Scivias – Tunne tiet

**Scivias** (Tunne tiet) on Hildegard Bingeniläisen, mystikon, pyhimyksen ja kirkonopettajan vanhastaan tunnetuin teos. Se on näyistä koostuvan trilogian ensimmäinen osa, jota seurasivat myöhemmin *[[Liber vitae meritorum]]* ja *[[Kirja Jumalan teoista – Liber Divinorum Operum|Liber divinorum operum]]*. Teos on peräisin sydänkeskiajalta ja syntyi vuosina 1141—1151.

Kirjan nimi on ilmeisesti lyhentynyt latinan sanoista *Sci vias Domini* – Tiedä Herran 
tiet. 

## Sisältö

Kirja koostuu 26 näystä, jotka ovat muodoltaan profeetallisia ja apokalyptisia. Sellaisena se on kutsu uudistumiseen uskossa, ja kertomus on elävästi havainnollistettu aina uusilla kuvilla. Hildegardin näkyjen kuvauksissa on erityisen vaikuttavaa niiden kielen alkuvoimaisuus. Teos on kolmiosainen kristinuskon yleisesitys, joka muodosti pohjan Hildegardin kaikelle myöhemmällekin tuotannolle: 

*Teoksen ensimmäinen osa, ensimmäinen ”kirja” () on staattinen kuva Jumalan ikuisesta valtakunnasta. Ensimmäisen osan kuusi näkyä ovat itsenäisiä, eikä niillä ole muodollista yhteyttä keskenään. Niiden aiheena Luoja ja luomakunta ja ne puhuvat Jumalasta, maailmankaikkeudesta, ihmisestä ja enkelikuoroista, käsitellen Jumalan, ihmiskunnan ja luodun maailman välisiä suhteita ja niiden kehittymistä, maailmankaikkeuden ja sielun rakenteita, Luciferin ja Aadamin lankeemuksia sekä enkelijoukkojen muodostumista. 

*Toisen kirjan seitsemässä näyssä tulevat esille tapahtumasarjana Lunastajan saapuminen, kirkko uskovien äitinä, kirkon säädyt, Kristuksen ja kirkon uhri ja ihmisen ahdistus, kuvaten kirkollista ja sakramentaalista taistelua paholaisen hyökkäyksiä vastaan.

*Kolmas osa käsittää kolmetoista näkyä, joissa pelastushistoria kuvataan allegorisesti Jumalan ja ihmisten rakennukseksi, jonka rakentaminen huipentuu uuteen taivaaseen ja uuteen maahan, niin että maailmankaikkeus on puhdistettu kaikesta huonosta ja katoavasta. Kirjan rakennus tai kaupunki pitää sisällään erilaisia jumalallisia voimia joita kutsutaan myös hyveiksi. Sciviaksessa on myös mukana myöhemmin uudelleen esiin tulevia lauluja ja varhainen versio *[[Ordo virtutum]]* –musiikkinäytelmästä. 

## Teoksen kuvitus

Teoksen kallisarvoisin käsikirjoitus sisälsi 35 kuvaa. Se siirrettiin toisen maailmansodan aikana turvaan Dresdeniin, josta se katosi sodan kaoottisissa jälkivaiheissa. Ainoat valokuvat käsikirjoituksesta ovat mustavalkoisia, joten myöhempien facsimile-editioiden pohjana on ollut nunnien vuosina 1927-1933 käsintekemä kopio käsikirjoituksesta.

## Arviointia, ulottuvuuksia ja vaikutushistoria

Scivias on ensimmäinen naisen kädestä lähtenyt kristillisen uskon kokonaisesitys, ja se nousee yhtenäisen teologis-filosofisen kokonaiskäsityksen perustalta. Seppo A. Teinosen luonnehdinnan mukaan teosta voidaan ehkä pitää "kirkkohistorian huomattavimpana naisen kädestä lähteneenä kristillisen uskon kokonaishahmotuksena."

Benedictus XVI:n mukaan "naisellisen herkkyyden ominaispiirteillä Hildegard kehittelee teoksensa ytimessä Jumalan ja ihmiskunnan välisen salaperäisen avioliiton teemaa, joka toteutuu inkarnaatiossa. Ristinpuulla toteutuvat Jumalan Pojan häät kirkon, hänen morsiamensa kanssa, joka on täytetty armolla ja kyvyllä antaa Jumalalle uusia lapsia Pyhän Hengen rakkaudessa."

Teos sisältää nykyajan näkökulmasta myös ekoteologisia ulottuvuuksia. Hildegard ei käsittele ihmistä moderniin tapaan yksilönä, eikä hän mystikkona rajoitu vain sielun ja Jumalan väliseen suhteeseen. Niinpä ihminen on Jumalan luomana kokonaisluomakunnan osa ja sen keskus, joka voidaan ymmärtää oikein vain luodun ja Luojan suhteesta käsin. Nämä keskinäiset suhteet ovat vakavasti häiriintyneet syntiinlankeemuksessa. Ihminen on vieraantunut sekä Luojasta että luomakunnasta. Hän on turmeltunut, ja tämä ihmisen mikrokosmoksen muutos on tuonut mukanaan makrokosmoksen katastrofin, joka ulottuu yhtäältä luontoon termin nykyisessä merkityksessä ja myös kulttuuriin, ja ihmisellä on siitä vastuu. Tämän kehityksen korjaaminen on alkanut Kristuksen inkarnaatiossa, joka tähtää kosmisena tapahtumana täyttymyksen pyhään vihannointiin (). Siinä ihminen ja koko luomakunta saavuttavat uudelleen eheytensä: hyveitten () täydellisyydessä viriditeetti saavuttaa todellisen hedelmällisyytensä. Ihminen on loppuun asti sielullis-ruumiillinen kokonaisuus, jossa myös ruumis kukoistaa. Scivias-teoksen loppu kuvaa tätä eskatologista täyttymystä: yhdessä ihmisen kanssa elementit loistavat turmeltumattomina, kaikki saasta on kadonnut, ilma on täysin puhdas, vesi on aivan läpikuultava, eikä maa ole enää heikko ja rappeutunut vaan voimakas ja terve. Vanhan maailman tilalle on tullut uusi. Samalla Hildegardin mystiikka on korostetusti kirkollista, liturgista, eukaristista ja sakramentaalista mystiikkaa. Hänen kuvansa eivät pyri käsitteelliseen tarkkuuteen.

Vaikka Hildegardilla olikin huomattava vaikutus omana elinaikanaan, hänen teoksensa painuivat pian unohduksiin. Scivias painettiin ensimmäisen kerran Pariisissa vuonna 1513 ja sitten Kölnissä vuonna 1628, mutta sen jälkeen se pääsi julkisuuteen vasta 1800-luvulla Mignen *[[Patrologia latina]]ssa*. Jälkimmäinen ei Seppo A. Teinosen mukaan tosin ole kauttaaltaan tyydyttävä.

## Lähteet

## Suomennos
* 

## Aiheesta muualla
*Scivias-teoksen alkunäky ja Hildegardin näky kirkon eukaristisesta mysteeristä (Scivias II,6) Seppo A. Teinonen: Rakkauden tieto: Saksan ja Alankomaiden suuret mystikot. (Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran julkaisuja 142) Helsinki: Suomalainen Teologinen Kirjallisuusseura, 1985. , s. 16-18; 23-25
*Hildegardin näky paholaisesta. Scivias, 7. näky Pbs.org 
*Hildegard of Bingen: *Scivias*. Google Books, osittain digitoitu 
*[Scivias](https://www.documentacatholicaomnia.eu/04z/z_1098-1179__Hildegardis_(Hildegard_von_Bingen)__Scivias_Sive_Visionum_Ac_Revelationum_Libri_Tres__MLT.pdf.html) Documenta Catholica Omnia