open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Virttamonlammi

**Virttamonlammi**  on Pirkanmaalla Urjalan Nuutajärvellä sijaitseva pieni järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa Kortejärven–Rutajärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee 30 metriä korkealle kohoavan kalliomäen juurella soistuneen metsäalueella. Siihen laskee neljä ojaa ja sen laskuoja lähtee luoteeseen. Kun laskuoja, jonka nimi on Virttamonoja, on alittanut valtatien 9, jatkaa se vielä pari kilometriä Rutajärven Virttamonlahteen. Laskuojalla tulee sillä matkalla 14,5 metriä pudotusta. Lampi on 200 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja rantasuolle on rakennettu kaksi rakennusta, joille ei johda tietä. kauempana sijaitsevaan vapaa-ajan asunnolle tulee metsätie kauempaa.

## Lähteet
Palonurmen (Korkeakosken) harkkohytti

**Palonurmen (Korkeakosken) harkkohytti** sijaitsi Nilsiässä Syvärinlahteen laskevan Palonurmenjoen Korkeakosken rannalla Mustalammen ja Alalammen välissä. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1852–1866.

Korkeakoksen rannalla oli ennen harkkohytin perustamaista vesimylly ja tamppilaitos jotka siirrettiin kosken itärannalle kun harkkohytti rakennettiin. Harkkohytin perustaja oli Victor Edvard Dahlström ja sen oli tarkoitus toimia vedenpuutteesta kärsineen Lapinlahdella sijainneen Urimalahden ruukin apuhyttinä. Vuonna 1852 valmistuivat pato sekä joen länsirannalle yksipiippuinen harkkohytti ja kankirautapaja. Laitos sai toimiluvan 1854 mutta sen käyttö jäi vähäiseksi. Harkkohytti paloi vuonna 1866 eikä sitä enää rakennettu uudestaan.

Harkkohytin ja kankirautapajan paikalla oli vuonna 1980 liiterirakennus jonka alle kerrotaan jääneen kellarin tapainen harmaakivirakennelma. 1970-luvulla tehdyn paikallistien oikaisun alle kerrotaan jääneen useita vanhoja rakennusten pohjia. Kosken rannalla olevan myllyrakennuksen vieressä on jäänteitä 1910-luvulla toimineesta voimalaitoksesta ja sahasta.

## Lähteet
Vähä Mustajärvi (Urjala)

**Vähä Mustajärvi**  on Pirkanmaalla Urjalassa sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa Nuutajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,3 metriä meren pinnan yläpuolella ja siihen laskee neljä metsäojaa. Järvi itse laskee Isoon Mustajärveen lyhyttä ojaa myöten. Järvien vedenpinnoissa on vain 0,1 metrin korkeusero. Järvi on 550 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,2 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja järven rannat ovat autiot. Järvelle pääsee Isolle Mustajärvelle johtavia teitä myöten.

## Lähteet
Vähäjärvi (Forssa)

**Vähäjärvi**  on Kanta-Hämeen ja Pirkanmaan rajalla, osaksi Urjalassa ja osaksi Koijärvellä Forssassa,  sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin Nuutajoen valuma-alueeseen, johon järvi sitten kuuluu. Se on 700 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11 hehtaaria. Järvi sijaitsee heti Ruunavuoren alla. Siihen laskee kolme lyhyttä ojaa, joista Postilanoja on Kivijärven laskuojana huomattavin. Järven vedenpinnan korkeus on 108,0 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen laskuoja lähtee järven itäpäästä ja laskee vain 0,3 metrin pudotuksen jälkeen Matkunjärveen. Järven rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Rannoille on rakennettu 15 vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet valtatieltä 9 alkavalta yhdystieltä 13573.

## Vesistösuhteet
Nuutajoen valuma-alueen sisällä järvi kuuluu Nuutajärveen laskevan Ihanajoen valuma-alueeseen. Siihen laskee Kivijärvi Urjalassa ja se laskee Matkunjärveen Forssan ja Urjalan, aiemmin Koijärven rajalla.

## Lähteet
Mieliönlammi

**Mieliönlammi**  on Pirkanmaalla Urjalassa sijaitseva metsälampi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Nuutajoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Se sijaitsee metsäalueella 40 metriä korkean Mieliönlamminvuoren juurella. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,6 metriä meren pinnan yläpuolella. Lampeen on johdettu viisi metsä- ja suo-ojaa, joista itärantaan laskeva Mieliönlamminkorven kuivatusoja on huomattavin. Länsirannan kolme ojaa jatkavat lännessä Mieliönojana, joka yhtyy alempana Virttamonojaan. Se puolestaan laskee Rutajärveen. Lampi on 550 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja koko eteläranta on jyrkkää mäenrinnettä. Lammen itäpäässä sijaitsee kolme vapaa-ajan asuntoa ja vuoren päässä on laavu. Niille johtaa tiet Kolkasta ja yhdystieltä 13603.

## Lähteet
Pourunlammi

**Pourunlammi**  on Pirkanmaalla Urjalan taajamassa Peltorinteellä sijaitseva pieni järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,5 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen erottaa Koiralammista kapea harjuselänne. Lampeen ei laske ojia, mutta sen laskuojana toimii alussa suoraksi kaivettu oja, joka laskee Varosuon kautta Yläjokeen. Lampi on 250 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä, josta puolet ovat luoteispuolen harjunrinnettä ja loput laajan peltoalueen reunaa. Harjun päällä kulkee tie, jonka varrella on asutusta. Rantaan on rakennettu koppi, jonka yhteydessä on yleinen uimaranta. Myös vastarannalla on vapaa-ajan asunto.

## Lähteet
Karjalammi (Urjala)

**Karjalammi**  on Pirkanmaalla Urjalan Välkkilässä sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 115,9 metriä meren pinnan yläpuolella ja siihen laskee 6 metsä- tai suo-ojaa. Huomattavimmat ojat tuovat lampeen ojitetun Kivenkorvensuon kuivatusvesiä.  Lammen rantaan on myös kolme lampea, joista on kaivettu yhdyskanavat lampeen. Lammen laskuoja lähtee sen kaakkoispäästä ja se laskee yli 8 metriä pudottuaan läheiseen Kokonjärveen.
Lampi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,0 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja rannoista vain länsipäässä on suota. Rantojen tuntumaan on rakennettu 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13681.

## Lähteet
Tampinesin metroasema

**Tampines** on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Tampinesissa Singaporen itäisellä suuralueella. Se avattiin 16. joulukuuta 1989 East West Linen asemana. Downtown Linen asema siitä tuli 21. lokakuuta 2017, kun linjan itäinen jatke avattiin.

