open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tähtivaeltaja

**Tähtivaeltaja** on neljännesvuosittain ilmestyvä Helsingin Science Fiction Seuran julkaisema lehti, jossa käsitellään science fictionia, fantasiaa, kauhua, elokuvia, kirjoja ja sarjakuvia. Lehden päätoimittajana on toiminut vuodesta 1984 Toni Jerrman. 

## Historia

Lehden ensimmäinen numero *Tähtivaeltaja*-nimellä oli 2/84 (numero 9) päätoimittajana Toni Jerrman. Tätä ennen lehdeltä oli ilmestynyt kahdeksan numeroa nimellä *Time and Space* päätoimittajanaan Tuomas Kilpi. Lehden alkuaikoina sille oli ominaista kuvia kumartelematon punk- ja rock-henkinen asenne.
 
Lehden tavoitteena on esitellä lukijoille uusia ja korkealaatuisia kirjailijoita, sarjakuvantekijöitä ja elokuvia. Jerrmanin mielestä lehti on onnistunut parantamaan kustantajien suomennosvalintoja ja pitämään suomalaisen sf-fandomin mieltä avoimena. Lehti esitteli suomalaiselle yleisölle Philip K. Dickin, jota myöhemmin suomennettiin paljon. Tähtivaeltaja esitteli myös animea ja mangaa yli kymmenen vuotta ennen kuin se tuli Suomessa muotiin. Kimmo Lehtonen esitteli lehdessä uusinta englanninkielistä tieteiskirjallisuutta Kutzpah-palstallaan. Fantasiakirjallisuuden moderneja virtauksia on esitellyt muun muassa Jukka Halme, joka lanseerasi suomeen termin uuskumma.

Tähtivaeltajassa on julkaistu paljon sarjakuvia, tekijöinä muun muassa Petri Hiltunen ja Pekka A. Manninen, Anssi Rauhala ja Kivi Larmola. Manninen on piirtänyt lehteen numerosta 4/1993 lähtien *Uniaika*-sarjakuvaa, jossa hän kuvittaa lukijoiden unia. Lehden ulkoasua ovat suunnitelleet muun muassa Jukka Murtosaari, Tommi Hänninen ja Sami Saramäki. Tähtivaeltaja on ollut mukana järjestämässä Finnconeja vuodesta 1986.

## Tähtivaeltaja- ja Tähtifantasia-palkinnot

Helsingin SF-seura jakaa vuosittain Tähtivaeltaja-palkinnon parhaasta suomeksi ilmestyneestä science fiction -kirjasta. Vuodesta 2005 valintaraati on ensin julkistanut viisi palkintoehdokasta ja myöhemmin voittajan. Palkintoa perustettaessa lehden tekijät halusivat osoittaa, että suomeksi voitaisiin julkaista enemmän tieteiskirjallisuutta, jolle on ominaista korkeatasoinen ihmiskuvaus ja kirjallinen ilmaisu, yhteiskunnallinen kantaaottavuus ja ajatusten herättäminen.

Vuodesta 2007 seura on jakanut myös Tähtifantasia-palkintoa, jonka tarkoituksena on nostaa esiin syvällistä, korkeakirjallista fantasiaa. Aluksi palkintoa jaettiin parhaalle suomeksi käännetylle fantasiakirjalle. Myöhemmin mukaan otettiin myös suomalaiset kirjat. Suomalaista fantasiakirjallisuutta palkitsee myös Suomen Tolkien-seura Kuvastajalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tähtivaeltaja-lehden kotisivut.
Edward G. Robinson

**Edward G. Robinson** (oikealta nimeltään **Emanuel Goldenberg**, 12. joulukuuta 1893 Bukarest, Romania – 26. tammikuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli romanialaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan vahvoista rooleista muun muassa erilaisina gangsteripomoina.

Robinson muutti yhdeksänvuotiaana juutalaisten vanhempiensa kanssa Romaniasta New Yorkiin. Pojan kerrotaan osanneen kuutta kieltä sujuvasti, ja englannin oppiminenkin sujui siksi nopeasti. Hän tuli kouluaikoina tunnetuksi taitavana puhujana ja innokkaana teatteritoimintaan osallistujana.

Vasta opiskellessaan American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa hän muutti nimensä Emanuel Goldenbergistä Edward G. Robinsoniksi. Hän palveli laivastossa ensimmäisessä maailmansodassa ja aloitti sitten uransa Broadwaylla. Hän ehti tehdä muutaman mykkäelokuvan 1910- ja 1920-luvuilla, mutta tähti hänestä tuli vasta 1930-luvun äänielokuvissa. Hän tuli tunnetuksi etenkin gangsterirooleistaan, kuten läpimurtoroolistaan elokuvassa *[[Pikku Caesar]]* (1931). Muita Robinsonin tunnettuja rooleja olivat *[[Nainen ilman omaatuntoa]]* (1944), *[[Nainen ikkunassa]]* (1945), *[[Myrskyvaroitus]]* (1948) ja *[[Täyskäsi-Kid]]* (1965). Hän ei ollut koskaan ehdolla Oscarin saajaksi, mutta sai kunnia-Oscarin vuonna 1973. Edward G. Robinson kuoli syöpään, ja koska hänen viimeisen elokuvansa (*[[Maailma vuonna 2022]]*, 1973) kuolinkohtauksen filmauksen aikaan kaikki olivat jo tietoisia hänen syöpänsä peruuttamattomuudesta, Charlton Hestonin kyyneleet kohtauksessa olivat aitoja.

Robinson oli harrastelijamaalari ja ehti elämänsä aikana kerätä kaksikin huomattavaa taidekokoelmaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
*
Alportin syndrooma

**Alportin syndrooma** tai **Alportin oireyhtymä** on perinnöllinen munuaissairaus. Kouluiässä sairastajan kuulo ja näkö heikkenevät hiljalleen ja munuaisissa havaitaan vajaatoimintaa. Muuten oireyhtymää sairastavien lasten elämä ja kehittyminen on normaalia. Alportin syndrooma on X-kromosomiin liittyvä dominanti. Oireyhtymän tavallisin syy on X-kromosomissa sijaitsevan COL4A5-geenin mutaatiot. Sairauden voi saada perinnöllisesti tai mutaationa.

## Oireet ja niiden hoitaminen
### Havaitseminen
Sairaus voidaan havaita hiljalleen huonontuvasta kuulosta ja näöstä, mutta ensimmäinen oire on verivirtsaisuus. Sairastajan virtsassa voi olla verta huomattavasti, niin että sen erottaa paljain silmin.  Joissakin tapauksissa se on hyvin vähäistä. Jos sairastajan suvussa on ennestään ollut Alportin syndroomaa, on verivirtsaisuus selvä merkki sairaudesta. Joissakin tapauksessa sairastajalta on otettava koepala munuaisista sairauden havaitsemiseksi.

### Kuulovamma
Hiljalleen heikentyvää kuuloa voidaan parantaa kuulokojeiden avulla. Kuulokojeiden tarve on pojilla yleisempää, sillä tautikin periytyy yleensä pojille.

### Silmien poikkeavuus
Sairastajien silmissä voidaan havaita sarveiskalvon, verkkokalvon tai linssin muutoksia. Näkökyvyn heikkeneminen on usein vähäistä, joten sitä voidaan hoitaa silmälasien avulla.

### Munuaisten vajaatoiminta
Munuaisten vajaatoiminta on yleistä pojilla. Vajaatoimintaan ei ole hoitoa, mutta sairastajat elävät ja kehittyvät normaalisti. Aikojen kuluessa sairastaja voi kuitenkin joutua munuaissiirtoon.

## Perinnöllisyys
Alportin oireyhtymä periytyy X-kromosomisesti.
X-kromosominen periytyminen ilmenee suvussa siten, että Alportin oireyhtymää sairastavan (ja siis yleensä lieväoireisen) naisen lapsilla on 50 prosentin todennäköisyys periä kyseinen sairaus, joka tosin tytöillä on lieväoireinen. Alportin oireyhtymää sairastavan miehen tyttäret perivät taudin, mutta hänen pojilleen se ei voi periytyä.

Käytännössä sukupuussa on tällöin tautia sairastavia poikia, enoja ja isoisiä, ja välissä olevat naiset ovat lieväoireisia Alport-potilaita, jotka usein pitävät itseään terveinä. 

Harvinaisissa tapauksissa Alportin oireyhtymä periytyy muiden kollageenin rakenteita ohjaavien geenien välityksellä, ja tällöin periytymistapa ei ole X-kromosominen vaan autosominen resessiivinen tai autosominen dominantti. Näissä perheissä oireet ilmenevät samanasteisina miehillä ja naisilla.

## Lähteet
*
James Cagney

**James Francis Cagney, Jr** (17. heinäkuuta 1899 New York, Yhdysvallat – 30. maaliskuuta 1986 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin rooleistaan gangsterina ja ”kovanaamana”. 

## Taustaa
Cagney oli enimmäkseen irlantilaista syntyperää mutta myös neljäsosaksi norjalainen. Hän kasvoi Lower East Siden naapurustossa Manhattanilla.

## Ura
James Cagney aloitti uransa Broadwaylla. Hänestä tuli amerikkalaisten rikoselokuvien kova kaveri. Cagneyn kuuluisimmaksi elokuvaksi jäi *Yankee Doodle Dandy* (1942), josta hän sai Oscarin. Cagney teki viimeisen elokuvansa *[[Ragtime (elokuva)|Ragtime]]* 1981. Cagneylle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1974 ja 1984 Cagneyn hyvä ystävä presidentti Ronald Reagan myönsi hänelle kunniamerkin Presidential Medal of Freedom. Cagney sairasti diabetesta. Hän kuoli sydänkohtaukseen 86-vuotiaana.

## Filmografia

## Palkinnot, palkintoehdokkuudet ja muut kunniat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Harry Lime

**Harry Lime** on Orson Wellesin esittämä hahmo brittiläisessä elokuvassa *[[Kolmas mies]]* (1949), joka perustuu kirjailija Graham Greenen tekstiin. Greene muokkasi sen myöhemmin myös kirjaksi. Lime on yhdysvaltalainen huijari, joka on toisen maailmansodan jälkeen asettunut Wieniin ja ryhtynyt myymään varastettua tavaraa mustan pörssin kaupassa.

Elokuvan nimen ”kolmannella miehellä” tarkoitetaan Limen ruumista kantamassa nähtyä tunnistamatonta kolmatta miestä. Myöhemmin paljastuu, että Lime on lavastanut oman kuolemansa ja oli itse kyseinen kolmas mies.

Harry Lime on yksi elokuvahistorian kuuluisimmista sivuosista, ja Limen kuuluisin repliikki on hänen Prater-ajelun jälkeen esittämänsä kommentti:
:”*Olihan Italiassakin 30 vuoden ajan murhia ja verenvuodatusta, mutta sieltä saimme Michelangelon, Leonardo da Vincin ja renessanssin. Sveitsissä oli veljellistä rakkautta ja 500 vuotta demokratiaa – ja mitä hyvää siitä syntyi? Käkikello.*”

## Lähteet
Revell (pienoismallivalmistaja)

**Revell** on yhdysvaltalainen pienoismallien valmistaja, joka on perustettu vuonna 1943. Revell valmistaa auto-, lentokone-, panssarivaunu-, yksikkö-, helikopteri- ja laivapienoismalleja. Revell omistaa nykyisin myös toisen perinteikkään pienoismallien valmistajan, Monogramin. Revellillä on Saksassa vuonna 1957 perustettu sisaryhtiö Revell GmbH & Co. KG. Revell valmistaa myös pienoismallitarvikkeita esim. maaleja.

## Aiheesta muualla

* Revell-Monogramin kotisivu 
*  Saksan Revellin kotisivu
MacGuffin

**MacGuffin** (toisinaan **McGuffin**) on tarinankerronnan apuväline, joka motivoi hahmoja ja pitää tarinan liikkeellä. MacGuffin on erittäin tärkeä hahmojen näkökulmasta, vaikka yleisön kannalta se on epäoleellinen ja voitaisiin selittää yksinkertaisesti. MacGuffin on tavallinen elokuvissa ja erityisesti trillereissä.

Termin "MacGuffin" keksi Alfred Hitchcock.

## "Alkuperäinen" MacGuffin
MacGuffin juontaa alkunsa vanhasta ja kuluneesta vitsistä, jota Hitchcock mielellään kertoi:

Kaksi miestä matkustaa junassa. Toisella on tavarahyllyllä iso, omituisen muotoinen paketti. Toinen mies kysyy, mitä paketissa oikein on.– Se on MacGuffin.– Mikä MacGuffin sitten on?– Sillä pyydystetään leijonia Skotlannin Ylämailla.– Mutta eihän Ylämailla ole leijonia.– No sitten se ei ole MacGuffin.

## Esimerkkejä

### Elokuva
* Lähes kaikki Alfred Hitchcockin elokuvat
* Tarkoituksen etsiminen "Rosebudille" *[[Citizen Kane]]ssa*
* *[[Maltan haukka (vuoden 1941 elokuva)|Maltan haukan]]* patsas on erinomainen varhainen esimerkki.
* Viisumit Lissaboniin *[[Casablanca (elokuva)|Casablancassa]]*.
* Kuolemantähden piirustukset *[[Tähtien sota (alkuperäinen elokuva)|Tähtien sodassa]]*.
* Quentin Tarantinon *[[Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta|Pulp Fictionissa]]* salkku on MacGuffin (ja viittaus elokuvaan *[[Kohtalokas tapaaminen]]*). Sisältöä ei näytetä, ja kyseiset kohtaukset eivät kerro niinkään salkun sisällöstä, vaan siitä mitä salkun sisällön vuoksi tapahtuu.
* Myös *[[Ronin (elokuva)|Roninin]]* salkku on MacGuffin.
* ''Vaarallinen tehtävä III:n'' Jäniksenkäpälä.

### Televisio
* Rambaldin laitteet ovat MacGuffineita televisiosarjassa *[[Alias (televisiosarja)|Alias]]*. Osin samojen tekijöiden *[[Lost]]*-sarjan salaperäinen saari on myös MacGuffin.

### Kirjallisuus
* William Shakespearen *[[Othello]]ssa* Desdemonan nenäliina on MacGuffin.
* Silmaril-jalokivet J.R.R. Tolkienin kirjassa Silmarillion.

## Lähteet
*

### Viitteet
Ávila

**Ávila** on samannimisen maakunnan pääkaupunki Keski-Espanjassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella. Vuonna 2015 Ávilan väkiluku oli noin 58 000.

Ávila on tunnettu erityisesti keskiaikaisesta muuristaan, joka on Espanjan vanhin sekä 2&nbsp;500 metrin pituudellaan myös pisin muuri. Sekä muuri että sen sisäpuolella sijaitseva Ávilan vanha kaupunki julistettiin vuonna 1985 kuuluvaksi Unescon maailmanperintöluetteloon.

Ávilan vanhassakaupungissa sijaitsee myös Espanjan vanhin goottilaistyylinen katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1091 ja saatiin loppuun 1400-luvulla.

## Ilmasto
Ávilassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan viileän ja kuivan kesän välimerenilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 11&nbsp;°C ja keskimääräinen sademäärä 400 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 21&nbsp;°C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3&nbsp;°C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 60 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 14 millimetriä.

## Kuvia

Avila.jpg|**Plaza del Mercado Chico**, taustalla kaupungintalo.
Avila, Catedral del Salvador-PM 16797.jpg|**Catedral del Salvador** (1000–1400-luku)
Avila - Iglesia de los Santos Mártires Vicente, Sabina y Cristeta 02.jpg|**Basílica de San Vicente** (1100–1300-luku) 
Avila - Iglesia San Pedro 02.jpg|**Iglesia de San Pedro** (1100–1200-luku)
Casa de Suero del Águila o de los Verdugos, Ávila.jpg|**Palacio de los Verdugo** (1531)
Muralla20110618130238P1120254.jpg|Kehämuuri (1100-luku)
Puente romano Ávila 1.jpeg|**Puente romano**
Plaza del Mercado Grande, Ávila.jpg|**Plaza de Santa Teresa**
Murallas de Ávila, Puerta del Peso de la Harina 47.JPG|**Puerta de Los Leales** (Puerta del Peso de la Harina)



## Lähteet
http://www.lonelyplanet.com/spain/castilla-y-leon/avila/sights 

## Aiheesta muualla

* Espanjankieliset tietosivut Ávilasta: http://www.avila.net 
* Ávilan kaupungin ylläpitämä, matkailijoille suunnattu sivusto: http://www.avilaturismo.com
Gene Kelly

**Eugene Curran ”Gene” Kelly** () oli yhdysvaltalainen koreografi, laulaja, näyttelijä, ohjaaja ja tanssija. Kelly oli tunnettu etenkin energisestä ja atleettisesta tanssityylistään. Gene Kelly on Fred Astairen ohella musikaalien kirkkain miestähti.

## Ura

Kelly aloitti uransa teatterissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli *Sittenkin sankari* (*For Me and My Gal*, 1942), jossa vastanäyttelijänä oli Judy Garland. Kelly teki klassisia numeroita musikaaleissa, joista kuuluisimmat ovat *[[Pariisin lumoissa]]* (*American in Paris*, 1951) ja *[[Laulavat sadepisarat]]* (*Singin’ in the Rain*, 1952). Kellylle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1985.

## Yksityiselämä

Kelly oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen avioliittonsa Betsy Blairin kanssa kesti vuodet 1940–1957 ja heille syntyi lapsi, Kerry. Toisesta liitosta Jeanne Coynen kanssa (1960–1973) syntyi kaksi lasta, Bridget ja Tim. Kolmas avioliitto Patricia Wardin kanssa kesti vuodesta 1990 Kellyn kuolemaan asti. Kelly kuoli kahden halvauksen jälkeen 83-vuotiaana.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* Muistokirjoitus New York Timesissa 3.2.1996
Gary Cooper

**Gary Cooper**, oikealta nimeltään **Frank James Cooper** () oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi sankarirooleistaan etenkin lännenfilmeissä. 

## Elämä ja ura

Cooperin isä oli osavaltion korkeimman oikeuden tuomari. Cooper kävi neljän vuoden ajan koulua Englannissa ja palasi Yhdysvaltoihin 13-vuotiaana. Hän jätti koulun ensimmäisen maailmansodan aikana ja muutti isänsä ranchille karjankasvattajaksi. Hän suunnitteli taiteilijan uraa ja opiskeli vuosina 1922–1924 taidetta Grinnell Collegessa Iowassa. Sen jälkeen hän siirtyi parempien tienestien toivossa Los Angelesiin elokuva-avustajaksi ja sijaisnäyttelijäksi. Hän hankki agentin ja vaihtoi nimensä Frank James Cooperista Gary Cooperiksi. Vuodesta 1925 alkaen hän pääsi näyttelemään useassa lyhyessä mykkäelokuvassa.

Elokuvatuottaja Samuel Goldwyn antoi Cooperille hänen ensimmäisen merkittävän elokuvaroolinsa elokuvassa *Erämaan paratiisi* (1926), jossa hänen vastanäyttelijöitään olivat Ronald Colman ja Vilma Banky. Cooperin läpimurtoelokuva oli *[[The Virginian (elokuva)|The Virginian]]* (1929). Paramount teki hänen kanssaan pitkän sopimuksen, ja  ajan Cooper oli yksi Hollywoodin parhaiten palkattuja näyttelijöitä. Hän näytteli 75 merkittävässä elokuvassa ja voitti Oscar-palkinnon elokuvista *[[Kersantti York]]* (1941) ja *[[Sheriffi (elokuva)|Sheriffi]]* (1953). Niiden lisäksi hän sai Oscar-ehdokkuuden elokuvista *[[Mr. Deeds tulee kaupunkiin]]* (1936), *[[Sankaritekojen mies]]* (1942) ja *[[Kenelle kellot soivat (elokuva)|Kenelle kellot soivat]]* (1943). Hän sai myös kunnia-Oscarin 1961.

Cooper oli David O. Selznickin ykkösehdokas Rhett Butlerin rooliin suurmenestykseksi nousseessa elokuvassa *[[Tuulen viemää (elokuva)|Tuulen viemää]]* (1939). Cooper kieltäytyi roolista pitäen tulevaa elokuvaa Hollywoodin historian suurimpana floppina.

## Yksityiselämä

Cooper oli vuodesta 1933 naimisissa Veronica Balfen kanssa, ja he saivat tyttären. Cooper oli ulkoilmaihminen koko ikänsä ja harrasti metsästystä, kalastusta ja sukellusta. Cooper kääntyi episkopaalisuudesta vaimonsa uskontoon katolilaisuuteen vuonna 1959. Cooper kuoli eturauhassyöpään 1961.

## Valikoitu filmografia

## Lähteet
Sosiaalihistoria

**Sosiaalihistoria** tieteenhaarana tutkii ryhmien, säätyjen, sosiaalisten kerrostumien ja luokkien kehitystä menneisyydessä. Sosiaalihistoriaa voidaan pitää yhtä lailla humanistisena kuin yhteiskuntatieteellisenä tutkimuksen alana. Niin sanottu uusi sosiaalihistoria puolestaan lähestyy kulttuurintutkimusta ja on ollut kiinnostunut mentaliteettien, ajattelutapojan ja käytänteiden historiallisesta tarkastelusta. 

Yksi keskeisistä sosiaalihistorian tehtävistä on eri ryhmien suhteellisen merkityksen, yhteiskunnallisen aseman ja vaikutusvallan arvioiminen. Sosiaalihistoriaa ei pitkään pidetty tärkeänä historiantutkimuksen alana; poliittisen alaan kuuluvaa tapahtumista pidettiin merkittävämpänä.

Yksi merkittävä tekijä sosiaalihistorian nousulle tutkimusalana (niin Suomessa kuin muuallakin Euroopassa) oli 1960–1970-lukujen vasemmistolaisuusaalto.

## Historia
Sosiaalihistorian synty ajoittuu kahteen traditioon. Toinen lähtökohta oli saksalainen Sozial- und Wirtschaftsgeschichte, joka syntyi erityisesti kansantaloustieteen itsenäistymiseen liittyneissä keskusteluissa. Toisena alkuna oli englantilainen teolliseen vallankumoukseen keskittynyt taloushistoria. Englannissa 1900-luvun alussa taloushistorian kehitystä kaunistelevaan sanomaan kriittisesti suhtautuneet tutkijat synnyttivät omanlaisen sosiaalishistoriallisen perinteen. Ranskassa kehittyi näiden kahden tradition pohjalta 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa *[[Annales. Histoire, Sciences Sociales]]* -lehden ympärille oma koulukuntansa, jonka erityispiirteenä oli vertaileva tutkimusote ja vuoropuhelu muiden yhteiskuntatieteiden kanssa.

Sosiaalihistoriassa kehittyi 1960-luvulla uusi kriittinen vuoropuhelu sosiologian hallitsevan modernisaatioteorian kanssa. Samalla ilmaantui kritiikkiä myös oman piirin ja erityisesti taloushistorian sosiologista liian helposti kopioituja ajatuksia vastaan. Tässä keskustelussa erityisesti yhteiskunnan homogeenisenä kuvaamista vastaan; yhteiskunta ei ollutkaan sama asia kuin kansallisvaltio. Sosiaalihistoriallinen tutkimus alkoikin kiinnittää entistä enemmän huomiota kansallisvaltiota suurempiin alueisiin, mutta toisaalta myös mikrohistoriaan.

Kun sosiaalihistorian tutkimus alkoi keskittyä kansallisvaltion ulkopuolellekin, se alkoi kiinnostua myös arkipäivisimmistä asioista sekä vaikuttaa myös muihin tieteenaloihin. Esimerkiksi tutkimus väkijoukkojen käyttäytymisestä ruokamellakoissa ja mielenosoituksissa on venyttänyt politiikan kenttää valtioihin ja puolueisiin liittyvien asioiden ulkopuolelle ja populaarikulttuurin ja kansainomaisen ajattelun historian tutkimus on vaikuttanut kirjallisuudentutkimukseen ja filosofiaan.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 

## Aiheesta muualla
Spencer Tracy

**Spencer Bonaventure Tracy** (5. huhtikuuta 1900 – 10. kesäkuuta 1967) oli yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-palkittu näyttelijä, jota monet (muun muassa Katharine Hepburn ja Humphrey Bogart) pitivät sukupolvensa parhaimpana näyttelijänä. Tracy oli 1930-luvulta lähtien yhdysvaltalaisen elokuvan suosituimpia tähtiä. Hän sai myös kaksi Oscaria, elokuvista *[[Meren urhoja]]* (*Captain Courageous*, 1937) ja *[[Tulevaisuuden miehiä]]* (*Boys Town*, 1938). Vuonna 1941 Tracy aloitti kuolemaansa asti kestäneen suhteen näyttelijä Katharine Hepburnin kanssa, mutta hartaana katolisena hän ei ottanut avioeroa vaimostaan Louise Treadwellistä. Tracy ja Hepburn tekivät yhdessä yhdeksän elokuvaa. Vähän yli kaksi viikkoa heidän viimeisen yhteisen elokuvansa *[[Arvaa kuka tulee päivälliselle]]* (*Guess Who's Coming to Dinner*, 1967) valmistumisen jälkeen Spencer Tracy kuoli sydänkohtaukseen.

## Filmografia

## Palkinnot ja ehdokkuudet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Oikeushistoria

**Oikeushistoria** tutkii menneiden aikojen oikeusjärjestystä ja oikeuskäytäntöjä eri maissa, pyrkien jäsentämään ja analysoimaan oikeuden kehittymistä ja siihen vaikuttaneita tekijöitä.

## Länsimaisen oikeuden historiallinen tausta
Oikeushistorian keskipisteessä on perinteisesti ollut roomalainen oikeus, sillä sen jälkivaikutus myöhäisemmässä eurooppalaisessa ja epäsuorasti ulkoeurooppalaisessa oikeudessa vaikuttaa vielä nykyäänkin. Toinen merkittävä oikeushistorian tutkimuskohde on varsinkin keskiajan osalta kirkollinen eli niin sanottu kanoninen oikeus. Lisäksi kussakin maassa pidetään yleensä omaa oikeushistoriaa itsenäisenä tutkimuskohteenaan.

## Oikeushistoria Suomessa
Oikeushistorian alaan kuuluvaa tutkimusta harjoitetaan Suomen yliopistoissa sekä oikeustieteellisissä että humanistisissa tiedekunnissa. Suomen merkittävimpinä oikeushistorioitsijoina voidaan mainita ainakin edesmenneet professorit Yrjö Blomstedt ja Hannu Tapani Klami sekä professorit Heikki Ylikangas, Lars Björne, Jukka Kekkonen, Heikki Pihlajamäki ja Pia Letto-Vanamo. Heistä muut paitsi Blomstedt ja Ylikangas ovat saaneet lakimieskoulutuksen.

Koska Suomeen roomalaisen oikeuden vaikutus ulottui laajasti vasta 1800-luvun lopussa erityisesti Saksan kautta, varhaisempi oikeushistorian tutkimus kattaa Ruotsi-Suomen kauden "kruunun" eli valtion ja kirkon oikeuden sekä sitä edeltäneen suku- eli yhteisöllisen oikeuden, siinä määrin kuin se on tutkittavissa. Toisaalta oikeus kehittyi erityisesti Suomen suuriruhtinaskunnan aikana sääty-yhteiskunnasta kohti yksilökeskeistä modernia oikeuskäsitystä, mikä on toinen selkeä kotimaista oikeushistoriaa kiinnostava alue.

## Oikeuden lähihistoria
Lähihistoriaan kuuluva oikeuden kehittyminen on paljolti osa oikeustieteen osa-alueiden tavanomaista tutkimustraditiota, olipa kyse perinteisemmästä eli juuri roomalais- ja saksalaisperäisestä oikeudesta kuten vaikkapa varallisuusoikeus tai uudemmasta alasta kuten vasta kolmisenkymmentä vuotta Suomessa harjoitetusta oikeusinformatiikasta.

## Kirjallisuutta
* 
* 
* Alberto Jori, *Hermann Conring (1606–1681): Der Begründer der deutschen Rechtsgeschichte*, Tübingen, 2006. .
Windows-1251

**Windows-1251** on kahdeksanbittinen kyrillinen merkistö, jota voidaan käyttää bulgarian, makedonian, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän kirjoittamiseen.

## Lähteet
Wimbledon (Lontoon osa)

**Wimbledon** [ˈwɪmbəldən] on taajama Englannissa Lounais-Lontoossa noin 13 kilometriä Citystä. Se kuuluu Suur-Lontoon kreivikuntaan ja Mertonin kaupunkipiiriin (*[[Lontoon kaupunkipiirit|borough]]*). Aikojen kuluessa Wimbledon on kasvanut kiinni Lontoon suurkaupunkialueeseen. Paikka tunnetaan siellä pidettävästä Wimbledonin tennisturnauksesta.

Lontoon metron District Line pysähty Wimbledon Parkin metroasemalla. Wimbledonin rautatieasemalle on junayhteys Lontoon Waterloosta sekä monista Etelä-Englannin kaupungeista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tunis

**Tunis** () on pohjoisafrikkalaisen Tunisian pääkaupunki Välimeren rannikolla. Vuoden 2014 väestönlaskennassa kaupungissa oli 638&nbsp;845 asukasta.

Kaupungin lähellä sijaitsevat muinaisen Karthagon kaupungin rauniot.

## Historiaa
Almohadien ja hafsidien hallitessa Tunisia 1100-luvulta 1500-luvulle kaupunkia pidettiin yhtenä islamilaisen maailman suurimmista ja vauraimmista. Hafsid-dynastian aikana Tunisista tuli Tunisian pääkaupunki. Se oli myös tärkeä Euroopan kaupan keskus. Osmanit valtasivat kaupungin 1534, minkä jälkeen kaupunki saavutti lähes itsenäisen aseman ja siitä tuli merirosvoilun keskus. 

Huhtikuussa 1655 englantilainen amiraali Robert Blake hyökkäsi kaupunkia vastaan ja tuhosi mereltä käsin yhdeksän laivaa ja rannikkotykkejä.

Kaupunki oli ranskalaisten hallussa 1881–1956. Toisen maailmansodan aikana marraskuusta 1942 toukokuuhun 1943 kaupunki oli akselivaltojen hallussa, se oli heidän viimeinen tukikohtansa Afrikassa.

Arabiliiton päämaja oli Tunisissa 1979–1990.

## Ilmasto
Vuoden kuumimmat kuukaudet ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskilämpötila on yli 26 astetta. Sadetta saadaan 465 mm vuodessa, mutta kesäkuusta elokuuhun sadetta saadaan vain muutamia millimetrejä.

## Talous
Tunisin tuotteita ovat tekstiilit, matot ja oliiviöljy. Matkailu on myös tärkeä tulonlähde kaupungille, ja se kuten talous yleensäkin kasvaa nopeasti.

## Nähtävyydet
* Karthagon rauniot ovat lähistöllä koilliseen kaupungista.
* Tunisin *[[Medina (kaupunginosa)|medina]]* valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1979.
* 700 erilaista kohdetta: palatseja, moskeijoita, mausoleumeja, kouluja (*[[madrasa]]*) ja suihkulähteitä aina almohadien ja hafsidien ajoilta lähtien.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pulcheria

**Aelia Pulcheria Augusta** (19. tammikuuta 399 – 453) oli Itä-Rooman keisari Arcadiuksen ja Aelia Eudoxian tytär.  

Hänen nuoremmasta veljestään Theodosiuksesta tuli keisari seitsemän vuoden ikäisenä vuonna 408. Nuori Theodosius oli täysin siskonsa vallassa. Pulcheria teki lupauksen olla menemättä naimisiin. Hän käytti ulkomaalaisten palkkasotilaiden tukea pysyäkseen vallassa. Tärkein heistä oli Pulcherian nimittämä *[[magister militum]]* Aspar. Vuonna 416 Theodosius oli jo tarpeeksi vanha alkaakseen itse hallita, mutta Pulcherialla oli kuitenkin suuri vaikutusvalta häntä kohtaan.

Pulcheria oli harras kristitty, ja hän sai myös veljensä ja tämän vaimon Aelia Eudocian, entisen pakanan, innokkaiksi uskonnon harrastajiksi. Vuonna 421 Pulcheria sai veljensä hyökkäämään Persiaa vastaan, koska persialaiset vainosivat kristittyjä. Aluksi Theodosius suosi nestoriolaisia, mutta Pulcheria sai hänet karkottamaan heidät. Pulcheria sai myös veljensä karkottamaan juutalaiset ja tuhoamaan Konstantinopolissa olleet synagogat.

Vuonna 441 eunukki Chrysaphius sai Theodosiuksen syrjäyttämään Pulcherian, joka vetäytyi luostariin. Kun Theodosius kuoli vuonna 450, Pulcheria oli taas saanut palata keisarin hoviin, ja alkoi valtataistelu Pulcherian ja Chrysaphiuksen välillä. Pulcheria liittoutui germaanipalkkasotilaiden kanssa ja meni naimisiin Asparin alaisen Marcianuksen kanssa. Hän julisti myös että Theodosius oli valinnut Marcianuksen seuraajakseen. Valtaan päästyään Marcianus antoi teloittaa Chrysaphiuksen.

Vuonna 451 Pulcheria oli mukana järjestämässä Khalkedonin kirkolliskokousta.

Pulcheria kuoli vuonna 453 ja hänen miehensä Marcianus vuonna 457.
Jyri

**Jyri** on suomalainen miehen etunimi.

Jyri on lähtöisin kreikkalaisesta *[[Georgios]]*-nimestä, joka merkitsee maanviljelijää. Se on Jyrkin ja Yrjön rinnakkaisnimi. Läheisiä vastineita muissa kielissä ovat muun muassa Juri, Jüri, Jürgen ja Göran.

Huhtikuuhun 2025 mennessä nimi Jyri on Suomessa annettu noin 4&nbsp;820 henkilölle.

## Tunnettuja Jyri-nimisiä

* Jyri Aalto, sulkapalloilija
* Jyri Engeström, yrittäjä, toinen Jaiku-palvelun perustajista
* Jyri Forsström, markkinointijohtaja, Elävän musiikin yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja
* Jyri Hietaharju, jalkapalloilija
* Jyri Honkavaara, säveltäjä, sanoittaja, kitaristi ja laulaja
* Jyri Häkämies, EK:n toimitusjohtaja
* Jyri Hänninen, liiketalouden opettaja
* Jyri Hänninen, kirjailija
* Jyri Jaakkola, ihmisoikeusaktivisti
* Jyri Junnila, jääkiekkoilija
* Jyri Järvinen, salibandyn pelaaja
* Jyri Keskiaho, moottorikelkkailija
* Jyri Kjäll, nyrkkeilijä
* Jyri Komulainen, teologi, uskonnontutkija ja kirjailija
* Jyri Kyllönen, pesäpalloilija
* Jyri Kähönen, elokuva- ja televisio-ohjaaja
* Jyri Lehtonen, koripallovalmentaja
* Jyri Lommi, kardiologian ylilääkäri ja professori
* Jyri Marttinen, jääkiekkoilija
* Jyri Pekka Mäkelä, kirjailija ja suomentaja 
* Jyri Niemi, jääkiekkoilija
* Jyri Ojansivu, näyttelijä
* Jyri Paretskoi, opettaja ja kirjailija
* Jyri Paulaharju, eversti, ase- ja sotahistorioitsija, sukututkija
* Jyri Pelkonen, yhdistetyn hiihtäjä
* Jyri Raitasalo, prikaatikenraali
* Jyri Rönn, jääkiekkotuomari
* Jyri Sariola, musiikkituottaja ja rumpali
* Jyri Schreck, runoilija, kustannustoimittaja, dramaturgi ja ohjaaja
* Jyri Seppälä, insinööri, Suomen ympäristökeskuksen tutkija ja professori
* Jyri Toikka, pesäpalloilija
* Jyri Turunen, seikkailija, verkko- ja mobiilialan asiantuntija ja kouluttaja
* Jyri Vaahtera, antiikin tutkija
* Jyri Virtanen, snookerin pelaaja
* Jyri Vuorinen, muusikko Calf-yhtyeestä

## Kuvitteellisia Jyrejä
* Jyri, hahmo animaatiosarjassa *[[Pipsa Possu]]*, Pipsan pikkuveli
* Kantri-Jyri, hahmo sketsiviihdesarjassa *[[Hymyhuulet]]*, Teukan kaveri; näyttelijänä Ville Virtanen

## Jyrit kartalla
* Jyri, Jyrinkylä, Liperin Ylämyllyn asuinalue, entinen Paloaukean varuskunta-alue
* Suomessa on kaksi Jyrintietä, kaksi Jyrinkujaa, yksi Jyrinpolku, yksi Jyrinlenkki ja ja kaksi Jyrinahoa.

## Lähteet
Aspar

**Flavius Ardabur Aspar** (? – 471) oli alaani josta tuli Itä-Rooman korkein sotapäällikkö, *[[magister militum]]*. Hänestä ei voinut tulla keisaria koska hän oli areiolainen. Hänen alaisestaan Marcianuksesta tuli keisari kun tämä meni naimisiin keisari Theodosius II:n siskon Pulcherian kanssa.

Aspar auttoi aluksi vuonna 457 keisari Leo I:n Itä-Rooman keisariksi. Hän suunnitteli seuraavaksi saavansa poikansa kruununperilliseksi. Germaanien suosiminen herätti kuitenkin levottomuuksia Konstantinopolissa, ja keisari päätti rauhoittaa tilannetta surmauttamalla Asparin ja muut johtavat gootit. Keisarin vastustajat antoivat tämän vuoksi keisarille lisänimen Teurastaja. Itä-Rooman armeija sai selvemmin kansallisen luonteen, kun germaanit oli kukistettu.
## Lähteet
Aelia Eudocia

**Aelia Licinia Eudocia** oli (noin 401 – 460) oli Itä-Rooman keisari Theodosius II:n vaimo. Hän oli kotoisin Ateenasta ja hänen alkuperäinen nimensä oli **Athenais**. 

## Elämä

Eudocian isä oli sofisti Leontius jolta hän oli saanut koulutusta monilla eri aloilla kuten kirjallisuudessa ja retoriikassa. Ateena oli vielä tuolloin pakanuuden keskus. Johannes Malalas kertoo tarinan siitä kuinka Eudociasta tuli Theodosiuksen vaimo. Sen jälkeen kun Eudocian isä oli jättänyt tyttärensä perinnöttömäksi, lähti tämä Konstantinopoliin jossa hän aikoi valittaa asiasta keisarille. Keisarin sisko Pulcheria piti suuresti hienopuheisesta ja sivistyneestä Eudociasta ja esitteli tämän keisarille. Theodosius rakastui tyttöön heti ensisilmäyksellä. Theodosius ja Eudocia menivät naimisiin 7. kesäkuuta 421. Eudocia vaihtanut vanhan nimensä paremmin keisarinnalle sopivaksi Eudociaksi ja hänet oli myös kastettu. Pari sai yhden lapsen, tyttären Licinia Eudoxian.

Eudocia käytti vaikutusvaltaansa suojellakseen vainottuja pakanoita ja juutalaisia. 

Vuonna 440 hän vetäytyi Jerusalemiin jossa hän omisti lopun elämästään runoudelle. Hän kuoli Jerusalemissa 20. lokakuuta 460.
Gigue

**Gigue** (myös giga, jig) on barokkiajan tanssi 6/4-, 3/8- tai 12/16-tahtilajissa. Sen alkuperä on englantilainen. Instrumentaalimuodossa gigue esiintyy usein suuremman teoksen kuten konserton tai sonaatin osana. Gigue on myös barokkisarjan tyypillisesti viimeinen osa.
Toccata

**Toccata** () on taidemusiikin kosketinsoitinsävellys, joka vaatii esittäjältä teknistä taituruutta. Sanaa käytetään joskus myös useammalle soittimelle sävelletystä teoksesta, esimerkiksi Claudio Monteverdin oopperan Orfeo alkusoitto on nimetty toccataksi.

Toccata kehittyi Pohjois-Italiassa myöhäisrenessanssin aikana. 

Toccata-nimisiin kappaleisiin lukeutuvat mm. J.S. Bachin ''Toccata ja fuuga'' d-molli BWV565, Sergei Prokofjevin*[[Toccata (Prokofjev)|Toccata]]* op. 11 ja Charles-Marie Widorin *Toccata*, finaali *Urkusinfoniasta nro 5* op. 42 nro 1 sekä Maurice Ravelin toccata sarjasta Le tombeau de Couperin.
Arpeggio

**Arpeggio** [] (’kuin harppu’) eli **murtosointu** on musiikillinen termi, jolla tarkoitetaan, että jonkin soinnun äänet soitetaan erikseen toinen toisensa jälkeen (usein matalammasta korkeampaan) sen sijaan, että ne soitettaisiin yhtä aikaa.

Arpeggio voi olla tehostuskeinona musiikissa. Esimerkiksi loppusoinnun voi soittaa hitaasti arpeggiona, vaikka kappaleessa ei muuten murtosointuja käytettäisikään. Toisaalta koko kappale voi perustua arpeggioihin kuten esimerkiksi monet pianolle sävelletyt etydit ja preludit.

Nuottikirjoituksessa arpeggiot kirjoitetaan yleensä tavanomaisilla nuoteilla, mutta tehostuskeinona esiintyessään arpeggiot kirjoitetaan usein myös piirtämällä pystysuunnassa oleva aaltoileva paksu viiva arpeggiona soitettavan soinnun eteen.

1980-luvun kotitietokoneilla tehdyssä musiikissa käytettiin arpeggioksi kutsuttua efektiä, jotta saataisiin aikaan soinnulta kuulostavia ääniä käyttämättä kuitenkaan enempää kuin yhtä äänikanavaa. Arpeggio-efektissä murtosointuja soitettiin niin nopeasti, että ne kuulostivat yhdeltä soinnulta. Näin pyrittiin kiertämään äänikanavien vähäisestä määrästä johtuvia säveltämistä koskevia rajoituksia.

## Katso myös

* Albertin basso
Kinemacolor

**Kinemacolor** on eräs varhainen elokuvissa käytetty menetelmä toistaa värit. 

Kinemacolorin kehittivät yhdysvaltalainen Charles Urban ja brittiläinen George Albert Smith Englannissa 1900-luvun alussa. He jatkoivat Edward R. Turnerin jo vuonna 1899 patentoimaa tekniikkaa tämän kuoltua äkillisesti. Turner kaavaili alun perin värijärjestelmää, joka käyttää kolmea värikomponenttia. Tämä puolestaan perustui James Clerk Maxwellin huomioon, että lähes mikä tahansa väri voidaan toistaa käyttämällä päävärejä. Urban ja Smith kohtasivat kuitenkin suuria vaikeuksia 3-komponenttijärjestelmän toteuttamisessa, joten vuonna 1906 he tyytyivät kahta värikomponenttia käyttävään järjestelmään, ja se sai ensiesityksensä kaksi vuotta myöhemmin. Sitä käytettiin sittemmin lähinnä dokumenteissa.

Kinemacolor-kamera kuljetti filmiä nopeudella 32 kuvaruutua/sekunnissa, toisin kuin silloiset mustavalkokamerat, joiden normaalinopeus oli 16 kuvaruutua/s. Kinemacolorissa nopeus oli kaksinkertainen, koska se tallensi samalle filmille kaksi värikomponenttia peräjälkeen. Filmin edessä oli kiekko, joka suodatti toiseen komponenttiin punaiset ja toiseen vihreät sävyt. Filmi projektoitiin samalla tavalla, jolloin syntyi värikuvan vaikutelma. Kinemacolor ei ollut missään nimessä virheetön. Kahden värikomponentin järjestelmille tyypillisellä tavalla koko värispektri ei ollut tallennettavissa, ja koska yhden kuvan värikomponentteja ei tallennettu samaan aikaan, vaan pienellä viiveellä, liikkuvien kohteiden värit toistuivat huonosti.

Kinemacoloria käytettiin lähinnä Euroopassa. William Friese-Greene haastoi Kinemacolorin tekijät kuitenkin oikeuteen patenttisotkujen takia, minkä seurauksena Kinemacolorin tekniikasta tuli patenttivapaa. Lopullinen isku tekniikalle oli ensimmäinen maailmansota, minkä tappoi hetkellisesti kysynnän värielokuvatekniikalle. Maailmansodan loputtua Technicolorin tekniikka oli Kinemacoloria ylivoimaisempaa.
Pankkiholvi

**Pankkiholvi** on suuri kassakaappi, joka sijaitsee pankin sisällä. Holviin tallennetaan pankissa olevat arvotavarat kuten rahat, velkakirjat ja sopimukset. Nykyaikaiset pankkiholvit sisältävät yleensä tallelokeroita sekä paikan, jonne voidaan tallentaa kassakoneiden rahasäilöjä sekä muita asiakkaiden ja pankin arvotavaroita. Tallelokeroiden määrä on lisääntynyt ja vastaavasti rahan säilyttämisen tarve on vähentynyt. Pankkiholveissa kuitenkin säilytetään myös rahaa, mutta paljon vähemmän kuin ennen.

Yksi tärkeimmistä pankkiholvin tarkoituksista on antaa asiakkaille tuntu, että heidän tavaransa todella ovat turvassa pankissa. Yksi suurimmista pankkiholveista sijaitsee Cleveland Ohio Fourth District Federal Reserve District -pankissa. Sen ovi on 5,47 m paksu ja se painaa kokonaisuudessaan yli 47 tonnia. Oven kuori painaa yksinään jo 20 tonnia. Ovi sisältää suurimman saranan mitä on koskaan rakennettu. Nykyään pankit painivat sähköisten murtojen kanssa ja yrittävät osoittaa pystyvänsä tarjoamaan samanlaista turvallisuutta kuin suurien pankkiholvien ja rakennusten aikana.

Pankkiholvit rakennetaan nykyään lähinnä paksusta teräsbetonista, joskin seiniin, lattiaan ja kattoon lisätään joskus suuria teräslaattoja estämään mahdollisia kassakaappiin murtautujia jotka yrittäisivät kaivaa tunnelia holviin. Värähtelyn ja äänien tunnistimet keräävät ääniä, ja jos useiden tuntien kuluessa tietty äänikynnys ylittyy, laukeaa hälytys. Täten pystytään karkottamaan useimmat murtautujat, jotka yrittäisivät kaivautua seinien tai lattian läpi.

Nykyään lähes kaikki holvit lukitaan aikalukolla, jotta pystyttäisiin estämään pankinjohtajan ottaminen panttivangiksi. Se estää myös pankkiryöstäjiä sulkemasta ihmisiä pankkiholviin ryöstön jälkeen. Nykyään kuitenkin holveissa on yleensä ilmastointiaukot hapen loppumisen estämiseksi, jos joku vahingossa tulisi lukituksi sinne.

Teikoku-pankissa Hiroshimassa Japanissa oli neljä kappaletta Mosler Safe Companyn valmistamaa pankkiholvia siihen aikaan, kun sinne pudotettiin atomipommi toisen maailmansodan aikaan. Ne sijaitsivat alle kolmenkymmenen metrin päässä räjähdyksen keskuksesta, ja kaikkien neljän sisältö säilyi vahingoitta. Näiden holvien selviytymisellä oli Mosler-yhtiölle valtaisa mainosarvo, ja myöhemmin he saivatkin toimittaa näitä "atomipommin kestäviä" holvejaan USA:n itsenäisyysjulistuksen säilyttämistä varten Washington DC:hen. Mosler toimitti holvien ovia myös Washingtonin ulkopuolella sijaitsevaan Greenbrierin ydinlaskeumasuojaan.

## Katso myös
* Kassakaappi
* Lukkoseppä
* Kassakaapin murtaminen

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lukkoseppä

**Lukkoseppä** on ammatinharjoittaja joka rakentaa, huoltaa, asentaa ja avaa lukkoja. Lukkosepäksi voi opiskella oppisopimuksella. Lukkoseppä voi tiirikoimalla tai yleisemmin poraamalla avata lukon, jonka avainta ei ole saatavilla.

## Työnkuva
Lukkoseppä asentaa ja huoltaa erilaisia ovien, luukkujen ja ikkunoiden sulkemiseen ja aukaisuun liittyviä laitteita, osia ja järjestelmiä. Hän asentaa ja korjaa mekaanisia ja sähköisiä lukitusjärjestelmiä. Lukkoseppä myös asentaa varmuus- ym. lukkoja sekä tekee avaimia ja lukkojen sarjoituksia. Hän suunnittelee ja asentaa kulunvalvonta-, sähkölukitus-, kameravalvonta-, palonsulku-, savunpoisto- ja hälytysjärjestelmiä, ovensulkimia ja oviautomatiikkaa sekä suorittaa kiinteistöjen turvatarkastuksia.

Yleensä lukkoliikkeiden toimintaan kuuluu myös lukkopäivystystä sekä aukaisupalvelua. Lukkojen asennus on suureksi osaksi metallin ja puun työstöä ja pintakäsittelyä käsityönä sekä sähköisten ja elektronisten osien asentamista ja vianetsintää. Lukkoseppä käyttää työssään erilaisia käsityövälineitä, kuten poria sekä mittoja ja muita asennustyökaluja. Lukkosepän työhön voi kuulua myös tilausten vastaanottoa, tarjousten laskentaa, alan tuotteiden esittelyä ja myyntiä sekä muita liikkeenhoitoon liittyviä tehtäviä. Lukkosepän tyypillinen työympäristö on lukkojen asennustyömaa asiakkaan kiinteistössä.

## Koulutus
Lukkosepän peruskoulutukseksi soveltuvat sähköalan perustutkinto tai kone- ja metallialan perustutkinto tai ko. alojen kurssit. Alalla on mahdollista suorittaa lukkosepän ammattitutkinto ja lukkoseppämestarin erikoisammattitutkinto.

Lukkosepän työ edellyttää mekaanisten ja sähköisten lukitus- ja turvajärjestelmien hallintaa, asennuksessa ja huollossa käytettävien työmenetelmien ja -välineiden tuntemista, teknistä ongelmanratkaisukykyä, käsityötaitoja sekä myynti- ja asiakaspalvelutaitoja. 

## Ammattipätevyys Suomessa
Lukkosepällä on Suomessa turvasuojaajakortti (TU-kortti) todistamassa henkilöllisyyttä. Turvasuojaajakortin myöntää poliisi sellaiselle henkilölle, jolla ei ole merkintöjä rikosrekisterissä. Lukkosepän ammattinimike oli aikaisemmin suojaamaton, jolloin kuka tahansa pystyi kutsumaan itseään lukkosepäksi ja myymään, korjaamaan ja asentamaan lukkoja. Tammikuusta 2019 alkaen kaikilla lukitusjärjestelmiä, kulunvalvontajärjestelmiä ja hälytysjärjestelmiä asentavilla, korjaavilla ja muuttavilla yrityksillä tulee olla turvallisuusalan elinkeinolupa, joka haetaan poliisihallitukselta. Yrityksille turvallisuusalan elinkeinolupa on edellytys turvasuojaustehtävien suorittamiseen, ja näitä tehtäviä suorittavilla henkilöillä tulee olla turvasuojaajakortti.

## Katso myös
*Abloy
*Emil Henriksson

## Lähteet
Hakkapeliitta (lehti)

**Hakkapeliitta** oli Suomen Suojeluskunta -järjestön lehti vuosina 1925–1944. Se korvasi aikaisemman julkaisun *Suojeluskuntalaisten lehti*. Hakkapeliitta ilmestyi viikoittain ja sillä oli kymmeniätuhansia tilaajia. Hakkapeliittaa on pidetty Suomessa ilmestyneistä maanpuolustuslehdistä merkittävimpänä.

Hakkapeliitan toimitussihteerinä oli Tauno Karilas ja sen taiteellisesta ulkoasusta vastasi Erkki Tanttu. Viimeiseksi päätoimittajaksi jäi Yrjö Ylänne.

Suojeluskuntien päällikkö Lauri Malmberg antoi viimeisen päiväkäskynsä Hakkapeliitta-lehdessä 6. marraskuuta 1944. 

Lehdessä ilmestyivät sarjakuvat Pölhölä ja Pöhköläinen ja Rymy-Eetu, sen monivärisistä kansikuvista vastasi Aarno Karimo.

## Lähteet
* 
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Hakkapeliitan 10-vuotistaipaleelta, Hakkapeliitta, 28.03.1935, nro 13-14, s. 50, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Naulain

**Naulain** eli **naulapyssy** on käsinkannateltava työkalu jolla lyödään nauloja puuhun, betoniin ja muihin materiaaleihin. Naulaimen käyttövoimana voi toimia sähkö, paineilma, propaani tai pienet räjähdepanokset. Naulaimella saavutetaan suurempi naulausnopeus kuin käsin naulaamalla ja naulaimen käyttöön riittää useimmissa tilanteissa yksi käsi, jolloin toinen käsi jää vapaaksi esimerkiksi naulattavan kappaleen kannatteluun.

Käyttövoiman mukaan tyypiteltyjä naulaimia ovat paineilmanaulain, impulssinaulain, sähkönaulain ja panosnaulain. Paineilmanaulaimiksi kutsutaan naulaimia, jotka saavat käyttövoimansa paineilmasta. Paineilma tuodaan naulaimeen joissain tilanteissa työtä häiritsevän letkun kautta. Paineilman tuottamiseen tarvitaan erillinen kompressori, joka tarvitsee sähköä. Impulssinaulaimet toimivat propaanilla ja sähköakulla. Ne eivät tarvitse käyttöä haittaavaa letkua eivätkä kompressoria ja ovat siten näppäriä liikuteltavia ja käytännöllisiä sähköttömillä työmailla. Panosnaulaimet toimivat myös ilman sähköä. Niitä käytetään esimerkiksi rakennuksen alajuoksun kiinnityksessä betonisokkeliin. Käyttötarkoituksen mukaan naulaimet voidaan jakaa esimerkiksi runkonaulaimiin, ulkovuorausnaulaimiin, huopakattonaulaimiin ja viimeistelynaulaimiin.

Naulaimissa käytettävät naulat on sidottu toisiinsa kammoiksi tai rulliksi, automaattisen naulojen syötön toteuttamiseksi. Nauloja on saatavilla eri kokoisina, eri teräslaaduista valmistettuna, eri tavoin ruostesuojattuina, erilaisin kannoin varustettuina ja eri tavoin toisiinsa sidottuna. Naulojen pituus on kuitenkin rajoitetumpi kuin käsin naulattavissa nauloissa, jotta naulaimien koko voidaan pitää kohtuullisena. Kampoihin naulat voidaan sitoa liimaamalla tai paperin tai muovin avulla. Rulliin naulat sidotaan teräslangoin tai muovinauhan avulla.
## Lähteet
* 
## Katso myös
* Nauharuuvain
Luoti (merenkulku)

**Luoti** on merenkulussa käytetty, alkeellisimmillaan narusta ja painosta muodostuva laite, jolla on mitattu veden 
syvyyttä eli luodattu, sen purjehduskelpoisuuden selvittämiseksi tai paikanmäärityksen apuna. Nuoraan liittyy määrävälein erivärisiä kangastilkkuja, jotka ilmaisevat syvyydet; viiden metrin välein on nahkasuikale, jossa on reikiä, yksi aina kutakin syvyyden viittä metriä kohti. Kirjailija Mark Twain on omaksunut tekijänimensä siipiratasalusten väylien luotaamisessa käytetystä syvyyttä kuvaavasta ilmauksesta "mark twain", jolla on jokislangissa tarkoitettu kahden sylen eli 3,7 metrin turvallista syvyyttä.

Lyijystä valetun luodin pohjassa oli painuma, johon voitiin laittaa talia tai muuta paksua rasvaa. Osuessaan merenpohjaan rasvaan jäi pohja-ainesta, ja merikarttoihin tehtyihin pohja-ainesmerkintöjen avulla tätä tietoa voitiin käyttää apuna paikanmäärityksessä yhdessä syvyystiedon kanssa.

Purjelaivojen aikakaudella perämiehet ja luotsit pystyivät määrittelemään alusten sijainteja tarkasti luotauksen avulla; tarkka syvyys ja pohjan laatu yhdessä elämänikäisen kokemuksen kanssa tekivät näistä miehistä suorastaan velhoja tässä suhteessa. Jopa kuvitteellisessakin kirjallisuudessa monien korkeidenkin upseerien sanotaan jättäneen luotauksen avulla tapahtuvan rannikkonavigoinnin suosiolla kokeneiden pursimiesten ja luutnanttien tehtäväksi; jo tuolloin ymmärrettiin työnjaon merkitys.

Merimieskoulutuksessa käsiluodin käyttö säilyi yhtä kauan kuin purjelaivatkin; toisen maailmansodan aikana aivan uudelle tehokkuustasolle kehittynyt ja hankintakuluiltaan valtavasti edullistunut kaikuluotain syrjäytti vanhan menetelmän 1950-luvulla. Viimeisiä käsiluodin ammattimaisia käyttäjiä olivat Gustaf Eriksonin suuret lastipurjelaivat ­&ndash; kuten monen muunkin vanhan ja perinteisen navigointimenetelmän.

Nykyisin kaikuluotain on suurelta osin korvannut perinteisen luodin merenkulun apuvälineenä. Erittäin suosituksi on tullut pienikokoinen, kädessä pidettävä kaikuluotain.

Luotia käytetään edelleen navigointiapuna pienveneilyssä. Merikartoissa on edelleen säilytetty pohja-ainesmerkinnät.

Jotkut veneilyn jatkokoulutusta antavat venekerhot ja navigaatioseurat kouluttavat vieläkin käsiluodin käyttäjiä. Toinen kohtalaisen suosittu menetelmä on käyttää syvyysmitoilla varustettua kokoon taitettavaa luotausseivästä, joka saattaa olla esimerkiksi jollan avulla rantautumispaikkaa haettaessa nopeampi ja käytännöllisempi kuin kädessä pidettävä kaikuluotain.

## Lähteet
Luoti (mittayksikkö)

**Luoti** () on vanha vaihtelevan suuruinen Pohjois-Euroopassa käytössä ollut painomitta. Esimerkiksi yksi luoti apteekkipainona on 1/2 unssia eli 14,84&nbsp;g ja kultapainona 13,9&nbsp;g. Elintarvikepainona luoti on 13,283&nbsp;6 grammaa. Vanhana venäläisenä mittana luoti on 12,79 grammaa.

Ruotsissa ja Suomessa 1 luoti oli elintarvikepainona 1/32 naulaa = 4 kvintiiniä = 13,3 grammaa ja apteekkipainona 1 luoti oli ½ unssia = 14,84 grammaa ja kultapainona 1 luoti = 13,93 grammaa. Hopeapitoisuuden mittana hopeaseoksissa 1 luoti tarkoitti seoksen 1/16 osaa. Täysluotiseksi eli 12 luodin hopeaksi nimitettiin seosta, jossa oli 12/16 eli 750/1000 hopeaa.

16 luotia hopeaa teki yhden *markan*; hopeaesineiden valmistukseen käytetyn seoksen pienimmäksi sallituksi hopeapitoisuudeksi määrättiin Ruotsissa jo Kustaa Vaasan aikana 13/16 osaa, tästä nimitys *kolmetoistaluotinen hopea*, promilleina siis 813. Vuonna 1968 tämän rinnalle päätettiin Suomessa ottaa käyttöön 830-pitoinen seos (vuodesta 1969 alkaen) ja vuodesta 1974 hopeaesineiden alimmaksi pitoisuudeksi määrättiin 830/1000.

## Lähteet
Luoti (työkalu)

**Luoti** eli **luotilanka** eli **riippuluoti** on rakennusalan mittaustöissä ja maanmittauksessa käytettävä työkalu pystysuoruuden määrittämiseen painovoiman avulla. Siinä olevan ohuen langan yläpää solmitaan haluttuun kohtaan, ja annetaan langan alapäähän ripustetun teräväkärkisen metallipainon jännittää lanka pystysuoraan asentoon. Sanaa luoti käytetään sekä metallipainosta että metallipainon ja ripustuslangan (luotilangan) yhdistelmästä. Rakennusmittauksen ja maanmittauksen oppikirjoissa työvälineestä käytetään nimitystä riippuluoti.

Paitsi pystysuunnan osoittamiseen soveltuu luoti myös ripustuspisteen kohdan määrittämiseen alemmalla tasolla. Luotilanka tai sitä vähän paksumpi luotinaru on verrattain tarkka vertailukohta pystysuoruuden mittaamisessa, ellei tuuli tai muu ilmavirta pääse vaikuttamaan mittaustulokseen. Pitkään lankaan sidotun riippuluodin heilumista voi estää upottamalla sen öljyllä täytettyyn astiaan. Sen on monessa käyttökohteessa korvannut optinen luoti ja erilaiset lasermittalaitteet kuten laserluoti. Optinen luoti on erilaisten mittauskojeiden (kuten teodoliitin ja takymetrin) luotimislaitteena eli välineenä kojeen keskistämiseen tarkasti havaintopisteen yläpuolelle riippuluotia tarkempi, sillä optisen luodin avulla keskistys pystytään tekemään noin yhden millimetrin tarkkuudella. Riippuluodin tarkkuus luotimislaitteena on 2–5 mm tuulisuudesta riippuen käytettäessä 200 gramman painoista luotia. Riippuluotia voi kuitenkin edelleen käyttää optisen luodin vertailukohtana.

Riippuluodilla mitattaessa on otettava huomioon, että ilmavirrat aiheuttavat suuria virheitä yli kolmen metrin pituista lankaa käytettäessä. Vakaan mittaustuloksen saamiseksi luodin massan tulisi olla yli 1 kg ja langan heilunnan saa pienenemään upottamalla luodin öljyyn, mutta sekään ei poista tuulen vaikutusta. Vesi ei vähennä riittävästi luodin liikettä. Jos esimerkiksi tutkitaan seinän pystysuoruutta mittaamalla mittanauhalla seinän ja seinästä irti olevan riippuluodin väli, voi tarkkuus olla 2–6 m korkeassa seinässä &plusmn;15 millimetriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla