittaa tämänkin. Joe on kunnianhimoinen ja on halunnut aina olla paras juoksemisessa ja nyt pelkää häviävänsä veljelleen. Lopussa Billy ja Joe juoksevat kunnan mestaruuskilpailussa, ja Joella on kovat paineet kisasta, jossa on panoksena stipendi ja pääsy Stanfordiin. Joe ei meinaa aluksi osallistua koko kisaan mutta päättää viime hetkellä osallistua siihen. Kilpailu on tasaväkinen veljesten kesken, mutta loppua kohden näyttää isltä, että Billy olisi viemässä voiton, mutta ennen maaliviivaa Billy hidastaa ja päästää Joen ohi ensimmäisenä maaliin. Joe ei heti tajua, että Billy päästi hänet tahallaan, mutta se selviää hänelle myöhemmin. Joe ei tästä ilahdu mutta toipuu kuitenkin ajatuksesta ja pääsee näin ollen Stanfordiin.

## Aiheesta muualla
*
HEC

**HEC** tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:

* École des hautes études commerciales de Paris, Pariisin kauppakorkeakoulu
* H. E. C., Hectorin albumi
Kokit

**Kokit** (*coccus* pl. *cocci*) eli **pallobakteerit** ovat pallomaisia tai melko pallomaisia bakteereja. Ne voivat esiintyä kaksittain tai jäävät usein ketjuiksi tai ryhmiksi. Kaksittain esiintyvät ovat diplokokkeja, ketjuina esiintyvät ovat streptokokkeja ja ryhmissä esiintyvät stafylokokkeja.

Kokkibakteerit voivat olla joko aerobisia tai anaerobisia sekä grampositiivisia tai gramnegatiivisia.

* Grampositiiviisia aerobisia kokkeja: 
** Stafylokokit: *[[Staphylococcus aureus]]*, *[[Staphylococcus epidermidis]]*, *[[Staphylococcus saprophyticus]]*
** Streptokokit: *[[Streptococcus pneumoniae]]* eli pneumokokki, *[[Streptococcus pyogenes]]*, B,C,D,F,G
** Enterokokit: *[[Enterococcus faecalis]]*, *[[Enterococcus faecium]]*

* Gramnegatiivisia aerobisia kokkeja:
** Neisseriat: *[[Neisseria gonorrhoeae]]*, *[[Neisseria meningitidis]]*
** *[[Moraxella catarrhalis]]*

* Anaerobisia kokkeja:
** Peptostreptococcus
** Veillonella

Pneumokokki aiheuttaa keuhkokuumetta, *[[Acinetobacter lwoffii]]* on mesofiilinen kokki, joka on haitallinen paperinvalmistusprosessissa.

## Lähteet

*Terveysportti.
Talkie Walkie

**Talkie Walkie** on ranskalaisen Air-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 27. tammikuuta 2004. Se sai ilmestyessään kiitosta kriitikoilta.

Levyltä julkaistiin kolme singleä: "Cherry Blossom Girl" (16. helmikuuta 2004), "Surfing on a Rocket" (19. huhtikuuta 2004) ja "Alpha Beta Gaga" (9. elokuuta 2004). Albumin kappale "Alone in Kyoto" oli *[[Lost in Translation]]* -elokuvan soundtrackilla vuonna 2003. Surfing on a Rocket oli mukana EA Sportsin Fifa 2005 jalkapallopelissä.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvosteluita
* 
*
Marcus Aureliuksen pylväs

**Marcus Aureliuksen pylväs** (, ) on antiikkinen muistomerkki Roomassa. Monumentti sijaitsee Piazza Colonnalla, joka on nimetty muistopylvään mukaan, kuten koko III kaupunginosakin, Rione Colonna.. Monumenttia vastapäätä kohoaa *Palazzo Chigi*. Nykyään pylvään jalusta on neljä metriä katutason alapuolella maankohoamisen vuoksi.

Senaatti ja Rooman kansa pystyttivät muistomerkin Marcus Aureliuksen kunniaksi tämän kuoleman jälkeen, ja se valmistui luultavasti 193, koska tuolloin sen rakentamiseen käytetyt lankut annettiin vartija Adrastuksen talon rakentamistarpeiksi.

Monumentin korkeus on sata roomalaista jalkaa (29,77 m), mistä syystä sitä kutsuttiin antiikin aikana nimellä *Centenaria*. Doorilaistyyliseen kapiteeliin päättyvän pylvään varsi koostuu 26 Lunan marmorista hakatusta ontosta lieriöstä, joiden sisällä on 200 askelmaa ja 56 suorakaiteen muotoista valoaukkoa. Pylvään ulkokuorta kiertää reliefein koristeltu spiraali, joka esittää Marcus Aureliuksen sotaretkiä Tonavalle markomanneja ja sarmaatteja vastaan 172–175. Ulkopuolen korkokuvien tai sisäosien kierreportaikon vuoksi pylvästä kutsuttiin toisinaan kollektiivinimellä *Columnae cochlides*, mikä tarkoitti kaikkia alueen keisarillisia muistopylväitä, myös Trajanuksen ja Antoninus Piuksen.

Marcus Aureliuksen pylväs säilyi maanjäristyksistä ja tulipaloista huolimatta monia muita antiikin monumentteja paremmin, koska paavit Agapetus II ja Johannes XII uskoivat sen *San Silvestro in capiten* benediktiiniläisveljien huomaan 900-luvulla . Pylväs restauroitiin paavi Sixtus V:n aikana 1589–1590, jolloin sen huipulle sijoitettiin nykyinen apostoli Paavalia kuvaava patsas keisarin kadonneen muotokuvan paikalle. Samalla Domenico Fontana uudelleenmuotoili pylvään jalustan ja hakkasi sileäksi sen pahoin vahingoittuneen korkokuvan, joka neljällä tahkollaan kuvasi uhritoimituksia, Voitonjumalattaria ja köynnöksiä. Katutason yläpuolisen osan jalustasta hän verhosi Septizoniumista otetuilla marmorilaatoilla. Alkuperäinen omistuskirjoitus oli jo tuolloin hävinnyt, eikä siitä ole yhtään tunnettua muistiinmerkintää. Nykyinen piirtokirjoitus kertoo viimeisimmästä suuresta restauroinnista, ja se kuuluu: 

::

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Samuel Ball Platner: A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929): Columna M. Aurelii Antonini
Satanic Christ’s

**Hate** on brasilialaisen metalliyhtye Sarcófagon kokoelma-albumi, joka ilmestyi vuonna 2005. albumi sisältää yhtyeen demo- ja livenauhoituksia vuosilta 1986 - 1988. Tyylillisesti kappaleet edustavat black, death ja thrash metalia. Kokoelman julkaisi Chileläinen Proselytism Records.

Kokoelma sisältää Sarcófagon harvinaisimpia levytyksiä remasteroituina. Kappaleita albumilla on yhteensä 16, A-puolella 10 ja B-puolella 6. Kappaleet 1-4 ovat Satanic Lust -demolta, 5-7 Christ's Death -demolta ja 8-10 Rehearsal-demolta. B-puolen kuusi kappaletta ovat konserttitallenteesta vuodelta 1988. Satanic Christ's on julkaistu vain C-kasettina.

## Lähteet
Jarkko Paronen

**Jarkko Toivo Julius Paronen** () oli suomalainen juristi ja kuntajohtaja. Hän toimi Heinolan kaupunginjohtajana 1976–1994 ja Imatran kaupunginjohtajana 1994–1995.

## Elämä
Jarkko Parosen vanhemmat olivat piiripäällikkö Toivo Paronen ja kansakoulunopettaja Eeva Turunen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta vuonna 1961. Paronen suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1967 ja sai varatuomarin arvon 1969. Hän työskenteli Imatran järjestysoikeuden pormestarina 1971–1974, Heinolan kaupunginsihteerinä 1974–1975 ja Heinolan kaupunginjohtajana 1976-1994. Vuonna 1994 Paronen siirtyi Imatran kaupunginjohtajaksi, jossa virassa hän oli syyskuussa 1995 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Sydänsairaus vaivasi Parosta kauan, sillä jo 37-vuotiaana hän sairasti sydäninfarktin, ja vuonna 1994 hän kävi läpi sepelvaltimo-ohitusleikkauksen. Paronen kuoli auto-onnettomuudessa. 

Paronen oli 1980-luvun alusta saakka aktiivinen Savon radan oikaisun kannattaja, ja hänellä oli myöhemmin merkittävä osuus Lahden oikoradan linjauspäätöksen muodostumiseen ollessaan vuosina 1989–1994 Savon rata -projektin neuvottelukunnan puheenjohtajana. Imatran kaupunginjohtajana toimiessaan Paronen teki aktiivisesti yhteistyötä Svetogorskin kanssa ja oli käynnistämässä ajatusta Imatra-Svetogorsk-kaksoiskaupungista. Imatran seudulla Parosen työstä muistetaan yrittäjiltä ja asukkailta kiitosta saanut ”Heinolan malli” ilmaisesta pysäköinnistä.  

Paronen oli puoluetaustaltaan sosialidemokraatti. Hän oli presidentin valitsijamiehenä 1982. Sotilasarvoltaan Paronen oli reservin yliluutnantti ja hän sai Suomen Leijonan Ritarikunnan I Luokan Ritarimerkin vuonna 1994.

## Lähteet
Aamuset

**Aamuset** on Turussa ja sen lähiseuduilla ilmestyvä kaupunkimedia. Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1981, ja sitä julkaisee Turun Tietotarjonta Oy, joka on osa TS-Yhtymää. Lehden jakelu oli vuonna 2026 yhteensä 75 000 numeroa ja suurjakelu 90 000 lehteä.

## Historia
*[[Turun Sanomat|Turun Sanomia]]* julkaiseva TS-Yhtymä perusti *Aamuset*-lehden vuonna 1981 *[[Turkulainen|Turkulaisen]]* kilpailijaksi. *Aamusien* ensimmäinen numero ilmestyi 13. tammikuuta 1981. Lehti sai nimensä siitä, että sitä jaettiin alkuvaiheessa aamuisin.

*Aamusien* ensimmäinen päätoimittaja oli Jimi Martinkari. Hän toimi tehtävässä eläköitymiseensä asti vuoteen 1992. Lehden nykyinen päätoimittaja on Lasse Virtanen.

