open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ranskan 1. panssaridivisioona

**1. panssaridivisioona** () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä, joka perustettiin toisessa maailmansodassa vuonna 1943 Pohjois-Afrikassa ja se otti osaa sotatoimiin Länsi-Euroopassa osana Ranskan 1. armeijaa. Yhtymä lakkautettiin 1999, jolloin sen perinteet siirrettiin 1. mekanisoidulle prikaatille.

## Perustaminen
Kenraali de Laminant määräsi divisioonan perustettavaksi 1. toukokuuta 1943 Mascarassa Ranskan Algeriassa, jolloin sen komentajaksi määrättiin kenraalimajuri Jean Touzet du Vigier.

## Palvelus
Divisioona nousi Garbo Forcen mukana maihin Provencessa 15. elokuuta 1944, jolloin se kuului kenraali Jean de Lattre de Tassignyn Ranskan 1. armeijaan. Se osallistui Toulonin ja Marseillen vapauttamiseen ja oli ensimmäinen liittoutuneiden osasto, joka saavutti Rhônen 25. elokuuta, Reinin 19. marraskuuta ja Tonavan 21. huhtikuuta 1945. Divisioona lakkautettiin 31. maaliskuuta 1946.

Yhtymä perustettiin uudelleen 1948 ja se sijoitettiin 1951 Trieriin Saksaan. Divisioona osallistui Persianlahden sotaan ja se lähetettiin Bosniaan 1992 osana UNPROFORia. Se kuului IFORiin 1995 ja muodosti Mostariin sijoitetun eteläisen monikansallisen divisioonan esikunnan elokuusta marraskuuhun 1997.

Ranskan maavoimia uudelleen järjesteltäessä 1999 divisioona hajotettiin 1. heinäkuuta ja sen perinteet siirrettiin 1. mekanisoidulle prikaatille, joka lakkautettiin 21. heinäkuuta 2015.

Ranskan 1. divisioona perustettiin uudelleen 1. heinäkuuta 2016. Divisioonaan kuuluu kolme prikaatia sekä ranskalais-saksalaisen prikaatin ranskalaiset osat ja osa Scorpion Forcesta yhdessä 3. divisioonan kanssa. Lisäksi divisioonaan on liitetty Ranskan emämaan ulkopuolelle sijoitetut yksiköt.

## Kokoonpano
Divisioonan vahvuus oli kesällä 2016 noin 26&nbsp;000 henkeä. Siihen kuuluu Besançoniin sijoitetun esikunnan lisäksi seuraavat joukkoyksiköt:
*1. tykistörykmentti () Bourogne, jonka kalustona MLRS-raketinheittimet
*19. pioneerirykmentti () Besançonissa
*132. sotakoirapataljoona () Suippesissa
*7. panssariprikaati, Besançon
*9. merijalkaväkiprikaati, Poitiers
*27. vuoristoprikaati, Varces
*Ranskalais-saksalainen prikaati, Müllheim, Saksa

## Lähteet
Petaliitti

**Petaliitti** on hohkasilikaatteihin kuuluva silikaattimineraali. Se on saanut nimensä kreikankielisestä sanasta, joka tarkoittaa lehteä. Kemiallinen kaava on LiAlSi4O10. Petaliitti on litiummalmi ja sitä käytetään samoihin tarkoituksiin maasälvän kanssa. Sen kovuus Mohsin kovuusasteikolla on 6, joten se on pehmeämpi kuin jalokivet. Viirun väri on valkoinen. Kuumennettaessa sitä liekki on karmiininpunainen.

## Esiintyminen
Petaliittia esiintyy graniiteissa ja samoista paikoista löytyy usein myös muun muassa turmaliineja ja topaaseja. Sitä on löydetty Ruotsista, Zimbabwesta, Yhdysvalloista ja Brasiliasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Webmineral: Petalite Mineral Data 
* Mindat: Petalite 
* Handbook of Mineralogy: Petalite (pdf)
Prehniitti

**Prehniitti** on inosilikaattihin kuuluva silikaattimineraali. Se on saanut nimensä hollantilaisen everstin Hendrik von Prehnin mukaan. Kemiallinen kaava on Ca2Al2Si3O10(OH)2. Väri on valkoinen tai vihreän tai keltaisen sävyinen. Kidejärjestelmä on ortorombinen. Viiru on valkoinen.

## Esiintyminen
Prehniittiä esiintyy metamorfisissa ja basalttisissa kivissä. Sitä on löydetty Skotlannista ja Australiasta.

## Kuvia prehniitista

Image:prehnite-pf-0002.jpg|Smaragdin muotoon leikattu prehniitti, 1,85 cm x 1,42 cm, 4,6 g.
Image:prehnite-pp-0134.jpg|Pyöreähkö keltainen riipusmainen prehniitti, 2,4 cm x 1,8 cm, 5,5 g.
Image:prehnite-ps-0100-DV00003.jpg|Botryoidaalinen prehniitti sirpale, 12,0 cm x 11,0 cm, 646 g.
Image:prehnite-ps-0107-DV00018.jpg|Prehniittisen nodulin kappale, 11,0 cm x 7,0 cm, 338 g.
Image:prehnite-ps-0128.jpg|Viipaloitu prehniittifragmentti, jossa kalsiittisydän, halkaisija 9,0 cm.
Image:Prehnite_HMNH1.jpg|Prehniittia, New Haven, Connecticut, USA.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Adrian Lux

**Adrian Lux** (oikealta nimeltään **Prinz Adrian Johannes Hynne**) (s. 1. toukokuuta 1986 Tukholma) on ruotsalainen musiikintuottaja ja DJ. Hän tuottaa pääasiassa house -genren musiikkia. Nykyisin hänen levy-yhtiönään on Ultra Records.

## Diskografia
### Studioalbumit
**[[Adrian Lux (albumi)|Adrian Lux]]* (2012)

### Singlet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Virallinen kotisivu
Toivotuimmat

**Toivotuimmat** on Reijo Viidan kokoelma-albumi, jonka on koonnut tamperelainen Salix Ay. Levyyn 

on koottu Viidan suosikkikappaleita vuosien varrelta.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#
Guia Circuit

**Guia Circuit** tai **Circuito da Guia** on katurata Macaossa. Radalla järjestetään Macaon Grand Prix -kilpailut.

## Lähteet
*WTCR Race of Macau  fiawtcr.com 
*Guia Circuit macau.grandprix.gov.mo 

### Viitteet
Silppu

**Silppu** () on tutkan harhauttamiseksi käytettävää ainetta,  jota sirotellaan lentokoneen tai muun kohteen ympärille jotta kohdetta ei voisi seurata tutkalla. Yleisimmin käytettävät silput valmistetaan hienojakoisesta alumiinista tai metallinsekaisesta lasikuidusta tai muovista. 

Se on muodoltaan kuidunpätkiä. Jotta silppu aiheuttaisi mahdollisimman voimakkaan tutkakaiun, kuidunpätkät leikataan puoleen käytettävän tutkan aallonpituudesta.

Suomessa käytettävä silppu on useimmiten 20 mikrometrin lasikuitua, jossa on muutaman mikrometrin paksuinen alumiinipinnoite. 

Silppu näkyy myös säätutkien kuvissa pitkulaisina nauhoina, jotka leviävät ja liikkuvat tuulen mukana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Piikkis

**Piikkis** on suomalainen sketsisarja. Sarjaa tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1964 Yle TV1-kanavalle. Ohjelman ohjasi Ere Kokkonen. Sarjassa näytteli suomalaisen televisioviihteen alkuaikojen kehityksessä mukana olleen VEK-ryhmän jäsen Matti Kuusla.

Sarja sai jatkoa vuosina 1975 ja 1987, jolloin Kuusla teki samannimistä ohjelmaa Mainostelevisiolle. 

## Juoni
Sarjassa hämmennettiin fiktiota ja faktaa. Ohjaaja Kokkonen muistelee *[[Toopelivisio]]* -kirjassa, että "sarjassa esitettiin oikeille ihmisille kysymyksiä, jotka editointivaiheessa vaihdoimme päinvastaisesti.". Esimerkiksi eräässä sketsissä haastateltiin raitiovaunun rahastajaa, jolta kysyttiin näkyykö raitiovaunuissa juopuneita, ja miten heitä kohdellaan. "Juopunut" -sanan tilalle vaihdettiin sana "kansanedustaja". Tämän seurauksena Ohjelmatoiminnan säännöstöön lisättiin ohje, ettei haastattelun osia saa irrottaa asiayhteydestään. 

## Lähteet
* 

## Aiheesta muualla
*
Lionel Daunais

**Noël Ferdinand Lionel Daunais** (31. joulukuuta 1901 Montreal – 18. heinäkuuta 1982 Montreal) oli kanadalainen baritoni ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa kotimaassaan ja voitti siellä Montrealin laulukilpailussa ensipalkinnon. Kesäkuussa 1926 Daunais sai Prix d'Europen, jonka turvin hän täydensi opintojaan Pariisissa. Eräs hänen opettajansa oli Darius Milhaud. Kapellimestari Désiré Inghelbrechtin kuultua Daunaisia tämä pääsi debytoimaan Algerissa.

Palattuaan vuonna 1930 Kanadaan Daunais debytoi Montrealin Société d’Opérettessa *[[Mireille]]n* ja André Messagerin *[[La Basoche]]n* esityksissä. Hän teki yhteistyötä Anna Malenfantin, Ludovic Huotin ja Allan McIverin kanssa. He muodostivat Trio Lyriquen, jolle Daunais kirjoitti lähes sata kevyttä laulua. Vuonna 1936 Daunais perusti Charles Goulet’n kanssa Variétés lyriquesin, joka toimi vuoteen 1955 saakka. Daunais osallistui sen toimintaan baritonina ja johtajana. Hän esiintyi oopperoissa, kymmenissä opereteissa ja teki huomattavaa työtä tuottajana. Vuonna 1959 hän sai Canada Councililta apurahan, jonka turvin hän saattoi valmiiksi lapsille suunnatun laulukokoelman.  Vuosina 1961–2 Daunais esiintyi 250 radio-ohjelman sarjassa CBC:lle Trio Lyriquen kanssa. Vuosina 1970–1 CBC lähetti 13 radio-ohjelman sarjan, joka oli omistettu säveltäjän vokaaliteoksille.

Daunais sekä sävelsi että sanoitti lauluja. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kuoroteoksia.

Daunais kuului vuodesta 1972 Opéra du Québecin johtokuntaan. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, joihin lukeutuvat *Canadian Music Council Medal* (1972), Prix de musique Calixa-Lavallée (1977), Prix Denise-Pelletier (1982) ja ottaminen Canadian Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 1978 Daunaisista tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri.

## Lähteet
Platichthys

**Platichthys** on oikeasilmäkampelojen heimoon (Pleuronectidae) ja Pleuronectinae-alaheimoon kuuluva kalasuku.

## Lajit
Sukuun kuuluu seuraavat neljä lajia:
* *[[Platichthys bicoloratus]]* (Basilewsky, 1855)
* *[[Platichthys flesus]]* (Linnaeus, 1758) – Kampela
* *[[Platichthys solemdali]]* Momigliano, Denys, Jokinen & Merilä, 2018 – Itämerenkampela
* *[[Platichthys stellatus]]* (Pallas, 1787) – Tähtikampela

## Lähteet
Moombahton

**Moombahton** on yhdysvaltalaisen DJ:n ja tuottajan Dave Nadan Washington D.C.:ssä vuonna 2009 kehittämä musiikkityyli, joka yhdistää housemusiikkia ja reggaetonia. Musiikillisesti moombahton syntyi kun Nada (oik. David Villegas) soitti dutch house -alatyyliin kuuluvia tanssihittejä reggaetonin hitaammalla (108 bpm) rytmillä. Moombahtonille tyypillisiä elementtejä ovat tukevat bassoraidat, kaksiaskelinen syke ja nopeat rumpufillit. Toisinaan käytetään myös a cappella rap-sämplejä ja lähes aina kappaleissa on reggaeton-vaikutteita. Moombahton-artisteja ovat muun muassa Valentino Khan, Dillon Francis, Disgraceland, Jay Fay, Pickster One ja Bro Safari. Dave Nada tekee nykyisin musiikkia yhdessä Matt Nordstromin kanssa nimellä Nadastrom.

## Lähteet
Ari Luusua

**Ari Luusua** (s. 5. maaliskuuta 1988 Simo) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on edustanut urallaan Ounasvaaran Hiihtoseuraa, Ski Team Mäenpäätä, Taivalkosken Metsä-Veikkoja ja Tampereen Yritystä.

Luusua kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2011. Hän sijoittui 30 parhaan joukkoon ensimmäisen kerran tammikuussa 2012 sijoituttuaan vuoden 2011–2012 Tour de Skihin kuuluneessa Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä 25:nneksi. Kyseisen Tour de Skin lopputuloksissa hän sijoittui 47:nneksi. Parhaimmillaan hän oli yhdeksäs Kuusamon perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2016.

Pitkien matkojen Ski Classics -sarjassa Luusua sijoittui kahdesti kolmen parhaan joukkoon. Kauden 2020–2021 kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas.

Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Luusua sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi. Luusua on saavuttanut neljä SM-mitalia, kaikki perinteisellä hiihtotavalla: kultaa sprintissä 2018, hopeaa 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 2017 sekä pronssia 3,75 kilometrin matkalla 2012 ja 50 kilometrillä 2018.

Syyskuussa 2021 Luusua ilmoitti yllättäen lopettavansa uransa. Kesäkuussa 2022 uutisoitiin hänen saaneen neljän vuoden urheilun toimintakiellon dopingin takia. Hän oli antanut positiivisen dopingnäytteen 20. heinäkuuta 2021. Antidopingasioiden kurinpitolautakunta antoi toimintakiellon maaliskuussa 2022. Luusua valitti päätöksestä Urheilun oikeusturvalautakuntaan, joka kuitenkin piti alkuperäisen päätöksen voimassa.

Pekka Vähäsöyrinki valmensi Luusuaa vuodesta 2016.

## Lähteet
Liikuntakeskus Hukka

**Liikuntakeskus Hukka** on Oulun Heinäpäässä sijaitseva yksityinen liikuntakeskus. Alun perin Oulun Squashhallit Oy -nimellä toimineen yrityksen perustivat veljekset Jouko ja Seppo Rounaja vuonna 1976. Rakennus on vuosien varrella kokenut useita laajennuksia ja on tällä hetkellä kooltaan noin 14&nbsp;000 neliömetriä.

