open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Compassion International

**Compassion International** vuonna 1952 perustettu kristillinen kehitysyhteistyöjärjestö. Compassionin toiminta keskittyy kummilapsitoimintaan. Compassion toimii 25 maassa ja yhteistyössä yli 8000 kirkon kanssa. Compassion toimii erityisesti köyhyyden kierteen katkaisemisen eteen. Järjestön avun piirissä on yli 2 miljoonaa ihmistä.

Compassionin perustaja on yhdysvaltalainen Everett Swanson. Järjestö sai alkunsa Swansonin halusta auttaa 35 Korean sodan orpolasta.

## Toiminta
Compassion International tekee työtä paikallisten kirkkojen kautta tarjotakseen kehitysohjelmia lapsille. Compassionin tavoitteena on nostaa lapsia ylös taloudellisesta, fyysisestä, sosiaalisesta ja hengellisestä köyhyydestä. Compassion International pyrkii kasvattamaan vastuullisia ja krisitittyjä aikuisia. Compassion International kertoo puhuvansa köyhien lasten puolesta, esimerkiksi tiedottamalla, motivoimalla ja antamalla työkaluja lasten puolustajina toimimiseen.

## Lähteet
Luettelo televisiosarjan The Mandalorian jaksoista

*[[The Mandalorian]]* on George Lucasin luomaan *[[Tähtien sota]]* -universumiin sijoittuva televisiosarja. Sen ensimmäinen jakso julkaistiin 12. marraskuuta 2019 Disney+-suoratoistopalveluun, joka avattiin samana päivänä. Loput ensimmäisen tuotantokauden jaksot julkaistiin viikoittain 15. marraskuuta 2019 alkaen ja kauden päätösjakso julkaistiin 27. joulukuuta 2019. Toisen tuotantokauden jaksot julkaistiin palveluun viikoittain 30. lokakuuta 2020 alkaen. Kolmannen tuotantokauden jaksot julkaistiin palveluun viikoittain 1. maaliskuuta 2023 alkaen.

## Jaksot


### Ensimmäinen tuotantokausi (2019)

|}

### Toinen tuotantokausi (2020)

|}

### Kolmas tuotantokausi (2023)

|}

## Lähteet
### Huomioita

### Viitteet
Sándor Wladár

**Sándor Wladár** (s. 19. heinäkuuta 1963 Budapest) on unkarilainen selkäuinnin olympiavoittaja, Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän edusti Központi Sportiskola -seuraa ja on pituudeltaan 184&nbsp;cm.            

Wladár saavutti nuorten EM-kilpailuissa 1978 kultaa 100 ja 200 metrin selkäuinnissa sekä pronssia 200 metrin sekauinnissa. Saman vuoden Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kuudenneksi. Hän teki 200 metrin selkäuinnissa pitkien ratojen (50 m) Euroopan ennätyksen kahdesti Budapestissa vuonna 1980: 15. maaliskuuta hän ui ajan 2.01,78 ja 28. kesäkuuta 2.01,72.

Wladár voitti olympiakultaa 200 merin selkäuinnissa Moskovassa 1980 ajalla 2.01,93. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi 100 metrin selkäuinnissa ja kuudenneksi 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin sekauintiviestissä. Hän voitti Splitissä 1981 Euroopan-mestaruuden 100 metrin selkäuinnissa ajalla 56,72 ja 200 metrin selkäuinnissa Euroopan ennätysajalla 2.00,80. Hänet valittiin 1981 Unkarin vuoden miesurheilijaksi sekä *Swimming World magazine*ssa Euroopan vuoden uimariksi.

Wladár saavutti Guayaquilin MM-kilpailuissa 1982 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.01,31 ja sijoittui neljänneksi 100 metrin selkäuinnissa. Rooman EM-kilpailuissa 1983 hän sai hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.10,61, sijoittui neljänneksi 100 metrin selkäuinnissa ja 400 metrin sekauinnissa sekä viidenneksi 200 metrin sekauinnissa.

Wladár saavutti 22 Unkarin-mestaruutta: 50 metrin selkäuinnissa vuonna 1985, 100 metrin selkäuinnissa 1981–1984, 200 metrin selkäuinnissa 1979–1984, 100 metrin vapaauinnissa 1984, 200 metrin vapaauinnissa 1980, 200 metrin sekauinnissa 1982–1983, 400 metrin sekauinnissa 1981–1983, 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin vapaauintiviestissä 1984, 4&nbsp;×&nbsp;200&nbsp;metrin vapaauintiviestissä 1981–1982 ja 4&nbsp;×&nbsp;100&nbsp;metrin sekauintiviestissä 1982. Uintiuransa jälkeen hän pelasi vesipalloa Újpesti Dózsassa 1985–1987, ja voitti Unkarin-mestaruuden 1986.. 

## Lähteet
Ruosterintasirkku

**Ruosterintasirkku** (*Poospizopsis caesar*) eli aiemmalta nimeltään **isokerttusirkku** on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.

## Koko ja ulkonäkö
Ruosterintasirkku voi kasvaa noin 19&nbsp;cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruosterintasirkun pää on harmaa lukuun ottamatta mustaa otsaa ja pään sivuja sekä valkoista silmäkulmajuovaa. Linnun selkä, siivet ja kyljet ovat harmaat. Lajin kurkku on valkoinen, rinta sekä alaperä ovat punaruskeat. Ruosterintasirkku on vatsastaan valkoinen.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Ruosterintasirkkua tavataan ainoastaan Perusta. Lajin elinympäristöä ovat vuoriston pensaikot ja matalakasvuiset metsät useimmiten 2&nbsp;500&ndash;3&nbsp;800 metrin korkeudella. Ruosterintasirkku liikkuu yksin tai pareittain lähellä maata.

## Lähteet
Ewa Pobłocka

**Ewa Pobłocka** (s. 21. marraskuuta 1957 Chełmno) oli puolalainen pianisti.

Pobłocka opiskeli pianonsoittoa Zbigniew Śliwińskin ja Jerzy Sulikowskin johdolla Gdańskin Stanisław Moniuszko -musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 1981. Hän täydensi opintojaan Hampurissa Conrad Hansenin johdolla vuosina 1979–1982. Vuonna 1980 Pobłocka sai viidennen palkinnon ja radion palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä Varsovan kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Syyskuussa 1990 hän avasi Varsovan syksy -nykymusiikkifestivaalin Andrzej Panufnikin pianokonserton Puolan-ensiesityksellä. Vuosi myöhemmin hän teki samasta teoksesta ensimmäisen levytyksen säveltäjän itsensä johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Pobłocka teki ensilevytyksen myös Witold Lutosławskin konsertosta ja avasi samalla teoksella Unescon 50-vuotisjuhlallisuudet Pariisissa helmikuussa 1995. Vuonna 1995 hän kantaesitti Radio Francen tilaaman, hänelle itselleen omistetun Paweł Szymańskin pianokonserton. 

Vuonna 2000 Pobłocka aloitti opettamisen Bydgoszczin Feliks Nowowiejski -musiikkiakatemiassa. Vuonna 2007 hän sai professorin arvonimen. Hän on pitänyt mestarikursseja Calgaryssa sekä Tokiossa ja toiminut tuomarina monissa kilpailuissa, kuten vuoden 2005 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Pobłockalle on myönnetty Polonia Restituta -ritarikunnan risti. Hänen äitinsä oli laulaja Zofia Janukowicz-Pobłocka.

## Lähteet
Tallinnan kulttuuriyön festivaali

**Tallinnan kulttuuriyön festivaali** () tai **Kulttuuriyön festivaali, Tallinna** (), myös **Kulttuuriyö** () on vuosittain elokuun viimeisenä lauantaina iltapäivästä keskiyöhön järjestettävä konsertteja, esityksiä, museo- ja gallerianäyttelyjä, opastettuja temaattisia kävelykierroksia ja työpajoja sisältävä kulttuuriohjelma Tallinnassa, Virossa. 

Kulttuuriyö on yksi elokuun odotetuimpia monipuolisia tapahtumia Tallinnassa. Festivaalitoiminta alkaa iltapäivällä erilaisilla konserteilla, galleria- ja museonäyttelyjen tarjonnalla ja kestää iltamyöhään asti. Tapahtumat järjestetään niin Tallinnan vanhassakaupungissa kuin muissa kaupunginosissa ja ohjelmaa riittää kaikenikäisille. Perinteisesti on useita pienempiä sisäpihakonsertteja ja kaupunkimatkojen teemana voi olla historioitsijoiden kertomuksia Tallinnan mm. rikollisesta menneisyydestä, rikoksista ja rangaistuksista vanhassa Revalissa. Suurin osa kulttuuriyön ohjelmista on ilmaisia ja työpajoihin ja kaupunkikierroksiin vaaditaan ennakkorekisteröinti. 

## Lähteet
Lonkka (kylä)

**Lonkka** oli pieni kylä Vienan Karjalassa aivan rajan tuntumassa. Kylän perustaja Vaassila Karjalainen oli muuttanut Suomesta Vuonniseen ja täältä yksinäiselle vaaralle neljä peninkulmaa luoteeseen. Kylä ei koskaan kasvanut suureksi, ja vuoden 1905 väestönlaskennan mukaan siellä oli 7 taloa, mutta vain 6 asukasta.

Elias Lönnrot kävi kylässä viidennellä ja seitsemännellä runonkeräysmatkallaan vuosina 1834 ja 1836. Tunnetuin lonkkalainen runonlaulaja oli Martiska Karjalainen. Tämä osasi Vienassa harvinaisia runoja, kuten Ruotuksen virren, Rajasotarunon, Ison härän runon ja Kuolonsanomat, joista viimeisestä tuli lisäys Kalevalan toisen laitoksen Kullervo-jaksoon.

## Lähteet
* Lonkka Juminkeko-säätiön runokyläprojektin sivuilla
Kaisa Astikainen

**Kaisa ”Kaika” Astikainen** (s. 1982 Punkaharju) on itäsuomalaislähtöinen tuottaja ja elokuvantekijä, joka on työskennellyt suomalaisissa elokuvissa ja tv-draamasarjoissa vuodesta 2006. Astikainen kirjoitti yhdessä Anne Puolanteen kanssa oppaan *EKOSETTI – opas ekologisesti kestävämpään audiovisuaaliseen tuotantoon*. Astikainen on valmistunut elokuvatuotannon maisteriksi elokuvataiteen laitokselta Aalto-yliopistosta vuonna 2016 lopputyöllä ”Vihreä elokuvanteko – ideologia, edelläkävijät ja käytännöt”. Hän aloittanut tohtoriopintonsa samassa opinahjossa ja samalla aiheella syyskuussa 2019. 

Vuonna 2016 valmistui Astikaisen käsikirjoittama, ohjaama ja tuottama elokuva *Toivola*, joka voitti muun muassa Tampereen elokuvajuhlien opiskelijapalkinnon ja elokuvan laatutuen. *Toivola* palkittiin myös muun muassa Hanoin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla vuonna 2016 lyhytelokuvan tuomaristopalkinnolla. ”Lyhytdokumenttielokuva kertoo pienen itäsuomalaisen maitotilan viimeisestä vuodesta. Se on elokuva karjaonnesta, arjen rikkaudesta ja luopumisen haikeudesta.”

Astikainen on työskennellyt kestävyyskoordinaattorina elokuvatuotantoyhtiö Bufolla 2018−2019.

Vapaa-ajallaan Astikainen harrastaa maata pitkin matkailua, vegaaniruokien kokkailua sekä metsissä samoilua synnyinseudullaan Punkaharjulla.

## Lähteet
Andrzej Towiański

**Andrzej Towiański** (1799–1878) oli puolalainen mystikko, syntyisin Liettuasta. Hän opiskeli Vilnan yliopistossa ja osoittautui jo silloin uskonnolliseksi mystikoksi. Hän asettui 1840 Pariisiin, jossa hän pian sai vaikutusvaltaa puolalaisten emigranttien keskuudessa ja varsinkin Adam Mickiewicziin. Towiańskissa oli uskonnollinen mystiikka kiinteässä yhteydessä puolalaiseen isänmaallisuuteen. Puolan kansa oli Towiańskin mielestä toteuttamassa Jumalan asiaa maan päällä, ja sillä on oleva suuri ja onnellinen tulevaisuus, jos se yksityisessä ja yhteiskunnallisessa elämässään toteuttaa kristinuskon ja tulee Jumalan kansaksi, joka on kristillisen elämän esikuvana maailmalle.

Uskonnollisissa ja yhteiskunnallisissa kysymyksissä Towiański oli vapaamielinen. Hän vaati maaorjuuden poistamista, naisten tasa-arvoisuutta miesten rinnalla ja maan sosialisointia. Hänen mielestään maailman johtavia kansoja olivat ranskalaiset – hän ihaili Napoleonia – ja puolalaiset. Venäläisistä hän toivoi aluksi paljon, mutta pettyi odotuksissaan. Samoin hän myöhemmin vuosien 1870–1871 tapahtumissa näki Jumalan rankaisseen ranskalaisia, kun he olivat luopuneet entisistä ihanteistaan. Towiańskin kannattajat perustivat seuran, joka ajoi Towiańskin aatteita. Hänen kootut teoksensa julkaistiin Torinossa 1882. Towiańskin vaikutus puolalaiseen messianismiin oli aikanaan huomattava.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jean de La Bruyère

**Jean de La Bruyère** (16. elokuuta 1645 Pariisi, Ranska – 10. toukokuuta 1696 Versailles, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, jonka teosta *Les Caractères ou les Mœurs de ce siècle* (1688) on pidetty ranskankielisen kirjallisuuden mestariteoksena. Ranskan arvostetuimpiin kirjailijoihin kuuluvana hän sai runsaasti jäljittelijöitä.

## Nuoruus
La Bruyère syntyi arvostettuun pariisilaiseen porvarisperheeseen. Hän oli ensin asianajajana parlamentissa ja siirtyi sitten rahastonhoitajaksi Caenin veropiiriin. Vuonna 1684 hän pääsi Jacques Bénigne Bossuet'n välityksellä Bourbonin herttuan kotiopettajaksi. Herttuan isoisän Louis II Condén kuoltua vuonna 1685 La Bruyèren opetustoiminta lakkasi, mutta hän jäi edelleen oppilaansa isän taloon ja toimitti muun muassa jossain määrin kirjastonhoitajan ja sihteerin tehtäviä.     

## Kirjailijana
Oleskelu itsepäisen ja oikullisen ruhtinaan talossa tarjosi La Bruyèrelle tilaisuuden monipuolisesti tutustua hovipiireissä liikkuvien henkilöiden luonteisiin, toimintaan ja elämään. Vuoden 1688 alussa La Bruyère julkaisi kuuluisan teoksensa *Les Caractères ou les Mœurs de ce siècle*. Siinä Theofrastoksen teoksen *[[Luonteita]]* ranskankielistä käännöstä seurasi kuusitoista lukua, joilla oli sellaisia otsikoita kuin "Hengentuotteista", "Persoonallisesta ansiosta", "Naisista ja sydämestä", "Ihmisestä", "Muodista" ym.

Eri lukujen tarkoituksena oli saada järjestystä tekijän mietelmiin ja luonnekuviin. Painos painokselta hän yhä lisäsi lukuja, niin että teos lopullisesti paisui alkuperäistä laajemmaksi. Kuvaamiensa luonteiden mallit La Bruyère on etupäässä noutanut hovista ja kaupungista. Maalaisväestöä ja -oloja hän ei sanottavasti tuntenut. Hänen pääasialliset kuvauskohteensa ovat kuningas ja tämän välitön ympäristö, niin sanotut "suuret", ministerit, aateli, parlamentti, yliopisto, oppineet ja ylempi porvaristo. La Bruyèren näistä antamansa kuvaus on pääasiassa pessimistinen. Synkin värein hän kuvaa hovin jäseniä, joiden tekojen päämotiivina hänen mielestään on itsekkyys. Lopulta hän kuvaa hovi-elämän yleisinhimillisen komedian heijastukseksi.

La Bruyère vihastutti kuvauksillaan joitakin aikalaisiaan, ja tästä syystä hänet valittiin Ranskan akatemiaan vasta vuonna 1693.

## Suomennetut teokset
* *Luonnekuvia, eli, Tämän vuosisadan tapoja* (*Les caractères, ou, Les moeurs de ce siècle*); suomentanut ja selitykset kirjoittanut J. A. Hollo. Helsinki: WSOY 1958
* katkelma teoksesta *Vuosisatamme luonnekuvia ja tapoja* antologiassa *[[Maailmankirjallisuuden kultainen kirja|Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja]]*, toim. Anna-Maria Tallgren (WSOY 1934).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lajjun

**Lajjun** (arab. اللجّون‎, *al-Lajjūn*) on entinen kylä nykyisessä Israelissa lähellä muinaista Megiddoa. Sen arvellaan saaneen nimensä roomalaisen legioonan leirin mukaan. Kylä tuhoutui Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948 ja nykyisin siitä on jäljellä vain muutamia raunioita.

## Maantiede

Lajjun sijaitsi Palestiinan pohjoisosassa Jisreelin tasangolla lähellä muinaista Tel Megiddoa. Nykyisin lähellä sijaitsee Megiddon kibbutsi. Alue tunnettiin aikanaan hyvistä vesilähteistään ja ympäröivä seutu hedelmällisenä viljelymaana. Paikalle on sittemmin istutettu metsää.

## Historia
Nykyisen kylän uskotaan saaneen nimensä Rooman valtakunnan kaudella Legio VI Ferratan leirin mukaan. Lajjun on arabiankielinen muoto paikan antiikin aikaisesta nimestä Legio. Leirin olemassaoloa paikalla ei ole kuitenkaan osoitettu arkeologisten löytöjen kautta. Diocletianuksen ja Maximianuksen kausilta lähtien paikkakunta tunnettiin nimellä Legio-Maximianopolis. 300-luvulla siitä tuli piispanistuin.

Lajjunin on joskus ehdotettu olleen vuoden 634 Ajnadaynin taistelun taistelukenttä. Muslimit voittivat taistelussa Bysantin valtakunnan joukot. Myöhemmällä islamilaisella kaudella Lajjun oli oman alueensa keskus. Muslimimaantieteilijät painottivat sen sijaintia Damaskoksen ja Egyptin välisellä tiellä. Paikalla oli Abrahamiin liitetty pyhättö ja karavaaniseralji. Alueen voimatekijjä oli al-Tarabayn beduiiniklaani. Vuonna 1538 kylässä mainittiin asuvan 23 kotitaloutta ja sen asukkaat olivat muslimeja. Verotietojen mukaan paikalla kasvatettiin vehnää, ohraa ja seesamia. 1500-luvun puolivälissä Lajjunsita tuli oman sancakinsa eli Osmanien valtakunnan hallintopiirinsä keskus.

Lajjun alkoi taantua 1600-luvulla. Eurooppaan suuntautuva kauppa teki rannikon keskuksista sitä tärkeämpiä. Al-Tarabayn klaanin merkitys väheni Akkon al-Zaydanien kustannuksella. Rannikolla kasvoi myös Haifa. Vuonna 1940 sen asukasluku oli 1&nbsp;103. Kylä tuhottiin vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä. Nykyisin kylästä on jäljellä vain muutamia raunioita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Heinz Tovote

**Heinz Tovote** (12. huhtikuuta 1864 Hannover – 4. helmikuuta 1946 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän omistautui muutaman yliopistovuoden jälkeen kirjallisuudelle.

Tovote herätti huomiota kuudessatoista päivässä kirjoittamallaan esikoisromaanillaan *Im Liebesrausch*, joka eroottisuudellaan ja yhteiskuntakritiikistä piittaamattomuudellaan oli merkkinä kirjallisuuden alueen uudesta suunnasta. Pian hän kuitenkin ajautui yksiselitteiseen viihdekirjallisuuteen, jota leimaa taipumus dekadenssiin, ylellisyyteen ja pinnallisuuteen, turhamaisuuteen ja tunteellisuuteen. Suurempaa kirjallista merkitystä hänellä ei ollut, vaikkakin häntä luettiin paljon. Poikkeuksena hänen tavanomaisesta tuotannostaan on novellikokoelma *Ich* (1892), jossa hän kuvaa herkkyyden vaikutuksia.

## Suomennetut teokset
* *Äiti ja poika: romaani*, Otava 1923
* *Rakkauden pelko: säädyllisen naisen tarina: berliniläisromaani*, Otava 1923
* *Vedonlyönti: romaani*, suom. Edvard Ukkonen, Helsinki: Otava 1927. Sarja: Kirsikka-sarja, 17.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Stephan Hegyi

**Stephan Hegyi** (s. 25. heinäkuuta 1998) on itävaltalainen judon EM-mitalisti. Hän kilpailee yli 100 kilogramman painoluokassa.

Hegyi saavutti yli 90 kg:n sarjassa pronssia alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2014 ja MM-kilpailuissa 2015. Hän sai alle 20-vuotiaiden EM- ja MM-hopeaa yli 100&nbsp;kg:n painoluokassa 2017. Hän saavutti Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 pronssia yli 100&nbsp;kg:n sarjassa. Hän sai samana vuonna hopeaa alle 20-vuotiaiden MM- ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa yli 100-kiloisten sarjassa. Hän saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 pronssia yli 100 kg:n painoluokassa ja sekajoukkuekilpailussa. Prahan EM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui viidenneksi.

Hegyi on sijoittunut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi kertaa sekä toiseksi että kolmanneksi. Maailmancupeissa ja Continental open -kilpailuissa hän on ollut kahdesti kolmas. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Itävallan-mestaruutta.

## Lähteet
Matteo Medves

**Matteo Medves** (s. 20. kesäkuuta 1994) on italialainen judon EM-mitalisti.

Medves saavutti 66&nbsp;kg:n painoluokassa hopeaa Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 hävittyään loppuottelussa slovenialaiselle Adrian Gombocille. Hän sai hopeaa 66-kiloisissa myös Minskin Euroopan kisoissa 2019. Tällä kertaa hän hävisi finaalissa Ukrainan Heorhi Zantarajalle.

Medves on sijoittunut IJF World Tourin kilpailuissa kerran kolmanneksi ja maailmancupeissa / Continental open -kilpailuissa kerran toiseksi. Hän on voittanut kerran aikuisten Italian-mestaruuden.

## Lähteet
Johan Tranér

**Johan Vindician Tranér** (11. maaliskuuta 1770 Torpa, Östergötland – 8. heinäkuuta 1835 Porla) oli ruotsalainen pappi, yliopistonopettaja ja kääntäjä.

## Elämäkerta
Tranér oli talonpoikaissukua. Hän tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1793 ja filosofian maisteriksi 1800. Väiteltyään aiheesta *De diversis latinæ linguæ ætatibus* (1797, 1802) hän sai 1802 nimityksen dosentiksi, 1812 latinan opettajaksi, sai 1815 professorin arvonimen, mutta professorin virkaa hän ei useista yrityksistä huolimatta saanut. Hänet nimitettiin 1825 Söderköpingiin kirkkoherraksi, mutta hän oleskeli senkin jälkeen pääasiassa Uppsalassa.

Tranér sai vuosina 1805, 1806 ja 1807 Ruotsin akatemian toisen palkinnon Ovidiuksen mitallisesta kääntämisestä, ja sen jälkeen hän työskenteli kreikan ja latinan kääntämisen parissa. Tärkeimpiä hänen käännöksistään ovat 12 ensimmäistä Iliadin laulua (1807–1822), *[[Batrachomyomachia]]* (1822), "seitsemän kreikkalaista runoilijatarta" (*Novem græcarum poëtridum, quæ supersunt carmina*, 1821–1827) sekä Anakreonin laulut (1824–1832).

Anakreonin käännökset ovat hänen töistään säilyneet pisimpään ja tuoneet hänelle mainetta yliopistomaailman ulkopuolella. Hänen latinasta kääntämiään runoja on ihailtu niiden hienon rytmiikan, runsaan fraseologian, upean kuvauksen ja kielen hallinnan vuoksi. Mestarina sekä tulkinnan että käännöksen suhteen pidetään *Juventus eucharisticaa*, joka on mukaelma Esaias Tegnérin *Nattvardsbarnenista* (1833–1835).

Tranér kirjoitti myös runoja ruotsiksi, mutta siinä suhteessa häntä ei pidetä kovin merkittävänä. Filologi sanan varsinaisessa merkityksessä hän ei ollut, vaikkakin monet hänen väitöskirjansa sivuavat alaa. Hän julkaisi kokoelman *Corpus auctorum latinorum*, jossa huomautukset tosin ovat koosteita muualta ja tekstikritiikki jokseenkin pinnallista. Hän testamenttasi omaisuutensa hoitolaitokselle synnyinpitäjäänsä, kahteen apurahaan, jotka oli tarkoitettu nuorille latinankielisen runouden harjoittajille sekä dosenttistipendiin.

## Huomautuksia

## Lähteet
Annila (täsmennyssivu)

**Annila** voi tarkoittaa seuraavia:

## Paikkoja

* Annila, Mikkelin kaupunginosa
* Annilan kartano, kartano Mikkelissä
* Annila, kylä Siuntiossa

## Henkilöitä

* Antti-Jussi Annila (s. 1977), elokuvaohjaaja
* Arto Annila (s. 1962), fyysikko
* Erkki Annila (s. 1937), metsäeläintieteen professori
* Kirsi Annila (s. 1973), pesäpalloilija
* Markku Annila (1935–2022), arkkitehti ja pilapiirtäjä
* Matti Annila (1903–1982), maatalousneuvos.
Athinón

**Athinón** (, ”Ateenan valtakatu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Se on kaupungin valtaväyliä keskustasta luoteeseen päin. Aiemmin katu tunnettiin nimellä **Kaválas** (Λεωφόρος Καβάλας, *Leofóros Kaválas*, ”Kaválan valtakatu”), ja nimeä näkyy käytössä edelleen.

Athinón-valtakatu saa alkunsa Metaxourgeíosta Konstantinoupóleos-valtakadun risteyksestä. Se kulkee luoteeseen Chaïdáriin ja päättyy Skaramagkáksessa. Kadun pituus on noin 10,9 kilometriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ierá Odós

**Ierá Odós** (, ”Pyhä katu/tie”) on katu Ateenan metropolialueella Kreikassa. Sen nimi viittaa antiikin aikaiseen, Ateenasta Eleusiihin kulkeneeseen Pyhään tiehen, jonka suuntaisesti tie kulkee.

Ierá Odós saa alkunsa Kerameikóksen kaupunginosasta Ateenan ydinkeskustan luoteispuolelta Peiraiós / Panagí Tsaldári -kadun risteyksestä, ja suuntautuu luoteisiin esikaupunkeihin kulkien läpi Aigáleon ja Chaïdárin. Se päättyy Dafníssa liittyen Athinón-valtakatuun. Kadun pituus on noin 7,8 kilometriä. Kadun varrella sijaitsee muun muassa Ateenan maatalousyliopisto.


Tiedosto:Iera-odos-athens.jpg|Ierá Odós -katua.
Tiedosto:Aigaleo.jpg|Ierá Odós -katua.


## Aiheesta muualla
Konstantinoupóleos

**Konstantinoupóleos** (, ”Konstantinopolin valtakatu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Se on nimetty Bysantin valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin mukaan.

Konstantinoupóleos-valtakatu ohittaa Ateenan keskustan länsipuolelta, ja yhdistää läntiset esikaupungit eteläisiin. Se saa alkunsa Ágios Ioánnis Réntiksestä ja päättyy Sepóliaan, ja sen pituus on noin 7,5 kilometriä. Katu kulkee pitkään Ateena–Pireus-rautatien vartta pitkin, ja sen varrella sijaitsevat muun muassa Ateenan rautatieasema eli Lárisan asema (radan toisella puolella) sekä vanha Peloponnesoksen asema.

## Aiheesta muualla
Mesogeíon

**Mesogeíon** (, ”Mesógeian valtakatu”) on katu Ateenassa ja sen metropolialueella Kreikassa. Se on kaupungin pääväylä keskustasta itäisiin esikaupunkeihin kadulle nimen antaneella Mesógeian tasangolla.

Mesogeíon-valtakatu saa alkunsa Ateenan Ampelókipoin kaupunginosassa, jossa se erkanee Vasilíssis Sofías -valtakadusta. Se suuntaa koilliseen ja sitten itään kohti Pentéli- ja Ymittós-vuorten välistä laaksoa, ja päättyy Lavríou-valtakadun risteykseen Agía Paraskevín Stavróksessa. Tämän jälkeen se jatkuu Marathónos-valtakatuna. Kadun pituus on noin 8,3 kilometriä.

Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Kreikan puolustusministeriö, Kreikan infrastruktuuri- ja liikenneministeriö, Rahapaja sekä Kreikan yleisradioyhtiö Ellinikí Radiofonía Tileórasin (ERT) päärakennus. Sen varrella on myös useita suuria sairaaloita.

## Aiheesta muualla
Sólonos

**Sólonos** (, ”Solonin katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa, ja se on omistettu antiikin ateenalaiselle valtiomies Solonille.

Sólonos-katu kulkee suunnilleen kaakkois-luoteissuunnassa Akadimías-kadun itäpuolella. Sen pituus on noin 1,2 kilometriä. Kadun varrella sijaitsee paljon Ateenan yliopiston rakennuksia, kuten oikeustieteellinen tiedekunta, sekä Ateenan kaupungin kulttuurikeskus, jonka pääjulkisivu on kuitenkin Akadimíaksen puolelle. Perinteisesti Sólonoksella on ollut myös paljon kirjakauppoja, kirjankustantamoita ja kirjansitomoita, ja niitä on siellä edelleen. Kadun rakennukset ovat pääosin peräisin 1860-luvulta 1900-luvulle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Arto Annila

**Arto Jaakko Annila** (s. 5. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen fyysikko ja entinen biofysiikan professori.