Lehti on ilmestynyt vaihtelevasti joko yksi tai kaksi kertaa viikossa. Vuonna 2006 *Aamuset* alkoi ilmestyä keskiviikon lisäksi myös lauantaisin. Vuoden 2020 alusta lähtien ilmestymiskertoja karsittiin yhteen ja *Aamuset* luopui lauantain numerosta. Vuoden 2024 alussa lehden ilmestymispäivä vaihtui keskiviikosta tiistaihin. Samalla lehti palasi aamujakeluun.

Sanomalehtien liitto valitsi *Aamuset*-lehden vuoden 2009 parhaaksi kaupunkilehdeksi. Tuomariston perustelujen mukaan *Aamuset* on ”moderni ja kaupunkilainen lehti. Lehdellä on uutisasennetta, ja se on visuaalisesti hyvin toimiva. Lukijat ovat mukana lehden teossa tekstien ja kuvien kautta. Ajateltu konsepti luo tekstille ja kuville mahdollisuuden vaikuttaa.”

## Päätoimittajia
* Jimi Martinkari (1981–1992)
* Pertti Itkonen (1990-luvulla)
* Simo Tuomola
* Tapio Äyräväinen (2002–2006)
* Teemu P. Peltola (2006–2007, vt. päätoimittaja)
* Lasse Virtanen (2007–)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Aamuset vuoden paras kaupunkilehti (23.4.2010)
* Aamuset-lehden kotisivu
* Aamuset-näköislehti
Kakadun kieli

**Kakadun kieli** eli **gaagudju** on hävinnyt Australian aboriginaalien puhuma kieli. Sitä puhuttiin Arnheminmaassa Australian Pohjoisterritoriossa. Kielen viimeinen puhuja Big Bill Neidjie kuoli vuonna 2002.

Kielen luokittelusta ei ole täyttä varmuutta. Joskus se luokitellaan kuuluvaksi gunwinyguan kieliin, mutta toisinaan myös isolaattikieleksi.

Kiellä ei ollut kirjallista standardia.

## Lähteet
Galleria (arkkitehtuuri)

**Galleria** on kahden rakennuksen välinen käytävä tai talon ulkopuolinen pylväskäytävä, arkadin rajaamana, jota kutsutaan usein myös pasaasiksi. Galleria on myös vallituksen sisäinen käytävä. Myöhäisrenessanssin ja barokin aikana galleria oli pitkä, kapea sali. Keskiajalla taas gallerioita olivat kirkkojen kerrokset ja arkadiparvekkeet. Galleria voi olla myös lehteri tai parveke, esimerkiksi teatterin parveke.

## Esimerkkikuvia

Kuva:Galerie oradea.jpg|Art nouveau -tyylinen galleriakäytävä.
Kuva:Château d'Argy (36) - Galerie renaissance.jpg|Argyn renessanssilinnan galleria Ranskassa.
Kuva:Torino Galleria Subalpina September 2015.jpg|Torinolainen galleria, joka on myös pasaasi.
Kuva:Grande-galerie.jpg|Kheopsin pyramidin suuri galleriakäytävä.
Kuva:Chateau Versailles Galerie des Glaces.jpg|Versaillesin linnan peilisaligalleria.
Kuva:Abbatiale Conques Galerie.JPG|Conquesin romaanisen kirkon galleria Ranskassa.
Kuva:Duomo Lucca - façade et campanile.jpg|Galleroita Luccan katedraalin julkisivussa.
Kuva:Bad Wildbad Kurtheater Rang 2005.jpg|Teatterin parvekegalleria.
Kuva:Library gallery.jpg|Kirjaston galleria.


## Katso myös
* Arkadi
* Pasaasi

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mind Tricks

**MindTricks** on italialais-ruotsalaisen melodista death-metallia soittavan Disarmonia Mundin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvostelut
* Metal Underground: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mind Tricks discogs.com -sivustolla
Karlaplan

**Karlaplan** on avoin pyöreänmuotoinen aukio Östermalmilla Tukholmassa. Aukiolla Karlavägen, Narvavägen, Östermalmsgatan, Lützengatan ja Styrmansgatan kohtaavat tähtimuodostelmassa. Karlaplan sai alkunsa vuonna 1896, mutta sen nykyilme periytyy 1930-luvulta. Aukio on nimetty Ruotsia hallinneiden Kaarle () -nimisten kuninkaiden, Kaarle X Kustaan, Kaarle XI:n ja Kaarle XII:n mukaan. Aukion esikuvana on toiminut pariisilainen Place de l’Étoile.

Karlaplanilla sijaitsevat asunnot kuuluvat Ruotsin kalleimpiin. Ruotsalainen kirjailija August Strindberg asui Karlaplanilla vuosina 1901–1908. Strindbergin kotitalo purettiin vuonna 1969. Aukiolla sijaitsevan puiston pohjoisosassa sijaitsee ruotsalaisen kuvanveistäjän Carl Millesin teos *Flygarmonument* vuodelta 1931.

## Katso myös

* Karlaplanin metroasema
Sirppimailanen

**Sirppimailanen** (*Medicago falcata*) on mailasiin kuuluva kasvi, jolla on 40–50 senttimetriä korkea varsi. Sirppimailasella on sitkeät juuret ja apilamaiset lehdet. Kasvilla on kullan- tai oranssinkeltaiset kukat, jotka kukkivat heinä-elokuussa. Kasvi voi risteytyä sinimailasen kanssa. Suomessa laji on lähinnä tulokas, mutta sitä tavataan myös muualla Pohjolassa paitsi Islannissa. Levinneisyysalue ulottuu Euroopan lisäksi Aasiaan ja Pohjois-Afrikkaan.

Sirppimailasta käytetään rehuna ja myös luomutiloilla viherkesannointiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Sirppimailanen (''Medicago falcata'')
* Kasviatlas 2018: Sirppimailasen (''Medicago falcata'') levinneisyys Suomessa
Charles François Dufay

**Charles François de Cisternay Dufay** (14. syyskuuta 1698 Pariisi – 16. heinäkuuta 1739 Pariisi) oli ranskalainen fyysikko. Vuonna 1734 hän havaitsi ensimmäisenä, että on olemassa kaksi eri sähkövarausta, joita hän nimitti lasi- ja lakkasähköksi, mutta joita nykyisin nimitetään positiiviseksi ja negatiiviseksi sähkövarauksiksi. Hän havaitsi myös, että samanlaiset sähkövaraukset työntävät toisiaan luotaan, kun taas vastakkaiset vetävät toisiaan puoleensa.

## Lähteet
Nurmimailanen

**Nurmimailanen** (*Medicago lupulina*) on mailasiin kuuluva kasvi, jolla on 15−20 senttimetriä korkea varsi. Sen lehdet ovat pehmeäkarvaisia ja apilamaisia. Lajin pienet keltaiset kukat kukkivat kesä-syyskuussa. Kasvi on yksivuotinen, ja kasvaa Suomessa tulokkaana. Nurmimailanen on levinnyt Pohjoismaihin (paitsi Islantiin), lähes kaikkialle muualle Eurooppaan, Aasiaan lauhkeisiin osiin sekä Pohjois-Afrikkaan.
Nurmimailanen muistuttaa äkkiseltään pikkuapilaa (*Trifolium dubium*) ja rentoapilaa (*Trifolium campestre*). 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Nurmimailanen – ''Medicago lupulina''
*Luontoportti: Nurmimailanen (''Medicago lupulina'')
*ITIS: ''Medicago lupulina''
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Medicago lupulina'' 
*Flora of China: ''Medicago lupulina''
Fontana del Tritone

**Fontana del Tritone** on suihkulähde Quirinalen alueella Roomassa. Berninin suunnittelema suihkulähde rakennettiin Piazza Barberinille Palazzo Barberinin eteen vuosina 1642–1643. Sen tilasi paavi Urbanus VII. Travertiinista veistetty suihkulähde esittää merenjumala Tritonia, joka istuu valtavalla kivisellä simpukalla. Neljä delfiiniä kannattelee simpukkaa.

## Lähteet
Reijo Jalava

**Reijo Jalava** (18. helmikuuta 1932 Helsinki – 25. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.

## Ura
Jalava pelasi jalkapalloa Helsingin Jalkapalloklubissa, johon hän liittyi vuonna 1943. Edustusjoukkueessa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1949 ja pelasi koko uransa HJK:ssa aina vuoteen 1969 asti. Jalava oli peliuransa alkuvaiheessa hyökkääjä ja tukimies, mutta siirtyi sittemmin oikeaksi laitapuolustajaksi. HJK:ssa hän voitti SM-sarjan mestaruuden vuonna 1964 ja seuran ensimmäisen Suomen Cupin vuonna 1966.

Uransa aikana Jalava pelasi 304 sarjaottelua ja teki niissä 8 maalia. Hän oli ensimmäinen 300 pelin rajan saavuttanut pelaaja SM-sarjassa. Jalava pelasi myös maajoukkueessa 21 A-maaottelua ja 13 B-maaottelua.

Pelaajauransa jälkeen Jalava ryhtyi HJK:n huoltajaksi, jona hän palveli seuraa lähes 30 vuotta. Jalava sai seurauskollisuudestaan ja urheilun parissa tehdystä työstä useita tunnustuksia. Hän on HJK:n kunniajäsen ja hänet valittiin seuran 90-vuotisjuhlien yhdeydessä HJK:n Hall of Fameen. Jalava sai myös 1999 Helsingin urheilutoimittajien kerhon tunnustuspalkinnon.

## Lähteet
Martti Hallikainen

**Martti Tapani Hallikainen** (s. 29. tammikuuta 1946 Savonlinna) on Aalto-yliopiston Teknillisen korkeakoulun avaruustekniikan professori ja Suomen ensimmäinen avaruustekniikan professori. Hänet on nimitetty virkaansa 1987 ja hän johti avaruustekniikan laboratoriota vuoteen 2009, jolloin laboratorio sulautettiin osaksi uutta radiotieteen ja -tekniikan laitosta.

Hallikainen on mikroaaltokaukokartoituksen johtavia tutkijoita koko maailmassa ja on toiminut Kansainvälisen radiotieteen unionin (URSI) varapuheenjohtajana 2005-2011.

Hallikainen on valmistunut ylioppilaaksi Haminan Yhteislyseosta vuonna 1965, diplomi-insinööriksi vuonna 1971 ja väitellyt vuonna 1980. Hän on naimisissa Airi Miettisen kanssa ja perheessä on kolme tytärtä.

Hallikainen on saanut IEEE:n fellow-arvonimen vuonna 1993.

## Lähteet
* Suomen professorit, Professoriliitto, 2000, s. 100-101.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Martti Hallikainen, Professor, Head of the Laboratory
* IEEE Geoscience and Remote Sensing Societyn sivulla
Yumi Tōma

**Yumi Tōma** () (oik. **Yumi Nakagawa** , s. 20. joulukuuta 1966 Chiba, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä ja laulaja, joka työskentelee enimmäkseen Aoni Productionille. Hän on tehnyt uransa aikana yli 220 ääniroolia animeen ja lisäksi dubannut televisiosarjoja, sekä lainannut ääntään moniin videopeleihin, kuten *[[Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty]]yn*. ''Tekken''-pelisarjassa Tōma on useasti ääninäytellyt Ling Xiaoyuta ja Nina Williamsia.

## Aiheesta muualla
* Yumi Tōma Anime News Networkissa 
* Yumi Tōma Aoni Productionissa  
* Yumi Tōma TV.comissa
Sotilasliitto

**Sotilasliitto** on kahden tai useamman valtion solmima sopimus, joka määrittelee osapuolten toimia sodan sattuessa. Sotilasliiton muodostaneet valtiot saattavat esimerkiksi lupautua puolustamaan toisiaan ulkopuolisen valtion aggressiota vastaan, yhdenmukaistaa armeijoidensa rakennetta ja päättää yhdessä joko liiton jäseniin tai sen ulkopuolisiin alueisiin kohdistuvien interventioiden tarpeellisuudesta.

## Lakkautettuja sotilasliittoja
* SEATO, Kaakkois-Aasian sopimusjärjestö (1954–1977)
* CENTO, Lähi-idän sopimusjärjestö (1955–1979)
* Varsovan liitto (1955–1991)

### Historiallisia sotilaallisia liittoja

#### Antiikin aika
* Peloponnesolaisliitto (n. 550 eaa. – n. 366 eaa.)
* Deloksen meriliitto (478 eaa. – 404 eaa.)

#### Ennen maailmansotia
* Evankelinen unioni (1608–1621)
* Katolinen liiga (1609–1635)
* Pyhä liiga (1684–1699)
* Pyhä allianssi (1815–1825)
* Kolmiliitto (1882–1918)

#### Ensimmäinen maailmansota
* Keskusvallat (1914–1918)
* Ympärysvallat (1914–1918)

#### Toinen maailmansota
* Akselivallat (1936–1945)
* Liittoutuneet (1939–1945)

## Aiheesta muualla
Mia Hafrén

**Mia Johanna Hafrén** (s. 4. maaliskuuta 1974 Loviisa) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Koulunsa hän kävi Loviisassa ja valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997. Valmistumisensa jälkeen hän sai kiinnityksen Åbo Svenska Teaterniin, mutta jättäytyi freelanceriksi vuoden kuluttua.

Näyttelijänä Mia Hafrén muistetaan erityisesti Yle TV1:n sarjasta *[[Tahdon asia]]*, jossa hänellä oli rooli Susanna Rouhialana. Toinen merkittävä rooli oli Yle TV2:n historiallisessa draamasarjassa *[[Hovimäki]]*, jossa hän esitti Vava Lindhofia. Hafrénilla oli rooli sarjassa *[[Klikkaa mua]]*, jossa hän esitti Hannelea.

Hafrénin nuorten maailmasta kertova *Kontakt*-näytelmä esitetettiin Wasa Teaterissa vuonna 2002.

Mia Hafrén on myös laulaja a cappella -yhtyeessä Fork, jossa hän käyttää taiteilijanimeä Ms. Chiq LaDesire.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*Hafrén Puoli Seitsemän vieraana
Parapara

**Parapara** on Japanista lähtöisin oleva klubitanssi. Paraparassa keskitytään ylävartalon ja erityisesti käsien liikkeisiin. Yleisin paraparassa oleva askel on mukautuva sivuaskel, steppi, jota toistetaan tanssiessa. Laji koostuu parapara-klubien lanseeraamista virallisista koreografioista, joita opetetaan klubi-illoissa, ja joita voi opetella myös DVD:iltä tai fanien kuvaamista videoista.

Parapara käy myös kuntoilusta. Etenkin käsivarret ovat kovilla, ja myös vatsa- ja selkälihaksia käytetään. Parapara on japanilainen klubitanssilaji, johon kuuluu myös oma musiikkityylinsä. Nykyään parapara on levinnyt japanilaisilta klubeilta muihinkin maihin. Paraparassa liikutetaan erityisesti käsiä. Jalat kuitenkin toistavat samaa askelkuviota, jolla pidetään rytmi yllä. Kahden ja puolen minuutin tanssissa on noin 200 askelta. Parapara voi siis olla varsin monimutkaista ja vaativaa. Eri tanssien vaikeustasot ilmoitetaan kolmiportaisella asteikolla helposta vaikeaan (*easy, medium, hard*).

Parapara-musiikkina käytetään muiden muassa J-popin erilaisia reippaita ja iloisia kappaleita. Periaatteessa paraparaa voi tanssia minkä tahansa musiikin tahdissa, mutta paraparaan on kuitenkin myös omia kappaleitaan. Parapara on Japanissa varsin suosittua, ja esimerkiksi TV-sarjan alkumusiikki voi olla parapara-tanssille sovitettua, ja siihen olla oma parapara-koreografiansa.

J-popin lisäksi paraparassa suosittuja tanssi- ja musiikkilajeja ovat esimerkiksi: eurobeat, techpara (tekno-parapara), trapara (trance-parapara) ja torapara. Helpoimpia tansseja ovat eurobeat-tanssit, keskivaikeita techpara ja trapara, ja vaikeita, erityisesti poikien suosimia torapara. 

Suomessa parapara on harvinainen harrastus. Ensimmäinen Suomessa parapara-tanssitunteja järjestänyt yhdistys oli vuosina 2006-2015 toiminut FinnPARAnoids, joka järjesti tunteja Helsingissä ja Turussa. Tällä hetkellä parapara-tunteja järjestävät vuodesta 2009 toiminut TanPARA Tampereella ja Helsinki Circle Helsingissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* FinnPARAnoids. 
* TanPARAn verkkosivut
* Satu Virtanen: Parapara haastaa hölmöilemään. Turun sanomat 5.2.2008.
Don-jääkausi

**Don-jääkausi** oli laaja jäätiköityminen pleistoseeniajan Pohjois-Euroopassa Cromer-kompleksin aikana. Se oli luultavasti sama kuin happi-isotooppivaihe MIS 16. Laajan jäätiköitymisen oli aiheuttanut kylmä jääkausi Euroopassa noin 660&nbsp;000-620&nbsp;000 vuotta sitten. Kausi oli sama kuin Keski-Euroopan lössikerrostuma H ja Venäjän tasangon Borisoglebskin lössijakso.. Kausi  on luultavasti sama kuin Cromer-kauden jäätikkö B. Tätä kautta saattaa vastata Alppien laajin jäätiköityminen Günz.

Don-kaudella mannerjäätikkö ulottui koko Skandinavian yli Koillis-Saksaan, Keski-Puolaan, Valko-Venäjän eteläosiin ja Donin mutkaan ja lähelle Volgogradia. Jää ulottui suunnilleen 50 leveysasteelle asti. Muun muassa Varsova, Minsk, Moskova, Kotlas ja Arkangeli olivat jään peitossa. Lähellä jään reunaa mutta jäättömiä olivat muun muassa Hampuri, Berliini, Łódź ja Volgograd. 

Don-jääkauden jälkeen oli monia lämpimiä interglasiaaleja kausista MIS 15 MIS 9:ään ajalla 620&nbsp;000-300&nbsp;000 vuotta sitten.

Tällä kaudelle ilmestyi Etelä-Venäjälle aromammutti *Mammuthus trogontherii* ja muu suureläimistö.

## Lähteet

*John F. Hoffecker, 2002, *Desolate Landscapes*, **
Lopuhkina

**Lopuhkina** () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängön pohjoisreunalla 45 kilometriä Lomonosovista lounaaseen. Kunnassa on 3&nbsp;100 ja keskuskylässä 1&nbsp;600 asukasta (vuonna 2010).

## Maantiede ja asutus
Lopuhkinan kunnan pinta-ala on 270 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Lomonosovin piirin Kaprion, pohjoisessa Lepäsin ja Penikkalan ja idässä Kosteritsan kuntiin sekä etelässä Volossovan piiriin. Kunnan alueella virtaavat Vornaisienjoki ja Ruitsanjoki. Suurin järvi on Tehlitsänjärvi. Lopuhkinan radonlähteet ja -järvet ovat suojeltu luonnonmuistomerkki.

Kuntaan kuuluu 13 kylää: Isvara (ven. *Izvara*), Klarovitsa (*Florevitsy*), Klopitsa, Korkka (*Gorki*), Lopuhkina, Muhkovitsa (*Muhovitsy*), Nikolskoi (*Nikolskoje*), Saastrova (*Zaostrovje*), Savolssina (*Savolštšina*), Uusi-Puura (*Novaja Burja*), Vanha-Metussi, Vornaisi ja Ylä-Ruitsa (*Verhnije Ruditsy*).

## Historia
1700-luvun puolivälissä paikalla sijaitsi Sergijevskojen eli Bereznjagin kylä, joka sai uuden nimen omistajansa Nikita Lopuhinin mukaan. Lopuhkinan kartanon lähellä sijaitsevien radonpitoisten lähteiden ja keinotekoisen järven yhteyteen perustettiin 1830-luvulla parantola. Järven rannalla toimi myös paperitehdas.

Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Lopuhkinassa asui 89 venäläisen ohella 16 savakkoa, jotka kuuluivat Serepetan luterilaiseen seurakuntaan. Paperitehtaalla työskenteli myös 36 Suomesta tullutta suomalaista. Vuonna 1862 Lopuhkinan kylässä oli seitsemän taloa ja 54 asukasta, jotka olivat tilanomistajan maaorjia. Lopuhkinan kartanossa, paperitehtaalla ja parantolassa asukkaita oli 92. Seudun kylissä asui myös inkerikkoja, jotka venäläisten tavoin kuuluivat Metussin ortodoksiseen seurakuntaan.

## Palvelut ja nähtävyydet
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, lasten taidekoulu ja pieni poliklinikka. Klopitsassa on keskikoulu ja lääkintäasema. Korkan kylässä on golfkenttä.

Seudulta on löydetty useita muinaisia hautapaikkoja. Vornaisien kylän lähellä sijaitsee keskiaikainen maalinna. Lopuhkinan kartanosta on jäljellä huonokuntoinen päärakennus, parantola sekä muiden rakennelmien ja puiston jäänteitä. Muita kulttuuriperintökohteita ovat Vanhan-Metussin, Vornaisin ja Ylä-Ruitsan kartanoalueet sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Lopuhkinan kunnan sivusto
Metussi

**Metussi** eli **Vanha-Metussi** () on kylä ja entinen ortodoksinen seurakunta Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lopuhkinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisosassa muutama kilometri kuntakeskuksesta etelään.

1700-luvulla seurakunnan kirkko sijaitsi lähellä Korkan () kylää. Vuonna 1788 valmistui pyhälle kolminaisuudelle omistettu kivikirkko Metussiin, josta seurakunta sai uuden nimensä. 1800-luvulla siihen kuului useita puhtaasti inkerikkojen asuttamia kyliä kuten Ruitsa, Ruitsankontu (), Keski-Ruitsa (), Kolpovitsa (), Uusi-Metussi () ja Uusi-Puura. Seurakunnassa asui myös venäläistyneitä inkerikkoja sekä muualta siirrettyjä venäläisiä. Ruitsan- eli Lopuhinkajoen varrella sijainneet inkeroiskylät tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.

## Lähteet
Vornaisi

**Vornaisi** () on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lopuhkinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla Vornaisienjoen rannalla kymmenen kilometriä Lopuhkinasta länteen. Kylässä on 34 asukasta (vuonna 2010).

Kylän läheltä on löydetty 73 kumpuhaudan ryhmä, joka ei ole säilynyt. Vornaisienjoen vasemmalla rannalla on muinaislinna, jota suojaa 1,8 metriä korkea ja jopa kymmenen metriä leveä maavalli. Kulttuurikerroksen puuttuminen viittaa siihen, ettei paikalla ole asuttu pysyvästi.

Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut, Andrei Voroninille läänitetty Zakernovjen kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se mainitaan nimellä *Sakernowie Voronino*. Jo tuolloin suurin osa asukkaista oli Äyräpään kihlakunnasta muuttaneita suomalaisia. Toinen, ortodoksien asuttama Zakernovje kuului Saamostin pogostaan.

Pietari I lahjoitti Vornaisin kartanon vuonna 1712 Pietarin kaupungin ylikomissaarille ruhtinas Aleksei Tšerkasskille. Myöhemmin se kuului muun muassa kreivi Pjotr Šeremeteville ja ruhtinas Elpidifor Jengalytševille. Kartanon 1830–1840-luvulla pystytetyt rakennukset ovat nykyään raunioina, mutta sen puistoalue on osittain säilynyt.

Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Vornaisissa asui 133 äyrämöistä ja 115 inkerikkoa. Luterilaiset kuuluivat Kaprion ja ortodoksit viereiseen Klopitsan seurakuntaan. Myöhemmin Vornaisi mainitaan suomalais-venäläisenä sekakylänä. 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa Vornaisi kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakunnan Vornaisin kuntaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Vornaisin kartano Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa
Volendam

**Volendam** on kylä Edam-Volendamissa, Pohjois-Hollannissa. Kylässä asuu noin 22 000 asukasta vuonna 2007 tehtyjen laskelmien mukaan. Kylä on suosittu turistinähtävyys.

## Urheilu

FC Volendam on jalkapalloseura Volendamista, ja se pelaa Alankomaiden pääsarjatasolla, Eredivisiessä.

## Aiheesta muualla
Vornaisienjoki

**Vornaisienjoki** () on Suomenlahteen laskeva joki Leningradin alueella Venäjällä. Se saa alkunsa Länsi-Inkerin ylängöltä, virtaa Lomonosovin piirin ja Sosnovyi Borin kaupunkipiirikunnan alueen läpi luoteeseen ja laskee Kaprionlahteen Kirnun kylän luona, jota ennen siihen yhtyy Kaprionjoki. Joen pituus on 54 kilometriä, leveys 3–7 metriä ja syvyys 0,5–3 metriä.

Vuonna 1499/1500 joki mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa nimellä *Kernova*, mihin liittyvät jokisuun Kirnu () ja Vornaisin lähellä sijainnut kylä *Zakernovo* (”Kirnujoen takainen”). Joen alkuperäisen nimen unohduttua jälkimmäinen on vääntynyt muotoon Zakorkovo (). Vornaisienjoen keskijuoksun varrella sijainneet inkerikkojen, inkerinsuomalaisten ja venäläisten asuttamat Hatapusan ja Lužkin kyläryhmät sekä Hatapusan kartano ja paperitehdas tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.

## Lähteet
Parkala

**Parkala** () on kaupunkimainen taajama ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Viipurin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa kehätien, Viipurin maantien sekä Pietarin ja Viipurin välisen rautatien varrella (Parkalan asema). Etelässä se rajoittuu Suvalan ja pohjoisessa Levassovan kaupunginosiin. Lähin metroasema on sinisen linjan Parnas. Parnas on myös Parkalan naapuritaajaman nimi.

Parkala on entinen inkerinsuomalainen kylä, joka kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan. 1700-luvulla seudulle syntyi Venäjältä siirtyneiden uudisasukkaiden asuttamia kyliä kuten Kaplokka () ja Samanilovka (). Suomenjärven rannalla sijaitsevassa Vanhassakylässä () asui ortodoksisia inkerikkoja. 1800-luvulla Parkalasta tuli pietarilaisten suosimaa huvilaseutua. Siellä sijaitsi Pietarin saksalaiseen ja myöhemmin suomalaiseen seurakuntaan kuulunut luterilainen kirkko.

Vuonna 1938 Parkala sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1963 se liitettiin Leningradiin. Parkalan kaakkoisosassa sijaitsee Šuvalovin kreivisuvun kartano- ja puistoalue.

Sodan aikana Parkalassa koulutettiin desantteja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Parkala Pietari-tietosanakirjassa
Jugoslavian kuningaskunta

**Jugoslavian kuningaskunta** (, *Kraljevina Jugoslavija*, sama myös sloveeniksi) oli Länsi-Balkanilla, Etelä-Euroopassa sijainnut valtio vuosina 1918–1943.

## Historia
Jugoslavian kuningaskunta sai alkunsa ensimmäisen maailmansodan päätyttyä. Lokakuussa 1918 Itävalta-Unkariin kuuluneet Vojvodina, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina sekä Slovenia yhdistyivät *Sloveenien, kroaattien ja serbien valtioksi*. Tähän liittyi saman vuoden joulukuussa Serbian kuningaskunta. Valtion nimenä oli aluksi **Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta**, kunnes Jugoslavia-nimitys otettiin käyttöön vuonna 1929. 

Valtaosin serbien hallitseman valtion kansallisuuskiistat johtivat vuonna 1929 siihen, että kuningas teki vallankaappauksen ja diktatuuriksi muuttunut maa nimettiin enemmistönä olleiden eteläslaavien mukaan Jugoslaviaksi (”Iso-Slavia”) vuonna 1929.

Toisessa maailmansodassa vuonna 1941 Saksa, Bulgaria, Italia ja Unkari hyökkäsivät maahan, josta tuli Saksan, Bulgarian (Kosovon osalta) ja Italian miehittämä. Muodollisesti kuningaskunta loppui saksalais- ja italialaisjoukkoja vastaan taistelleiden partisaanien julistaessa Demokraattisen federatiivisen Jugoslavian vuonna 1943.

## Jugoslavian kuninkaat
* Pietari I (vuoteen 1918 Serbian kuningas, 1918–1921)
** sijaishallitsija kruununprinssi Aleksandar vuodesta 1914)
* Aleksanteri I (1921–1934, salamurhattiin)
* Pietari II (1934–1943, käytännössä maalis–huhtikuu 1941)
** sijaishallitus johtajanaan prinssi Paul 1934–1941

## Aiheesta muualla
Mantere (Pietari)

**Mantere** () on historiallinen kaupunginosa Pietarin kaupungin Primorjen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suuren Nevkan ja Primorski prospektin pohjoispuolella ja rajoittuu idässä Mustajokeen, pohjoisessa entisen Komendantin lentokentän alueeseen ja lännessä Kivinenään.

Mantere on entinen inkerinsuomalainen kylä, joka kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan. 1700-luvun puolivälissä kansleri Aleksei Bestužev-Rjumin asutti seudulle maaorjiaan ja antoi kylälle venäläisen nimen *Novaja Derevnja* (”Uusikylä”). 1800-luvulla Mantereesta tuli pietarilaisten suosima huvila-alue, jossa kesäisin asuivat perheineen mm. kirjailijat Aleksandr Puškin, Aleksandr Gribojedov, Ivan Turgenev ja säveltäjä Mihail Glinka.

Vuonna 1894 Mantereen läpi rakennettiin Siestarjoelle johtava rautatie, ja 1900-luvun alussa sinne syntyi tiivis asuin- ja teollisuusalue. Leningradin piirityksen aikana puutalot tuhoutuivat tulipaloissa tai purettiin polttopuiksi. Sodan jälkeen seudulle rakennettiin asuinalue. Vuonna 1982 avattiin Tšornaja Retškan metroasema. Siestarjoen radalla on Novaja Derevnjan asema. Rakennustaiteellisia muistomerkkejä ovat Saltykovin ja Šišmarjovin huvilat sekä vuosina 1805–1808 rakennettu Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mantere Pietari-tietosanakirjassa
Kivinenä

**Kivinenä** () on historiallinen kaupunginosa Pietarin kaupungin Primorjen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mistulansaaren, Suuren Nevkan ja Primorski prospektin pohjoispuolella Mantereesta länteen.

Kivinenä on entinen inkerinsuomalainen kylä, joka kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan. 1700-luvun puolivälissä kansleri Aleksei Bestužev-Rjumin asutti seudulle maaorjiaan ja antoi kylälle venäläisen nimen *Staraja Derevnja* (”Vanhakylä”). Vuonna 1894 Kivinenän pohjoispuolitse rakennettiin Siestarjoelle johtava rautatie. 1900-luvun alussa seudulle syntyi teollisuutta. Vuosina 1909–1915 nykyisen Primorski prospektin varrelle rakennettiin buddhalainen temppeli. Vuonna 1917 Kivinenä liitettiin Pietarin kaupunkiin.

Leningradin piirityksen aikana Kivinenän puutalot tuhoutuivat tai purettiin polttopuiksi. 1960–1970-luvulla seudulle rakennettiin lähinnä teollisuuslaitoksia. 1990-luvulta lähtien Kivinenään on syntynyt laaja asuinalue ja suuria kauppakeskuksia. Siestarjoen radalla on Staraja Derevnjan asema ja sen vieressä samanniminen metroasema.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kivinenä Pietari-tietosanakirjassa