open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liuskalehtihäränsilmä

**Liuskalehtihäränsilmä** eli **liuskahäränsilmä** (*Hypochaeris radicata*, myös *Hypochoeris radicata*) on monivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy kotoperäisenä lajina Euroopassa.

## Ulkonäkö ja koko

Liuskalehtihäränsilmän lehdet kasvavat tyviruusukkeena. Pariliuskaisten lehtien lavat ovat kapean vastapuikeita ja vaihtelevat parihalkoisista isohampaisiin. Ruusukkeesta kasvaa muutama, tavallisesti haarainen varsi, joka tavallisesti on 20:stä 50:een senttimetriä korkea. Varret ovat kaljuja tai niukkakarvaisia, yläosasta harvasuomuisia. Vanamaisen varren päässä sijaitsee noin kolme senttimetriä leveä keltakukkainen mykerö. Mykerön kehtosuomut ovat limittäin, kehto on niukkakarvainen ja mykeröpohjus suomuinen. Suomessa liuskalehtihäränsilmä kukkii heinä-elokuussa. Pappus on sulkahaiveninen ja varrellinen.

Liuskalehtihäränsilmä voi risteytyä kaljuhäränsilmän (*H. glabra*) kanssa.

## Elinympäristö
Suomessa liuskahäränsilmä on tulokaskasvi, jota tavataan puistojen ja tienvarsien kylvönurmikoilla ja satamissa. Alueilla, joissa laji on kotoperäinen, se kasvaa muun muassa kuivilla niityillä ja harvoissa lehtimetsissä.

## Levinneisyys
Liuskalehtihäränsilmän päälevinneisyysalue ulottuu Euroopassa Länsi- ja Etelä-Espanjasta itään Kreikkaan, Romaniaan, Länsi-Ukrainaan, Puolaan ja Etelä-Baltiaan asti, pohjoisessa Britteinsaarille, Tanskaan sekä Etelä-Norjaan ja -Ruotsiin. Satunnaisemmin sitä tavataan Suomessa, Länsi-Venäjällä, Pohjois-Baltiassa sekä Kaukasuksen alueella, ja Aasian puolella myös Turkissa. Laji on yleinen Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan. Tulokaslajina liuskalehtihäränsilmä on levinnyt laajalle Pohjois-Amerikan itäosissa. Sitä tavataan myös Etelä-Afrikasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista.

Suomessa lajia on tavattu lähinnä rannikkokaupungeissa Suomen- ja Pohjanlahdella.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: *Retkeilykasvio*, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.
* *Ålands flora*. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Liuskahäränsilmä (''Hypochaeris radicata'')
* Kasviatlas 2021: Liuskahäränsilmän (''Hypochaeris radicata'') levinneisyys Suomessa.
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Hypochaeris radicata'' - liuskahäränsilmä
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Hypochaeris radicata'' 
* Flora of China: ''Hypochaeris radicata''
Otavalvatti

**Otavalvatti** (*Sonchus asper*) on yksivuotinen valvatteihin kuuluva keltakukkainen asterikasvi, joka on levinnyt laajalle alueelle. Se tunnetaan vanhana ihmisen seuralaislajina ja kasvaa muun muassa joutomailla, puutarhoissa, satamissa sekä pelloilla.

## Ulkonäkö ja koko

Otavalvatti kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi ja on isokokoisena haarova. Kasvi on pieni- ja pystyjuurinen. Varsi on lehdekäs, ontto ja sisältää runsaasti maitiaisnestettä. Lehtilavat ovat tavallisesti puikeita, herttatyvisiä pyörein tyviliuskoin, kovia, nirhalaitaisia tai liuskaisia, piikkiotaisia ja kiiltävänvihreitä. Otavalvatin kukinto on lähes lehdetön, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröt ovat 1,5–2 senttimetriä leveitä ja kukkien teriöt vaaleankeltaisia. Suomessa otavalvatti kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on litteä pähkylä. Pähkylän pitkittäisharjut ovat sileitä ja pappus hapsihaiveninen ja varreton. 

Suomessa tavataan kahta otavalvatin muunnosta: nimimuunnos var. *asper* sekä var. *pungens*. Ensin mainitun lehtilavat ovat ehyitä, nirhalaitaisia, ja niiden hampaat ovat otapäisiä. Toisen muunnoksen lehtilavat ovat isohampaisia tai liuskaisia ja isopiikkisiä, päättöliuskat ovat kapeahkoja. Otavalvattia muistuttava kaalivalvatti (*S. oleraceus*) eroaa siitä muun muassa syvästi pariliuskaisten lehtiensä puolesta.

## Levinneisyys
Otavalvatti on laajalle levinnyt laji. Euroopassa sitä tavataan kaikkialla lukuun ottamatta mantereen arktisimpia osia. Aasiassa laji on satunnaisempi, ja sitä tavataan paikoitellen Turkissa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Intiassa, Etelä-Siperiassa, Japanissa ja Kiinassa. Afrikassa sitä tavataan Saharan pohjoispuolella Marokosta Tunisiaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa suuressa osassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Kanadaa. Otavalvattia tavataan myös Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.

Suomessa otavalvatti on Lappia lukuun ottamatta muinaistulokas, pohjoisessa uustulokas. Lajia tavataan koko maassa, mutta yleinen se on vain Etelä-Suomessa. Lapissa laji on hyvin harvinainen. Suomessa tavattavat otavalvatit kuuluvat pääasiassa muunnokseen var. *asper*.

## Elinympäristö
Otavalvatti on vanha ihmiskulttuurin seuralaislaji. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat joutomaat, tienvarret, puutarhat, perunamaat, seinustat, satamat ja pellot. Suomessa sitä tavataan etenkin vanhoissa kylissä ja kaupungeissa. Otavalvatti on typensuosija.

## Käyttö
Otavalvattia on käytetty sekä vihanneksena että sikojen rehuna. Jälkimmäiseen käyttötarkoitukseen viittaa myös lajin ruotsinkielinen nimi "svinmolke".

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas 2011: Otavalvatin levinneisyys Suomessa
* Pohjolan kasvien pauloissa: ''Sonchus asper'' - otavalvatti
Joona Harjama

**Joona Harjama** (s. 5. heinäkuuta 1993 Hamina) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Harjama on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.

## Ura
### Seuraura
Harjama aloitti jääkiekkoilun 5-vuotiaana Haminan Kiekkoympyrät -80:ssä. Hän siirtyi E-juniori-ikäisenä Kotkan Titaaneihin ja sieltä edelleen 15-vuotiaana Saimaan Palloon kaudeksi 2008–2009. Harjama oli kaudella 2010–2011 seuran B-nuorten paras pistemies ja syöttäjä SM-karsinnoissa tehoilla 5+7=12.

Toukokuussa 2011 Harjama teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Kalevan Pallon kanssa. Hän ei kuitenkaan tehnyt vielä liigadebyyttiään, vaan pelasi koko kauden A-nuorissa. Kaudella 2012–2013 Harjama teki liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 29. syyskuuta 2012 veiraissa Bluesia vastaan, jossa Harjama merkittiin joukkueen nelosketjun Jyri Junnilan ja Joonas Riekkisen viereen. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 13 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Harjama pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kolmen Mestis-ottelun verran lainalla Savonlinnan Pallokerhossa marraskuussa 2012. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin KalPan A-nuorissa, joiden kapteenina Harjama toimi. Hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 12+24=36. Huhtikuussa 2013 Harjama teki kaksivuotisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.