## Junat

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tampinesin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla
Hangaslammi (Urjala)

**Hangaslammi**  on Pirkanmaalla Urjalan Välkkilässä sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,6 metriä meren pinnan yläpuolella ja siihen laskee Lystinkankaalta pienten ojien kuivatusvedet. Lammen laskuoja lähtee sen luoteispäästä ja yhtyy Ämmäojan nimisenä Kolunkulmalla Lammasojaan, joka puolestaan yhtyy Kokonjokeen Urjalan aseman lähellä. Lampi on 850 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja rannoille on rakennettu 8 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tie Välkkilän suunnalta yhdystieltä 13681.

## Lähteet
Luostarinlammi

**Luostarinlammi** on Pirkanmaalla Urjalan Hakolahdessa sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,7 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee loivassa painaumassa. Siihen laskee vain kolme lyhyttä metsäojaa. Laskuoja lähtee lammen eteläpäästä ja yhtyy Kankaistensuon ojaverkkoon, joka on johdettu Lahmajärveen. Lampi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Välkkilän ja Lautaportaan yhdistävältä yhdystieltä 2846.

## Lähteet
Särki-Tiiri

**Särki-Tiiri**  on Pirkanmaalla Urjalan Hirsijärvenkulmalla sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,1 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee avonaisen kosteikon keskellä. Kosteikon ympärillä on metsäojia, jotka päättyvät kosteikon reunaan. Lampeen asti on kaivettu laskuojalle oja, joka laskee 500 metrin päähän Lahmajärven eteläpään lahdenpohjukkaan. Lampi on 350 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,1 hehtaaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Lammen länsipuolelta sen ohittaa muutaman kymmenen metrin päästä Forssan vastainen kunnanraja, joka ylittää lampea ympäröivän kosteikon.

## Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven vierekkäisten järvien nimet kirjoitettiin ”Särkijärvi” ja ”Ahvenjärvi”. Nämä järvet on nykyään kuivatettu Särki-Tiiriksi ja Ahven-Tiiriksi, joka on avosuota. Lahmajärven pohjoispuolella sijaitseva Kankaistenlammin avosuo oli aikaisemmin nimeltään ”Kangastakainenlampi”.

## Lähteet
Fredrik Axberg

**Fredrik Axberg** (1747 Helsingin pitäjä – 15. heinäkuuta 1820 Pernaja) oli suomalainen Helsingin pitäjän Veromiehenkylän Nygrenin talosta kotoisin ollut maallikkosaarnaaja, joka kierteli mm. Etelä-Suomen alueilla pitämässä valistus- ja hartaushetkiä. Axberg kohosi 1770-luvulla Uudenmaan herätysliikkeen johtohahmoksi. Naimattomana koko elämänsä elänyt Axberg muutti 1800-luvun alussa Helsingin pitäjästä Pernajan Liljendaliin.

## Toiminta maallikkosaarnaajana
Axberg toimi räätälinä kunnes ryhtyi n. 20-vuotiaana saarnaajaksi. Omakohtaisen herätyksen Axberg oli kokenut ahkeran raamatuntutkimuksen jälkeen. Axberg noudatti pietismiläistä oppia ja pyrki hillitsemään kannattajiaan ns. "hurmosilmiöiltä", jotka saivat usein jopa kansanliikemäisiä piirteitä. Eräiden aikalaisten mukaan Axberg edusti *raitista kristillisyyttä,* joka oli lähellä herrnhutilaisuutta. Hänen johtamansa herätysliike sai kannatuksensa sääty-yhteiskunnassa osattomiksi jääneiltä ihmisiltä, vaikka se ei ollutkaan varsinainen protestiliike. Samalla Axberg loi pohjaa myöhemmälle evankeliselle liikkeelle.

Saarnamatkoillaan Axberg joutui usein vaikeuksiin epäluuloisen esivallan kanssa. Hänet määrättiin oikeuden eteen ja tuomiokapitulin kuulusteluihin. Hänen kokouksiaan myös kiellettiin konventikkeliplakaatin nojalla. Axberg oli luotettu henkilö mm. papiston ja säätyläisten keskuudessa, joten hänen toimintaansa ei koskaan kokonaan kielletty. Axbergin suojelijoihin kuuluivat Porvoon piispa Gabriel Fortelius, maaherra Anders de Bruce ja Helsingin pitäjän kirkkoherra Fredrik Collin.

## Lähteet
Sammakkolammi (Urjala, Hakolahti)

**Sammakkolammi**  on Pirkanmaalla Urjalan Hirsijärvenkulmalla sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. 
Lammen vedenpinnan korkeus on 133,7 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Lahmajärven pohjoispuolella olevan harjun länsipuolella suolla. Suolla sijaitsevat myös Suokullin ja Likolammin lammet, joiden vedet kulkeutuvat samoihin suojiin, johon Sammakkolammen vedet on ohjattu. Ne laskevat lopuksi Lahmajärven kaakkoispäähän Mäyränlahteen. Lampi on 200 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen harjunpuolelille rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Ohtisten ja Lautaportaan yhdistävältä yhdystieltä 2846. Hämeenlinnan Kalvolan puoleinen raja ohittaa lammen 200 metrin etäisyydellä idässä.

## Lähteet
Alinen Mertajärvi

**Alinen Mertajärvi**  on Pirkanmaalla Akaan Savikoskella ja Poutalassa sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,3 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Golgatanvuoren koillispuolella ylängöllä. Siihen laskee neljä metsäojaa, joista lännestä tuleva on Ylisen Mertajärven laskuoja. Alisen järven laskuoja lähtee kaakkoispäästä ja se putoaa 23 metriä 1,6 kilometrin matkalla Mustilammiin, josta se jatkaa vielä Lumijärveen. Järvi on 600 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,4 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja rannoille on kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Poutalasta.

## Lähteet
Ylinen Mertajärvi

**Ylinen Mertajärvi**  on Pirkanmaalla Akaan Savikoskella sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,4 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee kapeassa soistuneessa painanteessa. Järveen laskee vain yksi oja, joka tuo pienen Kaakkolammin kautta ojitetun Kaakkolamminkorven suolta kuivatusvesiä. Laskuoja lähtee järven kakkoispäästä ja laskee 50 metrin jälkeen Aliseen Mertajärveen. Vedet päättyvät lopuksi Lumijärveen. Järvi on 700 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,6 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja rannat ovat autiot ja soistunutta metsää. Järvelle ei johda teitä.

## Lähteet
Mustalammi (Vesilahti)

**Mustalammi**  on Pirkanmaalla Vesilahdella sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,1 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Mustalamminkorven itäreunassa. Siihen laskee ojitetun suon viisi ojaa, mutta selkeää laskuojaa sillä ei näy olevan. Luontainen valumissuunta on lounaaseen, missä Riehun kylän pelto-ojat keräävät suodosvedet ojiinsa ja laskevat ne Riehunojaan Riehun peltoaukealla. Lampi on 400 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,4 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on kilometrin pituinen. Rannoista puolet ovat suota ja rantojen kuivalla osuudella sijaitsee maja.

## Lähteet
Kyynärälammi

**Kyynärälammi**  eli myös **Kyynärölammi**  on Pirkanmaalla Vesilahden Krääkkiössä sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,2 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee avosuon keskellä. Suon itäreunaa kiertää kaivettu oja, joka kerää aiemmin suolle johdettujen ojien vettä ja ohjaa ne laskuojaan. Kiertävää ojaa ei ole koko suon ympärillä, vaan neljä ojaa on edelleen ohjattu suon reunaan. Lammen laskuoja on koneellisesti suoraksi kaivettuna ja se laskee Ammeenjärven pohjoiseen työntyvän Rotanlahden pohjukkaan. Rannat ovat voimakkaasti kasvillisuuden ja sammaleen peittämät, mutta lammessa on vielä avovettä jäljellä. Lampi on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja lampi on autio. Lammen pohjoispuolella sijaitsee maatila, jonne johtaa tiet Krääkkiön suunnalta.

## Lähteet
Louise af Forselles

**Hedvig Maria Lovisa Louise af Forselles** (o.s **Etholén**; 30. syyskuuta 1850 Pietari – 25. maaliskuuta 1934 Kauniainen) oli suomalainen hyväntekijä. Hän oli aikansa tunnetuin kristillisen hyväntekeväisyyden harjoittaja Suomessa. Hän toimi Pelastusarmeijan, Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen (NNKY) ja kristillisen ylioppilasliikkeen piirissä.

Louise af Forsellesin isä oli Alaskan kuvernöörinä toiminut vara-amiraali Arvid Adolf Etholén ja äiti Margaretha Hedvig Johanna Sundvall. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1869 Peippolan kartanon omistaja ja myöhempi yliopiston konsistorin notaari Pehr Emil af Forselles. Pankkivirkailija, valtiopäivämies Pehr Adolf Alf af Forselles oli heidän poikansa.

Af Forselles koki uskonnollisen herätyksen vuonna 1875 ollessaan matkalla Etelä-Ranskassa. Hän alkoi tämän jälkeen muun muassa vierailla vankiloissa naisvankien luona ja järjestää kristillistä sielunhoitoa. Tutustuttuaan vuonna 1888 Lontoossa Pelastusarmeijan perustajan William Boothin työhön hän rohkaisi Hedvig von Haartmania ja eräitä muita perustamaan Suomen Pelastusarmeijan vuonna 1889. Af Forselles oli myös perustamassa vuonna 1895 Helsinkiin NNKY:n ensimmäistä Suomen-osastoa ja hänestä tuli sen varapuheenjohtaja. Hän toimi Suomen NNKY-liiton puheenjohtajana vuosina 1902–1918 ja Helsingin ruotsinkielisen NNKY:n puheenjohtajana vuosina 1906–1931. Hän vaikutti myös Suomen kristillisen ylioppilastyön tärkeänä neuvonantajana ja äitihahmona. Af Forselles valittiin vuonna 1906 ainoana naisena senaatin asettamaan uskonnonvapauskomiteaan.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Pengerkosken harkkohytti

**Pengerkosken harkkohytti** sijaitsi Petäjävedellä Jämsänveteen laskevan Pengerjoen Ruukkimutkassa eli Pengerkoskessa. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1841–1847.

Harkkohytin perustajat Carl Henrik John ja Elis Walles saivat hytin perustamisluvan Vaasan läänin kuvernööriltä vuonna 1841. Toimiluvan mukaan laitoksessa oli kaksi kankirautavasaraa ja kaksi ahjoa. Harkkohytin toiminta päättyi lyhyeen sillä tulipalo ja tulva tuhosivat sen vuonna 1847 eikä sitä enää rakennettu uudelleen. Myöhemmin Pengerkoskella toimi 1860-luvulla lyhyen aikaa tervatehdas. 1940-luvulla kosken itärannalle rakennettiin pientä kotitarvevoimalaitosta varten voimakanava. 

Harkkohytin padon kerrotaan sijainneen joen nykyisin ylittävän sillan alapuolella paikassa jossa matalan veden aikana on nähty hirsiä näkyvissä. Padon paikan alapuolella on jäljellä matala maakumpu jossa harkkohytti on mahdollisesti sijainnut ja sen vieressä on hirsisalvoksinen kaivo tai lähde.

## Lähteet
Ahvenisto (Akaa)

**Ahvenisto** tai myös **Ahvenistenlammi** on Pirkanmaalla Akaan Poutalassa sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,5 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Kolkankallion taakse jäävälle Iisakinkorpeen. Siihen laskee neljä ojitettujen soiden kuivatusojaa. Lammen laskuoja on myös kaivettu oja, joka on johdettu 25 metriä alempana sijaitsevaan Mustilammiin. Lampi on 300 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja rantaan on rakennettu vain kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Viialasta ja Kylmäkoskelta tulevilta teiltä.

## Lähteet
Mustilammi (Akaa)

**Mustilammi**  tai myös **Mustalammi**  on Pirkanmaalla Akaan Poutalassa sijaitseva järvi.

## Maantietoa
Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,5 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee mäen rinteen notkelmassa, johon laskee kaksi ojaa. Lammen kaakkoispäähän laskee Ylisen Mertajärven ja Alisen Mertajärven yhteinen laskuoja ja koillisrantaan laskee Ahveniston laskuoja. Mustilammen laskuoja putoaa yli 5 metriä noin 400 metrin matkallaan Lumijärveen, johon se laskee. Lampi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja rannat ovat itärannoilla soistunutta metsää. Rantaan on rakennettu yli 5 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tie Lumijärven länsipuolelta yhdystieltä 13721.

## Lähteet
UnixWare

**UnixWare** oli AT&T:n Unix System Laboratoriesin ja Novellin yhteisyrityksen Univelin Unix-käyttöjärjestelmä. 

## Historia

UnixWare siirtyi myöhemmin kokonaan Novellin omistukseen. 

Novell myi UnixWare-liiketoimintansa Santa Cruz Operationille vuonna 1995.

Santa Cruz Operation yhdisti OpenServer tuotteensa UnixWare:een. 

Tämä siirtyi Caldera Systemsin omistukseen, joka nimesi itsensä uudelleen Caldera International ja jälleen The SCO Group. SCO Group aloitti useita oikeustoimia ja päätyi lopulta konkurssiin.

Xinuos (ent. UnXis) osti SCO Groupin jäänteet ja hankki oikeudet UnixWareen ja OpenServeriin.

## Tekniikka

Käyttöjärjestelmä perustui Unix System V ytimeen. 

Eritystarkoitukseen tehty Boot File System (BFS) käytettiin kernelin lataamiseen.

UFS-tiedostojärjestelmä korvattiin Veritas VxFS tiedostojärjestelmällä.

Käyttöjärjestelmässä oli tukea sekä Unix-järjestelmissä käytetylle TCP/IP-protokollalle että Novellin IPX/SPX-protokollalle, jota käytettiin Novell Netwaren yhteydessä.

## Versiot

* UnixWare 1.0 (1991) – Univel
* UnixWare 1.1 (1993) – Novell
* UnixWare 2.1 (1996) – Santa Cruz Operation
* UnixWare 7 (1998) – Santa Cruz Operation
** yhdistyminen OpenServer käyttöjärjestelmän kanssa
* Open UNIX 8 (2001) – Caldera International
* UnixWare 7.1.3 (2003) – SCO Group
* UnixWare 7.1.4 (2013) – Xinuos

## Lähteet
Skogbyn ruukki

**Skogbyn ruukki** toimi Tammisaaressa Hankoniemen luoteisrannalla vuosina 1682–1908. Nykypäiviin säilynyt ruukinalue käsittää 1700-luvun lopulla rakennetun masuunin, ruukin konttorirakennuksen ja patolammet sekä masuuniin yhteydessä olleen 1800-luvun puolessa välissä rakennetun puhalluskoneen. Ruukkialueella on myös entisiä työväenasuntoja, kivisen myllyn rauniot ja runsaasti purettujen ruukin rakennusten ja rakennelmien jäänteitä. 1700-luvulla rakennettu ruukin päärakennus siirrettiin läheisen Skogbyn sahan johtajan asunnoksi.

Skogbyn ruukin ja masuunin perusti 1682 Fagervikin ja Pinjaisten Billnäsin rautaruukit omistanut Carl Billsten nuorempi. Ruukissa valmistettiin Ruotsista tuodusta vuorimalmista takkirautaa jota Fagervikin ja Billnäsin ruukkien kankirautapajat käyttivät. Skogbyn säilynyt alaosaltaan harmaakivestä ja yläosaltaan tiilestä rakennettu masuuni on vuodelta 1789 ja siihen liittynyt puhalluskone on vuodelta 1856. Masuunilammen harmaakivipato rakennettiin 1780 ja ruukin konttori 1783. Ruukki oli toiminnassa vuoteen 1908 saakka.

Noin viiden kilometrin päässä ruukkialueesta Hankoniemen itärannalla sijaitsi Skogbyn höyrysaha jonka perusti Mauritz Hisinger vuonna 1888. Saha toimi vuoteen 1987 saakka. Säilyneen saha-alueen tuotantorakennukset ovat peräisin pääosin 1950–1980-luvuilta. Vanhimmat sahan asuinrakennukset ja ruokalarakennus ovat vuodelta 1888 ja uudempia työväen asuinrakennuksia on useita 1920-luvulta. Sahalta ruukin alueelle kulkee välirauhan aikana vuosina 1940–1941 rakennettu kantalinnoitettu Harparskog-linja.

## Lähteet
Trollshovdan ruukki

**Trollshovdan ruukki** toimi Tammisaaressa Trollshovdan kylässä Trollshovdavikenin pohjukkaan laskeneen puron varrella vuosina 1840–1915. 

Trollshovdan ruukin ja masuunin perusti vuorineuvos John Julin, joka sai ruukille privilegion vuonna 1840. Ruukin masuuni käytti aluksi Julinin omista kaivoksista saatua rautamalmia sekä Itä-Suomesta kuljetettuja järvi- ja suomalmeja. 1870-luvulla masuuni siirtyi käyttämään yksinomaan Ruotsista tuotua rautamalmia. Ruukki oli 1900-luvun alussa käynyt vanhanaikaiseksi, ja kun ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen vuonna 1914 lopetti malmintuonnin Ruotsista, ruukin malmivarastot käytettiin loppuun ja sen toiminta päättyi kesällä 1915.

Ruukkialueella on jälkellä rakennusten pohjia ja jäännöksiä voimakanavista. Kallioiden välissä Degergårdsträsket-järven ja merenlahden puolivälissä sijainneen masuunin lähellä on säilynyt malmikasa ja kalkkikiveä. Merenlahden pohjukassa ja länsirannalla oli aikoinaan 12–13 slagitiilistä hiiliuunia, joista 1980-luvulla oli jäljellä neljä ja yksi oli muutettu kappelirakennukseksi.

## Lähteet
Kirjavaleskorpionit

**Kirjavaleskorpionit** eli **kirjaskorpionit** (Cheliferidae) on valeskorpioneihin kuuluva hämähäkkieläinten heimo. Siihen kuuluu 64 sukua ja 312 lajia. Suomessa on tavattu kaksi heimoon kuuluvaa lajia: kirjavaleskorpioni (*Chelifer cancroides*) ja rantavaleskorpioni (*Dactylochelifer latreillii*).

Sammalvaleskorpioneista poiketen kirjavaleskorpioneilla on saaliin lamauttavaa myrkkyä tuottavat rauhaset saksiensa molemmissa terissä. Saksien sisäpinnalla ei ole hammastusta. Kirjavaleskorpionit ovat 1,5–5 millimetrin pituisia ja niillä on yleensä kaksi silmää. Niiden usein puna- tai oliivinruskeasävyinen väritys vaihtelee vaaleasta tummanruskeaan tai mustaan ja siinä on tummia kuvioita. Kirjavaleskorpionien kosiomenot voivat olla hyvin monimutkaisia, kuten monilla muillakin hämähäkkieläimillä. Koiras ja naaras tanssivat pitäen kiinni toistensa pedipalpeista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Suomen Lajitietokeskus: Cheliferidae
Sammalvaleskorpionit

**Sammalvaleskorpionit** (Neobisiidae) on valeskorpioneihin kuuluva hämähäkkieläinten heimo.

Heimossa on lähes 800 lajia, jotka jaetaan 34 sukuun. Suomessa tavataan kolme heimoon kuuluvaa lajia: rahkavaleskorpioni (*Microbisium brevifemoratum*), kivikkovaleskorpioni (*Microbisium suecicum*) ja sammalvaleskorpioni (*Neobisium carcinoides*).

Sammalvaleskorpionit ovat hyvin pieniä, vain 1–5 mm:n pituisia. Niillä on yleensä neljä silmää, mutta luolissa asuvilla lajeilla niitä voi olla vähemmän, tai silmiä ei ole ollenkaan. Sammalvaleskorpionien väritys vaihtelee oliivinruskeasta tummanruskeaan ja siinä voi olla punaisia, keltaisia tai kermanvaaleita vivahteita. Raajat ovat usein hieman vihertävät ja nilkoissa on kaksi jaoketta. Molempien pedipalpien saksissa on myrkkyrauhanen kiinteässä terässä. Kun sammalvaleskorpioni on lamauttanut saaliin, se repii sen kappaleiksi suurilla leuoillaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Suomen Lajitietokeskus: Neobisiidae
Varsinaiset skorpionit

**Varsinaiset skorpionit** (Scorpionidae) on maailman suurimmat skorpionit sisältävä heimo, lajit voivat olla jopa 21 sentin pituisia. Uhkaavasta ulkonäöstään huolimatta suurimmat lajit eivät ole yleensä yhtä myrkyllisiä kuin pienet. Saalistaessaan ne luottavat pääasiassa fyysiseen voimaan ja kaivavat maasta saaliseläimiinsä kuuluvat hämähäkit, liskot ja jopa pienet nisäkkäät. Varsinaiset skorpionit eivät käytä piikkiään ainoastaan uhrinsa lamauttamiseen, vaan saattavat pistää myös kumppaniaan osana monimutkaista pariutumisrituaaliaan. Emo pysyy 30–35 poikasen muodostaman pesueen lähettyvillä vielä jonkin aikaa ensimmäisen nahanluonnin jälkeen. Varsinaisten skorpionien rintalasta on viisisivuinen kun se taas kenttäskorpioneilla on kolmiomainen.

Pisin laji on jopa 21 cm pitkäksi kasvava *Hadogenes troglodytes*, mutta Keisariskorpioni on melkein yhtä pitkä ja painavampi.

## Lähteet
Kenttäskorpionit

**Kenttäskorpionit** (Buthidae) on skorpionien kaikista heimoista suurin, se sisältää noin 90 sukua ja 1&nbsp;102 lajia. Heimo on levinnyt laajalle, ja lajeja tavataan trooppisilta, subtrooppisilta ja osittain laukeilta alueilta ympäri maailman, lukuun ottamatta Etelämannerta ja Uutta-Seelantia. Heimon jäsenet ovat pieniä ja keskikokoisia skorpioneja, koot vaihtelevat 20 millimetristä yli 120 millimetriin. Useat heimon lajit voivat olla hyvin myrkyllisiä, mutta alle 20 ovat riittävän myrkyllisiä tappaakseen aikuisen miehen.

Useimmista muista skorpioniheimoista poiketen kenttäskorpionit ovat lääketieteellisen merkityksensä takia useilla maapallon alueilla suosittuja sekä tieteen että kansan keskuudessa. Lajien määrä on myös edesauttanut niistä syntynyttä harrastusta. Kokeneille kerääjille tämä on turvallista, vaikkakin kaikkein vaarallisimpia lajeja tulee varoa.

## Lähteet
María Farantoúrin diskografia

**[[María Farantoúri]]n** diskografia sisältää kymmeniä hänen omiaan, sekä useita osallistumisia muiden artistien albumeihin, 1960-luvun lopulta lähtien.

## Albumit

## Singlet

* *Ta patómata* (2016)

## Vierailevana artistina

## Lähteet

* farantouri.gr — Symmetoches 
* farantouri,gr — Prosopiki
Kullan ruukki

**Kullan ruukki** toimi Tenholassa Kullanjärven eteläpuolella Kockböleträsket-järvestä Kvarnträsket-järveen laskevan joen varrella lähellä Kullan kylää vuosina 1730–1754. 

Kullan koskessa oli jo 1600-luvulla kolme puromyllyä jotka hävitettiin kun ruukki ja masuuni rakennettiin. Ruukin tarvitseman malmin ja sen tuottaman takkiraudan kuljetus osoittautui hankalaksi ja niinp ruukin toiminta päättyi jo 1754 ja masuuni purettiin todennäköisesti vuonna 1766. 

Ruukkialueella joen länsirannalla on säilynyt kivillä vahvistettu pato, suurista lohkokivistä tehty mahdollinen rakennuksen pohja ja maakumpare jonka kohdalla masuuni on mahdollisesti sijainnut. Itärannalla on pato- ja siltarakenteiden jäänteitä, rakennuksen pohja ja vanha tie sekä kalliolouhos. Länsirannalla on edelleen runsaasti kuonaa ruukin ajoilta sekä sysi- ja liuskekivikasoja. Ruukin paikalta noin 500 metriä pohjoiseen on mahdollisesti 1730-luvulla rakennetun kaksikivisen vesimyllyn ja myllypadon rauniot. Läheisen Kullan kylän alueelta on löydetty yli 30 vanhaa miilunpohjaa. 

## Lähteet
Ricky Waxlax

**Ricky Waxlax** (s. 2. joulukuuta 1999) on suomalainen koripalloilija.

## Ura
### Seurajoukkueet

Malmin Super-Koriksen kasvatti Waxlax pelasi kasvattajaseuransa juniorijoukkueissa. Kaudella 2014–2015 hän oli B-poikien SM-sarjassa koko kauden kolmen parhaan tilastokärjessä pisteissä, levypalloissa, pallonriistoissa ja heitontorjunnoissa. MaSu saavutti tuolla kaudella ikäluokan SM-hopeaa. Elokuussa 2016 Waxlax teki kolmivuotisen pelaajasopimuksen Korisliigassa pelanneen Helsinki Seagullsin kanssa. Hän pelasi kauden aikana hajaminuutteja ja ylsi ajoittain pisteille. Vuoden 2016 lopussa hänet kutsuttiin Basketball Without Borders -maailmanleirille. Seagulls voitti kauden 2016–2017 päätteeksi SM-pronssia.

Kaudella 2017–2018 Waxlaxin peliaika ja tilastolukemat kasvoivat edelliskaudesta.

### Maajoukkue

Waxlax on pelannut kymmeniä maaotteluita Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului Suomen kokoonpanoihin vuonna 2016 U17-ikäluokan MM- ja U18-ikäluokan EM-kilpailuissa sekä U15-ikäluokan EM-kilpailuissa 2015.

Miesten maajoukkueessa Waxlax pelasi ensimmäisen kerran Latviaa vastaan 31. elokuuta 2018 tehden kaksi pistettä.

## Yksityiselämä

Waxlaxilla on kaksoisveli, myös nuorisomaajoukkueissa pelannut koripalloilija Erik Waxlax. Kaksoset ovat syntyneet harvinaislaatuisesti eri päivinä, ja Erik on veljeään selvästi lyhyempi.

## Lähteet
* Ricky Waxlax Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

### Viitteet
McKinsey-palkinto

**McKinsey-palkinto** jaettiin vuosittain yhdelle Teknillisestä korkeakoulusta ja yhdelle Helsingin kauppakorkeakoulusta valmistuneelle, opinnoissaan parhaiten menestyneelle henkilölle. Palkinto oli rahalliselta arvoltaan aluksi 10&nbsp;000 markkaa, sitten 15&nbsp;000 markkaa ja lopulta 2&nbsp;500 euroa.

McKinsey & Company perusti vuonna 1995 nimeään kantavan palkinnon kannustaakseen opiskelijoita hyviin opintosuorituksiin. Palkinnonsaajan valitsivat Teknillinen korkeakoulu ja McKinsey & Company yhdessä. Palkinnon jakoperusteina olivat opintomenestys, opintojen kesto, aktiivisuus opiskelijatoiminnassa ja kansainvälinen kokemus.

## Palkitut Teknillisessä korkeakoulussa
*1994 Kalle Mikkola, tietotekniikka
*1995 Harri Holma, sähkö- ja tietoliikennetekniikka
*1996 Panu Virolainen, sähkö- ja tietoliikennetekniikka
*1997 Ville Turunen, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*1998 Matti Lehmus, kemian tekniikka
*1999 Lasse Leskelä, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*2000 Emma Falck, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*2002 Antti Niskanen, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*2003 Mikko Parviainen, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*2004 Riikka Korte, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*2005 Jan-Mikael von Gerich, tuotantotalous
*2006 Taneli Riihonen, sähkö- ja tietoliikennetekniikka
*2007 Juha Voutilainen, teknillinen fysiikka ja matematiikka
*2008 Jaakko Nieminen, teknillinen fysiikka ja matematiikka

## Palkitut Helsingin kauppakorkeakoulussa
*1994 Ari Kelloniemi, laskentatoimi
*1995 Pia Kalsta, markkinointi
*1996 Ari Prihti, laskentatoimi

## Lähteet
Nymfimerilukit

**Nymfimerilukit** (Nymphonidae) on kapeavartaloisten ja vankkakärsäisten merilukkien heimo, jonka lajit ovat muita merilukkeja aktiivisempia ja uivat enemmän. Pituudeltaan ne ovat 1-8 millimetrin mittaisia. Etummaisissa lisäkkeissä on yleensä sakset. Sekä koirailla että naarailla on kymmenjaokkeiset munankantojalat, joissa voi olla kerrallaan jopa tuhat munaa. Kävelyraajapareja voi olla 4–6. Nämä merilukit käyttävät ravinnokseen polyyppien ja sammaleläinten kaltaisia pehmeävartaloisia selkärangattomia. Useimmat Nymphonidae-heimon lajit elävät syvissä vesissä, mutta joitakin tavataan myös matalilta rannikkovesiltä.

## Lähteet
Unescon maailmanperintökohteet Venezuelassa

**[[Unesco]]** on nimennyt Venezuelasta kolme kohdetta maailmanperintöluetteloon. Kohteet ovat merkittäviä kulttuuri- ja luonnonperintönsä ansiosta.

## Maailmanperintökohteiden sijainti

## Maailmanperintökohteet

## Lähteet
Anthony Kennedy

**Anthony McLeod Kennedy** (s. 23. heinäkuuta 1936 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lakimies, joka toimi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1988–2018. Hänet nimitti presidentti Ronald Reagan helmikuussa 1988. Kennedyn ääni ratkaisi monta täpärää oikeuden päätöstä, ja hän äänesti sekä konservatiivisten että liberaalien jäsenten kannan puolesta.

Ennen lakiopintojaan Harvardin yliopistossa Kennedy opiskeli Stanfordin yliopistossa ja London School of Economicsissa. Hän työskenteli lakimiehenä Kaliforniassa, minkä jälkeen hän oli professorina kalifornialaisessa yliopistossa University of the Pacificissa vuosina 1965–1988.

Vuonna 1975 presidentti Gerald Ford nimitti Kennedyn Yhdysvaltain vetoomustuomioistuimen yhdeksännen tuomiopiirin tuomariksi. Vuoden 1987 loppupuolella presidentti Ronald Reagan nimitti hänet korkeimpaan oikeuteen kesäkuussa eläkkeelle jääneen Lewis F. Powellin tilalle. Senaatti vahvisti nimityksen yksimielisesti äänin 97-0, ja Kennedy vannoi valansa 18. helmikuuta 1988. 51-vuotiaasta Kennedystä tuli tuomioistuimen senhetkisen kokoonpanon nuorin jäsen.

Kennedy ei ollut Reaganin ensimmäinen valinta korkeimpaan oikeuteen: senaatti hylkäsi Reaganin ensimmäiseksi nimittämän Robert Borkin lokakuussa äänin 58–42, ja Douglas H. Ginsburg vetäytyi nimityksestä, koska muun muassa hänen opiskelun aikainen kannabiksen käyttönsä oli aiheuttanut kohua nimityksen ympärillä.

Korkeimman oikeuden tuomarin Antonin Scalian kuoltua helmikuussa 2016 Kennedystä tuli tuomioistuimen silloisessa kokoonpanossa pisimpään toiminut tuomari.

27. kesäkuuta 2018 Kennedy ilmoitti jäävänsä eläkkeelle heinäkuun viimeisenä päivänä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Harkkohytti

**Harkkohytti** eli **harkkouuni** on aikaisemmin raudan valmistuksessa käytetty yksinkertainen sulatusuuni, joka erotuksena masuuniin oli kertatäyttöinen, eli raudan tuotanto ei ollut jatkuvaa, vaan uuni täytyi välillä tyhjentää ja täyttää uudelleen. Harkkohytti tehtiin muuraamalla harmaasta kivestä tai tiilestä se  jätettiin ylhäältä avoimeksi, jotta se voitiin täyttää ja tyhjentää sieltä käsin. Raudan valmistus tapahtui täyttämällä hytti kerroksittain sydellä ja malmilla. Harkkohytin alaosassa oli reikä, josta puhallettiin palkeilla ilmaa hyttiin sysien palaessa, jolloin puhalletun ilman happi reagoi hehkuvien hiilien kanssa synnyttäen hiilimonoksidia, joka pelkistää raudan. Näiden nahkaisten palkeiden käyttövoimana saattoi olla vesiratas, tai sitten niitä käytettiin käsivoimin. Harkkohytin sulatus kesti puolesta yhteen vuorokauteen. Raudan pelkistyessä syntyi hytin pohjalle kuonapitoinen sulain eli harkko, joka sitten harkkohytin tyhjentämisen yhteydessä nostettiin harkkohytin yläpäästä ulos ja vietiin aluksi pilkottavaksi ja valkohehkuiseksi tulistamisen jälkeen tiiviimmäksi taottavaksi. Rauta täytyi sitten hiilestää ja karkaista, jotta siitä voitiin valmistaa esimerkiksi työkaluja. Harkkohyteissä valmistettu rauta oli kuitenkin usein hataraa ja kuonaista eikä soveltunut hyvin taottavaksi.

Harkkohyttejä käytettiin Suomessa erityisesti 1800-luvulla teollisesti raudan valmistukseen järvimalmista ja suomalmista. Näiden malmien kosteus ja epäpuhtaudet pyrittiin poistamaan polttamalla niitä nuotiossa ennen harkkohyttiin laittamista. Tätä kutsuttiin pasuttamiseksi. Harkkohyttien avulla raudanvalmistusta harjoitettiin myös varsinkin Itä-Suomessa talonpoikien kotitarveteollisuutena, koska alueella oli runsaasti järvi- ja suomalmia saatavissa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Lohtajalaiset herättivät harkkohytin henkiin, Yle Uutiset Kotimaa 10.9.2013
*
Hollolan teloitukset

**Hollolan teloitukset** tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana huhti–toukokuun vaihteessa 1918, jolloin valkoiset ampuivat Hollolan kirkonkylässä ainakin 200 punaista tai sellaiseksi epäiltyä. Joidenkin lähteiden mukaan teloitettuja saattaa olla jopa 500.

## Teloitukset
Valkoiset saivat Hollolan haltuunsa Lahden taistelun loppuvaiheessa 29. huhtikuuta. Tämän jälkeen pahamaineinen virolainen majuri Hans Kalm perusti sotaoikeuden, joka toimi Hollolan kunnantalolla. Sen toimeenpanemat oikeudenkäynnit olivat nopeita, syytetyn tiedot kirjattiin ylös, jonka jälkeen päätettiin, ammutaanko hänet vai ei. Syytettyjen joukossa oli paikallisten lisäksi runsaasti Länsi-Suomesta saapuneen pakolaiskolonnan mukana tulleita punaisia, jotka olivat jääneet valkoisten vangiksi. Hollolalaisten kohdalla sotaoikeus otti päätöksiä tehdessään huomioon myös paikallisten antamia lausuntoja.

Pikaoikeudenkäyntien alettua suoritettiin viiden päivän aikana ainakin 202 teloitusta, joiden nimet histrioitsija Jaakko Paavolainen onnistui 1960-luvulla saamaan selville. Tuomitut marssitettiin neljän ryhmissä Hollolan kirkon vieressä sijaitsevan pitäjänmakasiinin luokse, jonka seinää vasten heidät ammuttiin. Nykyään rakennuksessa toimii Hollolan kotiseutumuseo. Sekä teloittajat että teloitetut olivat enimmäkseen ulkopaikkakuntalaisia, jotka eivät tunteneet toisiaan. Teloitettujen joukossa oli myös lukuisia naisia. Sisällissodan aikaisista Hollolan tapahtumista myöhemmin kesäkuun lopulla Porvoo tuomiokapitulille raportoinut kappalainen Hjalmar Paunu mainitsi ammuttuja olleen lähes 500. Hänen mukaansa ruumiit lojuivat röykkiöinä pitäjänmakasiinin luona useita päiviä, ennen kuin ne siirrettiin haudattaviksi. Tuomiokapitulille tekemässään selonteossa Paunu paheksuu kirkon vierustan käyttämistä teloituspaikkana, mutta ei teloituksia itsessään. Hänen mukaansa ”metsää ja mäkeä olisi hiukan kauvempanakin ollut miten paljon tahansa.”

## Joukkohauta ja muistomerkki
Teloitettujen omaiset kävivät tunnistamassa ruumiita, mutta niitä ei silti luovutettu heille haudattavaksi, vaan kaikki haudattiin samaan joukkohautaan vajaan kilometrin päähän Parinpellon kylään. Haudassa on yhteensä 500 punaista, joista noin 200:n tiedetään olevan varmasti teloitettuja. Vuonna 1948 Parinpellon joukkohaudalle pystytettiin kirkkoherra Rafael Saartion suunnittelema pyramidinmuotoinen muistomerkki. Saartio on myös siunannut haudassa olevat vainajat.

## Lähteet
Catharina Justander

**Catharina Justander **(syyskuu 1723, Lempäälä – 5. lokakuuta 1778, Zeist, Alankomaat) oli suomalainen lähetyssaarnaaja. Hän vaikutti herrnhutilaisen veljesseurakunnan varhaisten vaiheiden aikana Turussa, Tukholmassa ja Alankomaiden Zeistissa. Vuonna 1759 hän sai luottamustehtävän akoluuttina, joka oli katolisuudesta periytyvä böömiläisessä kirkossa tunnettu alin vihkimystä vaativa virka. Justander kuoli 55-vuotiaana kovia kipuja aiheuttaneeseen sairauteen.

## Lähteet
*
Barinas

**Barinas** on Barinasin osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Sen keskustaajamassa  on noin 300&nbsp;000 asukasta, koko kunnan alueella 350&nbsp;000.

Barinas sijaitsee Santo Domingo -joen varrella tasangolla, joka ympäröi Merida-vuoria osavaltion länsiosassa. Sen keskustassa on paljon siirtomaa-aikaisia hallintorakennuksia. Ympäröivä maaseutu on karjankasvatusaluetta. Aiemmin siellä viljeltiin tupakkaa ja kaakaota, mutta nykyisin tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, kahvi ja hirssi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vääksyn manufaktuuripaja

**Vääksyn manufaktuuripaja** toimi Kangasalla Huutijärven kylässä Vääksyn kartanon yhteydessä vuosina 1837–1845. 

Manufaktuuripajan perusti Vääksyn kartanon ostanut koskenperkausluutnantti Fr. V. Favorin. Paja sijaitsi Vääksynjoen rannassa lähellä vanhoja vesimyllyjä. Pajassa taottiin erilaisia rautaesineitä maataloustyökaluista aina ovenripoihin saakka. 

## Lähteet
Edouard Du Puy

**(Jean Baptiste) Edouard (Louis Camille) Du Puy** (noin 1770 Saint-Étienne-de-Baïgorry tai Neuchâtel – 3. huhtikuuta 1822 Tukholma) oli ranskalais-saksalais-tanskalais-ruotsalainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja oopperalaulaja.

## Elämänvaiheet
Du Puy opiskeli viulun- ja klaverinsoittoa Pariisissa ja palkattiin vuonna 1786 muusikoksi Rheinsbergin hoviorkesteriin. Kaksi vuotta myöhemmin hän hankki lisäopintoja Berliinissä. Vuonna 1792 Du Puy irtisanottiin hänen keskeytettyään jumalanpalvelun ratsastamalla kirkkoon. Seuraavan vuoden Du Puy vietti kiertueella Saksassa ja Puolassa, kunnes palkattiin Tukholman hoviorkesteriin, mutta jälleen kuusi vuotta myöhemmin karkotettiin maasta, tällä kertaa poliittisten syiden takia. Hän muutti Kööpenhaminaan, jossa toimi säveltäjänä, viulistina, oopperalaulajana ja musiikinopettajana; vuonna 1809 Du Puy joutui pakenemaan maasta jäätyään kiinni intiimistä suhteestaan oppilaaseensa, kruununprinsessa Charlotte Frederikeen. Seuraavat kolme vuotta Du Puy vietti Pariisissa, kunnes palasi Tukholmaan Bernadotte-suvun valtaannousun jälkeen vuonna 1812, toimien loppuelämänsä hovikapellimestarina Tukholmassa.

## Tuotanto
Du Puyn sävellystuotanto koostuu pääasiassa näyttämöteoksista, muiden muassa:
* koominen baletti-pantomiimi *Arlequin magicien par amor* (1793)
* baletti-pantomiimi *Stråtrövaren, eller, Den ädelmodiga soldaten* (1794)
* balettimusiikki Rodolphe Kreutzerin *Lodoïskan* epilogiksi (1795)
* oopperakohtaus *De ädelmodiga bönderna* (1797)
* laulunäytelmä *Nuoruus ja hulluus* (*Ungdom og galskab, eller, List over list*, 1806; esitetty myöhemmin myös nimellä *Ungdom och dårskap, eller, List not list*)
* divertissement *Föreningen* (1815)
* musiikkia näytelmään *Jenny Mortimer, eller, Röverbandet i skotska bergen* (1817)
* ooppera *Björn Jernsida* (keskeneräinen)
* tanssi-divertissement *Skattan och tjenstpigan i Palaiseau* (1818)
* musiikkia William Shakespearen näytelmään *[[Hamlet]]* (1819)
* musiikkia Lars Hjortsbergin näytelmään *Sömngångerskan* (1820)
* koominen ooppera *Felicie, eller, Den romanska flickan* (1821)
Lisäksi Du Puy sävelsi musiikin Kaarle XIV Juhanan kruunajaisiin (1818) ja neljään muuhun valtiolliseen juhlatilaisuuteen samoin kuin orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä lauluja.

Suomessa Du Puyn teoksista eniten esitetty lienee *[[Bonaparten marssi]]* (EN 1306). Tätä lukuisilla hyvinkin erilaisilla nimillä (muiden muassa *Edouard Du Puyn suomalainen armeijamarssi vuodelta 1809*, *Oravaisten marssi* ja *Viipurin pataljoonan marssi*) tunnettua marssia tavataan vanhoista suomalaisista nuottikirjoista 1800-luvun alusta lähtien, ja sitä on käytetty muiden muassa entisen Karjalan kaartin rykmentin ja nykyisen Karjalan prikaatin kunniamarssina.

## Lähteet
Antero Maunula

**Yrjö Antero Maunula** (4. lokakuuta 1937 Vaasa – 30. lokakuuta 2014 Seinäjoki)  oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.

Maunulan vanhemmat olivat majuri, Mannerheim-ristin ritari Auvo Maunula ja Ester Jensen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1963 oli Kaija Marttila ja toinen vuodesta 1978 Tarja Nieminen.

Maunula tuli ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta 1955 ja valmistui Kadettikoulusta 1958. Hän toimi sitten nuorempana upseerina, opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Pohjanmaan jääkäripataljoonassa vuoteen 1962. Laskuvarjojääkärikoulussa Maunula oli nuorempi upseeri, opetusupseeri ja komppanianpäällikkö 1962–1965, Kouvolan sotilaspiirin esikunnan toimistoupseeri ja järjestelytoimiston päällikön sijainen 1967–1969 ja Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan  toimistoupseeri 1969–1970 sekä operatiivisen toimiston päällikkö 1970–1973. Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseerina Maunula toimi 1973–1975 ja toimistopäällikkönä 1975–1977, Sotakorkeakoulun maasotalinjan johtajana 1977–1981 ja Seinäjoen sotilaspiirin päällikkönä 1981–1986.  Pohjan prikaatia Maunula komensi 1986–1989 eversti Pekka Mustosen jälkeen, toimien sitten Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuodesta 1989 vuoteen 1991, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Sotilasuransa jälkeen Maunula toimi aktiivisesti Seinäjoen kunnallispolitiikassa kuudella valtuustokaudella kokoomuksen valtuutettuna. 

Maunula ylennettiin vänrikiksi 1956, luutnantiksi 1959, yliluutnantiksi 1962, kapteeniksi 1965, majuriksi 1970, everstiluutnantiksi 1975 ja everstiksi 1982.  

## Lähteet
Sebastián Keitel

**Sebastián Keitel Bianchi** (s. 14. helmikuuta 1973 Santiago de Chile) on chileläinen pikajuoksija, sisäratojen MM-mitalisti.

Keitel saavutti Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 pronssia 200 metrin juoksussa Chilen ennätysajalla 20,98. Atlantan olympialaisissa 1996 hän karsiutui saman matkan alkuerissä. Seuraavana vuonna hän karsiutui 200 metrillä välierissä Pariisin MM-hallikilpailuissa ja puolivälierissä Ateenan MM-kilpailuissa. Johannesburgin maailmancupissa 1998 hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä.

Keitel saavutti Pan-Amerikan kisoissa pronssia 200 metrillä Mar del Platassa 1995 ajalla 20,55 ja Winnipegissä 1999 ajalla 20,82. Etelä-Amerikan kisoissa hän voitti kultaa 200 metrillä 1994. Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 100 metrillä kultaa 1997 ja hopeaa 1999 sekä 200 metrillä hopeaa 1997. Nuorten Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 200 metrillä kultaa 1992 sekä 400 metrillä hopeaa 1991 ja 1992.

Keitel saavutti Ibero-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 100 metrillä kultaa 1996 ja 1998 sekä pronssia vuonna 2000. 200 metrillä hän voitti kultaa 1994, 1996 ja 1998 sekä oli kolmas 2000. 400 metrillä hän saavutti kultaa 1994.

## Henkilökohtaiset ennätykset
### Ulkoradat

### Sisäradat

## Lähteet