Arto Annilan isä on metsäeläintieteen professori Erkki Annila. Arto Annila tuli ylioppilaaksi vuonna 1982 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1988 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1991. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1996. Annila työskenteli Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratoriossa 1986–1991, VTT:n tehtävissä 1991–2001 ja Helsingin yliopiston biofysiikan professorina 2001–2016. Annila on julkaissut tieteellisiä artikkeleita muun muassa proteiinien rakenteesta. 

Annila irtisanottiin vuonna 2016 Helsingin yliopiston biofysiikan professorin virastaan. Oman käsityksensä mukaan hän joutui irtisanotuksi, koska oli opetustoiminnassaan ja julkaisuissaan esittänyt uudenlaisia ja kiistanalaisia näkemyksiä kvanttimekaniikasta.. 
 
Annila esitteli näkemyksiään mm. vuonna 2014 Yliopisto-lehdessä, jossa hän kertoi kehittäneensä *kokonaisvaltaiseksi luontokäsitykseksi* kutsumansa kaiken teorian. Teorian mukaan alkeishiukkaset koostuvat eri tiloissa olevista fotoneista. Esimerkiksi elektroni voidaan Annilan mukaan ymmärtää 138 fotonina, jotka ovat kiertyneet toruksen muotoon. Hänen mukaansa teoria selittää fotonien avulla kaikki neljä perusvuorovaikutusta, joista gravitaatio saa selityksen ilman pimeää ainetta, pimeää energiaa, tai oletusta kaareutuneesta aika-avaruudesta. Teoria selittää myös evoluution.  Helsingin yliopistossa työskennelleet fyysikot Olli Taanila, Kimmo Tuominen ja Aleksi Vuorinen kritisoivat Annilan teoriaa Yliopisto-lehteen kirjoittamassaan vastineessa. Heidän mukaansa Annilan ajatukset eivät kuvaa vakavasti otettavaa tieteellistä teoriaa, vaan ovat ”pähkähulluja”. 
 
Annila on esitellyt näkemyksiään laajemmin kirjassaan *Kaiken maailman kvantit* (2019), jonka englanninkielinen laitos on julkaistu omakustanteena vuonna 2020. Kirjassa hän selostaa aineen rakennetta ja evoluutiota monitieteisestä näkökulmasta teoriansa pohjalta. Hän on myös julkaissut tuloksiaan kansainvälisissä julkaisuissa, mutta teoria ei ole herättänyt suurempaa keskustelua.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Arto Annilan sivusto.
Antonio Esposito

**Antonio Esposito** (s. 18. marraskuuta 1994) on italialainen judon EM-mitalisti.

Esposito voitti 73&nbsp;kg:n painoluokassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden  2013 ja alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2014. Hän sai alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 73-kiloisissa 2015 ja 2016. Hän saavutti Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 pronssia 81&nbsp;kg:n sarjassa. Minskin Euroopan kisoissa 2019, Zagrebin EM-kilpailuissa 2024, Pariisin olympialaisissa 2024 ja Podgorican EM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui samassa painoluokassa viidenneksi.

Esposito on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi turnausvoittoa sekä sijoittunut neljä kertaa kolmanneksi. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Italian-mestaruutta.

## Lähteet
Voukourestíou

**Voukourestíou** (, ”Bukarestin katu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Se on nimetty toisen Balkanin sodan vuonna 1913 päättäneen Bukarestin rauhansopimuksen mukaan.

Voukourestíou-katu sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa. Se saa alkunsa Ateenan ydinkeskustasta Stadíou-kadulta ja suuntautuu koilliseen päättyen Lykavittós-kukkulan juurelle. Kadun pituus on noin 670 metriä.

Kadun reitti oli alun perin ennen viemäröintejä Lykavittókselta tullutta pientä joenuomaa. Paikalle rakennetun kadun nimi oli alun perin *Anchesmoú* (Οδός Αγχεσμού, *Odós Anchesmoú*) Lykavittóksen yhden huipun mukaan. Nykyisen nimen katu sai alun perin vuonna 1914. Vuodesta 1946 katu oli nimetty virallisesti Jan Smutsin, kreikkalaisittain Gian Smats, mukaan. Nykyinen nimi palautettiin noin vuonna 1961.

Kadun alkuosa Stadíou- ja Akadimías-katujen välillä muutettiin kävelykaduksi vuonna 1978, ja se on näin Ateenan vanhin kävelykatu. Se tunnetaan erityisesti lukuisista luksusmerkkimyymälöistään, joissa ovat edustettuina sekä kreikkalaiset että kansainväliset merkit. Akadimíaksesta eteenpäin katu on muutoin tavallista katua, mutta Lykavittóksen päässä se on porrastettu ja sopii vain jalankulkijoille.


Tiedosto:Voukourestiou Street Athens.JPG|Voukourestíou-katua.
Tiedosto:Voukourestiou street Athens.jpg|Voukourestíou-katua.
Tiedosto:Οδός Βουκουρεστίου Αθήνα 1049.jpg|Voukourestíou-katua.
Tiedosto:View Voukourestiou Street in the neighbourhood of Kolonaki and in the distance the Acropolis.jpg|Voukourestíou-katua.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vouliagménis

**Vouliagménis** (, ”Vouliagménin valtakatu”) on katu Ateenassa ja sen metropolialueella Kreikassa. Se on kaupungin pääväyliä keskustasta etelään päin. Katu on osa Kreikan kansallisteiden verkostoa numerolla **EO80**.

Vouliagménis-valtakatu saa alkunsa Ateenan keskustan eteläosasta Kallirróis, Ardíttou ja Athanasíou Diákou -katujen risteyksestä. Alkuosassaan Goúvassa ja Dáfnissa valtakatu koostuu oikeastaan kahdesta yksisuuntaisesta haarasta. Lännempi, etelään suuntautuva haara on varsinaista Vouliagménis-valtakatua. Idempi, pohjoiseen suuntautuva haara tunnetaan Ilioupóleos ja Ethnikís Antistáseos -valtakatuina. Haarat yhdistyvät Ágios Dimítrioksessa. Yhdistyttyään valtakatu kulkee monien muiden eteläisten esikaupunkien, kuten Ilioúpolin, Álimoksen, Argyroúpolin, Ellinikón ja Glyfádan läpi. Katu päättyy Voúlan ja Vouliagménin rajalla Konstantínou Karamanlí -valtakadun risteykseen. Valtakadun pituus on noin 15,3 kilometriä.

## Aiheesta muualla
Michaela Polleres

**Michaela Polleres** (s. 15. heinäkuuta 1997) on itävaltalainen judon MM- ja EM-mitalisti. Hän on kilpaillut alle 70&nbsp;kg:n painoluokassa vuodesta 2014 lähtien.

Polleres saavutti alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 63&nbsp;kg:n sarjassa 2014. Hän saavutti samassa painoluokassa pronssia Nanjingin nuorten olympialaisissa. Hän sai 70&nbsp;kg:n sarjassa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia 2015 ja hopeaa 2017 sekä saman ikäluokan MM-kilpailuissa pronssia 2017.

Polleres saavutti 70&nbsp;kg:n sarjassa alle 23-vuotiaiden EM-hopeaa 2017. Hän sai vuonna 2018 pronssia Tel Avivin EM-kilpailuissa ja voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän saavutti pronssia sekajoukkuekilpailussa ja sijoittui 70-kiloisissa seitsemänneksi. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän oli viides. Hän saavutti MM-pronssia Budapestissa 2021. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Polleres sai 70&nbsp;kg:n sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Chizuru Araille. Sofian EM-kilpailuissa 2022 hän oli 70-kiloisissa viides. Hän saavutti pronssia Dohan MM-kilpailuissa 2023 ja Pariisin olympialaisissa 2024.

Polleres on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kuusi turnausvoittoa ja yhdeksän kolmossijaa. Maailmancupeissa / Continental open -kilpailuissa hän on kolme voittoa ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Itävallan-mestaruutta.

## Lähteet
Carlos Bergara

**Carlos Bergara** (8. toukokuuta 1895 Buenos Aires – 29. maaliskuuta 1971) oli argentiinalainen painonnostaja. Hän painoi 81 kilogrammaa. Bergara edusti Argentiinaa Pariisin kesäolympialaisissa 1924 miesten kevyessä raskassarjassa sijoittuen viidenneksi.

## Lähteet
Łowiczin piirikunta

**Łowiczin piirikunta** () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 78&nbsp;099. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Łowicz. Yhdeksän maalaiskuntaa ovat Bielawy, Chąśno, Domaniewice, Kiernozia, Kocierzew Południowy, Łowicz, Łyszkowice, Nieborów sekä Zduny.

Łowiczin piirikunnan pinta-alasta 9,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Łowiczin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,6 prosenttia.

Vuoden 2019 lopussa Łowiczin piirikunnassa oli 78&nbsp;099 asukasta, joista 51,6 prosenttia naispuolisia ja 48,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 81&nbsp;130 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 65&nbsp;709 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 17,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,4 prosenttia ja eläkeikäiset 23 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,5 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 664 lasta.

## Lähteet
Yellow Hair and the Fortress of Gold

**Yellow Hair and the Fortress of Gold** on vuonna 1984 valmistunut yhdysvaltalainen lännenelokuva. Elokuva kuvattiin Espanjassa kustannussyistä.
## Näyttelijät

## Aiheesta muualla
*
Jasmikit

**Jasmikit** eli **murraijat** (*Murraya*) on ruutakasvien (Rutaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 15–23 lajia.

Suvun lajeista ainakin intianjasmikin (*Murraya koenigii*) lehtiä eli currylehtiä käytetään mausteena.

## Lajeja
* *[[Murraya alata]]*
* *[[Murraya crenulata]]*
* *[[Murraya euchrestifolia]]*
* *[[intianjasmikki|Murraya koenigii]]* – intianjasmikki eli intianmurraija
* *[[Murraya kwangsiensis]]*
* *[[Murraya microphylla]]*
* *[[tuoksujasmikki|Murraya paniculata]]* – tuoksujasmikki eli tuoksumurraija
* *[[Murraya tetramera]]*

## Lähteet
Thomas Adolphus Trollope

**Thomas Adolphus Trollope** (29. huhtikuuta 1810 Bloomsbury, Lontoo, Englanti – 11. marraskuuta 1892 Clifton, Englanti), oli brittiläinen kirjailija.

Trollopen vanhemmat olivat kirjailija Frances Trollope ja asianajaja Thomas Anthony Trollope. Trollopen veli oli kirjailija Anthony Trollope. Trollopen ensimmäinen vaimo oli Theodosia Trollope, toinen Frances Eleanor Trollope (s. Ternan), molemmat kirjailijoita.

Trollope oli jo opiskeluaikana alkanut kirjoittaa hampshireläiseen lehteen. Syksyllä 1828 perhe muutti Yhdysvaltoihin, josta he kovien kokemusten jälkeen palasivat Englantiin. Opintojen päätyttyä hän työskenteli sanoma- ja aikakauslehdissä, ja hän julkaisi 1840 äitinsä toimittaman ensimmäisen kirjansa, vaatimattoman kertomuksen matkasta Bretagneen. Kului kaksi vuotta, ja hän tutustui Charles Dickensiin ja alkoi myöhemmin kirjoittaa tämän lehteen *[[Household Words]]*. Hän asettui 1843 äitinsä kanssa Firenzeen ja käsitteli sen jälkeen kirjoissaan toscanalaisia aiheita ja oli aikansa ahkerimpia kirjailijoita. Hän avioitui 1848 Theodosia Trollopen kanssa, ja he saivat tyttären Bicen (Beatrice). Vaimon varallisuuden ansiosta he ostivat Firenzestä talon, joka sai nimeksi Villino Trollope ja josta tuli kirjailijoiden kohtauspaikka. Hän keksi 1850 juonen äitinsä Florence Trollopen romaaniin *Petticoat Government* ja kahdeksan vuotta myöhemmin veljelleen Anthonylle juonen tämän menestystarinaan *Doctor Thorne*.

Trollopen vaimo kuoli 1865, ja Trollope muutti Firenzen ulkopuolelle Villa Ricorboliin. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Frances Eleanor Ternanin kanssa. He muuttivat 1873 Roomaan, jossa hän toimi *[[Evening Standard|Standardin]]* kirjeenvaihtajana. Heidän talostaan tuli englantilaisten matkailijoiden suosittu kohtauspaikka. Hän muutti 1890 Englantiin, jossa hän kuoli. Tuotteliaan Trollopen kirjallinen tuotanto jäi pian unohduksiin.

## Lähteet
Clara Tschudi

**Clara Tschudi** (9. syyskuuta 1856 Tønsberg, Norja – 10. marraskuuta 1945) oli norjalainen kirjailija, sukutaustaltaan sveitsiläinen. Hänen aikoinaan suositut kirjansa käsittelevät kepeässä muodossa historiallisia henkilöitä, varsinkin naisia. Hän kirjoitti myös pieniä elämäkerrallisia kuvauksia *Silhouetter* (1898) muun muassa Ruotsi-Norjan kuningattaresta Sofiasta.

## Teokset
* *Tre nutidskvinder*, 1887
* *Eugénie*, 1889
* *Keiserinde Augusta*, 1892
* *Marie Antoinette*, 1894–1896
* *Napoleons moder*, 1898
* *Silhouetter* 1898
* *Elisabeth*, 1900
* *En forglemt heltinde*, aihe: Napolin kuningatar Maria Sofia, 1904
* *Ludwig den anden*, 1905
* *Ludwig den andens sidste dage*, 1906
* *Dronninger, keiserinder og kongernes moder*, 1907–1908, uusi p. nimellä *Hofliv*, 1915 
* *Napoleons sön*, 1911
* *Dronning Hortense*, 1913
* *Goethes moder*, 1916
* *To keiserkroner*, 1919

### Suomennetut teokset
* *Marie Antoinette*; suomentanut Emil Mannstén. Viipuri: Suomentaja 1906.
* *Napoleonin poika*; suomentanut Toini Yrjö Koskinen. Helsinki: Kirja 1916. – 2. p. Kirja 1929.
* *Keisarinna Elisabet*; suomentanut Tahvo Partio. Oulu: Pohjolan kustannus 1917.
* *Goethen äiti*; suomentanut Edw. Lück. Helsinki: Kirja 1917.
* *Napoleonin äiti*; suomentanut Edw. Lück. Helsinki: Kirja 1918.
* *Bismarck ja hänen vaimonsa*, Jyväskylä: Gummerus 1925.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Vapaasti ladattavia Clara Tschudin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Frances Trollope

**Frances Trollope**, s. *Milton*, (1780 Stapleton, Englanti – 1863 Firenze, Italia) oli brittiläinen kirjailija.

Trollopen puoliso oli vuodesta 1809 asianajaja Thomas A. Trollope, joka ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Sen jälkeen Trollopen perhe muutti 1827 Yhdysvaltoihin Cincinnatiin, missä hänen ponnistelunsa perheen elättämiseksi eivät tuottaneet tulosta. Hän palasi Englantiin, jossa hän sai huomiota julkaisemallaan kirjalla *Domestic Manners of the Americans* (1832), jossa hän kuvasi aihetta kielteisesti liioitellen. Hänen toinen kirjansa, romaani *The Refugee in America*, oli samalla linjalla. Seuraavaksi ilmestyi *The Abbess* ja *Belgium and Western Germany* sekä samantyylisiä kirjoja *Paris and the Parisians* ja *Vienna and the Austrians*. Sen jälkeen hän kirjoitti erilaisista aiheista kaikkiaan yli sata kirjaa. 

Trollopella oli hyvä havaintokyky, ja hänen älynsä oli terävä ja pisteliäs, mutta menestys laantui. Elämänsä viimeiset 20 vuotta hän asui Firenzessä. Myös kaksi hänen pojistaan, Anthony Trollope ja Thomas Adolphus Trollope, oli kirjailijoita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Egeanmeren maanjäristys 2020

**Egeanmeren maanjäristys 2020** oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Egeanmerellä Kreikan Sámoksen saaren ja Turkin rannikon välisellä merialueella 30. lokakuuta 2020 kello 13.51 Kreikan aikaa (14.51 Turkin aikaa). Se vaikutti erityisesti Sámoksella ja Turkin İzmirissä. Maanjäristyksen magnitudi oli 7,0 ja se tapahtui noin 21 kilometrin syvyydessä.

Maanjäristyksen keskus oli noin 19 kilometriä Sámoksen saaresta pohjoiseen. Järistyksessä kuoli 118 ja loukkaantui noin  henkeä. Järistyksen voima suuntautui erityisesti pohjoiseen päin kohti İzmiriä, missä se aiheutti suurimmat tuhot. Kaupungissa romahti parikymmentä kerrostaloa, ja kuolleita oli yli 100 henkeä. Järistys oli poikkeuksellisen pitkäkestoinen, ja sitä seurasi satoja pienempiä jälkijäristyksiä.

Kreikassa järistys tuntui erityisesti Sámoksella, jossa kuoli kaksi nuorta talon seinän romahdettua heidän päälleen. Saarella suurimmat tuhot olivat Sámoksen kaupungissa, johon iski myös pieni tsunami, sekä Karlóvasissa. Kreikassa järistys tuntui myös erityisesti Dodekanesiassa ja Kykladeilla, ja se tunnettiin Ateenassa ja Kreetalla saakka. Järistys tunnettiin myös muun muassa Bulgariassa ja Albaniassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ivar Rudolf Forsman

**Ivar Rudolf Forsman** (7. toukokuuta 1857 Ilmajoki – 20. lokakuuta 1911 Ähtävä) oli suomalainen pappi, opettaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Forsmanin vanhemmat olivat lääninrovasti Carl Rudolf Forsman ja Sofia Charlotte Björnberg ja puoliso vuodesta 1882 Matilda Roschier (k. 1906). Forsman tuli ylioppilaaksi 1876 ja suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1882. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1884. Forsman toimi pappina Ilmajoella, Pietarsaaressa ja Purmossa ja sitten Kokkolassa kappalaisena 1886–1898 ja v.t. kirkkoherrana 1894–1906. Ähtävän kirkkoherraksi Forsman tuli 1897 ja toimi myös lääninrovastina. Forsman oli Kokkolassa ruotsinkielisen tyttökoulun uskonnon ja kirkkohistorian opettaja 1886–1898. Hän oli  pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904 ja  1905. 

Rehtori, insinööri William Forsman oli Ivar Rudolf Forsmanin veli.

## Lähteet
Tulossa

__NOTOC__
**Tulossa** on Reijo Karvosen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975. 

## Kappaleet

#
#
#
#
#
#
### B-puoli
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Reijo Karvonen – piano (kappale: B2), cembalo (kappale: B2), akustinen kitara (kappale: B4), basso (kappale: B1)
* Heikki Virtanen – basso
* Olli Kosonen – kontrabasso
* Roope Koistinen – rummut
* Juha Björninen – kitara
* Nono Söderberg - kitara 
* Nappi Ikonen – lyömäsoittimet
* Juhani Aaltonen – sopraano-, tenorisaksofoni
* Esa Kotilainen – kosketinsoittimet
* Juhani Poutiainen – viulu
* Jukka Tolonen – akustinen kitara (kappale: A2)
* Tomi Parkkonen – rummut (kappale: A2)
* Hasse Walli – kitara (kappale: A3)
* Esko Rosnell – rummut (kappale: A3)
* Esko Linnavalli – piano (kappale: A3)
* Harri Merilahti – akustinen kitara (kappale: B4)
* taustalaulu – Kalle Fält, Kassu Halonen, Paavo Maijanen, Pepe Willberg            

## Lähteet
* ''Tulossa'' discogs.com -sivustolla
Viron europarlamenttivaalit 2004

**[[Europarlamenttivaalit 2004|Vuoden 2004 europarlamenttivaalit]]** järjestettiin Virossa 13. kesäkuuta 2004. Vaaleissa valittiin Viron ensimmäiset kuusi europarlamentaarikkoa. Vaalien äänestysaktiivisuus oli 26,8 prosenttia. Virossa syntyi kiistaa eurovaalilaista, koska presidentti Arnold Rüütel ei alun perin halunnut hyväksyä avoimia listoja. Hänen mukaansa ne mahdollistivat julkkisehdokkaat joiden ainoa tavoite on kerätä ääniä puolueelle ottamatta itse paikkaa vastaan vaikka voittaisikin.

## Tulokset

## Valitut ehdokkaat
Euroopan parlamenttiin valitut ehdokkaat äänimäärän mukaan:

## Lähteet
Hattin

**Hattin** tai **Hittin** on entinen kylä nykyisen Israelin pohjoisosassa. Hattin tuli kuuluisaksi vuonna 1187 sen lähellä käydystä Hattinin taistelusta, ja druusit pitävät sitä raamatullisen Jetron hautapaikkana. Kylä hylättiin vuonna 1948 ja suurin osa sen rakennuksista purettiin. 

## Maantiede

Hattin sijaitsee tasangolla Tiberiaksen länsipuolella. Hattinin sarvet ovat tuliperäisen kukkulan kaksi huippua, joita erottaa entisen tulivuoren kraatteri.

## Historia

Myöhempi Hattin on yhdistetty joskus muinaiseen kanaanilaiseen kaupunkiin Siddimiin. 200-luvulta ennen ajanlaskun alkua paikkakuntaa alettiin kutsua hepreankielisellä nimellä Kefar Hittin. Rooman valtakunnan kaudella se tunnettiin nimellä Kefar Hittaia.

Hattin tuli kuuluisaksi vuonna 1187 käydystä Hattinin taistelusta. Saladinin johtamat muslimit voittivat taistelussa lähellä Hattinia Jerusalemin kuningas Guy de Lusignanin ristiretkeläisarmeijan. Kylä tunnettiin taistelun lisäksi pyhätöistään. Se on liitetty kansanperinteessä profeetta Jetron (*Shu'ayb*) hautapaikkaan. Tarinan alkuperästä ei ole varmuutta. Haudasta kirjoitti 1200-luvulla rabbi Samuel ben Samson, joka mainitsi paikan Jetron tai Hoosean hautapaikkana.

Osmanien valtakunnan vuoden 1596 veroluettelon mukaan kylä käsitti 110 taloutta ja paikalliset viljelivät vehnää, ohraa ja oliiveja, kasvattivat vuohia, ja heillä oli mehiläisiä. Matkailija Evliya Çelebi kirjoitti vuonna 1649 kylässä olevan noin 200 muslimitaloa. 1800-luvun lopussa sen asukasluku oli noin 400. Vuonna 1897 paikalle perustettiin kyläkoulu. Kylä hylättiin vuonna 1948, ja suurin osa sen entisistä rakennuksista on purettu. Druusit vierailevat Jetron hautana pitämällään paikalla Hattinissa, ja vuosittain huhtikuussa paikalla järjestetään juhlallisuuksia. Paikalla oleva pyhättö on rakennettu suhteellisen hiljattain, mutta se sisältää myös joitakin vanhempia osia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kwaidan – kauhun kasvot

**Kwaidan – kauhun kasvot** () on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Masaki Kobayashin ohjaama episodi-kauhuelokuva, joka perustuu Lafcadio Hearnin kirjaan *Kwaidan: Stories and Studies of Strange Things*. Elokuva koostuu neljästä eri kummitustarinasta.

*Kwaidan – kauhun kasvot* voitti Jury Special -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1965 ja sai parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden vuoden 1965 gaalassa.

## Näyttelijät

### Episodi 1: "Kurokami", "Mustat hiukset"

### Episodi 2: "Yuki-Onna", "Luminainen"

### Episodi 3: "Miminashi Hōichi no Hanashi", "Korvaton Hōichi"

### Episodi 4: "Chawan no naka", "Teekuppi"

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Villa Zilliacus

**Villa Zilliacus** on rakennushistoriallisesti arvokas jugendhuvila Pienen Lehtisaaren länsiosassa Espoon ulkosaaristossa. Se on arkkitehti Karl Lindahlin käsialaa. Villa Zilliacuksen pinta-ala on 353 neliömetriä.

Liikemies Arvid Zilliacus rakennutti Villa Zilliacuksen 1910-luvun alussa arkkitehti Karl Lindahlin suunnitelman mukaan. Hän oli ostanut Lehtisaaret 1903. Harjakattoisen, kaksikerroksisen huvilan arkkitehtuuri on moni-ilmeistä lukuisine ulokkeineen ja sisäänvetoineen. Ulkoseiniin on kaiverrettu jugend-ornamentteja. Huvilakokonaisuuteen kuuluu myös puutarhurin mökki ja tallirakennus, joka on muutettu kokous- ja koulutustilaksi.

Villa Zilliacus on koulutus- ja virkistyskäytössä.

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Hagerlund.net: Espoon kartanot ja huvilat: Villa Zilliacus
Villa Solkulla

**Villa Solkulla** on rakennushistoriallisesti arvokas huvila Karhusuon kaakkoisosassa Keski-Espoossa. Sen suunnitteli arkkitehti Uno Ullberg.

Huber Oy:n toimitusjohtaja Knut Törnroos rakennutti Villa Solkullan historiallisen myllypaikan lähelle Bembölen länsipuolelle. Törnroos oli tutustunut arkkitehti Ullbergiin työskennellessään Huberin Viipurin haarakonttorissa. Nykyinen 1930-luvulla rakennettu Villa Solkulla on kolmas saman niminen huvila samalla paikalla. Sitä edelsi puinen, kaksikerroksinen huvila, joka oli rakennettu viimeistään 1925 ja purettu jo 1936.

Villa Solkullassa on sekä klassistisia että funktionalistisia piirteitä. Pohjoissivulla funktionalismi ilmenee selkeämmin kuin eteläsivulla. Tavanomainen funktionalismin elementti on pohjoisen julkisivun porraskäytävän kaareva uloke. Tyypillinen 1930-luvun ratkaisu on räystäätön satulakatto. Ensimmäinen kerros suunniteltiin lähinnä edustuskäyttöön ja toinen kerros yksityiskäyttöön. Sisätilat ovat julkisivua koristeellisemmat kipsireliefeineen ja koristelistoineen.

Paul Olsson suunnitteli Villa Solkullan puutarhan 1931.

## Lähteet
*

### Viitteet
David Costabile

**David Costabile** (s. 9. tammikuuta 1967 Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolinsa lienee Gale Boetticherin rooli televisiosarjassa *[[Breaking Bad]]*, jossa hän näytteli vuosina 2010–2011, sekä Mike "Wags" Wagnerin rooli televisiosarjassa *[[Billions]]*, jossa hän on näytellyt vuodesta 2016 alkaen.

Hän on myös näytellyt elokuvissa *[[Lincoln (vuoden 2012 elokuva)|Lincoln]]* (2012), *[[13 Hours: The Secret Soldiers of Benghazi]]* (2016), *[[The Post]]* (2017) ja *[[The Dirt – Törkytehdas]]* (2019), sekä televisiosarjoissa *[[Damages]]* (2007–2009), *[[Flight of the Conchords (televisiosarja)|Flight of the Conchords]]* (2007–2009), *[[Langalla]]* (2008) ja *[[Pukumiehet]]* (2012–2019).

## Aiheesta muualla
*
Harold Clarke

**Harold Clarke** (1888 – 11. maaliskuuta 1969 Christchurch) oli brittiläinen uimahyppääjä ja olympiamitalisti.

Clarke edusti Isoa-Britanniaa kolmissa kesäolympialaisissa. Lontoon kesäolympialaisissa 1908 hän kilpaili 3 metrin ponnahduslaudassa sijoittuen kahdeksanneksi. Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 Clarke sijoittui yhdeksänneksi suorissa kerroshypyissä. Pariisin kesäolympialaisissa 1924 hän saavutti pronssia suorissa kerroshypyissä jättäen neljänneksi yhdysvaltalaisen Ben Thrashin. Kyseinen pronssi jäi Clarken uran ainoaksi olympiamitaliksi.

## Lähteet
Kauppaseuran talo (1957–)

**Kauppaseuran talo** on arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema rakennus, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Laukontorin laidalla. Vuonna 1957 valmistuneessa talossa on asuntoja, ravintola- ja liikehuoneistoja sekä Tampereen Kauppaseuran toimitilat. Rakennus on olennainen osa Ratinan suvannon kaupunkimaisemaa.

Kauppaseuran talo on torin puolelta seitsenkerroksinen, Aleksis Kiven kadun puolelta viisikerroksinen ja Kirkkokadun puolelta kaksikerroksinen. Tyyliltään kokonaisuus edustaa jälleenrakennuskauden niukkaeleistä modernismia. Ulkoasu on melko neutraali ja arkinen. Laukontorin puoleista pääjulkisivua rytmittävät erkkerit ja parvekkeet.

Nykyisen rakennuksen tieltä purettiin August Krookin suunnittelema jugendtyylinen Kauppaseuran talo, joka oli peräisin vuodelta 1905.

## Lähteet
Kultamarakatti

**Kultamarakatti** (*Cercopithecus mitis* subsp. *kandti*) on sinimarakatin alalaji.

## Levinneisyys ja elinympäristö
Kultamarakatteja elää Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Ne elävät kosteissa vuoristometsissä.

## Elintavat
Kultamarakatit elävät noin 30 yksilön ryhmissä. Ne syövät hedelmiä ja lehtiä, esimerkiksi Virungavuorilla niiden ruokavalio koostuu pääasiassa afrikanvuoribambusta (*Oldeania alpina* syn. *Sinarundinaria alpina*).

## Lähteet