open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jukka Järvinen

**Jukka Järvinen** (s. 13. elokuuta 1964 Helsinki on suomalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä. 

Amatööriurallaan "Pyöveli" Järvinen voitti kolme Suomen mestaruutta. Hän voitti Suomen mestaruuden myös ammattilaisena vuonna 1996. Ammattilaisurallaan Järvinen voitti 25 ottelua (joista 9 tyrmäysvoittoa) ja hävisi 6 ottelua. Järvisen manageri oli yhdysvaltalainen Gary Trevett, sama kuin nyrkkeilijä Jyri Kjällillä.

Järvinen lopetti ammattinyrkkeilyuransa lopullisesti vuonna 2005. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Järvinen valittiin SDP:n listalta Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi. Vuoden 2017 kunnallisvaaleissa hän uusi paikkansa.

## Yksityiselämä
Järvinen on lopettanut alkoholin käytön 13. syyskuuta 1998 ja tullut uskoon. Hän toimi pitkään päihdetyöntekijänä Helsingin vieraskodissa. Työnsä ohessa hän opiskeli sosionomiksi valmistuen loppuvuodesta 2017. Järvinen on seurustellut vuoden 2016 helmikuusta lähtien musiikkipedagogin ja laulaja Reeta Viljamaan kanssa. He ovat naimisissa ja heillä on poika. Järvisellä on ennestään aiemmasta liitostaan syntynyt tytär.

## Ammattilaisottelut

## Lähteet
Porto Velho

**Porto Velho** () on 462&nbsp;000 asukkaan kaupunki Brasiliassa Rondônian osavaltiossa. Se toimii osavaltion pääkaupunkina ja sijaitsee sen luoteisosassa, Amazonin sivujoen Madeiran varrella, noin 160 kilometriä Bolivian rajasta koilliseen. Kaupunkia ympäröi Amazonin sademetsä ja sen lähistöllä sijaitsee useita luonnonpuistoja.

Porto Velho sai kunnallishallinnollisen aseman vuonna 1915. Kaupunki toimi aikaisemmin pohjoisena päätepisteenä Madeira–Mamoré-radalle, joka rakennettiin ohittamaan Madeirajoen kosket Porto Velhon ja Guajará-Mirimin välillä. Rataa pitkin rahdattiin luonnonkumia Mato Grosson osavaltiosta ja Bolivian koillisosista, mutta se on sittemmin lakkautettu. Radan yhteyteen on rakennettu kuitenkin suosittu museo.

Porto Velhosta on muodostunut merkittävä talouden, liikenteen ja hallinnon keskus. Kaupungin lähistöltä louhitaan tinaa ja kultaa ja sen lentoaseman kautta viedään ulkomaille puutavaraa, lääkekasveja ja kasviöljyä. Kaupunki on myös yksi tärkeimmistä Madeirajoen satamista, ja sen kautta kulkee maantie BR-364, joka johtaa Acren pääkaupungista Rio Brancosta lännessä Brasilian suurimpaan kaupunkiin São Pauloon kaakossa. Sieltä on rakennettu myös maantie BR-319 Amazonasin pääkaupunkiin Manausiin koillisessa.

Porto Velhon tunnuksena pidetään kolmea suurta vesisäiliötä, jotka on kuvattu myös sen lippuun; säiliöt on asetettu aukiolle kaupungin keskustassa. Merkittävimpiä kulttuurirakennuksia ovat kulttuurikeskus Casa da Cultura Ivan Marrocos, Sagrado Coração de Jesusin katedraali ja rondônialaista kulttuuria esittelevä Museu Palácio da Memória Rondoniense. Paikallisia ruokia ovat esimerkiksi:
* *tacacá*, katkaravuista, maniokkijauhoista ja parakrassin lehdistä valmistettu keitto, jonka syöminen voi aiheuttaa kihelmöintiä tai puutumisen tunnetta suussa;
* *caldeirada*, paikallisista kaloista, tyypillisesti mustapakusta tai kiklasta valmistettu muhennos;
* *torta de cupuaçu*, kaakaopuun sukuisen cupuaçun hedelmistä tehty piirakka.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jari Nieminen

**Jari Antero ”Heinä” Nieminen** (s. 1962 Kemi) on suomalainen kitaristi. Hän on soittanut uransa aikana useissa kokoonpanoissa ja toiminut sessiomuusikkona. Nieminen on soittanut muun muassa Tapani Kansan, Tommi Läntisen, Muskan, Jope Ruonansuun ja Rajattoman albumeilla.

Nieminen soitti Dingossa kitaraa loppuvuonna 2002. Kyseessä oli yhtä esiintymistä varten koottu erikoiskokoonpano. Sama kokoonpano esiintyi vuoden 2003 puolella kerran nimellä Neumann Band Plays Dingo.

## Levytyksiä
* Jukka Gustavson featuring Jari Nieminen: *[[Prognosis]]* (2019)

## Lähteet
Con Air – lento vapauteen

**Con Air – lento vapauteen** on yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1997. Elokuvan ohjasi Simon West, ja sen pääosissa esiintyvät Nicolas Cage, John Malkovich, John Cusack, Ving Rhames, Steve Buscemi, Monica Potter ja Landry Allbright.

Elokuva kertoo sotilaasta nimeltä Cameron Poe, joka joutuu vankilaan taposta. Kun Poe on vapautumassa kahdeksan vuoden istumisen jälkeen hyvästä käytöksestä, hän joutuu vankien siirtolennolle uuteen vankilaan. Huippuvaaralliset vangit kaappaavat koneen ja käyttävät sitä pakenemiseen. Poe olisi voinut poistua koneesta välilaskun aikana, mutta hän ei tehnyt niin pelätessään sellitoverinsa ja joidenkin panttivankien kuolevan. 

Elokuva oli ehdokkaana parhaimpien äänitehosteiden sekä parhaan musiikin Oscar-palkinnoista, mutta molemmat palkinnot myönnettiin ''Titanicille''.

## Rooliluettelo

## Lähteet
Bahia

**Bahia** on yksi Brasilian 26 osavaltiosta, ja se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla maan koillisosassa. Osavaltio on maan neljänneksi väkirikkain (São Paulon, Minas Geraisin ja Rio de Janeiron osavaltioiden jälkeen) ja kooltaan viides. Kyseessä on myös tärkeä historian ja kulttuurin keskus. Bahian pääkaupunki on Salvador (virallinen nimi São Salvador da Bahia de Todos os Santos) ja se sijaitsee Atlantin valtameren ja Todos Santosin lahden kohtaamispaikassa. Kaupungin perustivat portugalilaiset vuonna 1549. Osavaltio on Brasilian tärkein kaakaon tuottaja.

Salvadorin lisäksi muita kaupunkeja osavaltiossa ovat muun muassa Ilhéus, Itaparica ja Lençóis. Bahian osavaltiossa on arviolta 15&nbsp;276&nbsp;566 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 564&nbsp;831 neliökilometriä.