Kaudella 2013–2014 Harjama pelasi KalPan mukana lähes kaikki European Trophy -ottelut, mutta runkosarjassa hän pelasi 27 ottelua tehopistein 2+2=4 ja vietti osan kaudestaan A-nuorissa. Harjaman liigauran avausmaali syntyi 29. joulukuuta 2013 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Huhtikuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.

Harjama siirtyi kaudeksi 2016–2017 suuremman ja hyökkäävämmän roolin perässä vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan riveihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Harjama voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Myös kauteen 2017–2018 hän lähti Kiekko-Vantaan varakapteenina, mutta Harjama toimi käytännössä koko kauden ajan joukkueen kapteenina, kun kapteeniksi nimetty Pekka Niemimaa oli loukkaantumisen vuoksi koko kauden sivussa. Kaudella 2018–2019 hän jatkoi Kiekko-Vantaan varakapteenina. 

### Maajoukkueura
Harjama on pelannut yhdeksän nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.

## Muuta
Harjaman isä Ilpo on entinen pesäpalloilija. Myös Joona itse harrasti omien sanojensa mukaan 15-vuotiaaksi asti pesäpalloa Haminan Palloilijoissa.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Pyöröjänönputki

**Pyöröjänönputki** (*Bupleurum rotundifolium*) on yksivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa. Se on väriltään sinivihreä ruoho, joka kasvaa 15–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat ruodittomia, ehytlaitaisia, sepiviä, soikean tai pyöreähkön muotoisia. Kukinnon pääsarja on suojukseton. Pikkusarjojen suojuslehdet ovat pitkulaisen puikeita, kellanvihreitä, valkoiseksi muuttuvia. Kukat ovat keltateriöllisiä.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.
Vuoden 2010 talviparalympialaisten mitalitaulukko

**[[Talviparalympialaiset 2010|Vuoden 2010 talviparalympialaisten]]
mitalitaulukko**. Maiden järjestys on ensin kultamitalien määrän mukaan,
sitten hopea- ja lopuksi pronssimitalien määrän mukaan. Jos tuon jälkeen
maiden mitalimäärä on sama, maat ovat jaetulla sijalla
aakkosjärjestyksessä. Tätä järjestämistapaa käyttävät Kansainvälinen olympiakomitea ja IAAF.

 

## Lähteet
Mukulakirveli

**Mukulakirveli** (*Chaerophyllum bulbosum*) on kaksivuotinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Sitä esiintyy Keski- ja Kaakkois-Euroopassa. Laji on vanha viljelykasvi, ja sitä on viljelty Suomessa tärkkelyspitoisen juurimukulan takia ennen perunan yleistymistä. Nuoria versoja on käytetty salaatissa.

Mukulakirvelillä on pallomainen juurimukula, josta kasvaa yhdestä kahteen metriä korkea punatäpläinen varsi. Lehdet ovat liuskoittuneet kapealiuskaisiksi lehdyköiksi. Kukinnon pikkusarjoissa on kolmesta viiteen erikokoista kapeanpuikeaa suojuslehteä. Kukat ovat valkoteriöllisiä. Mukulakirvelin voi äkkiseltään sekoittaa koiranputkeen (*Anthriscus sylvestris*) tai idänkirveliin (*Chaerophyllum prescottii*).

Mukulakirveli on Suomessa erittäin uhanalaisen kirvelilattakoin ravintokasvi, ja sen toukka elää mukulakirvelillä.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Mukulakirveli (''Chaerophyllum bulbosum'')
* Kasviatlas: Mukulakirveli (''Chaerophyllum bulbosum'')
* Luontoportti: Mukulakirveli (''Chaerophyllum bulbosum'')
* ITIS: ''Chaerophyllum bulbosum'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Chaerophyllum bulbosum''
Kultakirveli

**Kultakirveli** (*Chaerophyllum aureum*) on monivuotinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Sitä esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa. Lajilla on paksu juurakko, josta kasvaa yhdestä puoleentoista metriä korkea punatäpläinen ja karvainen tai kalju varsi. Lehdet ja kukinnon pikkusarjojen suojuslehdet ovat karvaiset. Kolmiomaisen ja moninkertaisesti parilehdykkäisen lehtilavan lehdykät ovat leveänpuikeita, kärkiliuska on pitkä, kapea ja sahalaitainen. Kukat ovat valkoteriöisiä. Hedelmä on pituudeltaan kahdeksasta kahteentoista millimetriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Biotopix: Kultakirveli (''Chaerophyllum aureum'') Kuvia.
Myrkkykirveli

**Myrkkykirveli** (*Chaerophyllum temulum*) on myrkyllinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Laji on kaksivuotinen, ohutjuurinen. Karheakarvainen varsi kasvaa 50:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat karvaisia, kolme kertaa parilehdykkäisiä. Kolmiomaisen lavan kärkiliuska on tylpähkön muotoinen. Kukat ovat valkoteriöisiä. Sukkulamainen hedelmä on pituudeltaan neljästä seitsemään millimetriä.

Myrkkykirveliä esiintyy Euroopassa, Turkissa, Kaukasuksella ja Luoteis-Afrikassa. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se on uutta perua oleva tulokaslaji.

Myrkkykirveli on myrkyllinen ja aiheuttaa syötynä vatsa- ja sydänoireita sekä huimausta. Murskaantuvista lehdistä irtoava neste ärsyttää ihoa ja voi aiheuttaa ihottumaa. Kasvi muistuttaa paljon koiranputkea, mikä rajoittaa koiranputken käyttöä villivihanneksena alueilla joilla myrkkykirveliä kasvaa yleisesti.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Myrkkykirveli (''Chaerophyllum temulum'')
* ITIS: ''Chaerophyllum temulum'' 
* United States Department of Agriculture (USDA): ''Chaerophyllum temulum'' 
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Chaerophyllum temulum 
* Stamenković JG, Stojanović GS, Radojković IR, Petrović GM, Zlatković BK.: Chemical Composition of the Essential Oil from Chaerophyllum temulum (Apiaceae), Nat Prod Commun. 2015 Aug;10(8):1439-41
Merifenkoli

**Merifenkoli** eli **merivenkoli** (*Crithmum maritimum*) on sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Euroopassa Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren rannikoilla. Se on monivuotinen matalakasvuinen ruoho, jonka lehdet ovat lehdykkäisiä ja lehdykät kolmiliuskaisia. Sarjakukinto koostuu tavallisesti yli 20 pikkusarjasta. Kukat ovat pieniä, teriöt vaaleankeltaisia. Hedelmät ovat kolmesta viiteen millimetriä pitkiä, soikeita, keltaruskeita ja matalaharjuisia.

## Lähteet
* Bengt Jonsell & Thomas Karlsson (eds.) 2010: Flora Nordica vol. 6. Stockholm.

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Merifenkoli – ''Crithmum maritimum''
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Crithmum maritimum''
Kevätputki

**Kevätputki** (*Hacquetia epipactis*) on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski-Euroopan vuoristoissa. Sitä kasvatetaan kevätkukkivana koristekasvina. Laji on ainoa ranskalais-itävaltalaisen tieteilijän Belsazar Hacquetien mukaan nimetyssä **kevätputkien** (*Hacquetia*) suvussa.

Kevätputkella on lyhyt haarainen juurakko, josta kasvavat lehdet ja pitkäperäinen yksinkertainen sarja. Lehtilavat ovat jakautuneet lähes toisistaan eroaviksi liuskoiksi. Pienissä sarjakukinnoissa on sekä perättömiä kaksineuvoisia kukkia että lyhytperäisiä hedekukkia. Verholehdet ovat ruusukelehtien näköisiä. Kukat ovat keltateriöllisiä.

## Lähteet
* Bengt Jonsell & Thomas Karlsson (eds.) 2010: Flora Nordica vol. 6. Stockholm.
Karvakirveli

**Karvakirveli** (*Chaerophyllum hirsutum*) on monivuotinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Sitä esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa. Laji kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Varsi ja lehdet ovat karvaisia, mutta kukinnon pikkusarjojen suojuslehdet kaljuja. Lehdet ovat kahdesti lehdykkäiset ja lehdykät vähäliuskaisia. Kukat ovat valkoteriöisiä. Terälehtien laidat ovat ripsellisiä, mikä on lajin erityistuntomerkki.

## Lähteet
* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Karvakirveli (''Chaerophyllum hirsutum'') Suomessa.
Paavo Gustaf Waris

**Paavo Gustaf Waris**, sukunimi vuoteen 1935 *Warén* (25. huhtikuuta 1897 Saarijärvi – 14. huhtikuuta 1959) oli suomalainen everstiluutnantti ja pankinjohtaja. Hän suunnitteli kadetin juhlaunivormun ja kadettikunnan ensimmäisen jäsenmerkin.

## Henkilöhistoria
Wariksen vanhemmat olivat piirilääkäri Eliel Jonathan Warén ja Elina Amanda Ignatius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui kadettikoulusta 1920. Waris teki opintomatkat Ranskaan 1926 ja 1934 sekä Ruotsiin 1932. 

Waris oli Ilmailukoulun opetusosaston päällikkönä 1929–1935, ilmavoimien komentajakurssi 2:n johtajana 1934–1935, ilmavoimien esikunnan osasto l:n päällikkönä 1935–1936 ja Lentoasema 2:n komentajana 1937–1938. Waris toimi Sotakorkeakoulun ilmataktiikan opettajana 1934–1937, ilmasotakoulun koulutusesiupseerina 1940 ja päämajan sotilaallisen hallinto-osaston komentajan apulaisena 1941–1942. Hän toimi Suomen ilmapuolustusliiton toimitusjohtajana 1938–1945, Suomen ilmailuliiton toiminnanjohtajana 1945, Oy Volvo-auto Ab:n myyntipäällikkönä 1946–1948, Suomen Kulttuurirahaston kirjallisen toiminnan johtajana 1948–1950 sekä Kansallinen kokoomus ry:n talouspäällikkönä 1950–1952. Waris oli Helsingin Osakepankin Forumin konttorin johtajana vuodesta 1952 alkaen.

Waris oli Sotilasaikakauslehden toimituskunnan jäsenenä 1935–1938, Suomen urheilukalastajien liiton hallituksen liiton jäsenenä vuodesta 1946, Suomen akvaarioliiton puheenjohtajana vuodesta 1947 ja Akvaarion Ystävä -lehden päätoimittajana 1948–1950. 

Wariksen puoliso oli Toini Tellervo Sinervä. Heidän pojastaan Matti Wariksesta tuli eläinlääkintäkenraalimajuri ja puolustusvoimien ylieläinlääkäri. 

## Julkaisut
* *Lentoaapinen: mitä jokaisen suomalaisen tulee tietää lentokoneesta, lentämisestä ja ilmapuolustuksesta*. Porvoo, WSOY, 1928. Sarja: Suomen ilmapuolustusliiton julkaisuja 1. 

## Lähteet
Sala

**Sala** on samannimisen Salan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 12 289 asukasta.

Sala oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.

## Media
Paikallislehti Sala Allehanda ilmestyy kolmesti viikossa.

## Väestönkehitys

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tuholatva

**Tuholatva** (*Cenolophium denudatum*) on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Venäjällä. Se on puolipiilijä, jonka tyvelle jää vanhojen lehtiruotien jäänteitä. Lehdet ovat parilehdykkäiset. Lehdyköissä on kapeansuikeita liuskoja ja ne ovat asettuneet 90–120 asteen kulmaan ruotiin nähden. Kukinnon pääsarja on suojukseton, pikkusarjoja on yli 20 ja niissä useita suoria suojuslehtiä. Kukat ovat valkoteriöisiä. Hedelmän molemmat lohkot ovat viisiharjuiset.

## Lähteet
* Bengt Jonsell & Thomas Karlsson (eds.) 2010: Flora Nordica vol. 6. Stockholm.

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Tuholatva – ''Cenolophium denudatum''
Superchunk

**Superchunk** on yhdysvaltalainen indie rock-yhtye, joka perustettiin Chapel Hillissä, North Carolinassa vuonna 1989. Yhtyeen jäsenet ovat: laulaja/kitaristi Mac McCaughan, kitaristi Jim Wilbur, basisti Laura Ballance ja rumpali Jon Wurster. Yhtyen musiikkia on kuvailtu punkiksi ja indie rockiksi. sekä se on ottanut vaikutteita muun muassa Hüsker Dü, Dinosaur Jr., Buzzcocks ja Sonic Youth yhtyeiltä.

## Diskografia
### Studioalbumit
* *[[Superchunk (albumi)|Superchunk]]* (1990)
* *[[No Pocky for Kitty]]* (1991)
* *[[On the Mouth]]* (1993)
* *[[Foolish]]* (1994)
* *[[Here’s Where the Strings Come In]]* (1995)
* *[[Indoor Living]]* (1997)
* *[[Come Pick Me Up]]* (1999)
* *[[Here’s to Shutting Up]]* (2001)
* *[[Majesty Shredding]]* (2010)
* *[[I Hate Music]]* (2013)
* *[[What a Time to Be Alive]]* (2018)
* *[[Wild Loneliness]]* (2022)

### Kokoelmat/soundtrackit
**Throw* (1991)
**Pyloric Waves* (1991)
**Teriyaki Asthma* (1992)
**Cookie Prize* (1992)
**Freedom Of Choice* (1992)
**Incline Plane* (1993)
**Dope Guns ’n Fucking in the Streets Vol. 8 7"* (1993)
**The Machines: Simple Machines 7"s (1990–1993)* (1994)
**Working Holiday!* (1994)
**Rows Of Teeth* (1994)
**Jerky Boys* (1995)
**Suburbia* (1996)
**Lounge Ax Defense Fund* (1996)
**Laugh Hard At The Absurdly Evil* (1996)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yhtyeen kotisivut
Rax

**Rax** voi tarkoittaa seuraavia:

* RAX (Radio Aurora Explorer), CubeSat-satelliitti
* Rax, vuori Ala-Itävallassa
* Rax, yhdysvaltalainen ravintolaketju
* Rax Buffet, suomalainen ravintolaketju
Talbutaali

**Talbutaali** on barbituraattijohdannainen lääkeaine jonka vaikutusaika on nopeasta keskipitkään. Talbutaali on butalbitaalin isomeeri, ja sitä myydään kauppanimellä *Lotusate*.

Talbutaalin vaikutukset ovat hypnoottisia, miedosti sedatiivisia ja se voi aiheuttaa syvän kooman. Riittävän suurilla annoksilla sitä voidaan käyttää myös anestesiaan.

Talbutaalin yliannostus on samankaltainen kuin muillakin barbituraateilla, yliannostuksen oireita ovat sekavuus, kooma, hengityslama, hypotensio ja šokki.
Tetrabarbitaali

**Tetrabarbitaali** on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Tetrabarbitaalia on käytetty unilääkkeenä ja sitä on myyty tuotenimillä **Butysal**, **Butysedal** ja **Tetramal**.

## Lähteet
Tialbarbitaali

**Tialbarbitaali** tai **tialbarbitoni** on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Se kehitettiin 1960-luvulla, ja sillä on sedatiivinen vaikutus. Tialbarbitaalia on käytetty leikkausten esilääkityksenä. Tialbarbitaali on nopeavaikutteinen, ja se aiheuttaa muita barbituraatteja vähemmän hengityslamaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*PubChem: Thialbarbital
Tiotetrabarbitaali

**Tiotetrabarbitaali** on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Se on nopeavaikutteinen ja sitä on käytetty anestesia-aineena. Tiotetrabarbitaalin valmistenimi oli **Thionarcex**. Tiotetrabarbitaalia on käytetty myös eläinlääketieteessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*PubChem: Thiotetrabarbital
Samsung Galaxy Xcover

**Samsung Galaxy Xcover** on Samsung Electronicsin vuonna 2012 julkaisema älypuhelin. Samsungin mukaan puhelin on säänkestävä ja pölytiivis. Näyttö on myös tavallista paksumpi. Puhelin on IP67-sertifioitu, joten se voi olla puoli tuntia metrin syvyisessä vedessä. Xcover on Android-puhelin ja siihen voidaan ladata Google Playn pelejä ja sovelluksia.

Mallin seuraaja on Samsung Galaxy Xcover 2.

## Lähteet

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Shappi Khorsandi

**Shaparak ”Shappi” Khorsandi** (s. 8. kesäkuuta 1973 Teheran, Iran) on iranilaissyntyinen englantilainen koomikko.

Khorsandin perhe joutui pakenemaan Iranista Lontooseen Iranin vallankumouksen aikana; Shappin isän Hadi Khorsandin kirjoittama satiirinen runo herätti paljon negatiivista huomiota. Runossa kritisoitiin uskonnollista hallintotapaa, ja tekstin julkaisu poiki Hadille jopa tappouhkauksia.

Vuonna 1995 Khorsandi valmistui Winchesterin yliopistosta aineinaan draama, teatteri ja televisio, minkä jälkeen hän aloitti uran komiikan parissa. Vuonna 2010 Winchesterin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorinarvon.

Khorsandi oli naimisissa irlantilaissyntyisen koomikon Christian Reillyn kanssa vuosina 2005–2010. Heillä on poika nimeltä Charlie, jonka kanssa Khorsandi asuu Lontoossa lähellä Richmond Parkia. Myös Khorsandin isä ja veli ovat stand up -koomikoita.

## Lähteet
Vinbarbitaali

**Vinbarbitaali** on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sitä on käytetty unilääkkeenä, ja se kehitettiin vuonna 1939.

Vaikka vinbarbitaalin kemiallinen kaava on samanlainen kuin vinyylibitaalilla, sen molekyylirakenne on erilainen. Ne ovat siis isomeereja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*PubChem: Vinbarbital 
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Vinbarbital
Imukarpit

**Imukarpit** (Catostomidae) on karppikalojen lahkoon (Cypriniformes) kuuluva makean veden kalaheimo. Se muodostaa yksinään myös **imukarppikalojen** alalahkon (Catostomoidei). Imukarppien levinneisyysaluetta ovat Pohjois- ja Väli-Amerikka sekä itäinen Aasia.

## Monimuotoisuus ja rakenne
Imukarppien heimossa erotetaan neljä alaheimoa, 13 sukua ja 79 lajia. Varhaisimmat imukarppien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle.

Suurimmat imukarppilajit voivat saavuttaa 1 metrin pituuden, mutta suurin osa jää alle 60 cm pitkiksi. Selkäevä alkaa ennen vatsaevää. Peräevä on aikuisilla koirailla pidempi kuin naarailla. Tyypillisesti imukarpeilla on paksut huulet, joilla ne tarttuvat kiviin voimakkaasti virtaavissa joissa ja puroissa.

Imukarpit ovat tetraploidisia eli niillä kromosomisto on nelinkertainen.

## Levinneisyys ja elintavat
Useimmat imukarppilajit elävät Pohjois- ja Väli-Amerikassa Kanadasta Guatemalaan ulottuvalla alueella. Sulkaimukarppi (*Caprioides cyprinus*) elää Siperian itäosissa ja kiinanimukarppi (*Myxocyprinus asiaticus*) Kiinassa.

Imukarpit ovat makena veden kaloja ja ne elävät erityisesti kirkkaissa ja nopeasti virtaavissa joissa ja puroissa. Ne elävät lähellä pohjaa, ja niiden ravinto koostuu kasvi- ja eläinplanktonista, kaloista, madoista ja pienistä äyriäisitä. Kutuaika on keväällä. Imukarpit ovat suosittuja urheilukalastuskohteita ja niitä voidaan käyttää myös ruokakaloina.

Suomen aluevesiltä on tavattu kalanviljelyslaitoksilta karanneita imukarppeja (*Catostomus catostomus*)

## Lähteet
Vinyylibitaali

**Vinyylibitaali** eli *5-(1 -metyylibutyyli)-5-vinyylibarbituurihappo* on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sillä on sedatiivinen ja unettava vaikutus. Vinyylibitaalin kehitti Aktieboleget Pharmacia 1950-luvulla. Sitä on käytetty rauhoittavana- ja unilääkkeenä.

Vaikka vinyylibitaalilla on samanlainen kemiallinen kaava kuin vinbarbitaalilla, sen molekyylirakenne on erilainen. Ne ovat siis isomeereja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Vinylbital
John Wargelin

**John Wargelin** (30. syyskuuta 1881 Isokyrö – 1. joulukuuta 1970 Detroit, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi ja Amerikan suomalaisen evankelis-luterilaisen kirkon johtaja. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1890 ja opiskeli Suomi-opistossa. Hän sai pappisvihkimyksen 1906. Hän toimi seurakuntapappina ja Suomi-opiston opettajana. Hän oli vuosina 1950–1955 Suomi-Synodin esimiehenä. Hän oli aktiivinen amerikansuomalaisissa sivistyspyrinnöissä. Hän sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1928. Wargelin oli Suomi-Opiston johtaja 1919–1927 ja 1930–1937.

Hänen poikansa oli Suomi-synodin viimeinen esimies Raymond Wargelin.

## Julkaisuja
**The Americanization of the Finns*, 1924
**A Highway to America*, 1967

## Lähteet
Raymond Wargelin

**Raymond Waldemar Wargelin** (25. kesäkuuta 1911 Michigan, Yhdysvallat – 23. joulukuuta 2003 Minneapolis Minnesota, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi. Hän oli Suomi-opiston opettaja 1936–1955 ja Suomi-synodin pappi ja viimeinen esimies 1955–1963, sen jälkeen kirkkojen yhdistyttyä hän oli Lutheran Church in American 9. piirin aluejohtaja. Hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvo 1963.

Hänen isänsä oli Suomi-synodin aiempi esimies John Wargelin.

## Lähteet
Eino Waronen

Kaupunginjohtaja **Eino Johannes Waronen** (24. elokuuta 1896 Kaprio, Inkerinmaa – 6. joulukuuta 1978 Helsinki) oli kunnallisvirkamies, joka teki pitkän virkauran Suomen Kaupunkiliiton ja Helsingin kaupungin palveluksessa. Hän opetti virkatehtäviensä ohella kunnallispolitiikkaa ja kunnallistaloutta Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa. 

## Elämäkerta

Eino Waronen oli syntynyt Kapriossa Inkerinmaalla siellä työskennelleen suomalaisen papin poikana. Koulunsa hän kävi Helsingissä, jossa hän asui äitinsä vanhempien Emil ja Eugénie Böökin kotona vanhassa Helsingfors Lyceumin eli "Böökin lyseon" koulutalossa Vuorikatu 22:ssa. Waronen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1914. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1917 Helsingin yliopistosta ja sai filosofian maisterin arvon 30.5.1919. Valmistuttuaan Waronen työskenteli Helsingin kaupungin tilastokonttorin amanuenssina vuonna 1918  ja 2. aktuaarina 1918–1919  . 

Eino Warosta kannusti kunnalliselle virkauralle mm. hänen enonsa Einar Böök, joka työskenteli Kunnallisen keskustoimiston (eli Suomen Kaupunkiliiton toimiston) ensimmäisenä johtajana. – Waronen taas oli nuoremman serkkunsa ja myöhemmän shakkimestarin Eero Böökin ensimmäinen shakinopettaja. 

Eino Waronen työskenteli Einar Böökin seuraajan Yrjö Harvian johtaman Kunnallisen keskustoimiston 2. sihteerinä 1920–1929 ja 1. sihteerinä 1930–1942. Helsingin kaupunginsihteerin virkaa hän hoiti 1942–1954. Vuosina 1955–1963 Eino Waronen toimi Erik von Frenckellin jälkeen Helsingin rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana, jonka toimialaan kuului myös sosiaalitoimi. Hän hoiti virkaa tekevänä myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallispolitiikan professorin virkaa 1950–1953 ja Tampereen yliopiston kunnallistalouden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1963–1965.  

Ylipormestari Lauri Aho, joka toimi Helsingin kaupunginjohtajana Eino Warosen apulaiskaupunginjohtajakaudella ja oli lisäksi hänen henkilökohtainen ystävänsä, arvioi Eino Warosen muistotilaisuudessa 15.12.1978 pitämässään puheessa Warosen virkauraa seuraavasti: 

"Eino Waronen oli viimeinen siitä nimekkäiden kunnallismiesten polvesta, joka 1920- ja 30-luvuilla loi kaupunkien uudenaikaisen hallintojärjestelmän". Ahon mukaan työskennellessään Kunnallisessa Keskustoimistossa hän joutui läheltä mukaan siihen kaupunkien kunnallishallinnon uudistamistyöhön, jonka mukaisesti uudistettu hallinto tuli voimaan 1930-luvun alusta. Edelleen Helsingin kaupunginsihteerinä ja rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana "Eino Waronen joutui keskeiseltä paikalta vaikuttamaan pääkaupungin ja erikoisesti sen talouden ja myös sosiaalihuollon kehitykseen." 

Tasavallan presidentti myönsi 31.1.1964 Eino Waroselle kaupunginjohtajan arvonimen.  

Eino Warosen vanhemmat olivat rovasti Juho (Janne) Waronen (1863–1934) ja opettaja Jenny Emilia (Lili) Böök (1864–1953). Hän oli naimisissa vuodesta 1924 lähtien kotitalousopettaja Hilkka Marjatta Hurmalaisen (1902–1964) kanssa. Heillä oli kaksi lasta (Jorma Johannes, 1926–2012, ja Leena Marjatta [Wiio], 1928–2012). 

## Julkaisuja
*Kunnallispolitiikan kysymyksiä, 1958

## Lähteet
Matti Waronen

**Matti Waronen** (1861–1911) oli suomalainen kansatieteilijä. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1895 ja toimi suomen kielen lehtorina ensin Rauman seminaarissa, sitten vuodesta 1901 Sortavalan seminaarissa.

## Julkaisuja
*Suomen kansan muinaisia taikoja. I Metsästystaikoja, II Kalastustaikoja. 18911892
*Vainajainpalvelus muinaisilla suomalaisilla, 1895, laajennettu p. 1898.

## Lähteet
Armas Vartiainen

**Armas Vihtori Vartiainen** (19. maaliskuuta 1901 Helsinki – 10. elokuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Vartiaisen vanhemmat olivat työmestari Vihtori Vartiainen ja Edla Maria Hellstén ja puoliso vuodesta 1927 Kirsti Helvi Elisabeth Bernhard. Hänen veljiään olivat Ilmari Vartiainen ja Osmo Vartiainen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1920 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1927. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1929. Hän oli Helsingin yliopiston farmakologian dosentti 1931–1945, ylimääräinen professori 1945–1950 ja professori vuodesta 1950 vuoteen 1966. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli lääkintämajuri (1941).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ihmiset: Emeritusprofessori Armas Vartiainen (HS 9.9.1990) (Viitattu 20.10.2017)
Ilmari Vartiainen

**Ilmari Aleksanteri Vartiainen** (12. syyskuuta 1905 Helsinki – 5. kesäkuuta 1985) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

## Henkilöhistoria ja ammattiura
Vartiaisen vanhemmat olivat työmestari Vihtori Vartiainen ja Edla Maria Hellstén ja puoliso vuodesta 1932 Elli Ester Seppänen. Hänen veljiään olivat Armas Vartiainen ja Osmo Vartiainen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1924 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1931. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1934. Vartiainen oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1940–1950 ja professori vuosina 1950–1970. Vuodesta 1961 hän oli samalla Helsingin yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkäri. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli lääkintäeverstiluutnantti (1943). Vartiainen oli myös Lääkintöhallituksen sotavammasairaalaosaston päällikkö 1944–1947 ja lääketehdas Orionin hallintoneuvoston puheenjohtaja 1971–1976.

## Julkaisuja
* *Über die Ausscheidung der Salicylsäure im Harn : sowie eine neue Methode zur Bestimmung der Totalsalicylsäure im Harn*, Tekijä, 1934. Väitöskirja.
* *Magenkrebs und perniziöse Anämie bei demselben Kranken*, s.n., 1936.
* *Über den Kreatin-Kreatininstoffwechsel bei Dystrophia musculorum progressiva sowie über die Behandlung der Krankheit vermittels Glykokoll*, s.n., 1937.
* & Kallas Wichmann. *Über die Wirksamkeit einiger Adrenalinpräparate* s.n., 1938.
* *Sairaanhoitajattarien oppikirja. (farmakologia)  2, Lääkeaineoppi : Sairaanhoitajatarjärjestöjen oppikirjakomitean julkaisema ; Ilmari Vartiainen. WSOY, 1940.
* *Siirtoväen käsikirja*, toim. Ilmari Vartiainen. Kaski-kirja, 1945.
* *Clinical significance of blood catalase*, Duodecim, 1947. - (Annales medicinae internae Fenniae. ISSN 0365-4427; 36, 3).
* *Lääkeaineoppi (farmakologia)*, WSOY, 1949.
* & Lasse Jaakkola. *Lomakirja : lomanviettäjän ABC-kirja*, toim. Lasse Jaakkola, Ilmari Vartiainen. Mantereen kirja, 1949.
* *Mainostajan T-opas*, toim. Sakari Lappi-Seppälä, Martti Liukas, Ilmari Vartiainen. Mantereen kirja, 1949.
* *Helsingin yliopiston II sisätautien klinikan julkaisuja 1944-1953*, toim. Ilmari Vartiainen. Helsingin yliopiston II sisätautien klinikka, 1954.
* *Lääkeaineoppi : (farmakologia)*, WSOY, 1954. (10. p. 1968, osa Sairaanhoitajien koulutussäätiön julkaisuja.)
* *Helsingin yliopiston Toisen sisätautien klinikan julkaisuja 1954-1958*, toim. Ilmari Vartiainen. Helsingin yliopisto, 1959
* *Vartiaisten viesti''. 1964, toim. Ilmari Vartiainen. Vartiaiset ry, 1964.

## Lähteet
Otso Wartiovaara

**Otso Uolevi Wartiovaara** (16. marraskuuta 1908 Helsinki – 24. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1932, työskenteli ulkoministeriössä vuodesta 1934, toimien lähetystöneuvoksena Washingtonissa 1949–1952, ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkönä 1952–1954 ja oikeudellisen osaston päällikkönä 1954–1956. Hän oli Belgradissa Suomen lähettiläänä 1956–1958 ja suurlähettiläänä 1958–1961, ollen samanaikaisesti myös Ateenan-suurlähettiläänä 1956–1961, suurlähettiläänä Wienissä ja samalla Suomen pysyvänä edustaja YK:ssa 1961–1968 sekä suurlähettiläänä Lontoossa 1968–1974. Wartiovaara oli myös Lapin sodan aikana 1944 Pohjois-Suomen evakuoinnin rajavaltuuskunnan puheenjohtaja. Hän sai erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimen vuonna 1954.

Otso Wartiovaaran isä oli Valtiokonttorin pääjohtaja J. V. Wartiovaara. Lääkäri, professori Jorma Wartiovaara on hänen poikansa.

## Lähteet
Tyypin 23 torpedovene

**Tyyppi 23**, **tyyppi 1923** tai **Raubvogel-luokka** oli Saksan laivaston kuuden 1926-1928 valmistuneen torpedoveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.

## Suunnittelu
Luokka oli ensimmäinen ensimmäisen maailmansodan jälkeinen Saksassa suunniteltu ja toteutettu alusluokka. Suunnitteluun vaikuttivat runsaasti aiemmat suunnitelmat ja valmistusmenetelmät, mikä teki siitä vanhentuneen oloisen. Suunnitelman mukaan aluksille piti asentaa 50 cm torpedoputket ja tykkien piti olla sodassa testattuja vuoden 1916 mallin 10,5 cm tykkejä. Turbiinimoottorit eivät olleet ennättäneet sotaan, minkä vuoksi päätettiin luokan aluksilla testata neljän eri valmistajan ratkaisuja. Torpedoputkien kaliiperi nostettiin 1931 55 cm:een.

## Alukset

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Unto Vartiovaara

**Unto Johannes Vartiovaara** (24. kesäkuuta 1904 Salla – 4. tammikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen mikrobiologi. Hän oli Helsingin yliopiston ylimääräinen professori 1940–1948, professori vuodesta 1948 sekä maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaani 1957–1963. Hän oli Suomen ensimmäisen ei-lääketieteellisen mikrobiologian oppituolin haltija, mikrobiologian laitoksen ja opetuksen perustaja. Hän työskenteli Viikin kampuksen syntymisen puolesta ja toimi sen rakennustoimikunnan puheenjohtajana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Veijo Wartiovaara

**Veijo Kalervo Wartiovaara** (25. marraskuuta 1907 Helsinki – 16. heinäkuuta 2002) oli suomalainen kasvifysiologi. Hän oli Helsingin yliopiston yliopiston dosentti 1948–1962 ja professori vuodesta 1962 opetusalanaan kasvifysiologia ja -anatomia. Hänen tutkimuskohteenaan oli erityisesti kasvisolujen läpäisevyys..

## Lähteet
Tauno Wartiovaara

**Tauno William Wartiovaara** (entinen **Weckman**; 22. maaliskuuta 1903 Kuolajärvi – 17. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli Helsingin 1. kaupunginlääkäri ja Helsingin yliopiston bakteeriopin ja serologian dosentti vuosina 1946–1970. 

Wartiovaaran vanhemmat olivat piirilääkäri Johannes William Weckman ja Hilla Johannes Pelkonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1928 oli filosofian maisteri Salme Liisa Hirn, professori Taavi Hirnin tytär, ja toinen vuodesta 1951 kamreeri Armi Angervo Niskanen. Wartiovaara tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1920 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1930. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Wartiovaara väitteli 1932 ja sai sisätautien erikoislääkärin pätevyyden 1934. Wartiovaara työskenteli vuosina 1934–1944 puolustusvoimien palveluksessa hygienikkona ja bakteriologina, ja oli vuosina 1942–1966 Helsingin kaupunginlääkäri. Lisäksi hän oli vuodesta 1946 Helsingin yliopiston dosentti ja vuosina 1952–1960 bakteeriopin ja sterilointitekniikan opettaja. Wartiovaaralle myönnettiin professorin arvonimi 1957. Hän oli sotilasarvoltaan lääkintäeverstiluutnantti (1940). Hän oli vuosina 1952–1971 kansainvälisen terveysjärjestö WHO:n asiantuntijaneuvoston jäsen kansainvälistä karanteenia ja terveydenhuoltohallintoa koskevissa asioissa.

## Lähteet
Berkshire Bees

**Berkshire Bees** on englantilainen jääkiekkojoukkue Bracknellin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1987 ja se pelaa NIHL:ssa.

## Pelaajat
Testiristeytys

**Testiristeytyksen** tarkoituksena on selvittää, onko dominoivaa ominaisuutta ilmentävä yksilö ominaisuuden suhteen genotyypiltään homo- vai heterotsygoottinen. Jos yksilö on homotsygoottinen, syntyy vain yhdenlaisia jälkeläisiä. Jos yksilö on heterotsygoottinen alleelien suhteen, niin jälkeläisissä esiintyy sekä dominoivan että resessiivisen ominaisuuden mukaisia fenotyyppejä eli ilmiasuja.

Testiristeytyksiä eli takaisinristeytyksiä on käytetty apuna jalostuksessa, missä on tärkeä tuntea fenotyyppien lisäksi yksilöiden genotyypit.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vartiovaara

**Vartiovaara** tai **Wartiovaara** (ent. *Weckman*) on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

*Anu Wartiovaara (s. 1966), lääkäri, määräaikainen professori
*Arvi Wartiovaara (1880–1952), silmälääkäri ja kuoronjohtaja
*Eino R. Wartiovaara (1885–1967), metsänhoitaja, kirjailija ja saarnaaja
*Ilkka Vartiovaara (1946–2010), lääkäri
*Jonathan Wartiovaara (1875–1937), ministeri, virkamies
*Jorma Wartiovaara (s. 1938), lääkäri ja professori, Otso Wartiovaaran poina
*Lyyli Wartiovaara-Kallioniemi (1887–1970), joululaulun "Tonttu" säveltäjä
*Otso Wartiovaara (1908–1991), diplomaatti
*Otto Väinö Vartiovaara (1878–1959), arkkitehti 
*Tapio Wartiovaara (1905–1940), ampuja, Arvi Wartiovaaran poika
*Tauno Wartiovaara (1903–1991), Helsingin kaupunginlääkäri, dosentti
*Teuvo Wartiovaara (1896–1979), jääkärieversti
*Unto Vartiovaara (1904–1999), mikrobiologi, professori
*Veijo Wartiovaara (1907–2002), kasvitieteilijä, professori
Tavast (keskiaikainen suku)

**Tavast** oli myöhäiskeskiajalla vaikuttanut suomalainen suku, aikanaan merkittävimpiä suomalaisista rälssisuvuista. Sillä ei ole todettua yhteyttä muihin suomalaisiin Tavast- tai Tawast-nimisiin sukuihin.

Suvun alkuperää ei tunneta, mutta nimi viittaa Hämeeseen. Varhaisin tunnettu suvun esi-isä on Varsinais-Suomessa Mynämäen Alasjoen eli Tavastilan kartanon omistanut rälssimies Olaf (Olavi) Tavast, josta on mainintoja vuosilta 1373–1390. Hänellä oli ilmeisesti myös useampia maaomistuksia Hämeessä. Hänen poikansa Nils Tavastin tiedetään saaneen 1411 vaihdossa haltuunsa tilan Lammin Porkkalassa. Olafilla oli ainakin yhdeksän aikuiseksi elänyttä lasta, mutta mieslinja jatkui vain Nilsistä ja sammui tämän pojanpojan Nilsin kuollessa. Viimeinen maininta hänestä on vuodelta 1470.

## Suvun jäseniä
*Maunu Tavast (k. 1452), Suomen piispa, Olaf Tavastin poika
*Olaf (Olavi Niilonpoika) Tavast (k. 1460) valtaneuvos, Maunu Tavastin veljenpoika

Suomen piispainkronikan mukaan piispa Olavi Maununpoika (n. 1405–1460) olisi ollut Maunu Tavastin sukulainen, mutta sukulaisuussuhteen laadusta ei ole selvyyttä.

## Lähteet
Aikavaellus

**Aikavaellus** (engl. TimeTrek) on Kaarinasta Tuorlan observatoriolta alkava ja Turun yliopistolle päättyvä 13,7 kilometrin mittainen vaellusreitti. Se kuvastaa maailmankaikkeuden 13,7 miljardin vuoden ikää: yksi kilometri reitillä vastaa yhtä miljardia vuotta. Tuorlassa on alkuräjähdys ja yliopistolla nykyaika.  Vaelluksen alkuperäiset ideoijat olivat astrobiologit Harry Lehto ja Kirsi Lehto. 

Aikavaellus kehitettiin yhteistyössä Turun Yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan ja Åbo Akademin yhteisenä poikkitieteellisenä projektina vuonna 2011. Projektin tavoitteena on esitellä luonnontieteellistä maailmankuvaa ja maailman historian jännittäviä vaiheita kaikenikäisille kohderyhmille - sekä koululaisille, matkailijoille, että paikallisille tieteen- ja liikunnanharrastajille. Vaeltaja pääsee Aikavaellus reitillä tutustumaan maailmankaikkeuden historian ajallisiin ulottuvuuksiin, sen eri aikakausiin, ja erilaisten tapahtumien jatkumoon ja niiden keskinäisiin syy-seuraussuhteisiin. Reitin varrelle on kiinnitetty messinkisiä laattoja, joissa on lyhyesti selitetty maailmankaikkeuden, maan, ja maapallon elämän historiallisia tapahtumia. Aikavaelluksella yhdistyvät tähtitiede, biologia, geologia ja meteorologia. Vaellusreitti avattiin toukokuussa 2011. 

Aikavaellusreitti muuttui Biolinjan Plantagenin rakennuksen myötä, jolloin osa reitistä siirrettiin kiertämään Plantagenin rakennuksen takaa. Reittiä suunnitellaan uudistettavan vuoden 2016 kesällä helpompikulkuiseksi.

Vuonna 2015 Aikavaellus sai Tieteen Tiedotus Ry:ltä rahoitusta Digitaaliseen Aikavaellus projektiin, joka modernisoisi nykyisen Aikavaellus-reitin sekä luo oppimateriaalia maailmankaikkeuden historiasta opetuskäyttöön. Hankkeen arvioidaan olevan valmis vuoteen 2017 mennessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Aikavaelluksen kotisivu
* Aikavaellusreitin kartta
Hitler (täsmennyssivu)

**Hitler** voi viitata ainakin seuraaviin:

## Henkilöitä
### Hitler sukunimenä
*Adolf Hitler (1889–1945), Saksan diktaattori ("Johtaja ja valtakunnankansleri") 1933–1945
*Alois Hitler (1837–1903), itävaltalainen tullivirkailija, Adolf Hitlerin isä
*Alois Hitler nuorempi (1882–1956), edellisen poika ja Adolf Hitlerin velipuoli
*Angela Hitler (1883–1949), Adolf Hitlerin sisarpuoli
*Bridget Hitler (1891–1969), Adolf Hitlerin käly
*Eva Hitler, o.s. *Braun* (1912–1945), Adolf Hitlerin lyhytaikainen vaimo
*Heinz Hitler (1920–1942), Adolf Hitlerin veljenpoika
*Klara Hitler, o.s. *Pölzl* (1860–1907), Adolf Hitlerin äiti
*Paula Hitler (1896–1960), Adolf Hitlerin sisko
*William Stuart Houston, alk. *William Patrick Hitler* (1911–1987), Yhdysvaltain laivaston upseeri, Adolf Hitlerin veljenpoika

### Hitler etunimenä
*Adolf Hitler Uunona, namibialainen poliitikko ja ihmisoikeusaktivisti
*Adolf Lu Hitler Marak (s. 1968), intialainen poliitikko
*Chenjerai ”Hitler” Hunzvi (1949–2001), zimbabwelainen poliitikko

### Hitler taiteilijanimenä
*Bing Hitler, oik. Craig Ferguson (s. 1962), skotlantilais-yhdysvaltalainen talk show -juontaja, stand up -koomikko ja näyttelijä
*E. Hitler, *Eddie Meduza*, oik. Errol Leonard Norstedt (1948–2002), ruotsalainen muusikko ja koomikko

## Elokuvia
### Adolf Hitleriin liittyviä
**[[Hitler (vuoden 1962 elokuva)|Hitler]]*, elokuva vuodelta 1962
**[[Hitler – ein Film aus Deutschland]]*, elokuva vuodelta 1977
**[[Hitler, Beast of Berlin]]*, elokuva vuodelta 1939
*** (*Hitler: The Last Ten Days*), elokuva vuodelta 1973

### Muita
**[[Hitler (vuoden 1996 elokuva)|Hitler]]*, elokuva vuodelta 1996
**[[Hitler (vuoden 1997 elokuva)|Hitler]]*, elokuva vuodelta 1997
**[[Hitler (vuoden 1998 elokuva)|Hitler]]*, elokuva vuodelta 1998
**[[Hitler och vi på Klamparegatan]]*, ruotsalainen elokuva

## Muita
**[[Hitler – pahuuden nousu]]*, kanadalainen minisarja
*Elvis Hitler, yhdysvaltalainen psychobilly-yhtye
*Hitler-suku
* ”Adolf Hitler”, trancetuottaja Janus Syndromen kappale
*Eddie Hitler, hahmo tv-sarjassa *[[Bottom]]*
*Vic Hitler, hahmo tv-sarjassa *[[Hill Street Blues]]*
Giuliano Peixoto

**Giuliano Peixoto** (s. 29. syyskuuta 1975) on brasilialainen entinen pöytätennispelaaja. Hän osallistui Atlantan olympialaisissa 1996 Hugo Hoyaman kanssa nelinpeliin, jossa pari jäi jaetulle 25. eli viimeiselle sijalle.

## Lähteet

* Peixoton profiili sports-reference.com -sivustolla   

### Viitteet
Džano Ananidze

**Džano Ananidze** (, s. 10. lokakuuta 1992 Kobuleti) on georgialainen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä jalkapalloseuraa Spartak Moskovaa.

## Ura
18. lokakuuta 2009 Ananidzesta tuli kaikkien aikojen nuorin pelaaja, joka on onnistunut maalinteossa Venäjän pääsarjassa, kun hän teki maalin Lokomotiv Moskovaa vastaan 17 vuoden ja kahdeksan päivän iässä.

Ananidze teki ensimmäisen maaottelumaalinsa 17. marraskuuta 2010 Sloveniaa vastaan. Toisen maaottelumaalinsa hän teki noin vuoden päästä ensimmäisestä, eli 11. marraskuuta 2011, kun hän osui Moldovan verkkoon.

## Saavutukset

* Venäjän pääsarjan kakkossija: 2009

## Aiheesta muualla

* Džano Ananidze Sky Sports -sivustolla 
* Džano Ananidze Transfermarkt-sivustolla
Jean Major

**Jean Gourlay Major** (s. 29. syyskuuta 1957 Kapuskasing) on kanadalainen entinen maahockeypelaaja.

Major kuului Kanadan maajoukkueeseen vuosina 1977&ndash;1984 ja osallistui kolmiin maailmanmestaruuskilpailuihin, 1979, 1981 ja 1983. Kanada voitti hopeaa 1983, ja Major valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Hän pelasi myös vuoden 1984 olympialaisissa, joissa maa sijoittui viidenneksi. Major oli maajoukkueessa kapteenina kahden viimeisen vuotensa aikana. Hän pelasi seuratasolla Toronton yliopiston joukkueessa ja pääsi yliopiston kunniagalleriaan 1987.

## Lähteet
Borovjonka

**Borovjonka** () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella 15 kilometriä Okulovkasta luoteeseen. Taajamassa on 1&nbsp;500 ja kunnassa 3&nbsp;100 asukasta (vuonna 2010).

Borovjonkan kunnan pinta-ala on 938,98 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kresttsyn, pohjoisessa Malaja Višeran ja koillisessa Ljubytinon piireihin sekä idässä Okulovkan piirin Kotovon, kaakossa Kulotinon ja lounaassa Berjozovikin kuntiin. Pinta-alasta 86,5 % on metsää ja 6,7 % maatalousmaata.

Kuntaan kuuluu 76 kylää ja asutusta: Bolotnitsa, Bolšije Gusiny, Bolšije Kontsy, Bolšoi Zapolek, Bolšoje Babje, Bolšoje Borotno, Bor, Borovjonka, Boževodovo, Bujantsevo, Danilovo, Dernjaki, Devuštšino, Gljadki, Gluhovo, Gorbovo, Gorki, Horino, Jarusovo, Jermolino, Kajovo, Kapterevo, Korpovo, Koržava, Koržava Dernjakoskaja, Kozlovka, Krutets, Lešino, Maloje Babje, Maloje Borotno, Malyje Gusiny, Melnitsa, Mihnovitši, Naronovo, Navolok, Nezdrino, Nizovka, Novaja Davydovštšina, Olenino, Olgino, Olhovka, Otrada, Pamozovo, Pepelevo, Pestovo, Pestšanka, Plavištši, Poddubje, Podžarje, Poležalovo, Privolje, Proletarski, Ramenje, Rašutino, Šarovo, Seltso-Nikolskoje, Šeška, Sosnovyi, Suhovo, Sutoki, Sutoki Visleneostrovskije, Taltsevo, Terebunovo, Torbino, Torbinon rautatieasema, Tšernetsko, Uzi, Vatagino, Verhovik, Vislenev Ostrov, Vjalka, Vjaloje Veretje, Vydrino, Vysoki Ostrov, Zaretšnaja ja Zarutševje. Toiseksi suurin asutuskeskus on reilun 450 asukkaan Torbinon asema. Yli sadan hengen kyliä ovat Dernjaki ja Vislenev Ostrov. Yhdessätoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Borovjonkan asemataajama on syntynyt Pietarin ja Moskovan välisen rautatien rakentamisen yhteydessä 1800-luvun puolivälissä. Nimensä se on saanut lähistön havumetsistä. Neuvostoaikana taajamasta muodostui maatalousalueen keskus, jossa oli myös pienimuotoista teollisuutta.

Työvoimasta 58 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat liikenne sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii joukko puunhankintayrityksiä, kaksi karjatilaa sekä sähköjohtoja ja kaapeleita valmistava yritys.

Borovjonkassa ja Torbinossa on rautatieasemat. Kylistä on linja-autoyhteydet Borovjonkaan, Okulovkaan ja Ljubytinoon. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, apteekki, säästökassa ja posti. Kylissä on kaksi alakoulua, kolme kulttuuritaloa, neljä kirjastoa ja viisi lääkintäasemaa.

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Borovjonkan asemarakennus ja tsasouna, Vislenev Ostrovin ja Vysoki Ostrovin kirkot sekä Dernjakin, Kajovon, Kozlovkan, Naronovon, Olginon, Torbinon aseman ja Zarutševjen kartanoalueet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Borovjonkan kunnan sivusto