Datiivi

**Datiivi** on useissa kielissä sijamuoto, jota tyypillisesti käytetään ’antamista’ tms. ilmaisevien verbien yhteydessä merkitsemään vastaanottajaa, saajaa tai hyötyjää, esim. latinan *librum dedit *'Mariae*** ’kirjan (hän) antoi '''Marialle'''’. Sen nimitys on peräisin jo antiikista ja latinan kieliopeista, joihin ''casus dativus'' (’antamisen, annettavan sija’) puolestaan tuli käännöslainana [[Kreikan kieli|kreikan]] kielioppiperinteestä.

Joissakin kieliopin kuvausmalleissa datiivi-nimitystä käytetään myös kuvaamaan sanan tai lausekkeen semanttista roolia, niin että esimerkiksi englanninkielisessä lauseessa ''he gave the book to Mary'' ’hän antoi kirjan Marialle’ prepositiorakenne ''to Mary'' olisi ”datiivi”. 

Myös [[Suomen kieli|suomen]] kielioppiperinteessä vastaanottajaa tai kokijaa ilmaisevia [[genetiivi]]- tai [[Allatiivi|allatiivimuotoisia]] lauseenjäseniä on nimitetty ”datiiviadverbiaaleiksi” ''(isä antoi '''lasten''' syödä omenoita; ”Ihmisiksi”, sanoo Repin Maija '''kanalle''')''. Samoin genetiiviä, jolla etenkin vanhassa kirjasuomessa ilmaistiin vastaanottajaa tai kokijaa, on tapana nimittää ”datiivigenetiiviksi” (''Jumalan'' [’Jumalalle’] ''kiitos!, Sijtä tule '''Papin''' colmannes, ja sen cuolluen '''Perillisten''' caxi osa'' ’siitä tulee papille kolmannes ja kuolleen perillisille kaksi osaa’).

== Datiivisijojen merkitys ja käyttö ==
Datiiveiksi nimitetyillä sijoilla on maailman kielissä laaja kirjo käyttötapoja. Latinassa ja klassisessa kreikassa, joiden kielioppeihin eurooppalainen kielioppitraditio perustuu, datiivilla on kaksi päätehtävää: ’antamista’ tms. merkitsevien verbien täydennyksenä se ilmaisee ’vastaanottajaa’ tai ’saajaa’, ja lisäksi se toimii abstraktimmin esimerkiksi ’tottelemista’, ’luottamista’ tai ’auttamista’ merkitsevien verbien täydennyksenä. Useissa Euroopan kielissä esihistoriallisista [[Adverbi|adverbirakenteista]] on kehittynyt [[Prepositio|prepositiorakenteita]], joissa tiettyjen prepositioiden pääsanan sijaksi on saattanut vakiintua datiivi: esimerkiksi [[Saksan kieli|saksassa]] tietyt prepositiot vaativat datiivin, toiset merkityksen mukaan joko datiivin tai akkusatiivin. 

Useissa [[Indoeurooppalaiset kielet|indoeurooppalaisissa kielissä]] datiivi ilmaisee ”epätyypillistä”, ei-[[Agentti (kielioppi)|agentiivista]] [[Subjekti (lauseenjäsen)|subjektia]] tai kokijaa, esim. [[Muinaisnorja|muinaisnorjan]] ***honum** er nauðsyn''  ’hänelle on tarpeen, hän tarvitsee’, latinan ***mihi*' necesse est* tai [[Venäjän kieli|venäjän]] ***mne** nado* ’minun on tarpeen, minä tarvitsen’. Joskus datiivilla voidaan joissakin kielissä tiettyjen verbien tai rakenteiden yhteydessä ilmaista toimijaa, agenttia: latinan *puella amata **nobis*** ’meidän rakastamamme [”meille rakastettu”] tyttö’. 

Omistajaa ilmaiseva datiivi (ns. *mihi est* -rakenne eli *dativus possessoris*) tavataan myös esimerkiksi [[Unkari|unkarissa]] *(**Péternek** van egy drapp zakója* ’Péterillä [”Péterille”] on beigevärinen takki’) ja [[Liivin kieli|liivissä]] (***minnõn** um jõugõkōrali am* ’minulla [”minulle”] on hiekanvärinen takki’). Useissa kielissä datiivia käytetään ns. ulkoisen omistuksen ilmaisemiseen eli rakenteisiin, joissa omistaja ”nostetaan” [[Substantiivi|substantiivin]] määritteen asemasta suoraan verbiä määrittäväksi adverbiaaliksi, esim. [[Espanjan kieli|espanjan]] *los ojos se **le** llenarón de lágrimas* ’hänen silmänsä [sananmukaisesti: ”silmät *'hänelle**”] täyttyivät kyynelistä’. 

== Datiivi uralilaisissa kielissä ==
Useissa [[Uralilaiset kielet|uralilaisissa kielissä]], kuten suomessa, vastaanottajaa tai saajaa ilmaiseva sija kuuluu [[Paikallissija|paikallissijojen]] sarjaan ja sillä, kuten esimerkiksi suomen [[Allatiivi|allatiivilla]], ilmaistaan sekä saajaa ''(hän antoi **minulle** ruokaa)'' että liikkeen kohdetta ''(hän pani ruoan **pöydälle*')*. Nykyisissä kieliopeissa tämmöiset sijat usein luetaan paikallissijoiksi ja nimetään sen mukaisesti, mutta toisinaan käytäntö horjuu. Esimerkiksi itähantin kieliopissa sijaa, jolla on sekä datiivin että paikallissijan tehtävät, nimitetään datiivi-latiiviksi. Suomen kielen vanhemmissa kieliopeissa sijojen nimeäminen perustui latinan kieliopin esikuvaan, ja 1800-luvulle saakka allatiivia nimitettiin datiiviksi.

Paikallissijasarjoihin kuulumaton erillinen datiivisija on ainakin liivin, unkarin ja marin kielissä. Permiläisissä kielissä (komi ja udmurtti) datiivi on osa rakenteeltaan suomen ulkopaikallissijoja muistuttavaa kolmen omistussijan sarjaa, jotka ilmaisevat jonkun omistuksessa tai hallinnassa olemista (genetiivi), siihen tulemista (datiivi) tai siitä eroamista (ablatiivi).

## Datiivi indoeurooppalaisissa kielissä
Datiivi kuului jo indoeurooppalaisen kantakielen sijajärjestelmään ja on säilynyt useissa nykyisissäkin indoeurooppalaisissa kielissä, esimerkiksi albaanissa, balttilaisissa ja useimmissa slaavilaisissa kielissä. Germaanisista kielistä kantagermaanin datiivin ovat säilyttäneet esimerkiksi saksa ja islanti. Useissa niistäkin kielistä, joista datiivi ja muutkin substantiivien sijamuodot ovat kadonneet, vanhojen datiivimuotojen jäänteitä voi vielä näkyä persoonapronominien taivutuksessa.

### Datiivi saksassa
Saksassa datiivi vastaa kysymyksiin kenelle ja mille. Sitä vaaditaan myös joidenkin prepositiorakenteiden sekä tiettyjen verbien kanssa.

Esimerkkejä:
*Er gibt *seiner Frau* ein Geschenk. (Hän antaa *vaimolleen* lahjan.)
*Das Kind gibt *dem Hund* Essen. (Lapsi antaa *koiralle* ruokaa.)
**Nach der Schule* geht das Mädchen direkt nach Hause. (*Koulun jälkeen* tyttö menee suoraan kotiin.)
*Ich danke *dir* für die Hilfe. (Kiitän *sinua* avusta.)

Datiivia vaativat prepositiot:
aus, bei, mit, nach, seit, von, zu

Datiivia vaativat prepositiot (kun vastataan kysymykseen missä):
an, auf, hinter, in, neben, über, unter, vor, zwischen

### Datiivi latinassa
Latinassa datiivilla on useita käyttötapoja. Yleisin on ns. perusdatiivi, jolla ilmaistaan ’antaa’-verbin ja muiden merkitykseltään samantapaisten verbien yhteydessä saajaa tai vastaanottajaa. 

Toinen tärkeä käyttö datiiville on *dativus possessoris*. Sitä käytetään ilmaisemaan omistusta, kuten suomessa adessiivilla. Esimerkiksi *Laurae servus novus est*, ’Lauralla on uusi orja’. *Dativus possessoris* voi ilmaista myös attributiivista omistusta, jota suomessa ilmaistaan genetiivimääritteellä tai possessiivisuffiksilla. Esimerkiksi ”Mihi nomen est Quintus” tarkoittaa ’nimeni on Quintus’ eli ’minulle nimi on Quintus’, jos datiivi käännetään suoraan suomen allatiivilla.

*Dativus finalis* eli ns. finaalinen datiivi ilmaisee tarkoitusta, ja se liittyy tavallisesti *esse*-verbiin (olla). Esimerkiksi *saluti esse*, ’olla terveydeksi’.

*Dativus commodi* ilmaisee jonkun hyötyä, esimerkiksi *non scholae sed vitae discimus*, ’emme opiskele koulua vaan elämää varten’.

### Datiivi venäjässä
Venäjän kielessä datiivia käytetään ilmaisemaan vastaanottajaa tai hyötyjää. Sitä käytetään myös iän ilmauksissa, esimerkiksi: Мне 36 лет (*mne 36 let,* ‘olen [”minulle (on)”] 36 vuotta’). Prepositioiden к (k) ja по (po) jälkeen sekä joidenkin antamista tai lahjoittamista kuvaavien verbien yhteydessä on käytettävä datiivimuotoa.

## Lähteet