## Osavaltion suurimmat kaupungit ja niiden asukasluvut

*Salvador – 2 631 831 
*Feira de Santana – 519 173 
*Vitoria da Conquista – 281 684 
*Ilhéus – 221 294 
*Itabuna – 202 523 
*Juazeiro – 198 065 
*Camacari – 186 399 
*Jequie – 148 449 
*Alagoinhas – 136 868 
*Lauro de Freitas – 136 258 
*Barreiras – 130 512 
*Porto Seguro – 127 048 
*Teixeira de Freitas – 118 681 
*Simoes Filho – 105 117 
*Paulo Afonso – 101 568 
*Eunapolis – 91 085 
*Santo Antonio de Jesus – 84 057 
*Valença – 82 936 
*Candeias – 81 319

## Aluejako

Bahia on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten seitsemään suuralueeseen:

*Centro Norte Baiano
*Centro Sul Baiano
*Extremo Oeste Baiano
*Salvadorin metropolialue
*Nordeste Baiano
*Sul Baiano
*Vale São-Franciscano da Bahia

Osavaltion alempi hallintoyksikkö on ala-alue, joita Bahiassa on 32. Ala-alueet jakautuvat kuntiin, joita on yhteensä 415.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Osavaltion internetsivut
Salvador (Brasilia)

**Salvador da Bahia** () on kaupunki Brasilian koillisrannikolla. Se on Bahian osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 2&nbsp;675&nbsp;656 vuonna 2010. Kaupungista käytetään joskus myös sen koko nimeä, *São Salvador da Baía de Todos os Santos*. Lisäksi Salvador tunnettiin ennen myös nimellä *Bahia*, joka nykyään viittaa kuitenkin lähinnä osavaltioon. 

## Maantiede
Salvador sijaitsee niemimaan kärjessä, joka suojaa hyvää luonnonsatamaa Atlantin aalloilta.

Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 26–30 astetta, yön alin 21-24 astetta. Sadetta saadaan muulloin 100-250 mm kuukaudessa, maalis- ja huhtikuussa yli 300 mm kuukaudessa.

## Historia
Portugalilaiset perustivat Salvadorin vuonna 1549. Salvador oli Brasilian pääkaupunki vuoteen 1763, jolloin uudesta talouskeskuksesta, Rio de Janeirosta, tuli pääkaupunki. Kaupungissa on yli kolme miljoonaa asukasta, ja se on Brasilian seitsemänneksi suurin kaupunki. 

Kaupungin historiallinen keskusta, Pelourinho, lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1985.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kaupungin verkkosivusto
Minas Gerais

**Minas Gerais** on osavaltio Brasiliassa. Siellä on arviolta 20&nbsp;997&nbsp;560 asukasta (vuonna 2016), joten se on väkiluvultaan Brasilian toiseksi suurin osavaltio. Sen pinta-ala on 586&nbsp;520 neliökilometriä. Osavaltio sijaitsee sisämaassa ja sen pääkaupunki on Belo Horizonte.

Minas Gerais rajoittuu pohjoisessa Bahian ja Goiásin osavaltioihin, lännessä Mato Grosso do Suliin, etelässä São Pauloon ja Rio de Janeiroon sekä idässä Espírito Santoon. Osavaltion lipussa lukee latinankielinen lause *Libertas quæ sera tamen*. Se on ollut virallisesti Minas Geraisin lippuna vuodesta 1946 lähtien.

## Aluejako
Minas Gerais on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten 12 suuralueeseen. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 66 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 853 kuntaan. Suuralueet ovat:

*Belo Horizonten metropolialue
*Campo das Vertentes
*Central Mineira
*Jequitinhonha
*Noroeste de Minas
*Norte de Minas
*Oeste de Minas
*Sul e Sudoeste de Minas
*Triângulo Mineiro e Alto Paranaíba
*Vale do Mucuri
*Vale do Rio Doce
*Zona da Mata

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Osavaltion internetsivut
MagicGate

**MagicGate** on Sonyn vuonna 1999 esittelemä teknologia kopioinnin estämiseen. Se toimii siten, että suojattava sisältö salataan laitteessa ja tämän jälkeen muistikortilla ja lukijalaitteessa oleva MagicGate-piiri kontrolloi sisällön kopiointia. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että haluttaessa suojatun sisällön kopiointi voidaan estää.

MagicGate-teknologiaa käytetään mm. PlayStation 2:ssa ja sen muistikorteissa. Vuodesta 2004 lähtien teknologia on sisällytetty myös Memory Stick-muistikortteihin. Jotkin laitteet, kuten Sonyn Network Walkman, sallivat ainoastaan MagicGate-teknologialla varustettujen Memory Stick-muistikorttien käytön.

## Aiheesta muualla
*Sony OpenMG
Oili Mäki

**Olga "Oili" Mäki** (oik. *Tirkkonen*, o.s. *Muru*, 10. toukokuuta 1925 Oritselkä, Mantsinsaari, Salmi – 25. elokuuta 2011) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja professori. Hänen vanhempansa olivat Nikita Vasiljev Muru ja Pelagia Vasiljeva, joiden nuorin tytär Olga on.

Mäki kirjoitti ylioppilaaksi 1948 ja opiskeli kirjastotietoa, kaupallisia aineita ja taidetta Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän suoritti opintoja Helsingin yliopistossa, Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän opiskeli myös psykologiaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa.

Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1973, Urho Kekkosen myöntämä professorin arvonimi vuonna 1978 ja Lausannen yliopiston taideakatemian jäsenyys 1982.

Mäki teki 24 kirjaa, tekstiilejä 26 kirkkoon, alttaritaulut 14 kirkkoon. Hän piti kymmeniä kotimaisia ja kansainvälisiä näyttelyitä.

## Ura
Mäen Genevessä 1970-luvun alussa pitämä näyttely oli hänen uransa käännekohta. Näyttely oli menestys, ja hän sai sitä kautta suojelijoita Geneven suurlähetystöstä ja merkittäviltä suomalaisilta sijoittajilta. Teos *Maailmojen synty* herätti ihastusta mutta myös skandaalinkäryä, sanoi Geneven suurlähettiläs Klaus Sahlgren onnittelupuheessaan Oili Mäen juhlissa vuonna 2010.

## Oili Mäki -säätiö
Oili Mäki -säätiön omistamat taiteilijakoti, kutomo, galleriamuseo, tapahtumien pitopaikka ja kahvila ovat sijainneet vuodesta 1967 alkaen Espoon Laajalahdessa (nykyisin alue luetaan Pohjois-Tapiolaan). Museossa on esillä taiteilijan omaa tuotantoa 30 vuoden ajalta: kuvakudoksia, alttaritauluja, maalauksia ja ryijyjä. Museogalleriassa on lisäksi pidetty erilaisia tilaisuuksia kuten seminaareja, konsertteja ja runomatineoita. Taiteilijan kuoleman jälkeen museon tontti purkukuntoisine rakennuksineen joutui myyntiin ja kaikki rakennukset purettiin talvella 2018.

## Kirjoja
* Aabrahamin siemen ja Kalevala, (1985), julk. Kuva ja sana, 
* Iisain juurivesa - Kansojen lippu (1990), 
* Väkevät eksytykset (1983, nimellä Oili Mäki-Tirkkonen), 

## Lähteet
* Professori Oili Mäki – onnittelut, Shalom, s. 10, nro 6/2010
* Salmilaisia kuuluisuuksia

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Oili Mäen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Pernambuco

**Pernambuco** on osavaltio Brasiliassa. Se rajoittuu pohjoisessa Paraíban ja Cearán osavaltioihin, lännessä Piauíhin, etelässä Alagoasiin ja Bahiaan sekä idässä Atlantin valtamereen. Osavaltiossa on arviolta 9&nbsp;410&nbsp;336 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 98&nbsp;146 neliökilometriä. Pernambuco on Brasilian vanhin osavaltio. Ilmasto on pääasiassa trooppinen, korkeammalla sijaitsevat alueet ovat hieman viileämpiä. Pernambucon pääkaupunki on Recife, muita suuria kaupunkeja ovat Jaboatão dos Guararapes, Olinda, Caruaru, Paulista, Petrolina, Cabo de Santo Agostinho ja Vitória de Santo Antão. 

