open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sarvivälke

**Sarvivälke** on väriltään tavallisesti himmeänvihreä, vihertävänruskea tai musta, neliskulmaisin, välkehtivin pinnoin lohkeileva mineraali. Se on mustan kiilteen jälkeen yleisin tumma mineraali Suomen kallioperässä. Sarvivälke on Uudenmaan maakuntakivi.
 
Ryhmittelyltään sarvivälke luokitellaan amfibolien suureen ryhmään eli nauhasilikaatteihin kuuluvaksi mineraaliseokseksi. Sarvivälkettä ei ole aina tunnustettu omaksi mineraalikseen, ja nimeä käytetäänkin kirjallisuudessa viittaamaan tummaan amfiboliin.

## Koostumus
Sarvivälke on kolmen molekyylin isomorfinen sekoitus: kalsium-rauta-magnesiumsilikaatti, alumiini-rauta-magnesiumsilikaatti ja rauta-magnesiumsilikaatti. Toisinaan sarvivälke sisältää myös mangaania, titaania ja natriumia. Fluoridi korvaa usein hydroksidin. Sarvivälkkeen yleinen kemiallinen kaava on (Ca,Na)2–3(Mg,Fe,Al)5(Al,Si)8O22(OH,F)2, Suomen kallioperä -teos (1998) käyttää kemiallisen kaavan muotoa Ca2(Mg,Fe)4Al(Si7Al)O22(OH)2. Sarvivälkkeen Mohsin kovuus on 5–6 ja ominaispaino on 2,9–3,4. Sen lohkeavuuskulmat ovat 56 ja 124 astetta. Se sekoitetaan usein augiittiin ja biotiittikiilteeseen, jotka ovat mustia ja jotka esiintyvät graniitissa ja charnockiitissa. Kiderakenteeltaan se on rakeista tai sälöistä.

## Esiintyminen
Sarvivälke on yleinen ainesosa monissa magmakivissä ja metamorfisissa kivissä, kuten graniitissa, syeniitissä, dioriitissa, gabrossa, andesiitissa, gneississä ja liuskeissa. Se on amfiboliittien päämineraali.

Hyvinkään ja Karkkilan välisellä seudulla esiintyy yleisesti mustia kivilajeja, joiden päämineraalina on sarvivälke. Sarvivälkerikkaat kivet tunnetaan hyvinä kiuaskivinä ja Hyvinkään mustia graniitteja louhittiin aiemmin rakennus- ja hautakiviksi.

## Muut nimitykset
Syvän tummanruskeaa ja mustaa sarvivälkettä kutsutaan tavanomaisesti basalttiseksi sarvivälkkeeksi siitä syystä, että ne ovat yleensä ainesosana basaltissa tai basaltin kanssa läheisesti yhteen kuuluvissa kivissä. Erästä sarvivälkkeen muunnosta, joka sisältää alle 5&nbsp;% rautaoksideja, on väriltään harmaasta valkoiseen, ja sitä kutsutaan edeniitiksi, koska sitä esiintyy Edenvillessä, New Yorkissa. Muita sarvivälkesarjaan kuuluvia mineraaleja ovat pargasiitti, hastingsiitti ja tschermakiitti.

Sarvivälkettä kutsutaan toisinaan myös **hornblendeksi**, kun tarkoitetaan joko hornblendiittia, tai kyseessä on käännösvirhe, sillä useimmilla kielillä sarvivälkettä kutsutaan nimellä *hornblende*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Glazovin piiri

**Glazovin piiri** on kunnallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä.  Piirissä on 11 maalaiskuntaa ja yhteensä 17&nbsp;132 asukasta (vuonna 2010). Sen hallinnollinen keskus on piirin rajojen sisäpuolella sijaitseva Glazovin vaan kaupunki (95&nbsp;854 as., 2010), joka ei kuitenkaan itse kuulu piiriin vaan muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Piirin sivusto   (glazrayon.udmurt.ru)
Gabro

**Gabro** on tumma, usein karkearakeinen syväkivi, joka vastaa kemialliselta koostumukseltaan basalttisia laavoja. Mineralogisesti se koostuu lähinnä plagioklaasista, pyrokseeneista, sarvivälkkeestä ja oliviinista. Gabron väri vaihtelee jonkin verran sen koostumuksen mukaan. "Mustaksi graniitiksi" kutsuttua gabroa käytetään mm. hautakivinä.

Suomessa gabroja tavataan varsinkin Kemin ja Koillismaan kerrosintruusioissa sekä saman ikäryhmään kuuluvissa Koitelaisen ja Akanvaaran kerrosintruusioissa Itä-Lapissa.

Gabron tiheys on noin 3&nbsp;000&nbsp;kg/m³.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Igran piiri

**Igran piiri** (, udmurtiksi: Эгра ёрос) on paikallishallinnollinen alue Udmurtian keskisosassa Venäjällä. Piiri on jaettu 15 maalaiskuntaan. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan piirissä oli yhteensä 38&nbsp;194 asukasta. Igran maalaiskunnassa sijaitseva Igran kaupunkityyppinen taajama (20&nbsp;737 as.) toimii piirin hallintopaikkana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Piirin sivusto   (igra.udmurt.ru/)
Muskoviitti

**Muskoviitti** (KAl2(Si3Al)O10(OH, F)2) eli *vaalea kiille* on yleinen mineraali. Sitä on esimerkiksi graniitissa, gneississä ja liuskeessa. Väriltään muskoviitti on yleensä väritön tai hopeanhohtoinen, mutta usein myös heikosti keltainen, ruskea, punainen tai vihreä. Nimensä se on saanut moskovalaisista kauppiaista eli muskoviiteista, jotka kauppasivat sitä Länsi-Eurooppaan.

Muskoviitin kovuus Mohsin asteikolla on vain 2–2,5 ja ominaispaino 2,8. Sen sulamispiste on erittäin korkea. Sitä voidaan lohkoa yhteen suuntaan hyvin ohuiksi, läpinäkyviksi suomuiksi. Muskoviittia käytetään muun muassa sähköeristeisiin ja muoviteollisuuden täyteaineena.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Mindat: Muscovite 
* Webmineral: Muscovite Mineral Data
Kambarkan piiri

**Kambarkan piiri** on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian kaakkoisosassa Venäjällä. Piirin keskus Kambarkan kaupunki, jonka lisäksi siihen kuuluu seitsemän maalaiskuntaa. Asukkaita piirissä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 18&nbsp;106.

## Lähteet
Konglomeraatti

**Konglomeraatti** on diageneesin läpi käynyt eli iskostunut sedimenttikivilaji, jossa on soramaisia, vaihtelevankokoisia kivenkappaleita, joiden väleissä on hienorakeista perusmassaa. Kivenkappaleet ovat iskostuneet yhteen toistensa kanssa tavallisimmin kiteytyneen kvartsin tai kalsiitin avulla. Koostumus riippuu soran sisältämistä mineraaleista. Raekoko on suurempi kuin kaksi millimetriä. Niitä esiintyy samoilla alueilla kuin kvartsiitteja.

## Syntyminen

Konglomeraatti syntyy, kun sedimentti kovettuu diageneesiksi kutsutussa prosessissa, jossa mineraalirakeet pakkaantuvat tiukempaan, jolloin niiden välinen huokostila pienenee. Prosessissa osa mineraaleista liukenee ja niistä syntyy uusia mineraaleja. Huokostilassa oleva liuos kiteytyy rakeiden väliin iskokseksi, joka kittaa rakeet yhteen. Diageneesistä huolimatta sedimentin rakenteen alkuperäiset piirteet säilyvät. 

Diageneesi tapahtuu maanpinnan normaaleissa lämpötiloissa ja paineissa. Sitä ei pidä sekoittaa metamorfoosiin, joka tapahtuu korkeassa lämpötilassa ja paineessa. Suomen kallioperässä suurin osa kivilajeista vanhoja metamorfoituneita sedimenttikiviä, ja muuttumattomia sedimenttikivilajeja on vain vähän, koska ne ovat kuluneet pois.

Konglomeraatteja ovat muun muassa diamiktiitti ja tilliitti. Samanlaisessa iskostumisprosessissa syntyvät myös muun muassa hiekkakivi ja savikivi.

## Katso myös
* breksia
* diamiktoni
* moreeni

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Kiille

**Kiilteet** ovat ryhmä silikaatteihin lukeutuvia mineraaleja, joille on yhteistä yksi erittäin etevä lohkosuunta, mistä syystä kiilteet lohkeavat helposti ohuiksi läpikuultaviksi liuskoiksi. Kiilteiden kidejärjestelmä on monokliininen, ja niiden kiteet ovat muodoltaan kuusikulmaisia liuskaryppäitä. Kiilteistä yleisin on biotiitti eli musta kiille, josta tunnetaan myös muunnos nimeltä vermikuliitti. Toinen yleinen kiille on muskoviitti (vaalea kiille), jonka muunnos serisiitti on hienoliuskaisempi. Harvinaisempana esiintyy litiumpitoista lepidoliittia, joka on väriltään vaaleanvioletti tai vihertävä, zinnwaldiittia sekä kromia sisältävää vihreää fuksiittia.
Asbestin raaka-aineena on yleensä erilaiset kiillelajit.

## Katso myös
* Mica
Aikka Hakala (laulaja)

**Alpo Antti Olavi ”Aikka” Hakala** (taiteilijanimeltään **Teddy Guitar**, 23. marraskuuta 1957 Kerava – 10. huhtikuuta 2021 Kerava) oli suomalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1978 läpimurtonsa tehneen rockabilly-yhtye Teddy & The Tigersin laulaja-kitaristina. 

Hakalan luotsaama Teddy & The Tigers julkaisi vuoteen 1980 mennessä neljä albumia, minkä jälkeen yhtye vaihtoi tyyliään. Kokoonpano julkaisi Tigers-nimellä yhden albumin 1980, minkä jälkeen yhtye hajosi. Tämän jälkeen Aikka Hakala oli mukana suomalaisen rockabillyn superyhtyeeksikin kutsutussa Lonestarsissa, joka kiersi Suomea ja Eurooppaa ahkerasti noin vuoden ajan. Lonestars julkaisi yhden albumin vuonna 1981. Hakala levytti albumit myös Buck Jonesin sekä Falcons-yhtyeen kanssa, nämäkin julkaistiin vuonna 1981.

Rockabillykauden jälkeen Hakala muodosti rhythm and blues -tyylisen Bad Sign -yhtyeen, jolta julkaistiin viisi albumia vuosina 1983–1987. Bad Signin hajottua Hakala jatkoi musiikin parissa ja teki trubaduurityyppisiä soolo- ja duokeikkoja ympäri Suomen. Hakala julkaisi kantrihenkisen sooloalbumin *True Stories – Mostly* vuonna 1997.

Keväällä 2013 Hakala sai vakavan sairauskohtauksen ja joutui sairaalahoitoon. Hakalan veljen mukaan aivoinfarkti jätti Hakalalle afasian, joka heikensi hänen puheen tuottamista sekä ymmärtämistä.

Vuonna 2023 Docendo julkaisi Tapani Baggen ja Jari Eklundin kirjoittaman kirjan *Teddy, Aikka ja Alpo – Alpo Hakalan musiikki ja elämä 1957–2021*. ISBN; 978-952-3825-0-1-7

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Alpo ”Aikka” Hakalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Epidootti

**Epidootti** on mineraali, joka kuuluu monokliiniseen kidejärjestelmään. Epidootti on yleinen metamorfisten kivien mineraali. Se on tärkeänä ainesosana ns. vihreäliuskeessa ja helsinkiitissä. Sitä tavataan myös muinaisten kalliorakojen täytteenä. Epidootin kovuus on Mohsin asteikolla 6–7 ja ominaispaino 3,4. Sen värimuotoina on erilaisia vihreitä ja kiilto lasimainen. Se on yleinen mineraali Suomessa, ja sitä käytetään paljon korukivenä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Webmineral: Epidote Mineral Data
Kalimaasälpä

**Kalimaasälpä** (KAlSi3O8) on mineraali, joka muistuttaa lähes kaikilta ominaisuuksiltaan plagioklaasia. Väriltään se vaihtelee usein vaaleanpunaisesta ruskeanpunaiseen, mutta muita värivaihtoehtoja ovat harmaankeltainen, valkoinen, vihreä ja väritön. Se on erittäin tavallisten kivilajien, kuten graniitin, gneissin ja pegmatiitin pääosa. Kalimaasälvästä erotetaan kolme rakenteeltaan eroavaa, saman koostumuksen omaavaa mineraalia: ortoklaasi, sanidiini ja mikrokliini.

## Käyttö
Kalimaasälpää käytetään laseissa ja keraamisissa tuotteissa: posliini-, emali- ja lasiteollisuuden raaka-aineena.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Plagioklaasi

**Plagioklaasi** on maasälpälaji ja yleisimpiä Suomen kivimineraaleista. Sen kovuus on Mohsin asteikolla 6 ja ominaispaino 2,6–2,7. Plagioklaasi on läpikuultavaa, väriltään usein harmaata, ja siinä on lasimainen pintakiilto. Plagioklaasia on myös korukivenä tunnettu sinihohtoinen labradoriitti ja sen monivärinen muunnos spektroliitti. 

Plagioklaasi muodostuu ohuista lamelleista ja lohkeaa etevästi kahteen suuntaan. Lohkopinnat kiiltävät lasimaisesti ja niiden välinen kulma on hieman 90 astetta pienempi, mistä mineraalin nimi on johdettu (kreik. oligos + klasis, ”vinosti lohkeava”). Toinen helposti havaittava tuntomerkki on lohkopinnan kaksostusviirut eli samansuuntaiset mikroskooppiset urat, jotka taittavat valoa eri suuntiin ja näkyvät kapeina viiruina. 

## Plagioklaasit
Plagioklaasi on albiitin (NaAlSi3O8) ja anortiitin (CaAl2Si2O8) muodostama seossarja. Taulukossa plagioklaaseista käytettyjä seossuhteesta riippuvia nimityksiä.

## Kuvia plagioklaasista

Kuva:Labradorite1.jpg|Kiillotettua labradoriittia
File:Labrador, spektrolit - Finlandia..jpg|Spektroliittia raakakivenä
Kuva:Plagioklas1.jpg|Mikroskooppikuva plagioklaasikiteen ohutsiivunäytteestä polarisoidussa valossa
Kuva:PlagioclaseFeldsparUSGOV.jpg|Plagioklaasikappale


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mindat: Plagioclase 
* Webmineral: Plagioclase
Brasilian real

**Real** (symboli **R$**, ISO 4217 -koodi **BRL**) on Brasilian rahayksikkö vuodesta 1994. Brasiliassa real-niminen valuuttayksikkö oli käytössä myös 1690–1942. Valuutan liikkeelle laskemisen yksinoikeus kuuluu Brasilian keskuspankille. Yksi real on jaettu 100 senttiin (). Portugaliksi realin monikko on "reais".

## Historia
Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania löi ensimmäiset brasilialaiset kolikot vuonna 1630 ja niissä oli kuvattuna toisella puolella kauppakomppanian tunnus ja toisella puolella kirjoitettuna "Brasil". Portugalin kuningas Pietari II perusti Rio de Janeiroon rahapajan vuonna 1694. Ensimmäiset brasilialaiset setelit otettiin käyttöön vuonna 1835. Vuosina 1942–1994 Brasiliassa oli käytössä kahdeksan eri valuuttaa. Suurin syy valuuttojen tiuhaan vaihtuvuuteen oli inflaatio 1900-luvulla. Nykyisen realin edeltäjä, cruzeiro real, oli käytössä vain kymmenen kuukautta ennen kuin vedettiin pois ja korvattiin.

1 real on ~0,18 euroa eli 1 euro on 5,54 realia (28.6.2022).

## Kolikot

Lähde:

## Setelit

Lähde:

## Lähteet
Kevin McBride

**Kevin Martin McBride (The Clones Colossus)** (s. 5. toukokuuta 1973) on uransa lopettanut irlantilainen raskaansarjan nyrkkeilijä.

Ennen ammattilaiseksi ryhtymistään hän otteli amatöörinä. Amatööriura huipentui vuonna 1992 Barcelonan olympialaisiin, joissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella.

Hän otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa Gary Charltonia vastaan 17.12.1992. Ottelu päättyi tasapisteisiin. 13.2.93 hän kohtasi Gary Williamsin, ja tuloksena oli pistevoitto neljän erän jälkeen. Seuraavaksi hän kohtasi Joey Palandinon 15.9.1993. Tuloksena oli tyrmäys 2.erässä. 13.10.93 hän kohtasi Chris Coughlan, voittaen pistein 4.erässä.

Vuonna 1997 hän voitti Irlannin raskaansarjan mestaruuden Paul Douglasilta. Vuonna 2002 hän voitti Craig Tomilsonin IBC Amerikan raskaansarjan titteliottelussa.

McBriden tunnetuin saavutus oli kuitenkin voitto Mike Tysonista tämän ammattilaisuran viimeisessä ottelussa, joka käytiin MCI Centerissä Washington D.C:ssä 11. kesäkuuta 2005. Tyson hallitsi ottelun alkua, mutta viidennessä erässä McBride käänsi kamppailun edukseen. Tyson luovutti ottelun kuudennen ja seitsemännen erän välisellä tauolla ja McBride julistettiin voittajaksi teknisellä tyrmäyksellä.

McBridellä on kuusi tappiota tyrmäyksellä. Tyson ottelun jälkeen hän on voittanut Byron Polleyn, ja hävinnyt Mike Mollolle ottelun toisessa erässä tyrmäyksellä. McBride otteli uransa viimeisessä ottelussa Puolan Andrew Golotaa vastaan, ja hävisi tuomarin keskeytettyä tämän ottelun 6 erässä.

## Aiheesta muualla
*boxrec.com
Punapahkasieni

**Punapahkasieni** eli **punanäppysieni** eli **punanäppy** (*Nectria cinnabarina*) on Nectriaceae-heimoon ja näppyjen (*Nectria*) sukuun kuuluva sienilaji.

Punapahkasientä esiintyy lehtipuiden ja pensaiden kuolleissa oksissa ja muodostaa niiden pintaan punaisia kuromapahkoja, joissa pullomaiset itiöemät sijaitsevat. Se tunkeutuu myös elävään puuhun kuoren vioittumisen kautta ja saattaa tappaa isäntäkasvinsa tai sen oksan.

Punanäpyn isäntäkasvina voi olla ainakin siperianhernepensas (*Caragana arborescens*), tuomi (*Prunus padus*), mustaherukka (*Ribes nigrum*), pohjanpunaherukka (*Ribes spicatum*), aitaorapihlaja (*Crataegus grayana*), vuorijalava (*Ulmus glabra*), pihasyreeni (*Syringa vulgaris*) ja näsiä (*Daphne mezereum*).

Punapahkasientä on havaittu koko Suomen alueella, ja se on luokiteltu maassa elinvoimaiseksi lajiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Tuomo Niemelä, Minna Terho, Sami Kiema: Sienet ja laho Helsingin puissa, Punanäppy (''Nectria cinnabarina''), sivu 63 (pdf)
Rikkikääpä

**Rikkikääpä** (*Laetiporus sulphureus*) on rikkikääpien sukuun kuuluva kääpälaji. Yksivuotinen ja suurikokoinen kääpäryhmä muodostuu useista, limittäin päällekkäin olevista lakeista. Lakkien yläpinta on aaltomainen ja rikinkeltainen. Rikkikäävän alapuoli on kirkkaankeltainen. Kellanvalkoinen malto on juustomaista ja helposti lohkeavaa, mutta kuivuessaan liitumaista. Syksyllä rikkikääpä on haalistunut jo valkoiseksi ja se murenee paloiksi. Kääpä on lähinnä tammen ruskolahottaja. Sitä esiintyy myös muillakin puilla, kuten hopeapajuilla. Suomessa rikkikääpää tavataan lähinnä Etelä-Suomessa. Pohjoisin löytö on  tehty Kuopiosta. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Pohjois-Amerikassa rikkikääpää pidetään hyvänä ruokasienenä, joka maistuu kanalta. Se on myös kypsennettävä kanan tapaan ennen syömistä. Toisten mukaan se voi aiheuttaa vatsakipuja varsinkin alkoholin kanssa nautittuna.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Rikkikääpä – (''Laetiporus sulphureus'')
*Mushroom Expert: Laetiporus sulphureus
Aidaskääpä

**Aidaskääpä** (*Gloeophyllum sepiarium*) on kääpä, joka on erikoistunut kuolleen havupuun lahottamiseen. Nimensä tämä laji on saanut puuaidoista, joita ei Suomessa ole enää juurikaan muualla kuin Seurasaaressa ja muissa ulkomuseoissa.

## Ulkonäkö ja koko

Aidaskääpä on 3–10&nbsp;cm leveä. Se kasvaa yleensä ryhminä aiheuttaen ruskolahoa. Aidaskäävän itiöemä on yleensä yläpinnasta vyöhykkeinen, vaihtelevansävyisen ruskeanharmaa ja kasvavasta reunasta keltainen. Hieman vanhemmat vyöhykkeet ovat oranssinpunaisia ja punaruskeita. Vanha tyvi on kahvinruskea. Alapuolelta aidaskääpä on kellanoranssi, ja lapuoli ruskistuu vanhemmiten. Se on muodostunut epäsäännöllisistä pilleistä tai heltoista. Ohut maltokerros on ruskea ja sitkeä. Alapinnan itiölava on usein helttamaisen säteittäinen. Pienet itiöemät muodostavat koristeellisia ruusukkeita. Kyseessä on melko yleinen ja harmiton laji.

## Elinympäristö ja levinneisyys
Aidaskääpä esiintyy maassa makaavilla rungoilla, hakkuualueilla kannoilla, varsinkin aurinkoisilla paikoilla. Se viihtyy myös ylivuotisessa puutavarassa sekä aidantolpilla, seinä- ja siltahirsissä ja kyllästämättömissä sähköpylväissä. Käävän esiintyminen on sirkumpolaarista eli sitä on pohjoisella pallonpuoliskolla maapallon ympäri ulottuvalla vyöhykkeellä. Kyseessä ei ole ruokasieni.

Aidaskääpä kestää pitkäaikaista kuivuutta ja kuumuutta. Kuivassa sen kasvu pysähtyy, mutta jatkuu materiaalin kostuessa jälleen.

Vanhoissa amerikkalaisissa sienikirjoissa kerrotaan aidaskäävän lahottavan autoja. Tämän katsotaan kuitenkin koskevan aikaa, jolloin maatilojen kulkuneuvojen rungot tehtiin vanerista ja vahvistettiin puurakenteilla.

## Kuvia
### Aidaskääpä yläpuolelta
                                                                                                                                                                                                                                    
Gloeophyllum sepiarium01.jpg
2005-03-26 Gloeophyllum sepiarium.jpg
Gloeophyllum sepiarium qtl1.jpg
Fungus on Felled Log - geograph.org.uk - 663067.jpg
Gloeophyllum.sepiarium.-.lindsey.jpg
Lenzites betulinus (Bracket Fungus).jpg
Gloeophyllum sepiarium 2005-07-27.jpg
Gloeophyllum sepiarium Aidaskääpä (Vedmussling) C IMG 0446.JPG
Gloeophyllum sepiarium - 20070610-01.jpg
 

### Aidaskääpä alapuolelta

Gloeophyllum sepiarium - 20070610-02.jpg
Zaunblaettling2.jpg
Gloeophyllum.sepiarium2.-.lindsey.jpg
Gloelophyllum sepiarium G1.jpg


## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: aidaskääpä (''Gloeophyllum sepiarium''
*''Gloeophyllum sepiarium'' (MushroomExpert.Com)
Taulakääpä

**Taulakääpä** (*Fomes fomentarius*) on kääpä, jota esiintyy Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä tavataan koko maassa. Se lahottaa lähinnä koivua, mutta myös muita lehtipuita kuten pyökkiä. Taulakääpä tunkeutuu elävään puuhun kuoren vioittumien kautta. Se aiheuttaa valkolahoa ja tuhoaa puun nopeasti. 

## Ulkonäkö ja koko
Taulakääpä on monivuotinen, nuorena kiilamainen, vanhempana kaviomainen, itiöemä kasvaa 8–25 cm:n levyiseksi. Kuori on kova, korkkimainen ja ensin ruskearaitainen, mutta vanhetessaan muuttuu tuhkanharmaaksi, lopulta lähes mustaksi. Siinä on selviä kasvuvyöhykkeitä näkyvissä. Pillikerros on paksu; pillit ovat nuorena likaisen valkoisia, vanhemmiten pillipinta on violetinruskea ja tummuu kosketuskohdista ruskeaksi, pillejä on 3–4 millimetrillä. 

## Kasvupaikka ja elinympäristö
Taulakääpä kasvaa koko Suomessa aina tunturikoivikoissa asti. Kasvaa sekä pystyyn kuolleissa rungoissa että maapuissa, elävissä sekä kuolleissa puissa. 

## Käyttö

Taulakääpä on ennen ollut myös arvokas hyötysieni: nimen mukaisesti taulakäävästä valmistetaan taulaa eli sytykettä, jota käytetään tulen tekemisessä tuluksilla. Tähän viittaa myös sen tieteellinen nimi (: taula, sytyke). Ennen sairaaloissa käytettiin taulakäävän maltoa veren imeyttäjänä leikkauksissa ja verenvuodon tyrehdyttämiseen haavoissa. Alpeilta löytyneellä esihistoriallisella Ötzillä oli tulentekovarusteissaan taulakääpää. On myös toinen teoria, jonka mukaan Ötzillä olisi ollut taulakääpä mukanaan lääkintäsienenä. Saamelaiset ovat myös käyttäneet taulakääpää taulaamishoitoon, jossa kääpä sytytetään kytemään, ja sen kuuman tuhkan annetaan putoilla iholle. Sitä on myös käytetty oranssin- tai kellanruskean värin lähteenä värjäyksessä.

## Erityistä
Taulakäävällä on ns. seuraajalajeja jotka tulevat puuhun, taikka itse taulakääpään, vasta sen jälkeen. Vanhoilla taulakäävillä sekä sen lahottamassa puussa viihtyvät mm. pilliharsukka (*Trechispora mollusca*), rustikka (ent. *Protomerulius caryae*, nyk. *Aporpium canescens*), silokääpä (*Gloeoporus pannocinctus*) ja sitkokääpä (ent. *Antrodiella semisupina*, nyk. *Antrodiella pallescens*). 

## Kuvia

Tiedosto:Fomes fomentarius 2009 G2.jpg
Tiedosto:ZunderSchwamm.jpg
Tiedosto:Fomes fomentarius G3.1.jpg
Tiedosto:Side of Fomes fomentarius, SW Finland.jpg
Tiedosto:Fomes fomentarius, SW Finland405.jpg
Tiedosto:Fomes fomentarius 256162.jpg
Tiedosto:P1010249 Fomes fomentarius.JPG
Tiedosto:Fomes fomentarius)1(js).jpg
Tiedosto:Fomes fomentarius G3.2.jpg
Tiedosto:Zunderschwamm an Totholz.JPG
Tiedosto:Zunderschwamm01.JPG
Tiedosto:Knuskkjuke.JPG
Tiedosto:Fomitopsis pinicola - Lindsey 2.jpg
Tiedosto:Fomes fomentarius Pores (2276157838).jpg


## Lähteet
*
*
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Metsätuho-opas: taulakääpä 
*UniProt: Taxonomy - ''Fomes fomentarius'' 
*PheroBase: Semiochemicals of ''Fomes fomentarius'', the True tinder polypore
Arinakääpä

**Arinakääpä** (*Phellinus igniarius*) on lehtipuilla esiintyvä sieni, joka muiden kääpien tapaan lahottaa puuta solunulkoisilla entsyymeillään. Laji toimii valkolahottajana elävilläkin puilla.

Itiöstä kasvanut sienirihmasto tunkeutuu puuhun kuoren vioittumien kautta. Sienirihmasto aiheuttaa valkolahoa ja tuhoaa puun hitaasti. Vielä elävään tai kuolleeseen puuhun ilmestyvä, 5–20 senttimetriä leveä kääpä on monivuotinen. Arinakääpä lahottaa varsinkin koivuja ja muita lehtipuita, mutta haapoja lahottaa vain haavanarinakääpä.

Ruotsissa arinakäävästä on tiettävästi tehty taulaa kuin myös taulakäävästä (*Fomes fomentarius*), mistä juontunee arinakäävän ruotsinkielinen nimi *eldticka*. Kenties suomalainen nimi juontunee samasta asiasta. 

Mustakääpä (*Phellinus ignarius* var. *trivialis*) on nykytiedon (2016) mukaan hieman toisennäköinen arinakäävän muoto, joka suosii suuria pajupuita. Lepänarinakääpä (*Phellinus alni*) risteytyy toisinaan arinakäävän kanssa. Kaiken kaikkiaan arinakääpien taksonomia on yhä ongelmallinen DNA-selvittelyistä huolimatta.

## Katso myös
*Haavanarinakääpä (*Phellinus populicola*)
*Koivunarinakääpä (*Phellinus cinereus*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Lepän arinakääpä  valokuva
*Koivun kääpiä
*Luontonetti: Arinakääpä (''Phellinus igniarius'') (Arkistoitu versio sivustosta)
Udmurtian hallinnollinen jako

**Udmurtian tasavallan kunnallishallinnollinen jako** on kaksitasoinen, kuten muissakin Venäjän federaation jäsenalueissa. 

Ylemmällä, piiritasolla Udmurtiassa on 25 kunnallispiiriä (*raion*) ja viisi kaupunkipiirikuntaa (*gorodskoi okrug*).

Alemmalla tasolla piirit koostuvat maalaiskunnista ja kaupunkikunnista. Kaupunkikuntien keskuksena on kaupunkimainen taajama tai kaupunki. Viiden kaupunkipiirikunnan lisäksi Udmurtiassa on kuitenkin vain yksi muu kaupunki, Kambarka.  

;Kaupunkipiirikunnat:
* Iževsk (Ижевск) - pääkaupunki
* Glazov (Глазов)
* Možga (Можга) 
* Sarapul (Сарапул) 
* Votkinsk (Воткинск)

;Kunnallispiirit:
* Alnašin piiri (Алнашский район) 
** 12 maalaiskuntaa
* Balezinon piiri (Балезинский район) 
**Balezino (Балезино)   - kaupunkikunta (kaupunkimainen taajama)
** 16 maalaiskuntaa
* Debjosyn piiri (Дебёсский район) 
** 10 maalaiskuntaa
* Glazovin piiri (Глазовский район)
** 11 maalaiskuntaa
* Grahovon piiri (Граховский район) 
** 8 maalaiskuntaa
* Igran piiri (Игринский район)
** Igra (Игра)  - kaupunkikunta (kaupunkimainen taajama)
** 14 maalaiskuntaa
* Jakšur-Bodjan piiri (Якшур-Бодьинский район)
** 12 maalaiskuntaa
* Jarin piiri (Ярский район) 
** 10 maalaiskuntaa
* Jukamenskojen piiri (Юкаменский район) 
** 8 maalaiskuntaa
* Kambarkan piiri (Камбарский район)
** Kambarka (Камбарка)   - kaupunkikunta (kaupunki)
** 7 maalaiskuntaa
* Karakulinon piiri (Каракулинский район)
** 12 maalaiskuntaa
* Kezin piiri (Кезский район)
** 15 maalaiskuntaa
* Kijasovon piiri (Киясовский район) 
** 8 maalaiskuntaa
* Kiznerin piiri (Кизнерский район)
** 14 maalaiskuntaa
* Krasnogorskojen piiri (Красногорский район)
** 10 maalaiskuntaa
* Malaja Purgan piiri (Малопургинский район) 
** 15 maalaiskuntaa
* Možgan piiri (Можгинский район) 
** 19 maalaiskuntaa
* Sarapulin piiri (Сарапульский район) 
** 17 maalaiskuntaa
* Seltyn piiri (Селтинский район) 
** 9 maalaiskuntaa
* Šarkanin piiri (Шарканский район)
** 15 maalaiskuntaa
* Sjumsin piiri (Сюмсинский район) 
** 8 maalaiskuntaa
* Uvan piiri (Увинский район) 
** Uva (Ува)   - kaupunkikunta (kaupunkimainen taajama)
** 16 maalaiskuntaa
* Vavožin piiri (Вавожский район)
** 10 maalaiskuntaa
* Votkinskin piiri (Воткинский район) 
** Novyi (Новый)   - kaupunkikunta (kaupunkimainen taajama)
** 11 maalaiskuntaa
* Zavjalovon piiri (Завьяловский район) 
** 19 maalaiskuntaa

## Lähteet
Udmurtian kansallishymni

**Udmurtian kansallishymni** on yksi Venäjän federaatioon kuuluvan Udmurtian tasavallan virallisista valtiollisista tunnuksista. Hymnin ovat säveltäneet veljekset *German ja Alexander Korepanov*. Udmurtinkielisen sanoituksen on tehnyt *T. G. Vladikin* ja venäjänkielisen sanoituksen puolestaan *A. A. Šeptalin*.

Hymni otettiin käyttöön 1994. Hymnin käytöstä säädettiin laki 31. lokakuuta 2002 (N55-P3 ”Laki Udmurtian tasavallan kansallishymnistä”). Laissa on määrätty millaisissa tilaisuuksissa hymni pitää tai voidaan soittaa. Samoin laissa on määrätty missä järjestyksessä Udmurtian hymni soitetaan kunnioittaen Venäjän federaation hymniä tai muiden maiden kansallishymnejä.

## Aiheesta muualla
* Tietoa Udmurtian tasavallan virallisista tunnuksista
Lillukka

**Lillukka** eli **euroopanlillukka** (*Rubus saxatilis*) on Euraasiassa kasvava monivuotinen, hyönteispölytteinen vatukkakasvi. Sitä tavataan yleisesti koko Suomessa.

Suomessa lillukka on tunnettu myös kansanomaisilla nimillä, kuten linnunmarja, lintukka, ämmänmarja, ämmänhillikka, kissanlillukka ja hämmälillukka. Nimet viittaavat kasvin vaatimattomiin, suurikivisiin marjoihin.

## Ulkonäkö ja koko

Lillukka kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Varsi on pysty, karhea ja harvakseltaan hienopiikkinen. Pintarönsyt voivat kasvaa yli kolme metriä kesän aikana. Rönsyissä on kukattomia, juurehtivia ruusukkeita. Lehtiruoti on hienopiikkinen. Lehdet ovat päältä kaljuja, alta hienokarvaisia. Lehden lapa on kolmilehdykkäinen, lehdykät ovat toistamiseen terävähampaisia. Kukinto 3–15-kukkainen, sarjamainen huiskilo. Valkoiset kukat nousevat lyhyen kukkavarren päähän. Terälehdet ovat 3–6 mm pitkiä, tuskin verholehtiä pitempiä, kapeita ja pystyjä. Lillukka kukkii Suomessa kesäkuussa. Hedelmä on kirkkaanpunainen kerrannaisluumarja. Yhteenkasvaneita luumarjoja on 2–6 kappaletta.

Lillukka voi risteytyä mesimarjan (*Rubus arcticus*) kanssa, jolloin risteymää nimitetään mesilillukaksi (*Rubus* × *castoreus*). Risteymä on vaihtelevannäköinen ja -kokoinen, mutta muistuttaa useimmiten lillukkaa.

## Levinneisyys
Lillukkaa tavataan Euroopassa Ranskasta ja Britteinsaarilta itään. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Italiaan ja Kreikkaan, pohjoisessa koko Pohjois-Euroopan metsävyöhykkeelle sekä Islantiin. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu pitkälle Itä-Siperiaan ja Kiinaan saakka. Lisäksi sitä tavataan Grönlannissa. Suomessa lillukkaa kasvaa yleisenä koko maassa. Runsaimmillaan laji on Etelä- ja Keski-Suomessa.

## Elinympäristö
Lillukka kasvaa lehdoissa, tuoreissa metsissä, harju-, kallio- ja rinnemetsissä sekä pientareilla. Laji on tyypillinen mustikkatyyppiin kuuluvilla tuoreilla kankailla.

## Käyttö

Lillukan marjat ovat syötäviä ja maultaan hapahkoja. Vähäisen marjasadon vuoksi sillä ei ole kuitenkaan suurta taloudellista merkitystä.

## Lähteet
* *Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle.* Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Yliopistopaino, Helsinki 2005.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* *Ålands flora*. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Ålandstryckeriet, Mariehamn 2008.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2022: Lillukan eli euroopanlillukan levinneisyys Suomessa.
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lillukka (''Rubus saxatilis'')
* Luontoportti: Lillukka (''Rubus saxatilis'')
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Rubus saxatilis'' - lillukka, euroopanlillukka
* Valokki - nettikasvio: Lillukka (''Rubus saxatilis'')
* ITIS: ''Rubus saxatilis'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Rubus saxatilis'' 
* Flora of China: ''Rubus saxatilis'' 
* Tarton yliopisto (viroksi)
Männynkääpä

**Männynkääpä** (*Porodaedalea pini* syn. *Phellinus pini*) on valkolahottajiin kuuluva sieni. Se on tummanruskea, lukuun ottamatta alapinnan kanelinruskeaa pillikerrosta. Männynkäävän punaruskea malto on puumaisen kovaa. Itiöemän reuna on ensin tylppä, mutta vanhetessaan terävöityy ja muuttuu säännöllisen kaarevaksi. Monivuotisen männynkäävän tyvi on usein jäkälien peitossa. Sieni tunkeutuu varttuneeseen mäntyyn syvästä vauriosta ja alkaa lahottaa sydänpuuta aiheuttaen niin sanottua rengaslahoa. Myöhemmin ilmestyvä kääpä voi kasvaa kymmenien vuosien ajan, mutta ylittää harvoin 10&nbsp;cm:n leveyttä. Männynkääpää esiintyy harvalukuisena vanhoissa männiköissä koko maassa. Kuusenkääpä (*Phellinus chrysoloma*) on samannäköinen, muttei kasva koskaan männyssä. 

## Lähteet
* Salo P., Niemelä T. & Salo U., Suomen sieniopas, Kasvimuseo & WSOY 2006, 512 s.
 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Männynkääpä (''Phellinus pini'')
*Metla: Männynkääpä (''Phellinus pini'') 
* Metsäinfo: Männynkääpä (''Phellinus pini'') 
*Mushroom Expert: Porodaedalea pini 
* UniProt: Taxonomy - ''Porodaedalea pini'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Porodaedalea pini''
Pirttikylä

**Pirttikylä** () on Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Pirttikylän kunta liitettiin 1973 Närpiöön, ja sen pohjoisosa liitettiin Maalahteen 1975. Kylässä on Pirttikylän puukirkko vuodelta 1783. Sen on suunnitellut J. Elfström. Pirttikylän kotiseutumuseo jakautuu kolmeen osaan, Ahlholman kartanoon, Småttgårdeniin ja taiteilija Viktor Dalbon kotiin ja ateljeehen. 

Pirttikylän naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Jurva, Korsnäs, Maalahti, Petolahti, Teuva ja Ylimarkku. Kunnan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1963. 

Pirttikylän kunta oli yksikielisesti ruotsinkielinen: vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 92,7 prosenttia asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia. 
## Maantiede
Pirttikylä sijaitsee Pohjanmaan maakunnan eteläosassa. Tärkein vesistö on Närpiönjoki, joka alkaa Närvijokena entisen Jurvan (nykyisin osa Kurikkaa) puolelta. Jokilaakson viljavalla savikkopohjalla, noin 25–30 metrin korkeudella merenpinnasta, leviävät tasaiset peltolakeudet. Kirkonkylän kohdalla joki tekee jyrkän polvekkeen ja kääntyy virtaamaan etelälounaaseen. Asutus seuraa jokea miltei katkeamattomana nauhana. Korkeimmat maastonkohdat ovat etelässä entisen Ylimarkun kunnan rajan tuntumassa, jossa on laajahko yli 50 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuva alue. Entisen kunnan pohjois- ja koillisosassa on laajahkoja soita.

## Liikenne
Pirttikylän kautta kulkee valtatie 8, jota pitkin on matkaa Vaasaan vajaat 50 kilometriä ja Poriin runsaat 140 kilometriä. Närpiön keskustaajamaan on Pirttikylän kirkonkylästä noin 30 kilometriä.

## Historia
Pirttikylä on aikoinaan kuulunut kappelina Närpiöön. Se sai oman kirkon 1696 ja papin 1702 ja erotettiin omaksi kirkkoherrakunnaksi 1859. 

Pirttikylässä toimi Bergan lasitehdas vuosina 1796–1883.

Pirttikylän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa.

## Kyliä
Ahlholm, Berga (Bruksbacken), Brännskogen, Dalbacken, Elgmossa, Hag, Högbacka, Korpbäcken, Laplom, Mattlars, Nordbäck, Norrback, Nuolijärvi (Nojärv), Pilkbacken, Piparsidan, Pirttikylän kirkonkylä (Pörtom kyrkoby), Pörtbäcken, Sarne, Sidbäck, Sommarback, Stubbhagen, Svarvarbacken, Södrabyn, Taali (Johannesdal), Velkmossen, Västerskogen, Östrabyn

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Pirttikylässä oli kaksi taajamaa: kirkonkylä (440 asukasta) ja Närvijoki (yhteensä 548 asukasta, joista 28 Pirttikylän puolella). Närvijoen taajama sijaitsi pääosin Jurvan puolella.

## Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Pirttikylän väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

## Hallinto ja politiikka
Valtuustokaudella 1969–1972 Pirttikylän kunnanvaltuuston kaikki 17 paikkaa olivat RKP:n hallussa. Äänestysprosentti vuoden 1968 kunnallisvaaleissa oli 76,5&nbsp;%.

## Lähteet
* Pirttikylä Suomen sukututkimusseuran sivustolla

### Viitteet
Udmurtian lippu

**Udmurtian lippu** on Venäjän Udmurtian tasavallan tunnus. Se koostuu kolmesta samankokoisesta pystykentästä, jotka ovat vasemmalta lukien musta, valkoinen ja punainen. Valkoisen kentän keskellä on punainen, kahdeksansakarainen kannuksenpyörä. Lipun leveyden ja pituuden suhde on yhden suhde kahteen (1:2).

Lipun väreillä on omat merkityksensä. Musta symboloi maata ja vakautta, punainen aurinkoa ja elämää ja valkoinen tilaa ja siveyttä. Lipun on suunnitellut Juri Lobanov, jonka udmurttinimi on Kutšyran Juri. Udmurtian lipun käytöstä on laki (N26-P3 "Laki Udmurtian tasavallan kansallislipusta"), joka on säädetty 30. huhtikuuta 2002.

## Katso myös

* Udmurtit

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tietoa Udmurtian tasavallan virallisista tunnuksista
Puoliverinen (hevonen)

**Puoliveriset** (engl. *warmblood*) ovat lämminverisiä, lähinnä eurooppalaisia ratsuhevosrotuja, jotka ovat syntyneet raskaiden kylmäverirotujen ja kevyiden täysiveristen risteytyksistä. Puoliverijalostuksessa on pyritty kohtuullisen kevytrakenteiseen, kookkaaseen ja vahvaan eläimeen, joka sopii hyvin kilparatsastuksen eri lajeihin, erityisesti koulu- ja esteratsastukseen tai valjakkoajoon. Näiden lajien huippuhevoset ovat lähes poikkeuksetta puoliverisiä. 

Puoliverirotuja on Euroopassa lukuisia, tunnetuimpina ehkä saksalaiset rodut kuten hannoverinhevonen ja trakehner. Puoliveriset ovat kuitenkin nykyään tyypiltään varsin yhtenäisiä, ja eri puoliverirotuja risteytetään melko vapaasti keskenään hyvien ratsuhevosten aikaansaamiseksi. Puoliverisiä risteytetään hyvin usein myös täysiveristen kanssa. Kun puoliverihevosen rotunimike nykyään useimmiten määräytyy sen perusteella, millä alueella tai missä maassa hevonen on kasvatettu, kannattaa nykyisiä puoliverirotuja ajatella lähinnä tietyn alueen tai maan puoliverikantana. Saksassa ja Italiassa, joissa puoliverirotuja on vanhastaan useita, pyritään nykyään yhdistämään eri rotujen parhaat puolet yhteen kansalliseen puoliverirotuun.

Suomessa jalostetaan nykyään omaa puoliveristä, FWB-hevosta eli suomenpuoliveristä (Finnish Warmblood).
Piippolimakotilo

**Piippolimakotilo** (*Lymnaea stagnalis*) on suurin Suomessa esiintyvä vesikotilolaji. Sen kuori on suippo, teräväkärkinen, 25–50&nbsp;mm pitkä. Elävänä kotilo on tummahko; tyhjänä kuori on kiiltävän kellanruskea ja osittain läpikuultava. Vartalo on kellanharmaa.

Piippolimakotilo on hyvin yleinen matalissa vesissä kuten rehevissä järvissä, lammikoissa ja vähäsuolaisissa merenlahdissa. Se liikkuu vesikasveja myöten, ruokailee liikkuessaan ja nousee useita kertoja tunnissa pintaan hengittämään. Piippolimakotilon vatsapuolella on raastinrautamainen kieli, jolla se raastaa ruokansa vesikasveista ja pohjakivistä. Se syö leviä, vihreitä lehtiä, lampipolyyppeja, kalanraatoja yms. Sitä on kutsuttu myös isolimakotiloksi.

Piippolimakotiloita esiintyy koko Euroopassa, Aasian pohjoisosissa ja Pohjois-Amerikassa.

## Lähteet
Purmo

**Purmo** on Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Purmon kunta liitettiin 1977 Pietarsaaren maalaiskuntaan (vuodesta 1989 alkaen Pedersören kunta). Purmossa sijaitsee Antti Hakolan vuonna 1772 rakentama puukirkko. Purmossa sijaitsevasta Ilveskivi-nimisestä siirtolohkareesta on saatu aihe Purmon entiseen kunnanvaakunaan.

Purmon naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Evijärvi, Jepua, Kortesjärvi, Pietarsaaren maalaiskunta, Uudenkaarlepyyn maalaiskunta ja Ähtävä.

Purmon kunta oli yksikielisesti ruotsinkielinen; vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 96,8 prosenttia asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia. 

Tunnettuihin purmolaisiin kuuluu siellä syntynyt historiantutkija Nils Erik Villstrand. Suomen ensimmäisen pitsin ja nauhojen kudontatehtaan Pietarsaareen vuonna 1911 perustanut Anders Lassfolk oli kotoisin Purmon Lassfolkista.

Purmon pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla lihakeitto nimeltä *päärosteitsi*.

## Kylät
Ala-Purmo (Nederpurmo), Yli-Purmo (Överpurmo)

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Purmon ainoa taajama oli 366 asukkaan Lillby.

## Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Purmon väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja lisäksi vuoden 1975 väkiluku.

## Hallinto
Purmon kunnanvaltuustossa oli 15 paikkaa. Valtuustokaudella 1973–1976 paikoista neljätoista oli RKP:n ja yksi SMP:n hallussa.

## Tunnettuja asukkaita
* Jonas Andersson (1864–1921), baptistisaarnaaja
* Håkan Nystrand (s. 1955), metsätalousinsinööri ja järjestöjohtaja, metsäneuvos.

## Lähteet
Isokiekkokotilo

**Isokiekkokotilo** (*Planorbarius corneus*) on halkaisijaltaan 25–30 millimetriseksi kasvava sisävesissä elävä kotilolaji. Sen levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan ja ulottuu Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Suomessa se elää etenkin runsasravinteisissa järvissä ja lammikoissa Keski-Suomen korkeudelle asti, mutta myös Itämeren vähäsuolaisissa merenlahdissa.

Isokiekkokotilon veri sisältää hemoglobiinia, minkä johdosta se selviää hyvin vähähappisissakin vesissä. Vaikka isokiekkokotilo kuuluu keuhkokotiloihin, se vain harvoin hengittää ilman happea. Sen sijaan se ottaa happea vedestä ihonsa läpi ja sekundäärisillä kiduksillaan. Isokiekkokotilo on kaikkiruokainen, se syö muun muassa leviä, hajoavia kasvinosia ja raatoja.

## Lähteet
Spike Edney

**Philip ”Spike” Edney** (s. 11. joulukuuta 1951) on brittiläinen sessiomuusikko. Hänen oman nykyisen yhtyeensä nimi on SAS Band, mutta paremmin hänet tunnetaan roolistaan kosketinsoittajana Queenin konserteissa 1980-luvulta alkaen. Edney oli jäsenenä myös Queenin rumpalin Roger Taylorin yhtyeessä The Cross. Lisäksi hän on soittanut muun muassa Duran Duranin, Boomtown Ratsin, The Rolling Stonesin ja Bon Jovin kanssa, sekä Brian Mayn ja Bob Geldofin taustayhtyeissä.
## Diskografia
Albumit:
* Queen: *[[A Kind of Magic]]* (1986; koskettimet mm. kappaleessa ”A Kind Of Magic”)
* Queen: *[[Live Magic]]* (1986)
* The Cross: *[[Shove It]]* (1987)
* The Cross: *[[Mad, Bad and Dangerous to Know]]* (1990)
* The Cross: *[[Blue Rock]]* (1991)
* Lucio Battisti: *[[Cosa succederà alla ragazza]]* (1992)
* Queen: *[[Live at Wembley '86]]* (1992)
* The Brian May Band: *[[Live at the Brixton Academy (Brian May)|Live at the Brixton Academy]]* (1994)
* SAS Band: *SAS Band* (1997)
* Brian May: *[[Another World (Brian Mayn albumi)|Another World]]* (1998; koskettimet kappaleessa ”Slow Down”)
* Queen + Paul Rodgers: *[[Return of the Champions]]* (CD/DVD, 2005)
* Queen + Paul Rodgers: *[[Live in Ukraine]]* (CD/DVD, 2009)

Videot:
* Queen: *Live in Rio* (VHS/DVD, 1985)
* Queen: *Live in Budapest* (VHS/DVD, 1986)
* The Brian May Band: *Live at the Brixton Academy* (VHS, 1994)
* Queen+: *[[The Freddie Mercury Tribute Concert]]* (DVD, 2002)
* Queen: *[[Queen Live at Wembley Stadium|Live at Wembley Stadium]]* (DVD, 2003)
* *[[46664]] – The Event* (DVD, 2004)
* *[[Live Aid]]* (DVD, 2004)
* Queen + Paul Rodgers: *Return of the Champions* (CD/DVD, 2005)
* Queen + Paul Rodgers: *[[Super Live in Japan]]* (DVD, 2006)
* Queen + Paul Rodgers: *Live in Ukraine* (CD/DVD, 2009)

## Aiheesta muualla
* SAS Band
Jamie Moses

**Jamie Moses** on brittiläinen muusikko. Hänen on soittanut muun muassa yhtyeissä Mike + The Mechanics, Bob Geldof, U2, The Pretenders, Mica Paris & Marty Pellow, Cozy Powell, Pino Palladino, The Brian May Band, ja Mike & The Paige. Hän on soittanut myös monien artistien taustayhtyeissä. Nykyisin Moses vaikuttaa Tom Jonesin taustayhtyeessä. Moses soitti taustakitaraa Queen-yhtyeen konserttikiertueella *Queen + Paul Rodgers* vuosina 2005, 2006 ja 2008.

## Diskografia
* Merlin: *Merlin* (albumi 1974) 
* Eric Burdon: *I Used to Be an Animal* (albumi 1988)
* Judy Cheeks: *No Outsiders* (albumi 1988)
* Bob Geldof: *The Happy Club* (albumi 1993)
* SAS Band: *SAS Band* (albumi 1994)
* Paul Young: *Acoustic Paul Young* (EP CD 1994)
* Brian May: *Brian May Live at the Brixton Academy* (albumi/video, 1994)
* Paul Young: *Paul Young* (albumi 1997)
* Tony Hadley: *Tony Hadley* (albumi 1997)
* Roger Chapman: *A Turn Unstoned?* (albumi 1998)
* Brian May: *Another World* (soolokitara kappaleessa "Slow Down") (albumi 1998)
* Mike + The Mechanics: *Mike & the Mechanics Live* (albumi 1999)
* SAS Band: *The Show* (albumi 2000)
* Robbie McIntosh: *Wide Screen* (albumi 2001)
* Los Pacaminos: *Los Pacaminos* (albumi 2002)
* Various Artists: *Nelson Mandela 46664 Concert, Amandla* (albumi 2002)
* Rock Kids: *Kids Will Rock You* (albumi 2003)
* Drew Barfield: *Deep Water Terminal* (albumi 2004)
* Hiding in Public: *Silent Exchange* (albumi 2005)
* Queen + Paul Rodgers: *[[Return of the Champions]]* (CD/DVD, 2005)
* Queen + Paul Rodgers: *Super Live in Japan* (DVD, 2006, julkaistu vain Japanissa)
* Los Pacaminos: *Los Pacaminos Live* (albumi 2006)
* Hiding in Public: *What Lies Ahead* (albumi 2007)
* Broken English: *The Rough With The Smooth* (albumi 2007)
* Samantha Horwill: *Figure of 3* (albumi 2007)
* Queen + Paul Rodgers: The Cosmos Rocks (Limited edition DVD 2008)
* Queen + Paul Rodgers: "Live in Ukraine" (CD/DVD 2009)
* Hiding in Public: *Worlds Away, Yards Apart* (albumi 2009)
* Melissa Israel: *Ghost of a Girl* (albumi 2009)

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut
Danny Miranda

**Danny Miranda** on brittiläinen basisti. Hän on soittanut muun muassa Blue Öyster Cult ja Meat Loaf -yhtyeessä. Hän on toiminut myös sessiomuusikkona ja soittanut useiden artistien albumeilla ja taustayhtyeissä.

Miranda soitti bassokitaraa Queenin ja Paul Rodgersin kiertueella 2005–2006 ja 2008.

## Aiheesta muualla
* Viralliset kotisivut
Martina Navrátilová

**Martina Navrátilová**  (alun perin **Martina Šubertová**, s. 18. lokakuuta 1956 Revnice, Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkoslovakialaislähtöinen yhdysvaltalainen entinen naistenniksen ykköspelaaja. Hän muutti kotimaastaan Yhdysvaltoihin vuonna 1975 ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1981.

Navrátilová voitti urallaan 18 Grand Slam -mestaruutta kaksinpeleissä, joista puolet tuli arvostetuimmassa Wimbledonin tennisturnauksessa. Uransa viimeisinä vuosina hän keskittyi nelinpeleihin, joissa Grand Slam -mestaruuksia tuli lisää 41 kappaletta (31 naisten nelinpelissä ja 10 sekanelinpelissä). Viimeisimpänä tuli Yhdysvaltain avointen mestaruus sekanelinpelissä vuonna 2006 50-vuotispäivän kynnyksellä.

Navrátilová voitti urallaan ennätykselliset 167 WTA-turnausta. Tässä tilastossa seuraavina ovat Navrátilován kilpakumppanit Chris Evert (154) ja Steffi Graf (107). 

Navrátilová on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1979 ja 1982–1986.

*[[Urheilulehti]]* arvioi hänet 2009 kaikkien aikojen menestyneimmäksi tennispelaajaksi sekä myös kautta aikain parhaaksi homo- tai biseksuaaliseksi urheilijaksi.

## Yksityiselämä
Navrátilová avioitui häntä 16 vuotta nuoremman, entisen vuoden 1991 Miss Neuvostoliiton Julia Lemigovan kanssa vuonna 2014 New Yorkissa. He olivat tavanneet vuonna 2000 ja seurustelleet vuodesta 2005 lähtien.  Navrátilová kosi Lemigovaa vuoden 2014 Yhdysvaltain avointen miesten semifinaalin jälkeen. Polvistuneena tapahtunut kosinta näytettiin Yhdysvaltain avointen pääkentän suurella valotaululta ja vastaus oli myönteinen.

## WTA-voitot rajapyykeittäin

* 1. voitto = 1974 – Orlando
* 10. voitto = 1977 – Minnesota
* 20. voitto = 1978 – Seattle
* 50. voitto = 1981 – Dallas
* 75. voitto = 1983 – Eastbourne
* 100. voitto = 1985 – Australian avoimet
* 150. voitto = 1990 – Indian Wells
* 167. voitto = 1994 – Paris Indoors 

## Lähteet

 

## Aiheesta muualla
Pyhätunturi (Kittilä)

**Pyhätunturi** (449,8 metriä) on tunturi Kittilässä Kätkätunturin (504,6 metriä) länsipuolella. Samalla seudulla sijaitsevat Levitunturi (531 metriä) laskettelukeskuksineen sekä Sirkan kylä. 

Tästä Pyhätunturista noin 18,5 kilometriä länsilounaaseen löytyy Kittilän toinen Pyhätunturi. 

## Lähteet
Huornit

**Huornit** ovat kuvitteellisia Keski-Maan olentoja J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*. Huornit ovat puunkaltaisia, tietoisia ja liikkumaan kykeneviä olentoja. Entteihin verrattuna ne ovat kuitenkin huomattavasti passiivisempia ja muistuttavat enemmän puita. Ne ovatkin kenties enttien tietoisiksi herättämiä puita, tai mahdollisesti osin myös miltei puiksi degeneroituneita enttejä.

Huornit mainitaan vain *Kahdessa Tornissa*, *Tarun sormusten herrasta* toisessa osassa, jossa niitä käskee Puuparta-entti ja ne auttavat ''rohirrim''ia Ämyrilinnan taistelussa. On myös mahdollista, että Konnun vieressä sijainneen Vanhan Metsän puut, ainakin metsää hallinnut mätäsydäminen *[[Vanha Halavaukko]]*, olisivat huorneja. Huornit vihaavat örkkejä ja kirveitä (siksi ne suhtautuvat epäilyksellä kääpiöihin, jotka ovat tunnettuja kirveen käytöstään).

Huornit peittivät Helmin Syvänteellä kuolleet örkit kiviröykkiön alle, joka sittemmin nimettiin Kuolleeksi Kummuksi jolle yksikään ihminen ei astunut jalallaan. Ihmisten tietämättä huornit olivat tappaneet suuren osan tuon sodan örkeistä ja metsään paenneetkaan eivät säästyneet huornien marssivan armeijan läpi.
Kätkätunturi

**Kätkätunturi** sijaitsee Kittilän kunnassa pienen matkan päässä Sirkan kylästä lounaaseen. Tunturin korkeus on 504,6 metriä. Muutama kilometri Kätkätunturin itäpuolella kohoaa Levitunturi.

Tunturin korkeudeksi on ilmoitettu myös 498 metriä. Tunturi sijaitsee Immeljärven länsirannalla.

## Katso myös
* Luettelo Suomen korkeimmista kohdista
* Luettelo Suomen suurimmista prominensseista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ismo Lius

**Ismo Lius** (s. 30. marraskuuta 1965 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan Lius oli hyökkääjä. Hän pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla 335 ottelua ja teki 189 maalia.

Valmentajana hän on valmentanut FC Lahtea, FC Hämeenlinnaa, FC KooTeePeetä, FC Kuusysiä ja KuPSia. Nykyyän Lius toimii Palloliitossa.

## Pelaajaura
Lius nousi Kuusysin edustusjoukkueeseen 15-vuotiaana ja debytoi 1. divisioonassa elokuussa 1981. Heti ensimmäisessä ottelussa hän teki kaksi maalia. Kauden 1982 Lius pelasi vain seuran B-junioreissa, koska ei jaksanut kovan harjoittelun jälkeen pelata edustusjoukkueessa. Seuraavan kauden Lius pelasi edustusjoukkueessa, mutta teki vain yhden maalin. Kaudella 1984 Lius teki jo yhdeksäntoista maalia ja johdatti joukkueen Suomen-mestaruuteen. Kaudella 1985–1986 Kuusysi eteni Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta Lius myytiin talveksi Belgiaan. Hän teki paluun kuitenkin jo keväällä, ja johdatti Kuusysin mestariksi.

Kauden 1989 SM-kullan jälkeen Lius siirtyi Örgryteen. Harjoituskausi seurassa sujui hyvin, mutta lopulta Lius penkitettiin. Tämän takia hän halusi palata Suomeen ja siirtyikin HJK:n paitaan. Kauden 1992 Suomen-mestaruuden jälkeen Kuusysi halusi Liuksen takaisin ja hän siirtyikin seuraan kaudeksi. Yhden kauden jälkeen Lius teki paluun HJK:hon, josta hän siirtyi vielä  RoPSiin sekä MyPaan. Pääsarjauransa hän lopetti kesällä 1999 FC Lahden paidassa.

## Saavutukset

* Suomen mestaruus 1984, 1986, 1989,  ja 1992
* Suomen cupin voittaja 1983 ja 1987
* Suomen vuoden jalkapalloilija 1985
* Nuorten maajoukkueen paras pelaaja 1984
* Lupaava pelaaja 1984
* SM-sarjan maalikuningas 1985, 1986, 1988, 1989 ja 1992

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet