Kikka

**Kikka** (oikealta nimeltään **Kirsi Hannele Sirén**, o.s. **Viilonen**) (26. lokakuuta 1964 Tampere – 3. joulukuuta 2005 Tampere) oli suuren suosion 1990-luvulla saavuttanut suomalainen pop- ja iskelmälaulaja. Kikka oli yli 330 000 albumin levymyynnillään yksi Suomen kaikkien aikojen eniten myyneistä naisartisteista, jonka esiintymistyyli oli omaperäinen yhdistelmä energisyyttä, intohimoa ja leikillistä erotiikkaa. 

Kikka keikkaili ilman taustabändiä. Hän lauloi etupäässä tietokoneella tuotettujen taustanauhojen päälle.

Kikan hittien rohkean eroottisista teksteistä vastasi aluksi salanimien Kirsi Sunila ja Inari Katramo taakse piiloutunut sanoittajakaksikko Juha Vainio ja Veikko Samuli. Juha Vainion poika Ilkka Vainio astui isänsä tilalle Juhan vuonna 1990 tapahtuneen kuoleman jälkeen käyttäen salanimeä Sipi Castrén. Veikko Samuli oli mukana Kikan taustatiimissä myös tuottajana ja säveltäjänä.

Kikan kolme ensimmäistä levyä myivät platinaa. Hänen hittejään olivat muun muassa ”Sukkula Venukseen”, ”Mä haluun viihdyttää”, ”Tartu tiukasti hanuriin”, ”Kiihkeät tuulet” ja ”Apinamies”.

## Ura
Kikka oli koulutukseltaan merkonomi. Ennen laulajanuraansa hän työskenteli Tampereen Postipankissa ja myöhemmin meikkikonsulenttina sekä tiskijukkana. DJ-koulutusta hän Pia Temisevältä, joka työskenteli toimittajana Radio Musassa ja oman yrityksensä kautta DJ:nä, taitelijanimellä Pinkki. Naiset ystävystyivät ja suunnittelivat Kikalle yhdessä artistikuvan, jonka innoittajina toimivat Marilyn Monroe ja Madonna. Hänen pukeutumistyylinsä oli ollut räväkkää jo ennen artistin uraa.

Kikka toimi laulavana tiskijukkana tamperelaisen Maxim-ravintolan klubikerroksessa, jossa hän soitti esimerkiksi funkia, soulia ja vanhaa iskelmää ja lauloi muun muassa Wham!:ia ja Whitney Houstonia taustanauhojen päälle. Kikan estoton tyyli sekä kansainvälisistä muoti- ja musiikkialan lehdistä inspiraatiota saaneet esiintymisasut vetosivat yleisöön.

Vuonna 1985 Kikka osallistui laulunopettajansa innoittamana Finnlevyn kykykilpailuun. Ensimmäisen oman DJ-singback-keikkansa hän teki Hämeenlinnan Seurahuoneella. Keikkajulisteissa Kikkaa kutsuttiin toisinaan nimellä Cicca, vaikka sekä artisti että hänen managerinsa olivat kirjoitusasua vastaan. Finnlevyn kykykilpailun kakkossijan siivittämänä Finnlevy tuotti Kikan ensimmäisen singlen ”Edes yhden kerran vain”. Singlen b-puolella julkaistiin Kikan tulkitsemana hidas balladi ”Taivaanrannan kulkija”. Ennen uransa nousukiitoa Kikka esiintyi vielä suositussa *[[Hittimittari]]*-ohjelmassa singlen nimikkokappaleella mutta jäi ilman suurempaa huomiota. 

Pentti Teräväisen mukaan Kikan matka maineeseen alkoi Rosendahlin valtakunnallisesta dj-tapaamisesta syksyllä 1987. Paikalla oli muun muassa Sinitta, London Boys, Bogart Co ja Matti ja Teppo. Siellä Kikka ja hänen ystävänsä Pia Temisevä ehdottivat laulajaduo Matti ja Tepon perustaman M&T Tuotannon johtajalle Asko Järvelle, että Kikalle tehtäisiin single. Tämä johti levytyssopimukseen. Yhtiön ainoa ehto oli, että Temisevä olisi Kikan manageri. Yritysjärjestelyiden vuoksi Järvi siirtyi Audiovoxille, ja Kikasta tuli yhtiön ensimmäinen levyartisti. Ensilevytyksestä sovittiin hotelli Tammerissa talvella 1988 käydyn neuvottelun jälkeen. Neuvotteluissa oli mukana muun muassa Juha Vainio, hänen poikansa Ilkka Vainio ja säveltäjä Veikko Samuli. Audiovoxin palkkaama valokuvaaja halusi Kikan karistavan painostaan parikymmentä kiloa, jotta saisi tästä hyviä valokuvia. 

### Nousu suosioon
Kikka nousi suosioon vuonna 1989 ilmestyneellä ”Mä haluun viihdyttää” -singlellään, jonka toisena puolena oli kappale ”Ei kauniimpaa voi todella tietää”. Kikka ja Temisevä lähtivät kiertueelle, jossa managerin vastuulla olivat myös kyyditys, miksaus, roudaus ja puvustus. Singleä seurannutta samannimistä albumi (*[[Mä haluun viihdyttää]]*) saavutti kahdessa vuodessa platinalevyn rajan. ”Mä haluun viihdyttää” -kappale voitti kaikki mahdolliset äänestykset, ja kappaleesta kuvattiin musiikkivideo, joka aiheutti kohua nännivilautuksellaan. Musiikkivideon ensiesitys oli Mikko Alatalon juontamassa ''Jukebox''-ohjelmassa. Videon tuottajat olivat luvanneet, että vilautus leikataan pois. Kikan manageri piti vilautusta katastrofina, ja omien sanojensa mukaan he viettivät Kikan kanssa kappaleen televisioesitystä seuranneen viikonlopun neljän seinän sisällä. Maanantaina puhelin oli kuitenkin täynnä keikka- ja haastattelupyyntöjä. Albumin nimikkokappaleen on sanottu ottaneen soundiinsa vaikutelmaa Kylie Minoguen hitistä ”Got to Be Certain”. Audiovox solmi Kikan kanssa sopimuksen, jonka mukaan levyjä tehdään niin monta kuin artisti haluaa tehdä. *Mä haluun viihdyttää* -albumilla on Mona Caritalta lainatut kappaleet ”Anna kulta anna”, ”Satu kaunis rakkauden” ja ”On nuori ilta tää” sekä Nisa Sorayan aiemmin levyttämät kappaleet ”Huone 105” ja ”Anna rakas raju hetki”. Muiden kappaleiden sanoituksista vastasi Juha Vainio ja sävellyksistä Veikko Samuli. Kikka ja Temisevä pitivät levyn kansikuvaa alentavana. 

Koska ensimmäinen albumi menestyi hyvin, uutta pitkäsoittoa alettiin tehdä heti. Kakkoslevy* [[Kiihkeät tuulet]]* ilmestyi kesällä 1990, ja sitä myytiin esikoistakin enemmän. Kesäisestä nimikkokappaleesta tuli hitti, kuten myös cover-versiosta Ami Aspelundin kappaleesta ”Apinamies”. Samana vuonna Kikka osallistui ''Syksyn säveleen'' kappaleella ”Sukkula Venukseen”, joka lienee hänen tunnetuin kappaleensa. Juha Vainio sanoitti kappaleen Sveitsissä melkoisessa kiireessä ja se jäi Juha Vainion tiettävästi viimeiseksi kokonaan itse tekemäksi ja levytetyksi sanoitukseksi. Kikka sijoittui kisassa kolmanneksi Rainer Frimanin ja Irwin Goodmanin jälkeen. Hän kertoi olleensa sijoitukseen tyytyväinen ja saaneensa esityksestä paljon positiivista palautetta. Soundi-lehti valitsi Kikan vuoden 1990 töppäykseksi.

Vuonna 1990 Kikka kertoi: 

Kovan keikkailun seurauksena Kikka joutui vuonna 1991 äänihuulileikkaukseen ja sairauslomalle. Kikka kertoi työnsä olevan todella raskasta ja haluavansa tehdä välillä jotain aivan muuta ja erilaista. Hän osallistui kuitenkin *Syksyn säveleen* kappaleella ”Kierrätä pyöritä mua”. Edellisen vuoden tapaan kappale sijoittui kolmanneksi. Kolmosalbumia *[[Kikka 3]]* myytiin 62 000 kappaletta, ja se sisältää myös ”Sukkula Venukseen” -kappaleen. Kikan musiikkia alkoivat tehdä pääasiallisesti Ilkka Vainio, Risto Asikainen sekä Aappo I. Piippo yhdessä Veikko Samulin kanssa Juha Vainion kuoltua. *Kikka 3* -albumilta julkaistiin myös single ”Onnen nainenkin silloin vasta saa” / ”Geisha mä olen sun”, jonka ykköspuoli oli ensimmäinen Suomessa levytetty naisen esittämä rap-kappale. 

Vuonna 1992 Kikka osallistui euro­viisu­karsintoihin muttei päässyt finaaliin. ”Parhaat puoleni” -kappale pääsi myös kokoelma-albumille nimeltään *[[Parhaat puoleni]]*. Levyllä oli mukana myös kolme muuta uutta kappaletta: ”Kierrätä pyöritä mua”, ”Painetta palloon”  ja ”Zoomaile mua”. Albumi sai lyhyessä ajassa platinaa.

### Suosion hiipuminen
Neljäs pitkäsoitto ilmestyi 1993, ja laman hengessä nimikkokappale oli ”Käyrä nousemaan”. Levyn toinen hitti oli kappale ”Tartu tiukasti hanuriin”. Kumpaakaan kappaletta Kikka ei olisi aluksi halunnut laulaa. Hän piti kappaleita roskana. Vainio suostutteli laulajan esittämään kappaleen, ja myöhemmin Kikka harmitteli, miksei Vainio tee hänelle vastaavia sanoituksia. Levy myi kultaa, mutta suurin Kikka-buumi oli ohitse. 

Lopullisesti välit Ilkka Vainion kanssa menivät kahdesta syystä. Ensimmäinen oli erimielisyys laulujen sanoista ja Kikan uudistumishalu. Toinen oli hänen todellisen elämänsä julkituominen. Kikka kertoi Vainiolle halustaan paljastaa ”kaikki teidän toilailut teksteineen päivineen”. Samalla hän halusi kertoa totuuden haavoitetusta lapsuudestaan. Levy-yhtiö halusi välttää julkisuutta, joka saattaisi vahingoittaa Kikan imagoa.

*Käyrä nousemaan* -albumilla oli monia hitaita kappaleita, jotka eivät purreet yleisöön yhtä hyvin kuin hittikappaleet. Tämä olikin jonkinasteinen muutos edellisiin albumeihin verrattuna. Myös albumin kannet olivat hillitympiä ja naisellisempia. Toisaalta hän kertoo itse tuolla albumilla olleen eniten keikkaohjelmistossa säilyneitä kappaleita ja eräässä haastattelussaan hän mainitsee albumin suosikkikappaleekseen kappaleen ”Tosi ystävyys.” Albumista tuli kultalevy. Levy oli viimeinen, jonka aikana Temisevä toimi Kikan managerina. Levyn kansikuvan imagoa olivat suunnittelemassa Raija Pelli ja hänen ystävänsä. Ile Vainion mukaan kuvasta ei välittynyt Kikan persoona. Kuva oli liian kylmä ja ylimeikattu, hän totesi vuonna 2019.

Samana vuonna Kikan sisko levytti albumillisen Kikan tyyliä jäljitteleviä kappaleita, mikä aiheutti kitkaa sisarusten välillä. 

Vuonna 1994 ilmestyi viimeinen Audiovoxilla tuotettu, kokonaan uutta musiikkia sisältänyt *[[Ota vaatteet pois]]* -niminen albumi. Kikka oli kyllästynyt vanhaan imagoonsa ja harkitsi levy-yhtiön vaihtamista. Esimerkiksi tammikuussa 1994 julkaistussa haastattelussa kerrotaan, kuinka ”viisi vuotta Kikkana alkaa olla liikaa Kikalle itselleenkin.” Raija Pellin mukaan Kikka oli tässä vaiheessa pahasti hukassa itseltään. Tämä koski niin hänen musiikillista tyyliä kuin ulkoista olemustaankin. Kikka oli kyllästynyt poseeraamaan paljastavissa asuissa. Etsiessään suuntaansa häntä kiinnosti myös teatteri- ja televisiotyö. Vuoden lopulla hän kertoi olleensa loppuunpalanut ja vähensi tässä vaiheessa keikkailutahtiaan. 

Kappaleiden lyriikat muuttuivat yleisesti vähemmän rohkeiksi, ja tarkoituksena oli pyrkiä enemmän perinteisen iskelmän suuntaan sanoituksessa. Kultalevy jäi täpärälle; kultalevyrajaa laskettiin 20 000 kappaleeseen vuoden 1994 alusta, ja albumi myikin lähes tuon verran. Albumilla on muun muassa duetto Kari Tapion kanssa  sekä Jukka Virtasen sanoittama kappale. Ilkka Vainion mukaan Kikka oli ”parhaimmillaan hieman hupsuna, yleisölle rohkeasti flirttailevana kaunottarena”. Juuri tälle ainutlaatuisella artistille hän halusi kirjoittaa lyriikoita jatkossakin. Kikka kuitenkin koki, ettei hänelle enää haluta tuottaa lisää hittejä. Hän esiintyi yhä ahkerasti televisiossa, ja hänestä tehtiin runsaasti lehtijuttuja, mutta suosio alkoi hiipua ja keikoilla alkoi esiintyä ongelmia alkoholin kanssa. Ongelmia alkoi ilmetä siinä määrin, että levy-yhtiöstä ehdotettiin, että Kikka vähentäisi keikkoja. Seuraavan albumin valmistelu haudattiin. 

Vuonna 1995 julkaistiin vanhoja kappaleita remiksannut albumi Kikka Remix. Uutena kappaleena levyllä oli ”Kaikki lähtee aikanaan”, jonka Kikka esitti televisiossa. Kikka itse on pitänyt albumin tekemistä ”vikatikkinä” ja todennut ''POP-lehden'' julkaisemattomassa haastattelussa vuonna 1999, että ”moni kokee ne (remixatut kappaleet) silti vääryydeksi noita kappaleita kohtaan”. Samana vuonna tehtiin myös kokoelma-albumi *[[Parhaat – 20 suosikkisävelmää (Kikan albumi)|Parhaat]]*, jolla on Kikan 20 kappaletta vuosilta 1989–1994. Vuoden 1995 ehkä näkyvin Kikan esiintyminen televisiossa oli Suomen MM-kultajuhlissa, jossa hän esitti kaksi kappalettaan *Ota vaatteet pois* -albumilta. Vuoden 1995 loppupuolella Kikka oli lopullisen kyllästynyt imagoonsa seksisymbolina. 

### Uratauko ja perheen perustaminen
Vuonna 1995 Kikka vetäytyi julkisuudesta jäätyään äitiyslomalle. Vuonna 1998 hän kertoi haastattelussa vauvan syntyneen juuri oikeaan aikaan, sillä hän oli täysin loppuunpalanut.

Kikka luonnehti tuota aikaa *POP-lehden* haastattelussa seuraavasti:

Levy-yhtiössä Kikan toivottiin 33-vuotiaan Kikan palaavan vanhalle linjalleen, mutta yhteisymmärrykseen tulevasta musiikillisesta linjasta ei päästy. Kun Kikka teki paluun vuonna 1997, hän halusi muuttaa imagonsa aikuisemmaksi ja tehdä monipuolisempaa musiikkia. Tähän toiveeseen vastais kappale ”Rakkauden talo”, jonka Veikko Samuli sävelsi ja Jori Nummelin sanoitti. Kikka esitti kappaleensa muun muassa Ylen *[[Huvin vuoksi]]* -ohjelmassa, mutta nostetta uralle se ei tuonut. Kikan mukaan radiotoimittajat eivät halunneet soittaa juhannusviikolla ilmestynyttä kappeletta, koska se ei sopinut hänen imagoonsa. Vielä samana kesänä Kikka antoi Ylelle haastattelun, jossa lupasi paluuta kikkamaisempaan tyyliin.

Seuraavaksi Kikalle suunniteltiin pikkutuhmaa albumia, jonka luonnoksena julkaistiin kappale ”Pystyyn ponnahtanut” singlenä vuonna 1998. Kappale kirjoitettiin kolmesti uusiksi, ennen kuin Kikka kelpuutti sen. ”Viimeiset pari vuotta ovat olleet vähän semmoista hakuammuntaa ja nyt haluan rauhassa miettiä, mitä haluan”, hän totesi syksyllä 1998. Julkisuudesta välittynyt kevyt, pinnallinen ja yksioikoinen imago häiritsi häntä.

Vuonna 1999 hän julkaisi ”Tulikirjaimin”-singlen omakustanteena.

Kikan viimeinen studioalbumi julkaistiin vuonna 2000. *[[Herkut lisukkeineen]]* -albumilla sekä levy-yhtiö että tekijät olivat vaihtuneet, eikä levy menestynyt. Kikka esitti albumin nimikkokappaleen *[[Tuttu Juttu Show]]* -ohjelmassa. Kikka oli halunnut vaihtaa levy-yhtiötään Audiovoxista Motleyyn. *POP-lehden* haastattelussa hän kuvaili albumia rokahtavammaksi. Kikan odotukset albumin suhteen eivät kuitenkaan vaikuttaneet täyttyvän. Vuoden 1999 lopussa tehdyssä haastattelussa hän kaipasi kovasti ensimmäisen albuminsa kaltaisia kappaleita levytettäväksi, vaikka *Herkut lisukkeineen* -albumilta oli jo julkaistu single ja albumi oli käytännössä valmis. Albumille kirjoitti lauluja salanimen turvin myös Pauli Hanhiniemi. Levy floppasi, eikä siltä noussut yhtään hittikappaletta. Julkisesti Kikka vakuutti olevansa nyt sovussa taiteilijapersoonansa kanssa mutta pelkäsi ensimmäistä kertaa urallaan, että hänet unohdettaisiin. Hän olisi halunnut hittikappaleen, joka olisi nostanut keikkojen määrää.

### Uran loppu
2000-luvulla laulajan uraa varjostivat terveysongelmat ja alkoholismi. Jo vuonna 1993 alkoholi alkoi astua kuvioihin, sillä se rauhoitti esiintyvää taiteilijaa ennen alkavaa keikkaa. Kikan tyttären syntyessä artisti oppi hillitsemään alkoholinkäyttönsä ja alkoholi aiheutti ongelmia lähinnä satunnaisesti. Kikka haki lohtua juomisesta kuitenkin taas 2000-luvun alussa yrittäessään tosissaan palata keikkaelämään. Myös vaikeudet tuolloisessa parisuhteessa saivat artistin turvautumaan yhä useammin alkoholiin. Vuonna 2002 laulaja kertoi haastattelijalle avoimesti masennuksestaan.

Ari Kankaanpää oli tuottanut Kikalle uusia kappaleita, mutta äänityssessioon saapuneesta sekavan oloisesta artistista ei ollut niitä laulamaan. Kikka turvautui lääkärin apuun ja siirtyi sairauslomalle. Kankaanpään mukaan Kikka ei enää ”ollut entisellään, eikä laulusta saataisi hittiä vaikka kuinka puskettaisiin”. Keväällä 2002 Kikan vointi alkoi parantua. Kikalle rakennettiin Poptori-levy-yhtiössä *[[Hitit (Kikka)|Hitit]]*-niminen albumi, jossa oli vanhoja tuttuja kappaleita uusilla sovituksilla. Albumi myikin kultarajaan oikeuttavan 15 000 kappaleen verran ja lisäsi keikkoja. Kikan viimeiseksi jäänyt julkaisu oli vuonna 2002 julkaistu single Mika Sundqvistin kappaleesta ”Moottoripyörä on moottoripyörä”. Hän teki myös satunnaisia vierailuja Mikko Alatalon albumeilla. 

Vuonna 2003 Kikka teki jo kaksikymmentä keikkaa kuukaudessa, mutta alkoholinkäyttö alkoi taas hankaloittaa keikkaelämää. Kesällä Kikka joutui kuukaudeksi sairaalaan.

Kikka ja hänen puolisonsa ajautuivat asumuseroon alkuvuonna 2004 ja kesällä Kikka kertoi lopettavansa keikkailun. Hän aloitti kuntoilun ja vierottautui alkoholista. Uutta uraa hän suunnitteli kauneusalalla tai sisustajana. Hänen leskensä Hannu Sirén on vahvistanut, että syynä väsymykseen oli rooliristiriita äitiyden ja yöllä tanssijoita viihdyttävän artistin välillä. Asumuseron jälkeen tytär asui pääosin isänsä kanssa, mutta vieraili säännöllisesti äitinsä luona. Avioliitto päättyi Kikan kuolemaan.

## Henkilökuva ja esikuvat

Kikka hyödynsi seksikästä ulkomuotoaan ja esiintymistään estottomasti. Marilyn Monroe oli hänen suuri esikuvansa Madonnan ohella. Käyrä nousemaan -albumin kanteen haettiin inspiraatiota Madonnalta. Marilyn on vaikuttanut vahvasti Kikasta otettujen kuvien tyyliin. Nuorena Kikan kerrotaan ihailleen myös Kylie Minogueta, Carolaa ja Katri Helenaa. 

Kikan mukaan oli tärkeää uudistua jatkuvasti, samalla tavalla kuin Madonna. Artistina Kikka oli kunnianhimoinen. Vuonna 1991 hän mainitsi suosikkiartisteikseen Madonnan lisäksi Gloria Estefanin, Whitney Houstonin, Kirkan ja Barbra Streisandin. Julkisuudessa Kikkaa verrattiin toistuvasti Sabrina Salernoon ja Samantha Foxiin.

Kikka erotti jo varhain toisistaan esiintyvän taiteilijan nimeltä Kikka siitä henkilöstä, joka tämä oli ollessaan poissa yleisön silmistä, ja joutui toistuvasti vakuuttelemaan lehdistölle olevansa vain ”tavallinen ihminen ihmisten joukossa.” Maaliskuussa 1990 Yle TV2:n *Sabatti*-keskusteluohjelmassa Tapani Ripatti lyttäsi Kikan imagon ja musiikin rankasti. Julkisuus veti puoleensa myös väkeä, jotka käyttivät hyväkseen Kikan hyväuskoisuutta. Kikka luonnehti itseään ”herkäksi, haavoittuvaksi ja pohdiskelevaksi.” Kikalla oli omien sanojensa mukaan aina hirvittävä halu esiintyä ja tulla ylipäätänsä huomatuksi ja hyväksytyksi. 

Kikan työmoraali oli erittäin korkea. Erityisesti ensimmäisinä vuosinaan  hänellä saattoi olla keikkoja ja muita menoja päivittäin. Vuoden 1990 alussa Kikalle perustettiin myös oma faniklubi, jonka toiminnassa laulaja oli itse mukana. Vapaa-ajallaan artisti harrasti piirtämistä ja maalaamista, sekä runojen kirjoittamista. Hän yritti myös sanoittaa omia kappaleitaan, muttei hänellä ollut omien sanojensa mukaan sanoittamiseen riittävää itsevarmuutta. Kappaleiden sanoituksiin artistilla oli aina paljon valtaa. Kikka aloitti myös omaelämäkertansa kirjoittamisen vuonna 1993.

Vaikka Kikalla oli paljon tuttavia, todellisia ystäviä Kikalla oli vähän. Heihin kuului esimeriksi sanoittaja Juha Vainio, jonka kuoleman vuonna 1990 Kikka otti raskaasti. 

Kikka oli herkästi tyytymätön ulkonäköönsä, esimerkiksi lapsen saannin myötä tulleisiin liikakiloihin. Kikka sanoi painon ja ulkonäön vaikuttaneen liikaa hänen uraansa ja kunnossa pysymisen ahdistaneen häntä. 

### Jälkimaine
Jo vuonna 1990 Kikasta kirjoitettiin: ”Kikka on ilmiö Suomen musiikkimaailmassa – samanlaista ei ole ja tuskin tuleekaan. Kikka on samaan aikaan lapsellisen viaton ja päällekäyvän seksikäs.” Artistin kehollisuus ja seksuaalisuus oli iloista ja hän säilytti toimijuutensa.

Hänen laulujensa tekstejä tutkittiin yliopistoissa ja häntä pyydettiin eri tilaisuuksiin kertomaan, kuinka ilmiö syntyi. Mediatutkimuksen professorin Susanna Paasosen mukaan Kikka on mielenkiintoinen aikansa kuva, josta voimme nähdä paljon 1980–1990-lukujen kulttuurista, populaarikulttuurista ja sukupuoleen ja seksuaalisuuteen liittyvistä arvotelmista. ''Ilta-Sanomien'' toimittaja Merja Asikainen luonnehti Kikkaa vuonna 2019 ”ikoniksi, jota edelleen tänä päivänä palvotaan netin fanipalstoilla ja hittien tahdissa tanssitaan klubeilla”. Kikka on toiminut monen suomalaisen naisartistin esikuvana. Esimerkiksi Mira Luoti pitää itseään yhtenä "Kikan tyttärenä", eli naisena, joka uskaltaa sanoa asioita suoraan niin musiikissaan kuin muutenkin. Vuonna 2020 Erika Vikman esitti Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleen Cicciolina, joka oli kunnianosoitus Kikalle. 

Mediassa Kikka alkoi saada tunnustusta vasta 2010-luvulla. Vuonna 2017 Teatteri Jurkka esitti näytelmän Kikka Fan Club, joka kertoi taiteilijan elämäntarinan. Seuraavana vuonna Kikka Fan Club esitettiin Tampereen teatterikesässä. Yle tuotti Kikasta juttu- ja kuunnelmasarjan vuonna 2019. 

Kikan ystävän Raija Pellin kirjoittama *Mä tahdon viihdyttää* -kirja ilmestyi alkuvuonna 2020. Syksyllä Kikasta oli suunnitteilla kaksi elokuvaa. Elokuvayhtiö Komeetta Oy:n elokuvan *[[Kikka!]]* ohjasi Anna Paavilainen ja sen ensi-ilta oli lokakuussa 2022. Elokuvan nimipääosaa esitti Sara Melleri. Suomen elokuvasäätiö myönsi elokuvalle 800 000 euron tuotantotuen. Kinoston Taru Mäkelä valmistelema *[[Kikkalandia]]*-elokuva, ei sen sijaan toteutunut.

Kai Kortelaisen *Kikka – traaginen elämä sisaren silmin* -kirja ilmestyi vuonna 2023.

## Yksityiselämä

### Lapsuus
Kikan isä oli Olavi Virran orkesterissa soittanut muusikko Pekka Viilonen. Viilonen oli taustaltaan romani, mutta adoptoitiin jo pienenä valtaväestöä edustavaan kotiin. Kikan äiti oli tämän syntyessä vasta 17-vuoden ikäinen. Kikan vanhemmat erosivat jo 1,5 vuoden kuluttua, ja Kikka vietti lapsuutensa kolmen lapsen yksinhuoltajaperheessä. Lapsuus oli aluksi onnellinen, vaikka perhe olikin köyhä. Kikka ja hänen siskonsa joutuivat kuitenkin rankan koulukiusaamisen kohteiksi. Myös äidin alkoholinkäyttö lisääntyi. Kiusaaminen liittyi ainakin osaksi ruskeasilmäisen Kikan romanitaustaan. Kikan molemmat vanhemmat kärsivät alkoholi-ongelmasta.

Kikan kotona vieraili usein outoja ja väkivaltaisia miehiä, eikä aina ollut ruokaa, sillä rahat kuluivat alkoholiin. Hän muutti kotioloja pakoon kadun toisella puolella asuvan isoäitinsä luokse, jota hän piti myöhemminkin elämänsä tärkeimpänä kasvattajana.

Kikan sisar Kati Lahti kertoi vuonna 2023 julkaistussa kirjassa joutuneensa sisarensa kanssa seksuaalisen hyväksikäytön uhreiksi ilman että he olisivat saaneet tukea aikuisilta. Kikka oli hänen mukaansa pyytänyt siskoltaan ennen kuolemaansa, että tämä toisi asian julkisuuteen sitten kun heidän lapsensa ovat kasvaneet aikuisiksi. 

Kikka päätti jo lapsena, että näyttäisi kaikille, mihin pystyy. Jo ala-asteella opettajat olivat huomanneet hänen lahjakkuutensa ja uskoneet, että hänestä tulee vielä jotakin. Hän muutti kotoa jo 16-vuotiaana ja elätti itsensä. 

### Mielenterveysongelmat
Lapsuudessa syntyneet traumat johtivat teini-iässä ensin anoreksiaan ja myöhemmin bulimiaan. Kikka lääkitsi pahaa oloaan myöhemmin myös alkoholilla ja lopuksi lääkkeillä. Päihtyneenä hänestä tuli itsetuhoinen. Aikuisiällä Kikka sairastui kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.

### Perhe-elämä
Kikka alkoi seurustella 1980-luvun loppupuolella basisti Hannu Sirénin kanssa. Pariskunnalle syntyi vuonna 1996 tytär ja vuonna 1997 he avioituivat.

### Kuolema
Kikka kuoli kotonaan 41-vuotiaana 3. joulukuuta 2005. Virallisena kuolinsyynä oli lääkkeiden aiheuttama yhteismyrkytys. Tapahtumahetkellä kotona oli hänen lisäkseen vain hänen yhdeksänvuotias tyttärensä. Edellisenä päivänä Kikka oli soittanut siskolleen Kati Lahdelle puhelun, jonka hän tulkitsi jälkeenpäin jäähyväispuheluksi.

Aiemmin samana vuonna Kikalle oli alettu suunnitella yhdessä Ilkka Vainion kanssa uutta musiikkia. Kikka on haudattu sukuhautaan Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.

## Julkaisut

#### Studioalbumit
* ''Mä haluun viihdyttää'' (1989)
* ''Kiihkeät tuulet'' (1990)
* ''Kikka 3'' (1991)
* ''Käyrä nousemaan'' (1993)
* ''Ota vaatteet pois'' (1994)
* ''Herkut lisukkeineen'' (2000)

Syyskuussa 2009 levy-yhtiö Edel julkaisi kahden CD:n kokoelman *Kaikkien aikojen parhaat*. Albumilla ei ole vuosina 1994–2002 tehtyjä kappaleita. Vuosien 1997–1999 singlejä ei ole saatavina missään muussa julkaisuissa kuin omina CD-singleinään. Julkaisematta jääneitä levytyksiä ei ole olemassa, vaan uudet levytykset vuoden 2002 jälkeen jäivät suunnitelmiksi.

## Lähteet
* Kortelainen, Kai: *Kikka - Traaginen elämä sisaren silmin. Minerva 2023* .
*
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*  Seksikäs, kaunis ja ennen kaikkea rohkea Kikka *Yle Elävä arkisto*
*
* 
*