## Aluejako
Pernambuco on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten viiteen suuralueeseen: Agreste Pernambucano, Recifen metropolialue, São Francisco Pernambucano, Sertão Pernambucano ja Zona da Mata Pernambucana. Hallinnollisesti osavaltio on jaettu 19 ala-alueeseen, jotka jakautuvat edelleen 189 kuntaan. Ala-alueet ovat:

*Alto Capibaribe
*Araripina
*Brejo Pernambucano
*Garanhuns
*Fernando de Noronha
*Itamaracá
*Itaparica
*Mata Meridional
*Mata Setentrional
*Médio Capibaribe
*Pajeú
*Petrolina
*Recife
*Salgueiro
*Sertão do Moxotó
*Suape
*Vale do Ipanema
*Vale do Ipojuca
*Vitória de Santo Antão

## Kuvia

Tiedosto:Recife-Boa-Viagem.jpg|Recife
Tiedosto:Cumaru-Zona-rural.jpg|Cumarun aluetta
Tiedosto:Fernando de Noronha - dois Irmãos - praia do sancho.jpg|Fernando de Noronha


## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Osavaltion internetsivut
Auxilia-joukot

**Auxilia-joukot** (, monikko auxiliarii) olivat Rooman armeijan tukijoukkoja. Auxiliat toimivat legioonien tukena esimerkiksi jousimiehinä, keihäsmiehinä (joita käytettiin ratsuväkeä vastaan), kevyenä jalkaväkenä, ratsuväkenä, jousiratsuväkenä, linkomiehinä, keihäänheittäjinä ja raskaana jalkaväkenä.

## Auxilia-joukkojen käytön syyt
Auxilia-joukot eivät olleet "virallisesti" osa Rooman armeijaa, eikä heillä ollut kansalaisuutta, mutta he olivat erittäin tärkeitä Rooman armeijassa, sillä Rooman kansalaisuus ei ollut yleinen, ja asepalveluksen suorittaminen merkitsi perinnöllisten Rooman kansalaisoikeuksien saamista. *(Augustuksen valtakauden aikana Roomassa oli vain noin 7 miljoonaa kansalaista ja koko väkiluku oli lähellä 70 miljoonaa)* Toisaalta vain kansalaiset saivat liittyä legioonaan. Auxiliariuksille maksettiin puolet siitä mitä legioonalaisille maksettiin ja heille annettiin kansalaisuus 20 vuoden palvelun jälkeen, jolloin heidät myös kotiutettiin armeijasta. Auxiliariukset olivat halpoja, joten heistä tuli erittäin tärkeitä rajajoukkoja etenkin myöhemmin, kun Rooman valtakunta siirtyi puolustukseen. Kun Caracalla vuonna 212 taloudellisista syistä antoi lähes kaikille kansallisuuden, ero legioonalaisten ja auxiliariusten välillä tuli lähes mitättömäksi. Myöhemmin auxiliariuksia alettiin rekrytoida Rooman kansalaisista.

## Auxilia-joukkojen tehtävät
Useimmin käytettyjä auxilioita olivat kuitenkin jousimiehet, keihäsmiehet ja ratsuväki. Ratsuväkeä roomalaisilla oli joskus liiankin vähän, joten he usein palkkasivat auxilia-ratsuväkeä (*equites auxiliarii*) muun muassa germaaneista, numidialaista, skyyteistä, sarmaateista ja alaaneista, joista saatiin luultavasti parasta ratsuväkeä. Keihäsmiehiä saatiin lähes mistä tahansa. He käyttivät peruskeihästä eikä Pilum-keihästä, joka oli tarkoitettu heittokeihääksi. Todella hyviä jousimiehiä saatiin esimerkiksi Palestiinasta, Palmyrasta ja Kreetalta. Erittäin hyviä linkomiehiä saatiin puolestaan Baleaareilta. Heitä käytettiin legioonassa, koska linkojen etuna oli se, että kivet olivat vaikeasti havaittavissa ilmassa niiden pienuuden takia. Lisäksi linkomiehet olivat melko tehokkaita ei-panssaroituja kohteita vastaan ja heiltä loppuivat harvoin ammukset toisin kuin jousimiehiltä. Sitäkin tärkeämpää oli, että linkomiehet ja jousimiehet täydensivät toisiaan. Nuolet iskeytyivät kohteisiinsa korkeahkon lentoratansa vuosi yläviistosta. Tämä pakotti vastapuolen taistelijat nostamaan kilpensä niitä vastaan siten, että alaruumis tai ainakin jalat ja nivuset jäivät suojattomiksi. Linkomiesten samaan aikaan ampumat ammukset sen sijaan lensivät huomattavasti suoremmassa linjassa ja saattoivat näin paljastuneet ruumiinosat vaaraan.

Monet auxiliariukset suorittivat myös armeijassa siviiliammattitutkinnon. Kaikkien aikojen tunnetuin auxiliarius lienee ollut apostoli Paavalin isä, joka oli oppinut auxiliariuksena teltantekijän ammatin ja saanut perinnöllisen Rooman kansalaisuuden.

## Katso myös
* Foederati

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
* 
*   
*  
*  
*  
*
Bondage

**Bondage**n eli sitomisen voi nähdä eräänä sadomasokismin muodoista. Englanninkielinen sana *bondage* tarkoittaa sananmukaisesti 'sidontaa'. Bondagesta nauttivat saavat mielihyvää liikkumiskyvyn rajoittamisesta tai sitomisvälineiden puristavasta tunteesta, ja bondage voi olla myös pelkkää rentoutumista ilman seksiä. Sidonta tapahtuu yleensä joko narulla tai nahkaisilla tai metallisilla kahleilla. Myös arkiasusteet kuten vyöt, huivit ja kaulaliinat sopivat sitomiseen.

Bondage saattaa liittyä myös roolileikkeihin tai muihin sadomasokismin muotoihin. Tällöin tavanomaisia rooliasuja bondage-seksissä on alistuvalla naisella sihteerin, sairaanhoitajan, paimentytön, nunnan tai koulutytön asu, alistuvalla miehellä puolestaan erilaiset orjan asuksi suunnitellut nahkavaljaat ja kahleet. Sitovalla osapuolella voi olla esimerkiksi natsiupseerin, poliisin tai vanginvartijan univormu. 

Bondagea vastaava lääketieteellinen sana on merintofilia ().

## Bondage-vaatetus

* Catsuit
* Kalukukkaro
* Kantoliina
* Korsetti
* Kravatti
* Pakkopaita
* Rintaliivit 
* Tukisukka

## Luettelo erästä sidonnan lajeista

* *Asymmetric bondage*,  epäsymmeerinen sitominen, monia muunnelmia
* *Balltie*,  sitominen sikiöasennossa
* *Bottom bondage*, pakaroiden sitominen
* *Boxtie*,  sitominen selän taakse ranteesta kyynärpäähän
* *Breast bondage*, rintojen sitominen
* *Crotch rope*, sitominen nivusen tai häpyhuulen kautta
* *Elbow bondage*, sitominen kyynärpäät yhteen
* *Frogtie*, sitominen nilkka ja reisi yhteen, sammakkoasennossa
* *Hammerlock*,  ranteiden yhteensitominen hartioiden taakse
* *Head bondage*, pään sitominen
* *Hogtie*, ranteiden ja nilkkojen yhteensitominen selän takana

* *Lotustie*,  sitominen nilkat toiseen polveen ja sääret yhteensidottuna
* *Mummification*, pakkaaminen materiaaleihin päästä varpaisiin 
* *Over-arm tie*, ranteiden yhteensitominen pään taakse
* *Reverse prayer position*, koko käsivarren yhteensitominen hartiasta sormiin
* *Rope harness*, koko vartalon sitominen hartioista nilkkoihin
* *Savagetie*, sitominen nilkat ristiin ja ranteet selän taakse ristiin 
* *Shibari Japanibondage*, monia muunnelmia, usein tiukka sidonta
* *Shrimptie*, sitominen edestä kaula ja nilkat yhteen, katkarapuasennossa
* *Spreadeagle*, sitominen haara-asennossa, jalat ja kädet erillään johonkin kiinni
* *Strappado bondage*, selän takaa ranteet yhteensidottuna vetämällä johonkin ylös kiinni
* *Suspension bondage*,  riippumissitominen, henkilö roikkuu sidottuna

## Katso myös
* BDSM 

## Aiheesta muualla

* 
* 
*
Paringajärvi

**Paringa** on järvi Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee 30 kilometriä pohjoiseen Haastin kaupungista Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsirannikolla. Järvi sijaitsee kuuden kilometrin päässä sisämaassa Tasmaninmeren rannalta.

Paringan laskujoki on Hall, joka laskee Paringajoen kautta Tasmaninmereen. Joissa ja järvessä viihtyy muun muassa kuningaslohi. Järven ympäristössä elää useita lintulajeja, kuten silkkiuikku, uudenseelanninsotka, lapasorsa, sinisorsa, mustajoutsen sekä merimetso.

## Lähteet
Paringa

**Paringa** tarkoittaa seuraavia paikkoja:

* Paringa, kaupunki Australiassa
* Paringajärvi, järvi Uudessa-Seelannissa
* Paringajoki, joki Uudessa-Seelannissa.
Otanmäen rata

**Otanmäen rata** on Suomen rataverkon osuus, joka haarautuu Iisalmen–Kontiomäen radasta Murtomäen asemalla, ja jatkuu Kajaanin kaupungin Otanmäkeen. Rataosan pituus on 25,7 kilometriä eikä sitä ole sähköistetty. Rataosuus luokitellaan vähäliikenteiseksi sivuradaksi, ja nykyisin sillä on ainoastaan satunnaista tavara- ja virkatarveliikennettä.

## Historia
Otanmäen rata rakennettiin Otanmäen kaivoksen kuljetustarpeisiin. Radan rakentamista oli mietitty jo vuonna 1942, mutta sodan takia suunnitelma viivästyi. Radan rakentaminen aloitettiin heinäkuussa 1951 ja se pyrittiin saamaan liikennekuntoon mahdollisimman nopeasti, jotta kaivoksen rautatiekuljetukset voitaisiin aloittaa. Väliaikainen liikenne aloitettiin jo toukokuussa 1952, mutta yleiselle liikenteelle rata avattiin 1. marraskuuta 1953. Radan rakennystyöt päättyivät lopullisesti vasta syyskuussa 1955. Rataosalle rakennettiin tieliikenteelle neljä ylikulkusiltaa, ja liikennepaikkoja tuli kolme, Alava, Humpinmäki ja Otanmäki. Rata kiskotettiin 30 kilon (30 kg/m) kiskoilla. Otanmäen radan rakentamiseen oli käytetty vuoden 1956 loppuun mennessä noin miljardi markkaa.

Myöhemmin Murtomäelle rakennettiin kolmioraide, jotta junia ja vetureita voitiin kääntää helpommin. 1950-luvulla ehdotettiin Otanmäen radan jatkamista joko Oulu–Kontiomäki-radalle Nuojuaan tai Pohjanmaan radalle Tuomiojaan, mutta kumpaakaan suunnitelmaa ei toteutettu.

Kaivokselta lähti useita junakuormia viikossa, ja ne kuljetettiin pääasiassa Oulun satamaan, josta ne laivattiin maailmalle.

Kaivoksen toiminnan päättyminen vuonna 1985 vähensi radan liikennettä huomattavasti. Kaivoksen tilalle perustettiin vaunutehdas. Radan kunnossapitoa on jatkettu yksinomaan Transtechin Otanmäen vaunutehtaan takia, koska tehtaalla valmistettavan rautatieliikennekaluston kuljetukseen ei ole vaihtoehtoista kuljetusmuotoa. Radalla on myös Fingridin muuntajankuormauspaikka.

## Lähteet
Tver

**Tver** (), aikaisemmin *Kalinin* () (1931–1990),  on kaupunki Venäjän federaatiossa Volga- ja Tvertsa-jokien yhtymäkohdassa Tverin alueella, 167 kilometriä Moskovan luoteispuolella. Vuonna 2010 Tverissä, joka on alueensa pääkaupunki, asui 404&nbsp;000 asukasta, osa heistä tverinkarjalaisia. 

## Historiaa

Ensimmäinen kirjallinen maininta Tveristä on vuodelta 1164. Alkuaan Tver kuului Novgorodille ja vuodesta 1209 alkaen Vladimir–Suzdalin ruhtinaskunnalle. Tver oli Tverin ruhtinaskunnan pääkaupunkina vuodesta 1246 lähtien. 1300–1400-luvuilla kaupunki oli tärkeä talouden ja kulttuurin keskus. Vuonna 1485 se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuonna 1569 Iivana IV:n sotajoukot ja vuonna 1609 puolalaiset hävittivät Tveriä ja sen lähialueita.

1700- ja 1800-luvuilla Tveristä tuli merkittävä liikenteen ja kaupan keskus. Vuodesta 1775 se oli Tverin kuvernementin pääkaupunki. 1800-luvun jälkipuoliskolla kaupunkiin perustettiin tekstiiliteollisuutta ja mm. junanvaunuja valmistava tehdas.

Vuosien 1931 ja 1990 välisenä aikana Tver tunnettiin nimellä *Kalinin*. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset joukot miehittivät ja hävittivät kaupunkia. 

Tveristä on kotoisin muun muassa 1400-luvulla elänyt kauppias ja tutkimusmatkailija Afanasi Nikitin.

## Liikenteestä ja talouselämästä

Tverin rautatieasema valmistui 1850, rautatieliikenne Pietarin ja Moskovan välillä alkoi 1851. Sijainti kahden suurkaupungin välissä ja rooli alueensa (lääninsä) pääkaupunkina takaa nykyisin kattavat rautatieyhteydet eri puolille Venäjää ja ulkomaillekin (esimerkiksi Helsinkiin ja Tallinnaan).

Keskeinen Pietarin ja Moskovan yhdistävä M10-valtatie () kulkee Tverin kautta, tosin sisältäen ohikulkumahdollisuuden kaupungin eteläpuolitse. 

Kaupungin länsilaidalla, 10 kilometriä keskustasta länteen, sijaitsee sotilasrahtikoneiden kotikenttänä toimiva Tver-Migalovon lentotukikohta.

Tverissä sijaitsi suomalaisen yrityksen Pauligin kahvipaahtimo, mutta yritys myi paahtimonsa yksityiselle sijoittajalle Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Kauppasummaa ei julkistettu ja brändi poistui Venäjältä vuonna 2022. 

## Katso myös

* Tverin Karjala

## Lähteet
Haaparannan rautatieasema

**Haaparannan rautatieasema** () on Tornionjoen länsirannalla Haaparannan kaupungissa Ruotsissa sijaitseva rautatieasema. Haaparanta on Suomen rataverkon läntisen rautatieyhdysliikenteen ainoa kiinteä raja-asema. Asemarakennus valmistui vuonna 1918. 

Ruotsin Liikennevirasto käyttää Haaparannan lyhenteenä kirjainyhdistelmää **Hp**. Suomen Väylävirasto käyttää lyhennettä **Hpa**.

## Asemarakennus
Punatiilinen asemarakennus on rakennettu vuosina 1915–1919, ja sen on suunnitellut Statens Järnvägarin pääarkkitehti Folke Zettervall. Nykyään asemalla toimii Ungdomens Hus "Station" eli nuorisotalo "Asema". 

## Liikenne
Aiemmin Tornion ja Haaparannan välillä hoidettiin henkilökuljetusta sekä VR:n leveäraiteisilla että SJ:n normaaliraiteisilla kiskobusseilla, mutta VR:n yhdysliikenne lakkasi keväällä 1988 ja SJ:n 1992. Nykyisin maiden välisellä radalla on vain tavaraliikennettä, joka käsittää muun muassa Outokummun terästehtaan tuotteiden kuljetuksia Ruotsiin. Ruotsin sisäinen henkilöliikenne Haaparannalle lakkautettiin vuonna 1992. Lisäksi Svenska Tågkompaniet ajoi kesällä 2000 koeluonteista matkustajaliikennettä Luulaja–Haaparanta. Henkilöliikenne Haaparannalta etelään Bodeniin ja Luulajaan aloitettiin uudestaan kolmella päivittäisellä Norrtågin junaparilla huhtikuussa 2021.

## Raideleveydet
Haaparannan aseman ratapihalla on kahden eri raideleveyden raiteita: Suomessa on käytössä leveäraiteinen 1&nbsp;524&nbsp;millimetrin raideleveys ja Ruotsissa standardilevyinen 1&nbsp;435&nbsp;millimetrin raideleveys. Tämän vuoksi Suomen ja Ruotsin rautateiden ratapihat ovat Haaparannalla toisistaan erillään. Valtioiden rajan ylittävässä rahtiliikenteessä rahti on siirtokuormattava suomalaisista vaunuista ruotsalaisiin tai päinvastoin. Käytössä on myös raideleveyden vaihtolaite, jolla erikoispyöräkerroilla varustettujen vaunujen raideleveyttä voidaan muuttaa junan liikkuessa. Vaunuissa, joita ei ole varustettu erikoispyöräkerroilla, on pyöräkerrat vaihdettava raideleveyden vaihtuessa. 

Sekä siirtokuormaus että pyöräkertojen vaihto vaatii aikaavievää ja kallista työtä, joten raideleveyden vaihtojärjestelmän käyttöä tullaan tulevaisuudessa laajentamaan .

Haaparannan ja Tornion rautatieasemien välisellä Tornionjoen ylittävällä rataosalla kulkee nelikiskoraide, jossa lomittain ovat 1&nbsp;524&nbsp;mm ja 1&nbsp;435&nbsp;mm raideleveydet. Tätä osuutta voivat käyttää sekä suomalaiset että ruotsalaiset junat.

## Sähköistys
Vuonna 2023 aloitettiin Laurila–Tornio–Haaparanta-rataosuuden sähköistäminen, ja vuonna 2024 aloitettiin Haaparannan aseman uuden, leveäraiteisen asemalaiturin rakentaminen. Hankkeen tavoite oli mahdollistaa henkilöliikenteen uudelleen käynnistäminen Luulajasta Haaparannan ja Tornion kautta Helsinkiin. Sähköistetty rata vihittiin käyttöön 27. tammikuuta 2025, mutta matkustajaliikenne odottaa suunnittelutyön valmistumista, kuten rahoituspäätöstä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Murtomäki (Kajaani)

**Murtomäki** on kylä Kajaanin kaupungissa, noin 18 kilometriä keskustasta etelään. Kylän asukasluku on 34 (31. joulukuuta 2004).

Kylä sijaitsee Otanmäen radan, Talvivaaran radan ja Iisalmen–Kontiomäen radan risteyskohdassa. Murtomäen rautatieaseman läheisyydessä on yhä jäljellä useita alkuperäisiä rautatien rakennuksia, mukaan lukien Bruno Granholmin suunnittelema asemarakennus.

Murtomäen eteläpuolella noin 34 kilometriä Kajaanin keskustasta on Rasimäen kylä, joka sijaitsee viitostien varrella ja sen ympäristössä.
Iisalmi–Kontiomäki-rata

**Iisalmen–Kontiomäen radalla** tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Iisalmesta Kajaanin kautta Kontiomäelle. Rataosuus Iisalmesta Kajaaniin valmistui vuonna 1904 ja 25 kilometrin pituinen loppuosuus Kontiomäelle tammikuussa 1924. Koko rataosan pituus on 108,4 kilometriä.

Rata toi valmistuessaan Kajaanin kaupungille sen kauan kaipaaman kiinteän liikenneyhteyden. Sen merkitys Kainuun alueen kehittymisessä on siten ollut merkittävä.

Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Iisalmen rautatieasemalta.

Rataosan sähköistys valmistui 1. lokakuuta 2006. 

## Historia
Rautatietä Kajaaniin toivottiin jo siitä saakka, kun Savon rata Kuopioon saakka valmistui. Senaatille esitettiin useita toivomuksia radan saamisesta Kajaaniin, ja viimein radan rakentamispäätös saatiin.

Iisalmen–Kontiomäen rataosuus toimii Savon radan pohjoisena jatkeena, ja yhdistää Savon Ouluun Oulujärven pohjoispuolitse kulkevaa Oulun–Kontiomäen rataa pitkin.

Rataosan asemarakennukset suunnitteli rautatiehallituksen tuolloinen pääarkkitehti Bruno Granholm. Kalliomäen, Kajaanin ja Kontiomäen asemia lukuun ottamatta asemat kuvastavat Granholmille tuttua kansallisromanttista linjausta. Monilla rataosan asemilla myös rautatien muut rakennukset ovat säilyneet. Rataosuuden asemista on purettu Soinlahden (palanut), Kainuunmäen, Rasimäen, Kuluntalahden ja Jormuan (siirretty) asemat.

Kaunein esimerkki rataosan asemarakennuksista löytynee Kajaanin Kivimäeltä, jossa on kunnostettu alkuperäiseen asuunsa Granholmin suunnittelema *[[platformskjul]]*-tyypin pysäkkirakennus käymälöineen.

Rataosan kauneimpana asemarakennuksena pidetään usein myös Gustaf Nyströmin suunnittelemaa Kajaanin nikkarityylistä asemarakennusta, jota useasti kutsutaan Suomen kauneimpiin kuuluvaksi asemaksi. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1904–1905.

Sähköistys osuuksilla Oulu–Kontiomäki–Iisalmi sekä Kontiomäki–Vartius otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2006. Jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006. Sähköistystöiden yhteydessä rataosan vanhat sähköiset sekä mekaaniset turvalaitteet korvattiin tietokoneasetinlaittein.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rasti

**Rasti** on kilpailun suoritus- tai välipiste. Eri kilpailulajeissa rasteilla voi olla myös tehtäviä suoritettavana. Myös suuremmissa koulutustapahtumissa rasti-nimitystä käytetään kuvaamaan eri alojen tai aiheiden opetuspisteitä.

Etenkin suunnistus perustuu rastien löytämiseen ja niiden kautta kulkemiseen. Suunnistuksessa rastit on merkitty karttaan yleensä viininpunaisilla ympyröillä, jotka ovat yhdistetty toisiinsa samanvärisin viivoin. Rastit on tyypillisesti myös numeroitu ja kierrettävä numerojärjestyksessä. Suunnistuskilpailuissa voi tavallisten rastien lisäksi olla niin sanottuja *hajontarasteja*, joiden seurauksena kaikki kilpailijat eivät käy aivan samoilla rastipisteillä. Hajontarasteilla maastossa on melko lähellä toisiaan muutama erillinen rastipiste, joista suunnistaja käy vain yhdellä, hänen karttaansa merkityllä rastilla. Hajontarastit pyritään sijoittelemaan tyypillisesti niin, että kaikkien kilpailijoiden suunnistettavan matkan kokonaispituus olisi suurin piirtein yhtä suuri.

Maastossa rasteilla on yleensä oranssi–valkoinen *rastilippu*, joka on tavallisesti kankainen ja kolmisivuisen prisman mallinen. Rastilipun yhden sivun koko on 30 cm × 30 cm. Rastilla on usein suunnistustapahtumasta riippuen myös jonkinlainen leimauslaite, kerättävä koodi tai jokin muu asia, jonka perusteella rastilla käynti voidaan jälkikäteen varmistaa.
Lumpeet

**Lumpeet** eli **neidonlumpeet** (*Nymphaea*) ovat vesikasveja. Niiden maavarsi ja juuristo kasvavat järven tai merenlahden pohjaan. Lumpeiden pitkäruotiset lehdet ja kukkavanat ulottuvat veden pinnalle. Mehevä juurakko on piisamin mieliruokaa.

## Lajit
Lumpeiden sukuun kuuluu 69–91 lajia. Suomessa esiintyy kaksi tai kolme lummelajia lajien rajauksesta riippuen. Lumpeet risteytyvät keskenään helposti.

Suomessa esiintyvät lajit:
* suomenlumme eli pikkulumme (*Nymphaea tetragona*)
* isolummeryhmä (*Nymphaea alba* -ryhmä)
** isolumme (*Nymphaea alba*)
** pohjanlumme (*Nymphaea candida*)
:*Tai* samaksi lajiksi yhdistettynä:
* valkolumme eli lumme (*Nymphaea alba*)
** isolumme (*Nymphaea alba* subsp. *alba*)
** pohjanlumme (*Nymphaea alba* subsp. *candida*)

Risteymät Suomessa:
* näkinlumme (*Nymphaea* × *borealis*, iso- ja pohjanlumpeen risteymä)
* vellamonlumme (*Nymphaea* × *sundvikii*, pohjan- ja suomenlumpeen risteymä)
* iso- ja suomenlumpeen risteymä (*Nymphaea alba* × *tetragona*)

Muita lajeja:
* mustelumme (*Nymphaea capensis*)
* rikkilumme (*Nymphaea sulphurea*)
* sinilumme (*Nymphaea caerulea*)
* tiikerilumme (*Nymphaea lotus*)
* tähtilumme (*Nymphaea nouchali*)
* täplälumme (*Nymphaea guineensis*)

### Lajikkeita
Lumpeiden koristekasveiksi jalostettuja lajikkeita ovat esimerkiksi:
* granaattiallaslumme ('Attraction')
* liilasädelumme ('Carlos Magdalena')
* mustesädelumme ('Kew's Stowaway Blues')
* kelta-allaslumme ('Marliacea Chromatella')
* roihulumme ('Red Flare')

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lumpeet (''Nymphaea'')
* Funet: Lumpeet (''Nymphaea'')
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Nymphaea'' 
* Flora of China: ''Nymphaea''
Suomenlumme

**Suomenlumme** (*Nymphaea tetragona*), joka tunnetaan myös nimellä **pikkulumme**, on kelluslehtinen vesikasvi. Laji on selvästi pienempikukkaisempi kuin isolumme (*Nymphaea alba*).

Suomenlumpeen punakukkainen muoto on Suomessa rauhoitettu.

## Ulkonäkö ja koko

Suomenlumpeen juurakko on pysty, lyhyt ja ohut. Uposlehdet ovat lyhytruotisia ja niiden lapa on pitkänpyöreä ja sileä. Kelluslehtien lehtiruodit ovat ohuita ja litteitä, isoja ilmaonteloita on kaksi kappaletta. Lehtilapa on 7–12 cm pitkä, pitkänpyöreä, ohut, epätasainen ja päältä suonien kohdalta uurteinen. Päältä lehtilapa on kiiltävä, tummanvihreä ja usein punalaikullinen, alta väri vaihtelee vihreästä punaviolettiin. Lavan tyviliuskat ovat pitkiä, suipohkoja ja joskus muuta lapaa pitempiä.

Kukka on maljamainen ja 2–7 cm leveä. Verhiö on nelilehtinen. Teriö on väriltään valkoinen, joskus myös punertava tai kokonaan punainen. Kukkapohjus on neliömäinen, selväolkainen ja leveydeltään noin puolet verhiön pituudesta. Terälehdet ovat toisiinsa ja verholehtiä vastaan painautuneita. Kukan sikiäin on osittain kehänalainen. Heteiden palhot ovat lyhyitä, ponsia leveämpiä ja vaaleankeltaisia. Siitepölyhiukkaset ovat 30–34 µm, hieman pitkänomaisia, läpikuultavia ja rosopintaisia. Luottisäteitä on 5–10. Suomenlumme kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kukkaperä kiertyy. Upoksissa kypsyvän hedelmän siemenet ovat 2–3 mm pitkiä. Muiden lummelajien tapaan myös suomenlumme on myrkyllinen kasvi.

Tieteellisen lajinimensä *tetragona* laji on saanut kukkapohjuksen nelikulmaisesta muodosta.

Suomenlumme voi risteytyä pohjanlumpeen (*Nymphaea alba* ssp. *candida*) kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.

## Levinneisyys
Euroopassa suomenlumpeen levinneisyys on itäinen, Keski-Euroopasta laji puuttuu. 
Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa. Aasiassa suomenlummetta kasvaa muun muassa Venäjällä, Kazakstanissa, Korean niemimaalla, Pohjois-Japanissa, suuressa osassa Kiinaa, Intiassa ja Vietnamissa. Pohjois-Amerikassa lajia kasvaa Alaskasta Kanadan keskiosiin ja Yhdysvaltain luoteisosiin.

Suomessa suomenlummetta kasvaa melko harvinaisena sisämaassa Etelä-Lapin korkeudelle saakka. Varmimmin lajia tapaa Keski-Suomessa ja Pohjois-Karjalassa. Yleisin laji on Ilomantsin alueella.

## Elinympäristö
Suomenlumme kasvaa pehmeäpohjaisissa lammissa ja järvenlahdissa sekä myös hitaasti virtaavassa vedessä.

## Lähteet
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* *Suuri Pohjolan kasvio*. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Suomenlumme (''Nymphaea tetragona'')
* Kasviatlas 2018: Suomenlumpeen (''Nymphaea tetragona'') levinneisyys Suomessa
* Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Suomenlumme (''Nymphaea tetragona'')
* Luontoportti: Suomenlumme (''Nymphaea tetragona'')
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Nymphaea tetragona'' 
* Flora of China: ''Nymphaea tetragona'' 
* Taivalkosken lukio: Suomenlumme
Lumme

**Lumme** tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:

* Lumpeet (*Nymphaea*), kasvisuku
** Lumme eli valkolumme (*Nymphaea alba*), lummelaji
* 2600 Lumme, asteroidi
* Lumme Energia, suomalainen energiayhtiö

## Sukunimi
* Aatto A. Lumme, oik. *Aatto A. Liljeström* (1868–1922), kapellimestari ja säveltäjä
* Alpo Lumme (1890–1973), sosialidemokraattinen poliitikko
* Anna-Leena Lumme (s. 1978), kapellimestari ja trumpetinsoiton opettaja
* Antero Lumme (1934–2016), kilpapyöräilijä
* Johanna Lumme (s. 1990), kuvataitelija, kuvittaja ja kirjailija
* Jouko Lumme (s. 1946), elokuvaäänittäjä
* Jyrki Lumme (s. 1966), jääkiekkoilija
* Kari Lumme (1942–2013), tähtitieteilijä, professori
* Kimi Lumme (s. 2009 tai 2010), lapsinäyttelijä
* Lea Lumme (1910–1994), järjestövaikuttaja, agronomi
* Leena Lumme (s. 1941), kuvittaja
* Otto Lumme (1873–1957), liikemies
* Paavo Lumme (1923–2005), kemisti, professori
* Pentti Lumme (1940–2023), radio- ja tv-toimittaja
* Riina Lumme (s. 1992), Vihreän liiton poliitikko
* Sonja Lumme (s. 1961), iskelmälaulaja
* Väinö Lumme (1887–1971), kihlakunnantuomari ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Kanadanhemlokki

**Kanadanhemlokki** (*Tsuga canadensis*) on mäntykasvien (*Pinaceae*) heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa, missä se saavuttaa 20–35 metrin pituuden.

## Käyttö

Kanadanhemlokista on jalostettu koristekasvikäyttöön runsaasti erilaisia lajikkeita. Sitä käytetään Suomessakin koristekasvina, mutta talvenarkuutensa vuoksi se menestyy vain eteläisimmässä Suomessa ja jää sielläkin pienikokoiseksi.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Kanadanhemlokki – ''Tsuga canadensis''
* Metla: Kanadanhemlokki (*Tsuga canadensis*) 
*ITIS: ''Tsuga canadensis'' 
*United States Department of Agriculture (USDA): ''Tsuga canadensis'' 
*USDA Forest Service: Eastern Hemlock (''Tsuga canadensis'')
Jupperi

**Jupperi** () on Espoon Laaksolahden kaupunginosan osa-alue Vantaan rajalla. Jupperi on omakotitalovaltainen asuinalue. Jupperin läpi Pitkäjärven rantaa pitkin kulkee Kuninkaantie. Jupperissa asui vuodenvaihteessa 2011/2012 noin 5&nbsp;321 henkeä. Vuodenvaihteessa 2015/2016 asukasluku Jupperissa oli 5 303 henkeä.  Väkiluku vuoden 2023 lopussa oli 5525 henkeä. Jupperin postinumeroalue 02730 on Suomen yhdeksänneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 50,8 prosenttia kuului vuonna 2021 maan hyvätuloisimpaan viidennekseen.

## Liikenne
Jupperista tai sen kautta kulkevat bussit esimerkiksi Tapiolaan, Leppävaaraan, Helsinkiin, Myyrmäkeen ja Espoon keskukseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jupperin Omakotiyhdistys r.y.
Haast

**Haast** on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsirannikolla. Se sijaitsee Haast-joen suulla. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat maanviljely, kalastus ja turismi. Kaupunki on nimetty Julius von Haastin mukaan. 30 kilometrin päässä Haastista sijaitsee Paringajärvi. Valtatie 6 kulkee Haastin läpi.

## Toponymia
Kaupunki, sen lähellä virtaava suuri joki, joen rotko sekä Eteläisten Alppien itäpuolelle johtava sola on kaikki nimetty Julius von Haastin mukaan. Hän oli preussilainen geologi, joka matkusti alueen läpi vuonna 1863. Vaikka kullanetsijä Charles Cameronin sanotaan olleen ensimmäinen eurooppalainen, joka "löysi" solan, nimettiin kaupunki kuitenkin Haastin mukaan hänen ansioidensa tunnukstuksena.

## Biodiversiteetti
Haastin tokoeka on yksi harvinaisimmista kiivin alalajeista. Yli puolet tunnetusta kannasta elää Haastin vuoriston alueella, jossa populaatiota hoidetaan aktiivisesti.

## Koulutus
Haast School on yhteiskoulu, joka tarjoaa perusopetusta vuosiluokille 1.–8. Maaliskuussa 2025 koulussa oli 9 oppilasta. Koulu avattiin 1890-luvulla ja sitä pidetään Uuden-Seelannin mantereen eristyneimpänä kouluna.

Haastin alueella ei ole toisen asteen kouluja. Lähin oppilaitos on Mount Aspiring College, joka sijaitsee 140 kilometrin päässä Haastin solan toisella puolella Wanakassa, mikä on käytännössä liian kaukana päivittäistä koulunkäyntiä varten. Useimmat toisen asteen oppilaat asuvat kouluaikaan sisäoppilaitoksissa Alexandrassa, Oamarussa tai Dunedinissa.

## Lähteet
Vilijonkka

**Vilijonkka** () on kuvitteellinen laji Tove Janssonin Muumi-teoksissa. Vilijonkat ovat järjestystä ja siisteyttä rakastavia naispuolisia hahmoja, joilla on taipumus hermostua herkästi. Ensimmäinen Vilijonkka esiintyy vuonna 1952 ilmestyneessä kuvakirjassa *[[Kuinkas sitten kävikään?]]*, jossa nimi tosin on suomennettu muotoon Vilivinkka. Tunnetuin Vilijonkka on *[[Muumipeikko (sarjakuva)|Muumipeikko]]*-sarjakuvassa ja *[[Muumilaakson tarinoita]]* -animaatiosarjassa esiintyvä kolmen lapsen yksinhuoltajaäiti, johon usein viitataan nimellä "rouva Vilijonkka". Muita vilijonkkia ovat muun muassa *[[Vaarallinen juhannus]]* -kirjassa esiintyvät Vilijaana ja Emma, novellissa *Vilijonkka joka uskoi onnettomuuksiin* esiintyvä nimikkohahmo sekä *[[Muumilaakson marraskuu]]* -kirjassa tavattava Vilijonkka. Kuten Hemuli, nimi Vilijonkka esiintyy muumiteoksissa sekä yksittäisten hahmojen nimenä että lajinimenä.

Vilijonkat pukeutuvat aina mekkoon, ja heillä on usein päässään piippalakki ja kaulassaan pieni musta rusetti.

## Rouva Vilijonkka
Muumilaaksossa asuva rouva Vilijonkka kolmine lapsineen esiintyy ensimmäisen kerran sarjakuvassa ”Kuvitteluleikki” (, 1956). Vilijonkka on hieno rouva, joka pitää siisteydestä ja järjestyksestä, eikä siedä Muumiperheen leppoisaa elämänasennetta. Animaatiosarjassa *Muumilaakson tarinoita* Vilijonkan ensiesiintyminen tapahtui jaksossa 13 (*[[Luettelo televisiosarjan Muumilaakson tarinoita jaksoista#13. Tiukka naapuri|Tiukka naapuri]]*), joka perustuu löyhästi edellä mainittuun sarjakuvatarinaan.

Vilijonkka pukeutuu aina punaisiin vaatteisiin, ja päässään hänellä on suippo hattu. Hän on erittäin äkkipikainen. Hänellä on kolme keskenään identtistä lasta, joiden pukeutuminen on samanlaista. He kulkevat aina pituusjärjestyksessä eli Vilijonkka ensin, sitten lapsista pisin ja viimeisenä lyhin (tosin jaksossa *Naamiaiset* lyhin lapsi oli ensin ja viimeisenä pisin). Vilijonkan lapset ovat hyvätapaisia eivätkä leiki vaan lukevat kirjoja, koska Vilijonkka haluaa kasvattaa heidät niin. Joskus lapset saattavat tehdä hyväntahtoisia kepposia. Muutamassa jaksossa he kuitenkin seuraavat Muumipeikkoa tai Haisulia pahoille teille ja lähtevät leikkimään Muumien ystävien kanssa, mikä on heistä hauskaa. Vilijonkka on Muumien naapuri. Hän asuu suuressa omakotitalossa lastensa kanssa. Talo on erittäin siisti, ja sen isoa pihaa reunustaa ruskea aita.

Muumipeikko-sarjakuvissa Vilijonkalla on myös taloudenhoitaja nimeltä Mabel ja lehmä nimeltä Flora. Vilijonkan paras ystävä sarjakuvissa on Louska (tunnetaan myös Kampsuna). Hän esiintyy myös eräissä Tove Janssonin novelleissa Vilijonkan ystävänä.

Muumiteoksissa Vilijonkan lasten isästä ei koskaan sanottu mitään. Vuonna 1991 Tove Jansson kertoi eräässä lapsilukijan kirjeeseen lähettämässään vastauksessa, että Vilijonkan aviomies oli tutkimusmatkailija, joka lähti Borneolle eikä hänestä sen jälkeen ole kuultu mitään.

## Vilijonkan suomenkieliset ääninäyttelijät

## Vilijonkan lasten suomenkieliset ääninäyttelijät

## Lähteet
Antofagasta

**Antofagasta** on satamakaupunki pohjoisessa Chilessä. Se on sekä Antofagastan maakunnan että Antofagastan alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 352&nbsp;638 vuoden 2017 väestönlaskennassa, joten se on Chilen väkiluvultaan viidenneksi suurin kaupunki. Se on myös oman alueensa kaupungeista suurin. 

Kaupunki syntyi 1800-luvulla kaivosaikakaudella. Tuottoisat nitraattikaivokset toivat alueelle monia ulkomaalaisia. Nykyäänkin kaupungin arkkitehtuuri ja ilmapiiri saavat aikaan eurooppalaista tunnelmaa. Kaupunki kuului Boliviaan 14. helmikuuta 1879 asti, jolloin perulaiset sotilaat nousivat siellä maihin, ja kaupunki jäi Perulle Tyynenmeren sodan eli salpietarisodan lopuksi.

Kaupungissa on muun muassa lentokenttä ja kaksi satamaa. Kaupungin satamien kautta kuljetetaan eniten kuparia Chilessä – kaivokset sijaitsevat La Escondidassa ja Chuquicamatassa, joista jälkimmäinen on suurin avokaivos maailmassa.

Antofagasta sijaitsee Atacaman aavikon reunalla. Kaupungin vuotuinen sademäärä on alle 4 mm ja lämpimimmän kuukauden, maaliskuun, korkeimpien päivälämpötilojen keskiarvo +28&nbsp;°C astetta. Mieto ja kuiva ilmasto on saanut 20-kilometrisen rannan kanssa aikaan, että kaupunki on ympärivuotinen rantamatkailualue. Rannikolla nähtävää ovat meren kuluttamat kivimuodostelmat, kuten kaupungista pohjoiseen sijaitseva jättimäinen kivi *Portada*.  

Nähtävyyksiä kaupungissa on esimerkiksi *Barrio Històrico*, jolla sijaitsee viktoriaaniseen tyyliin rakennettuja taloja ja *Muelle Salitrero*. Se on Melbourne Clarc -yhtiön vuonna 1872 rakentama ja sitä pidetään kansallisena monumenttina. Sillä laiturilla lastattiin salpietaria vietäväksi muualle maailmaan. Siellä myös lastattiin chileläisiä sotilaita laivoihin ja pois toisen maailmansodan aikana, kun Tyynellämerellä sodittiin.

Toinen vierailun arvoinen paikka on kaupungin keskusta *Centro Urbano*, missä on isojen vanhojen puiden ympäröimä Plaza Colòn -aukio, jolla sijaitsee goottilaiseen tyyliin rakennettu katedraali. Kirkon vieressä on äskettäin rakennettu kaupunginteatteri.  Aukiolla on myös kansallisena monumenttina pidetty kellotorni *Torre del Reloj*, joka on pieni kopio Elisabetin tornista Lontoossa. Mielenkiintoinen rakennus on myös 1873 rakennettu *Ruina de Huanchaca*, joka on hopeavalimo. *Quiosco de la Oquesta* on paikka, jossa esiintyy usein kuoroja.

Kaupungista ja koko alueesta kiinnostuneet voivat vierailla myös alueellisessa museossa. Sieltä saa tietoa kaupungin historiasta ja kaivosteollisuudesta. Museolla on myös värikäs kokoelma kiviä ja mineraaleja, jotka on kerätty ympäröivältä alueelta.

## Lähteet
*
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Antrofagastan satamat 
* Matkailijalle tietoja 
* Paikallinen yliopisto
Wānaka

**Wānaka** on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Kaupungin asukasluku on arviolta  (). 

## Historia
Ensimmäinen alueelle saapunut eurooppalainen oli Nathaniel Chalmers vuonna 1853, jonka oppaana toimi maoripäällikkö Reko, tosin maoripäällikkö Te Huruhuru oli jo tätä aiemmin piirrättänyt alueesta kartan..

Vuonna 1867 alueelle rakennettiin ensimmäinen hotelli, joka sinetöi kaupungin alueen keskuspaikkana.

Vuoteen 1940 saakka kaupunki tunnettiin nimillä *Pembroke* tai *Roys Bay*.

## Sijainti
Kaupunki sijaitsee Roys Bayssa, Lake Wānakan kaakkoisrannalla. Lähimpään suureen kaupunkiin, Dunediniin, on matkaa 270 kilometriä kaakkoon. Queenstown sijaitsee 70 kilometrin päässä lounaassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Iquique

**Iquique** on kaupunki Tyynen valtameren rannikolla, Pohjois- Pohjois-Chilessä. Kaupunki on Tarapacán alueen pääkaupunki, jossa on vajaat 200&nbsp;000 asukasta (2016). Kaupungin nimi tulee aimarankielisestä sanasta *ique-ique*, joka tarkoittaa "vuodetta".

## Historia
Kaupunki perustettiin 1500-luvulla, mutta alue oli ollut asutettua jo kauemmin. Iquique oli alun perin osa Perua, mutta 1800-luvulla se liitettiin Chileen.

## Maantiede ja kaupunkikuva

Iquique sijaitsee 1853&nbsp;km Santiagosta pohjoiseen ja 315&nbsp;km Aricasta etelään.

Iquiquen seudulla on usein maanjäristyksiä. Vuosina 1868 ja 1877 kaupungissa tapahtui huomattava maanjäristys.

Huhtikuussa 2014 kaupungin lähistöllä koettu 8,2 magnitudin maanjäristys aiheutti paikallisen tsunamin, mutta vain vähän vahinkoja.

## Talous
Kaupungissa on jäljellä rakennuskantaa 1800-luvun kaivosbuumin ajoilta. Nykyisin Iquique on rantalomakohde, joka sopii myös surffaukseen.

## Lähteet
Lake Wānaka

**Lake Wānaka** on 192 neliökilometrin laajuinen järvi Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Uuden-Seelannin Eteläsaarella, ja se on Uuden-Seelannin neljänneksi suurin järvi. Järvi on noin 45 kilometriä pitkä ja leveimmästä kohdasta 6 kilometriä leveä. Järven syvyydeksi on arvioitu noin 311 metriä.

Lake Wānakan eteläisessä osassa on saaristo, johon kuuluvat muun muassa Rabbit Island ja Harwich Island. Järven rannalla sijaitsevat kaupungit Wānaka ja Albert Town.

Järven valuma-alueen pinta-ala on 2&nbsp;543 neliökilometriä. Tärkeimmät järveen laskevat joet ovat Makarora ja Mātukituki. Järven laskujoki on Clutha.

## Lähteet

## Aiheesta muualla