Hukassa on viisi ryhmäliikuntasalia, kolme kuntosalia, seitsemän sulkapallokenttää, neljä tenniskenttää, kolme squashkenttää ja kaksi pingispöytää.

## Aiheesta muualla
* Hukan kotisivut
Lista

**Lista** voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

* luettelo eli lista
* linkitetty lista, eräs tietorakenne
* musiikkilista eli levymyyntitilasto
* kapea puukaistale, rima
* Yleisradion lista, 1968–1970 lähetetty suosittu radio-ohjelma
* Lista TOP 40, televisiossa Yle TV1-kanavalla vuosina 1994–1999 ja 2003 esitetty musiikkiaiheinen makasiiniohjelma
* Lista, niemi ja entinen kunta Norjassa
* ''Lista'', perhossuku
* Alberto Lista (1775–1848), espanjalainen kirjailija ja lyyrikko
Nihkolas Valkeapää

**Nihkolas Valkeapää** on enontekiöläinen lääketieteen kandidaatti ja poromies. Hänet valittiin jäseneksi Saamelaiskäräjille Enontekiöltä kaudelle 2012–2015 ja varajäseneksi kaudelle 2016–2019.  

Vuonna 2013 hän oli Sámi Nuorat -yhdistyksen hallituksen varajäsen.

## Lähteet
Veikko Guttorm

**Veikko Armas Johannes Guttorm,** , (s. 1946) on nuorgamilainen eläkkeelle jäänyt rajavartija, pitäjänneuvos ja saamelaispoliitikko.

Guttorm valittiin Saamelaiskäräjille kaudelle 2012–2015. Vuonna 2012 hänet valittiin edustamaan Saamelaiskäräjiä Kirkolliskokouksessa. Hän on ollut pitkään myös Utsjoen kunnanvaltuustossa. Hän on ollut sekä valtuuston että kunnanhallituksen puheenjohtaja. Hän on ollut myös Keskustan Lapin piirin hallituksen jäsen. Vuonna 2005 Guttorm kuitenkin valittiin valtuustoon Saamelaislistalta eikä Keskustan edustajana. Samalla hän menetti kunnanhallituksen puheenjohtajuuden.

Toimiessaan kunnanvaltuuston puheenjohtajana Guttorm vaihtoi kokouskieleksi saamen.

Guttorm on kasvanut Tenon rannalla Jalvessa yhdeksänlapsisessa perheessä, jossa lohi oli tärkeä ravinnon ja tulojen lähde.

## Lähteet
Anne Nuorgam

**Mirva <u>Anne</u> Marjatta Nuorgam** (s. 1964) on suomalainen saamelaispoliitikko. Hän on saamelais­käräjien jäsen vuodesta 2000 lähtien.  

Hän on toiminut myös saamelaisneuvoston puheenjohtajana. 

Koulutukseltaan Nuorgam on oikeustieteiden maisteri ja toimii Lapin yliopistossa julkisoikeuden, erityisesti saamelaisoikeuden tutkijana. Hän tekee väitöstutkimusta saamelaisten kalastusoikeuksista Tenon vesistössä. Hän voitti Lapin käräjäoikeudessa yhdessä kolmen muun saamelaisen kanssa saamelaisten kalastusasiaa koskevan oikeusjutun. Käräjäoikeuden päätöksen mukaan syytteet Utsjoen saamelaisia vastaan kalastuslain rikkomisesta ovat perustuslain vastaisia.

Anne Nuorgam on  jäsen kaudella 2017–2019. Hän edustaa pysyvässä foorumissa arktisia alku­peräis­kansoja, saamelaisia ja inuitteja. Hän aloitti pysyvän foorumin puheenjohtajana 22. huhtikuuta 2019.

## Lähteet
Raymond Daveluy

**Joseph Eugène Raymond Marie Daveluy** (23. joulukuuta 1926 Victoriaville, Quebec – 1. syyskuuta 2016) oli kanadalainen urkuri ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa vuonna 1937 isänsä johdolla ja jatkoi niitä opiskelemalla vuosina 1939–1946 musiikin teoriaa Gabriel Cussonin ja 1942–1948 urkujensoittoa Conrad Letendren johdolla. Vuonna 1948 Daveluy voitti Prix d’Europen. Hän jatkoi urkujensoittojen opiskelua New Yorkissa Hugh Gilesin johdolla.

Daveluy aloitti vuonna 1946 esiintymisen resitaaleissa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hän esiintyi myös solistina orkesterin kanssa, osallistui useille festivaaleille ja toimi useiden kirkkojen urkurina. Daveluylla oli myös merkittävä ura pedagogina. Hän oli vuosina 1965–1971 Académie de musique du Québecin puheenjohtajana sekä vuosina 1967–1970 Conservatoire de musique du Québecin avustavana johtajana ja 1974–1978 sen johtajana. Vuosina 1970–1974 Daveluy johti Trois-Rivièresin konservatoriota. Hän toimi tuomarina useissa kansainvälisissä urkukilpailuissa eri maissa. 

Daveluyn oppilaita olivat Pierre-Yves Asselin, Paul Crawford, Mireille Lagacé, Lucienne L’Heureux-Arel ja Rachel Laurin. Daveluysta tehtiin vuonna 1980 Kanadan ritarikunnan jäsen. Marie Daveluy oli hänen siskonsa. Hän oli naimisissa pianisti Hilda Metcalfen kanssa, ja hänen isoisänsä Adolphe Daveluy perusti Daveluyvillen lähellä Trois-Rivièresia.

## Lähteet
Asko Länsman

**Asko Tapani Länsman** (s. 1964) on utsjokelainen poromies, matkailuyrittäjä ja taksiautoilija. 

Länsman oli Saamelaiskäräjien varsinainen jäsen 2008–2011 ja 2012–2015. Hänet valittiin uudestaan toimikaudelle 2020–2023. Hän oli Saamelaiskäräjien varajäsen toimikaudella 2016–2019.

Tenojoen varresta kotoisin oleva Länsman ei hyväksynyt ajoverkkokalastuskieltoa Tenojoella vuonna 2012. Länsmanin mukaan ajoverkkokalastus on osa Tenon kalastuskulttuuria. Länsmanin omistamat porot ovat menestyneet hyvin porojen kilpa-ajoissa.

Länsman on Paliskuntain yhdistyksen hallituksen jäsen ja Saamelaispaliskunnat-yhdistyksen puheenjohtaja. 

Länsman meni vuonna 2011 naimisiin muusikko Anna Näkkäläjärven kanssa. Hän asuu tämän ja kahden lapsen kanssa Nuorgamissa. 

## Lähteet
Jami Wallenius

**Jami Wallenius** (s. 20. tammikuuta 1967 Turku) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin peliurallaan eleettömänä ja suoritusvarmana puolustajana.

## Ura

Wallenius aloitti uransa II divisioonassa kasvattajaseurassaan Turun Tovereissa vuonna 1985. Kaudeksi 1988 joukkue nousi I divisioonaan ja kahden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vietetyn vuoden aikana Wallenius esiintyi 36 ottelussa. TuTo putosi vuonna 1989 takaisin II divisioonaan ja 1990 Wallenius pelasi kaikissa paitsi yhdessä sarjaottelussa. Hän siirtyi Futisliigassa pelanneeseen FF Jaroon kaudeksi 1991. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli joukkueensa avainpelaajia, mutta kahdella seuraavalla kaudella hänen vastuunsa väheni tasaisesti.

Vuodeksi 1994 Wallenius palasi kotikaupunkiinsa uudelleen nimettyyn Ykköseen nousseeseen FC Inter Turkuun. Hän saavutti toisella kaudellaan joukkueensa kanssa nousun Veikkausliigaan ja oli myös mukana nostamassa FC Interiä takaisin liigaan kaudella 1998. Wallenius edusti FC Interiä kahdeksan kauden ajan ja esiintyi joukkueessa yhteensä 189 kertaa, tehden yhden maalin. Veikkausliigassa hän pelasi urallaan yhteensä 190 ottelua, joissa hän viimeisteli kaksi maalia.

Pelaajauransa jälkeen Wallenius on toiminut FC Interin yhteistyöseurojen VG-62:n sekä FC Sinimustien valmentajana. Vuodesta 2004 eteenpäin hän on toiminut myös FC Interin valmennusryhmässä. Hänet valittiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2011.

Toukokuussa 2016 Walleniuksesta tuli Interin päävalmentaja Job Dragtsman erottua tehtävistään. Wallenius palasi apuvalmentajaksi elokuun alussa, kun Shefki Kuqista tuli Interin uusi päävalmentaja.

## Lähteet
Quenten Doolittle

**Quenten Doolittle** (21. toukokuuta 1925 Elmira, New York – 9. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen säveltäjä, viulisti, alttoviulisti ja pedagogi. Hän opiskeli Ithaca Collegessa, Indianassa ja Eastman School of Musicissa, Rochesterissa. Hän sai viulistina oppia yksityisesti Hugo Kortscahkilta ja Paul Stassevitchilta Yhdysvalloissa. Hän opiskeli alttoviulunsoittoa vuosina 1967–1968 Peter Schidlovin johdolla Lontoossa ja sävellystä 1974–1975 John Weinzweigin johdolla Torontossa.

Doolittle muutti Kanadaan vuonna 1960 ja sai sen kansalaisuuden 1969. Hän opetti vuosina 1960–1988 Calgaryn yliopistossa sävellystä, musiikin historiaa ja kamarimusiikkia. Hänellä oli jo aiempaa opetuskokemusta 1950-luvun loppupuolelta Pohjois-Dakotasta. Doolittle oli Calgaryn filharmonisen orkesterin ensimmäinen alttoviulisti 1965–1972. Hän soitti myös monien muiden orkesterien ja kamarimusiikkikokoonpanojen kanssa.

## Ura säveltäjänä
Doolittle aloitti säveltämisen vuonna 1965. Hän on sävellysurallaan tehnyt usein yhteistyötä teatterien kanssa. Hän on hyödyntänyt monenlaisia tekniikoita, kuten laajennettua tonaalisuutta, sarjallisuutta ja improvisaatiota. Hänen teoksiinsa lukeutuvat *Fantasy on Sumer is icumen in* jousiorkesterille (1971) ja pianoteos *You Need Not Fail*. Hän on myös oopperasäveltäjä. Ensimmäinen hänen oopperoistaan oli *Charlie the Chicken*, joka kantaesitettiin Toronto Free Theatressa vuonna 1974.

## Lähteet
Punarintakukastaja

**Punarintakukastaja** (*Dicaeum pectorale*) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Punarintakukastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Maurice Dela

**Maurice Dela** (1919 – 1978) oli kanadalainen säveltäjä, sovittaja, urkuri ja pianisti. Hän opiskeli vuosina 1943–1947 Montrealin konservatoriossa. Delan varhaistuotanto on pitkälle tonaalista. Hän ei tuntenut vetoa avantgarde-musiikkiin eikä piitannut arvostelijoiden näkemyksistä. Hän itse totesi, että on aina luottanut intuitioonsa ja ettei hän koskaan sitoutunut mihinkään tiukasti määriteltyyn suuntaukseen. Hän kuitenkin sävelsi monesti polytonaalisesti ja lainasi piirteitä sarjallisista tekniikoista.

Dela voitti CAPAC-palkinnon teoksista *Petite suite maritime* ja *Ballade* (1947). Hänelle myönnettiin Lavalin yliopiston *Tricentenary Prize* teoksesta *Les fleurs de glais* vuonna 1952. Vuonna 1960 hän sai CFMTA-palkinnon ensimmäisestä jousikvartetostaan. Hänen sonatiiniaan viululle ja pianolle on esitetty usein niin Kanadassa kuin Euroopassakin, ja vuonna 1970 hänen *Scherzonsa* esitti Carlos Vargosin johtama Costa Rican sinfoniaorkesteri. Dela toimi vuosina 1951–1965 sovittajana ja säveltäjänä CBC:lle useissa eri ohjelmissa. Vuosina 1965–78 hän toimi musiikin opetuksen johtajana ja valvojana André-Laurendeau Secondary Schoolissa, joka omisti Albert-Phaneuf-auditorion hänen muistolleen kesäkuussa 1978. Dela opetti orkestraatiota Quebecin yliopistossa, Montrealissa vuosina 1973–8. Lisäksi Dela toimi kirkon urkurina Verdunissa ja kirjoitti lukuisia artikkeleita *[[Les Carnets viatoriens]]* -lehteen.

Dela sävelsi monia pedagogisia kappaleita muun muassa nokkahuilulle. Hän harmonisoi paljon populaari- ja kansanlauluja, muun muassa Gilles Vigneaultin kappaleita.

## Lähteet
Uudenirlanninkukastaja

**Uudenirlanninkukastaja** (*Dicaeum eximium*) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Uudenirlanninkukastajaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Salomoninkukastaja

**Salomoninkukastaja** (*Dicaeum aeneum*) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Salomoninkukastajaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Siniposkikukastaja

**Siniposkikukastaja** (*Dicaeum maugei*) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Siniposkikukastajaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Sitä on kuvailtu suhteellisen yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Dicaeum aeruginosum

***Dicaeum aeruginosum*** on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus samana lajina harmaaviirukukastajan kanssa. *Dicaeum aeruginosumia* tavataan Filippiineillä. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Aleksanteri Karađorđević

**Aleksanteri** (**Aleksandar**) **Karađorđević** (11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1806 Topola, Serbia – 4. toukokuuta (J: 22. huhtikuuta) 1885 Temesvár, Itävalta-Unkari) oli Serbian ruhtinas vuosina 1842–1858.

## Elämäkerta

Aleksanteri oli serbien turkkilaisvastaista kansannousua johtaneen Karađorđen kolmas poika. Hän joutui asumaan vuosia maanpaossa ja palveli Venäjän armeijassa, mutta pääsi palaamaan Serbiaan Mikael Obrenovićin ollessa hallitsijana ja toimi tämän adjutanttina. Mikaelin syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1842 Serbian kansalliskokous eli skupština valitsi Aleksanterin maan ruhtinaaksi. Muutoksen tyytymättömän Venäjän vaatimuksesta asiasta äänestettiin uudelleen kesäkuussa 1843, mutta lopputulos oli sama. Turkki kieltäytyi tunnustamasta häntä perinnölliseksi ruhtinaaksi, mutta ei muuten puuttunut valintaan.

Aleksanteri hallitsi yhdessä pienen senaattoriryhmän kanssa. Hänen hallintonsa pyrki kehittämään Serbian koulu- ja oikeusjärjestelmiä sekä rahataloutta, mutta korruption ja väärinkäytösten vuoksi uudistukset herättivät yleistä tyytymättömyyttä. Oppositioasenteen omaksui varsinkin perustuslaillisia uudistuksia toivonut älymystö. Kun eteläisessä Unkarissa nousi vallankumousvuoden 1848 aikana unkarilaisvastainen serbien kapina, Aleksanteri kieltäytyi tukemasta sitä suoraan, mutta salli vapaaehtoisten mennä vapaasti rajan yli Unkariin auttamaan kapinallisia.

Krimin sodan aikana Aleksanteri taipui Itävallan vaatimuksiin pidättäytyä Venäjän tukemisesta ja Serbia pysyi näin ollen puolueettomana. Tämä lisäsi hänen epäsuosiotaan, sillä monet serbit kannattivat panslavismia. Pariisin rauha vuonna 1856 tosin lisäsi Serbian vapauksia ja antoi sen asemalle suurvaltojen takeet. Hallitusneuvosto eli senaatti kääntyi juonittelemaan Aleksanteria vastaan, joten hän erotti vuonna 1857 sen johtajat. Kun hän seuraavana vuonna kutsui skupštinan koolle, se asettui heti vaatimaan hänen eroaan. Kokous päätti lopulta Aleksanterin syrjäyttämisestä 23. joulukuuta 1858 ja palautti Miloš Obrenovićin hänen tilalleen ruhtinaaksi. Aleksanteri pakeni Belgradin turkkilaiseen linnoitukseen, mutta kun niin Turkki kuin Itävaltakin kieltäytyivät tukemasta häntä, hän ilmoitti kruunusta luopumisestaan 3. tammikuuta 1859.

Aleksanteri vietti loppuikänsä maanpaossa asuen vuoroin Itävallassa ja Valakiassa. Hänen kannattajansa olivat ilmeisesti vastuussa ruhtinas Mikael Obrenovićin salamurhasta vuonna 1868 ja myös Aleksanteria syytettiin osallisuudesta murhasalaliittoon. Syytöksiä ei ole voitu näyttää toteen, mutta hänet tuomittiin silti poissaolevana 20 vuodeksi vankeuteen.

## Lähteet
Pekka Mattila (kirjallisuustieteilijä)

**Pekka Ilmari Mattila** (24. tammikuuta 1920 Tampere – 9. tammikuuta 2009 Tuusula) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori.

Mattila valmistui 1946 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1954 ja tohtoriksi 1955. Hänen väitöskirjansa (1954) aiheena oli V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana.

Mattila toimi suomen kielen lehtorina Saarijärven yhteiskoulussa 1947–1952, Tyrvään yhteiskoulussa 1952–1954 ja Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa 1954–1978.

Mattila oli Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1968–1985 ja Tampereen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professorina 1978–1986.

## Teoksia
* *V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana : Tutkimus hänen symboleistaan, kielestään ja rytmistään*, väitöskirja. WSOY 1954
* *Lyriikan avainsanoja*. Kirjayhtymä 1963
* *Anomalioiden osuus [[Eeva-Liisa Manner]]in lyriikassa*. Annales Universitatis Turkusensis. Ser. C 14. 1974
* *Sananiekka : kielen ja tyylin opas* ; kirj. Pekka Mattila, Anna-Liisa Mäenpää, Veikko Ruoppila. 1974
* *Romaaneja vai novellikokoelmia? : hiukan lajiteoreettista rajankäyntiä*. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1974
* *Runon rytmi ja merkityssuhteet*. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1975
* *Uusi sananiekka* ; kirj. Pekka Mattila, Anna-Liisa Mäenpää, Veikko Ruoppila. Kirjayhtymä 1977
* *Sosiaalisia linjoja ja sosiaalisten suhteiden tiivistymiä [[F. E. Sillanpää]]n tuotannossa*. Tampereen yliopisto, Kotimainen kirjallisuus, 1978
* *Kirjallisuudentutkimuksen avainsanoja*. Kirjayhtymä 1984

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Pekka Mattilan muistokirjoitus, Helsingin Sanomat Muistot
Vauhtia

**Vauhtia** on kuvanveistäjä Oskari Jauhiaisen luoma pronssinen suihkukaivoveistos, jonka Lahden kaupunki hankki testamenttivaroin vuonna 1954. Teoksessa on kuvattuna kolme lentävää pääskystä. Veistos syntyi osana kilpailua, jossa etsittiin sopivaa veistosta Lahden kauppatorille. Jauhiainen voitti kilpailun vuonna 1951. Veistoksen teossa Jauhiaista avusti arkkitehti Eero Eerikäinen. Vauhtia-veistos siirrettiin sen alkuperäiseltä paikalta kauppatorilta vuonna 1961 sen nykyiseen sijaintipaikkaan Pikku-Vesijärvelle. Teoksen liikkeen ja lennon on sanottu symboloivan nousukauttaan elävää Lahtea.

## Lähteet
Varma Niiranen

**Varma Kullervo Niiranen**, kirjailijanimi **Varma**, (19. tammikuuta 1920 Leppävirta – helmikuu 1992 Borås, Ruotsi) oli suomalainen runoilija, sanoittaja ja lehtiavustaja.

Niirasen vanhemmat olivat räätäli Kalle Vilho Niiranen ja Adolfina Hämäläinen. Hän oli naimisissa 1944–1977 Elna Maria Mähösen kanssa. Niiranen kävi Varkauden tehtaiden ammattikoulun 1936–1939.

Niiranen on sanoittanut Esa Pakarisen säveltämät kappaleet ”Ruukin ruusa”, ”Savonmuan hilman tyttäret” ja ”Syömään ja makkoomaan”.

## Teoksia
* *Elekee naaroo: Warkauden Lehden ystäville lehden täyttäessä 50 vuotta*: runoja. Warkauden Sanomalehti, Varkaus 1969 (nimimerkillä *Varma*)
* *Päevän pilikkeet*; toimittanut Matti Kanervala, kuvitus Johannes Jauhiainen. Varkauden Sanomalehti, Varkaus 1982

## Palkinnot
* Varkauden kaupungin kirjallisuuspalkinto 1976

## Huomautuksia

## Lähteet
* 
* 
* 

### Viitteet
Yrjö Klemettinen

**Yrjö Johannes Klemettinen** (14. helmikuuta 1920 Oulu – 6. heinäkuuta 2004 Oulu) oli suomalainen näytelmäkirjailija.

Klemettinen työskenteli latojana ja faktorina *Kirjola oy*:n kirjapainossa ja *Oulun kirjateollisuus oy*:ssä sekä faktorina, ylifaktorina ja kirjapainon johtajana 1955–1969 *Pohjois-Karjalan kirjapaino oy*:ssä.

Klemettinen kirjoitti näytelmiä ja radiokuunnelmia sekä lisäksi novelleja, runoja ja lehtipakinoita.

## Näytelmiä
* *Taivaan ja maan helmet*. 1961
* *Kuolleita kukkia*. 1963
* *Aurinkoa ja jäätä*. 1965
* *Kaikki sateenkaaren värit*. 1970
* *Pohjoinen satama*. 1974
* *Pelin säännöt*. 1975
* *Pohjoisesta tuulee*. 1975
* *Ihmisen hinta*. 1976
* *Kansan puolesta*. 1977
* *Ohi taivaan ja meren*. 1977
* *Verenpunainen ruusu*. 1977 (uusi versio näytelmästä *Ohi taivaan ja meren*)
* *Ja väkivallasta...*. 1977
* *Sodan siemenet*. 1978
* *Perhonen*. 1979
* *Leikkipuisto*. 1981
* *Elisen varjot*. 1982, 1991
* *Soraniityt*. 1982
* *Viattomat leikit*. 1982
* *Pieni prinsessa ja uljas gladiaattori*. 1984
* *Ihmisiä välimaastossa*. 1985
* *Perhosten tanssit*. 1986
* *Sodan sirpaleita*. 1990, 1993
* *Perämeren rakkausdraama*. 1991, 1993
* *Taivaanrannan maalari*. 1993

## Radiokuunnelmia
* *Kyttyrä*. 1954
* *Tämä ja se toinen maailma*. 1957
* *Huomenna on iloinen päivä*. 1957
* *Vanhan miehen viimeinen uni*. 1969
* *Korkealle* : radionovelli. 1960-luvulla

## Lähteet
* 
* Kirjasampo.fi : Yrjö Klemettinen
* Näytelmät.fi : Yrjö Klemettinen
Mikael Obrenović

**Mikael Obrenović** (; 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1823 Kragujevac – 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1868 Kosutnjak, lähellä Belgradia) oli Serbian ruhtinas vuosina 1839–1842 ja 1860–1868. Hänet salamurhattiin vuonna 1868.

## Elämäkerta

Mikael oli ruhtinas Miloš Obrenovićin toiseksi vanhin poika, ja hän peri kruunun vanhemman veljensä Milanin kuoltua 8. heinäkuuta 1839. Saatuaan Osmanien valtakunnan hyväksynnän hän astui hallitsijan tehtäviin seuraavana vuonna, mutta hänet syöstiin vallasta vuonna 1842 senaattori Vučićin johtaman kapinan seurauksena. Sen jälkeen hän eli maanpaossa ja matkusteli, mutta pääsi palaamaan Serbiaan, kun hänen jo aiemmin syrjäytetty isänsä palautettiin valtaistuimelle vuonna 1858. Mikael toimi sen jälkeen armeijan ylipäällikkönä ja kohosi uudelleen Serbian ruhtinaaksi isänsä kuoltua 26. syyskuuta 1860.

Mikael oli saanut länsimaisen koulutuksen ja osoittautui valistuneeksi hallitsijaksi, joka pyrki edistämään oikeusvaltion kehittämistä aiemman despoottisen hallinnon sijaan. Vuonna 1861 hyväksytty uusi perustuslaki toisaalta lisäsi ruhtinaan valtaoikeuksia, ja vähitellen hänen hallintonsa muuttui itsevaltaisemmaksi. Mikaelin valtakaudella perustettiin vakinainen asevelvollisuusarmeija (1861), valtion hypoteekkipankki (1862), Serbian oppineiden seura (1864) ja kansallisteatteri sekä otettiin käyttöön oma valuutta (1868). Eurooppalaisten suurvaltojen tuella Mikael onnistui vähitellen irrottamaan Serbian osmanien valtapiiristä. Vuonna 1867 turkkilaiset joutuivat luopumaan viimeisistä linnakkeistaan ja vetivät sotajoukkonsa kokonaan pois Serbiasta. Mikael pyrki myös yhdistämään eteläslaavit turkkilaisvastaiseksi Balkanin liitoksi, mutta tämä liitto hajosi pian hänen kuoltuaan.

Ruhtinas Mikael erosi ensimmäisestä vaimostaan Julia Hynuadista avioliiton lapsettomuuden vuoksi ja kihlautui Katarina Konstantinovićin kanssa. Mikael salamurhattiin vuonna 1868 hänen ollessaan kävelyllä Topčiderin puistossa kihlattunsa kanssa. Syyllisiksi epäiltiin kilpailevan Karađorđevićin suvun kannattajia. Uudeksi hallitsijaksi tuli Mikaelin 13-vuotias serkunpoika Milan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Gene DiNovi

**Eugene Salvatore Patrick** ("Gene") **DiNovi** (s. 26. toukokuuta 1928 Brooklyn) on yhdysvaltalainen säveltäjä, lauluntekijä, pianisti ja laulaja, joka on työskennellyt myös Kanadassa. Hän aloitti uransa teini-ikäisenä bebop-pianistina, ja 1940-luvun lopussa hän teki yhteistyötä muiden muassa Henry Jeromen, Joe Marsalan, Boyd Raeburnin ja Stan Hasselgardin kanssa. Hän levytti Benny Goodmanin, Brew Mooren, Aaron Sachsin, Artie Shawin ja Lester Youngin kanssa. 1950-luvun alussa DiNovi soitti Peggy Leen ja Tony Bennettin kanssa sekä vuosina 1955–63 ajoittain Lena Hornen kanssa. 

DiNovi työskenteli 1960-luvulla pianistina ja sovittajana televisiossa. Hän opiskeli myös sävellystä ja orkestrointia Mario Castelnuovo-Tedescon kanssa, pianonsoittoa Jacob Gimpelin sekä sävellystä Maria di Bonaventuran johdolla. DiNovi vieraili Kanadan Torontossa ensi kertaa Carmen MacRaen säestäjänä vuonna 1971 ja asettui kaupunkiin asumaan 1972. Hän jatkoi uraansa muun muassa sovittamalla ja säveltämällä näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Vuonna 1974 DiNovi oli laulaja Jodie Draken kanssa tähtenä CBC:n *Gene and Jodie* -ohjelmassa. Hän on juontanut muitakin ohjelmia.

DiNovin lauluja ovat sanoittaneet muiden muassa Spence Maxwell, Bob Comstock ja Johnny Mercer. Eräitä hänen kappaleitaan ovat "Brand New Day" ja "I Can Hear the Music". Niitä ovat levyttäneet sellaiset artistit kuin Maurice Chevalier, Doris Day, Percy Faith, Peggy Lee ja Nancy Wilson. DiNovin omia levytyksiä hänen Kanadan-vuosiltaan ovat *Softly As I Leave You* (1977), *Each Day Is Valentine's Day* (1984), *Ruby & Gene Play George & Ira Gershwin* (1984) ja *Precious Moment* (1990). Vuonna 1991 DiNovi palasi bebopin pariin basisti Dave Youngin ja rumpali Memo Acevedon kanssa. Hän on sittemmin myös levyttänyt Don W. Thompsonin kanssa.

Taidemusiikin säveltäjänä DiNovin tuotantoon kuuluvat teokset *The Scandinavian Suite No. 1*, *Divertimento in Blue* ja *Hommage à Satie*. Vuonna 1984 DiNovi alkoi kiertää Kanadaa klarinetisti James Campbellin kanssa. Kaksikko esitti ohjelmistoja, joihin kuului yhdistetysti niin jazzia kuin taidemusiikkiakin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Canadian Music Centre: Gene DiNovi: Biography
Verikurkkukukastaja

**Verikurkkukukastaja** (*Dicaeum sanguinolentum*) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.

## Levinneisyys
Verikurkkukukastajaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

## Lähteet
Sinä, minä & musa

**Sinä, minä & musa** on rap-artisti Timi Lexikonin toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 31. toukokuuta 2013 Sony Musicin kautta. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 26. sijalle. Albumin ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin maaliskuussa 2012 kappaleesta "Moon kuu", ja toinen kesäkuussa 2012 kappaleesta "Tää kesä". Kolmas musiikkivideo julkaistiin toukokuussa 2013 kappaleesta "Perhosefekti".

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvostelut
* Tuoreet Platat: 

## Lähteet
Minskin eläintarha

**Minskin eläintarha** () on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin kaakkoisosassa toimiva eläintarha. Se perustettiin vuonna 1984, ja sille on varattu 42 hehtaarin alue. Edustettuina on yli 160 eri eläinlajia, joihin kuuluvat muiden muassa huuhkajat, karhut, egyptinkoirankuonolepakot ja laamat. Minskin eläintarha osallistuu useisiin luonnonsuojelu- ja jalostushankkeisiin. Se myös tarjoaa eläinmaailmaan perehdyttäviä kursseja. Ratsastusopetukseenkin on mahdollisuus, ja lomien aikana järjestetään paljon aktiviteetteja, kuten teatteriesityksiä, kilpailuja, hevosnäytöksiä, workshopeja ja kyselyjä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut   (minskzoo.by)
* (Minski) zoopark   (minsk-old-new.com)
Ira Sullivan

**Ira Sullivan** (1. toukokuuta 1931 Washington DC – 21. syyskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oppi isältään trumpetin- ja äidiltään saksofoninsoittoa. Sullivan oli merkittävä jazzvaikuttaja Chicagossa 1950-luvulla, ja hän muun muassa teki yhteistyötä Art Blakeyn kanssa. 1960-luvun alussa hän siirtyi Floridaan. Näistä ajoista lähtien hänen huomattavin yhteistyökumppaninsa on ollut Red Rodney, jonka kvintettiin kuului myös pianisti Garry Dial. Sullivan on Scott Yanowin luonnehdinnan mukaan kokeilunhaluinen muusikko, jonka käytännössä jokainen levytys tarjoaa jotain yllätyksellistä.

## Lähteet
Elliot Lawrence

**Elliot Lawrence** (14. helmikuuta 1925 Philadelphia, Pennsylvania – 2. heinäkuuta 2021) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän johti vahvaa tanssiyhtyettä ollessaan vasta 20-vuotias, mutta siihen aikaan swingin aikakausi oli jo tulossa päätökseensä. Lawrence levytti leaderina vuosina 1946–60 useille eri levymerkeille käyttäen joskus Gerry Mulliganin sovituksia. Vuoden 1960 jälkeen Lawrence siirtyi toisenlaisten hankkeiden pariin. Hän sävelsi, sovitti ja johti televisiossa, elokuvissa ja teatterissa. Hänen levytyksensä ovat tätä nykyä vaikeasti saatavilla.

Lawrence sävelsi *[[Kasvot kuvaruudussa]]* -elokuvan (, 1976) musiikin.

## Lähteet
Svetlana Isakova

**Svetlana Isakova** (; s. 18. joulukuuta 1969 Riika, Latvia) on entinen Neuvostoliittoa edustanut uimari. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, Etelä-Koreassa, jossa hän jäi naisten 100 metrin vapaauintikilpailussa 15. sijalle. Isakova osallistui myös 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin ja kuului siinä viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.

## Lähteet
Kultakuume.com

**Kultakuume.com** on suomalainen kolmiosainen television minisarja, joka ensiesitettiin vuonna 2001. Sarja julkaistiin DVD:llä vuonna 2008.

## Näyttelijät
Fifty-Niner

**59ers** tai **Fifty-Niners** on termi, jolla viitataan Yhdysvalloissa, Coloradossa vuonna 1859 alkaneen Rocky Mountains -vuorten kultaryntäykseen osallistuneisiin ihmisiin. Suurimmat kultaesiintymät tyhjennettiin muutamassa vuodessa, mutta ryntäyksen johdosta syntyivät muun muassa Denverin ja Boulderin kaupungit.

## Lähteet
Specialisterne

**Specialisterne** on vuonna 2004 perustettu tanskalainen insinöörialan henkilöstöyritys, joka on erikoistunut työntekijöihin, joilla on Aspergerin oireyhtymä tai lievä Kannerin autismi. 

Specialisterne tarjoaa asiakasfirmoilleen osa-aikaista henkilökuntaa muun muassa ohjelmistotestaukseen. Etenkin firman ohjelmistotestaajat ovat hyvässä maineessa, koska he ovat tuottavampia ja tekevät 90 prosenttia vähemmän virheitä kuin muut vastaavassa tehtävässä työskentelevät. Suurin osa yrityksen henkilökunnasta kykenee työskentelemään vain 20–25 tuntia viikossa, mutta kunnat maksavat Tanskassa osa- ja kokopäivätyön välisen palkkaeron henkilöille, jotka eivät kykene työskentelemään kokopäiväisesti. Osa henkilökunnasta on varhaiseläkkeellä. Heille ei makseta palkkatukea, mutta he saavat pitää eläkkeen palkkansa lisäksi. 

Yritykseen hakeutuvilta ei edellytetä insinöörialan koulutusta, vaan he pääsevät yrityksen järjestämään viiden kuukauden pituiseen valmennukseen, jonka aikana puolet hakijoista karsitaan pois. Specialisterne työllistää etenkin matemaattisesti suuntautuneita henkilöitä.

Suurin osa Specialisternen työntekijöistä työskentelee asiakasyrityksissä. Työskentelyn edellytyksenä on tällöin se, että asiakasyritys kykenee tarjoamaan heille rauhallisen työskentely-ympäristön.

Firman pitkän aikavälin tavoitteena on työllistää miljoona autismin kirjolaista Tanskassa ja muissa maissa. Asiakkaina ovat muun muassa Nordea, Microsoft ja Tanskan suurin puhelinoperaattori TDC Software.

## Katso myös

* Aspergerin oireyhtymä
* HFA (lievä autismi)

## Lähteet
Milan Obrenović II

**Milan Obrenović II** (21. lokakuuta 1819 – 8. heinäkuuta 1839) oli Serbian ruhtinas neljän viikon ajan kesällä 1839. Hän oli ruhtinas Miloš Obrenovićin vanhin poika ja sairasteli jatkuvasti lapsuudestaan alkaen.

Milan tuli hallitsijaksi 13. kesäkuuta 1839, kun hänen isänsä joutui painostuksen alla luopumaan kruunusta. Hän oli koko lyhyen hallitsijakautensa ajan niin sairas, ettei koskaan edes saanut tietää kohonneensa maan hallitsijaksi. Milan kuoli 8. heinäkuuta samana vuonna vain 19-vuotiaana, jolloin ruhtinaaksi tuli hänen 15-vuotias nuorempi veljensä Mihailo.

## Lähteet
Tex Beneke

**Gordon "Tex" Beneke** (12. helmikuuta 1914 Fort Worth, Texas – 30. toukokuuta 2000 Costa Mesa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti ja -laulaja. Hän vaikutti Glenn Millerin orkesterissa ja lauloi muun muassa sen hitin "Chattanooga Choo Choo". Muita hänen laulamiaan kappaleita olivat "I've Got a Gal in Kalamazoo", "Ida! Sweet as Apple Cider" and "Don't Sit Under the Apple Tree (With Anyone Else but Me)". Beneke myös johti kokoonpanoa Millerin lentokoneen kadottua toisessa maailmansodassa.

Beneke aloitti saksofoninsoiton 9-vuotiaana. 1940-luvun lopussa hän lakkautti Glenn Millerin alun perin perustaman kokoonpanon. 50 vuoden ajan hän johti itsensä mukaan nimettyä orkesteria, joka levytti muun muassa MCA:lle. Millerin kappaleiden lisäksi orkesteri esitti myös Count Basien, Duke Ellingtonin, Tommy Dorseyn ja muiden musiikkia. Beneke kuoli 86-vuotiaana kalifornialaisessa hoitokodissa hengityksen vajaatoiminnasta kärsittyään. Hänen orkesterinsa perintöä jatkoi Jim Snodgrass. Benekeä jäi kaipaamaan hänen puolisonsa Sandra Kalifornian Santa Anasta.

## Lähteet
Losino-Petrovski

**Losino-Petrovski** () on kaupunki ja kaupunkipiirikunta Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee linnuntietä 39 kilometriä Moskovan kaupungista itäkoilliseen. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 22&nbsp;250 asukasta.

## Lähteet
Steve Podborski

**Stephen Gregory "Steve" Podborski** (s. 25. heinäkuuta 1957 Don Mills, Ontario) on kanadalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän on syöksylaskun maailmancupin kokonaisvoittaja ja olympiamitalisti.

Podborski liittyi Kanadan alppihiihtomaajoukkueeseen vuonna 1973 ja osallistui ensimmäiseen maailmancup-kilpailuunsa 1974. Hän kuului uhkarohkeasta laskutyylistään tunnettuihin "Crazy Canuckseihin", joista ainoana sai olympiamitalin, pronssia Lake Placidin 1980 syöksylaskussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui samassa lajissa seitsemänneksi, Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 yhdeksänneksi ja Sarajevon olympialaisissa 1984 kahdeksanneksi. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1981–1982, sijoittui toiseksi 1980–1981 ja viidenneksi 1983–1984. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas kaudella 1981–1982 ja yhdeksäs 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan kahdeksan maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.

Urheilu-uransa jälkeen Podborski on työskennellyt urheilumarkkinoinnin johtotehtävissä ja urheilukommentaattorina. Hän kuului lisäksi Vancouverin olympialaisten 2010 järjestelytoimikuntaan.

## Maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde: FIS

## Lähteet
Ken Read

**Kenneth John ”Ken” Read** (s. 6. marraskuuta 1955 Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat) on kanadalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.

Read sijoittui syöksylaskussa viidenneksi Innsbruckin olympialaisissa 1976 ja 14:nneksi Schladmingin MM-kilpailuissa 1982. Hän oli syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä toinen kaudella 1979–1980 sekä neljäs kausilla 1977–1978 ja 1978–1979. Hän voitti kaikkiaan viisi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi.

## Maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde: FIS

## Lähteet
Arkkitehtuurin valtionpalkinto

**Arkkitehtuurin valtionpalkinto** (aiemmin **Rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinto** ja **Rakennustaiteen valtionpalkinto**) on Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen (aiemmin Taiteen keskustoimikunnan) arkkitehtuuri- ja muotoilutoimikunnan vuosittain myöntämä palkinto. Se voidaan myöntää taiteenharjoittajalle tai useamman taiteenharjoittajan muodostamalle työryhmälle tunnustuksena kolmen edeltävän vuoden aikana valmistuneesta, kyseisen taiteenalan piiriin kuuluvasta ansiokkaasta työstä tai suorituksesta. Palkinto voidaan myöntää myös pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta asianomaisen taiteen alan hyväksi. Palkinto voidaan myöntää myös taiteenalalla toimivalle yhdistykselle tai muulle yhteisölle.

Vuonna 2018 palkinnon arvo oli 14&nbsp;000 euroa.

## Palkinnon saajat
### Rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinto
: *Luettelo on vaillinainen*

* 1975 Simo Järvinen ja Eero Valjakka
* 1976 Timo Penttilä
*1979 Matti K. Mäkinen
* 1980 Marja Heikkilä-Kauppinen, Mauno Nousiainen ja Olli Penttilä
* 1982 Juha Leiviskä ja Pekka Pitkänen
* 1984 Heikki Taskinen
* 1986 Kari Järvinen
* 1987 Kari Raimoranta
* 1990 Ola Laiho
* 1991 Käpy ja Simo Paavilainen

### Rakennustaiteen valtionpalkinto
* 1999 arkkitehti, professori Arto Sipinen
* 2000 Lapin rakennusperintö ry
* 2001 arkkitehti Kaarina Löfström
* 2002 ARK-house Arkkitehdit Oy:n Markku Erholtz, Pentti Kareoja, Heljä Herranen ja Hannu Huttunen
* 2003 arkkitehdit Eero Hyvämäki, Jukka Karhunen ja Risto Parkkinen
* 2004 arkkitehti Kirsti Sivén
* 2005 arkkitehti Reijo Jallinoja
* 2006 arkkitehti Pekka Helin
* 2007 arkkitehdit Asmo Jaaksi, Teemu Kurkela, Samuli Miettinen ja Juha Mäki-Jyllilä
* 2008 Arkkitehtityöhuone APRT eli arkkitehdit Aaro Artto, Teemu Palo, Yrjö Rossi ja Hannu Tikka, antaumuksellisesta työstä suomalaisen nykyarkkitehtuurin palveluksessa
* 2009 arkkitehti Tuomo Siitonen, muun muassa Helsingin Salmisaaren uudisrakennukset ja peruskorjaukset
* 2010 Espoon kaupunginarkkitehti Lars Hagman, ansioistaan kaupunkikuvan laadun parantamisessa
* 2011 Anna Brunow ja Juhani Maunula, ansioistaan arkkitehtuurin ja hyvän arjen ympäristön kehittämisessä
* 2012 Arkkitehtitoimisto ALA (Juho Grönholm, Antti Nousjoki, Janne Teräsvirta ja Samuli Woolston), muun muassa Norjan Kristiansandin konsertti- ja teatteritalo Kilden

### Arkkitehtuurin valtionpalkinto
* 2013 arkkitehdit Selina Anttinen ja Vesa Oiva, Helsingin yliopiston keskustakampuksen kirjasto Kaisa-talo
* 2014 arkkitehti Tapani Mustonen
* 2015  Verstas Arkkitehdit Oy eli arkkitehdit Väinö Nikkilä, Jussi Palva, Riina Palva ja Ilkka Salminen
* 2016 Arkkitehtitoimisto Livady 
* 2017 arkkitehti Anssi Lassila
* 2018 arkkitehdit Trevor Harris ja Hennu Kjisik
* 2019 maisema-arkkitehti Gretel Hemgård
* 2020 arkkitehti Olavi Koponen
* 2021 AOR Arkkitehdit
* 2022 arkkitehti ja rakennustutkija Erkki Mäkiö
* 2023 Nomaji maisema-arkkitehtitoimisto 

## Lähteet
Vasili Petrenko

**Vasili Eduardovitš Petrenko** (, s. 7. heinäkuuta 1976 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja osallistui Ilja Musinin, Mariss Jansonsin, Juri Temirkanovin ja Esa-Pekka Salosen mestarikursseille. Petrenko on menestynyt lukuisissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten neljännessä Prokofjev-orkesterinjohtokilpailussa (2003), Šostakovitš-kuoronjohtokilpailussa (1997) ja kuudennessa kansainvälisessä Cadaques-orkesterinjohtokilpailussa.

Vuosina 2004–2007 Petrenko toimi Pietarin akateemisen valtionsinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Syyskuusta 2006 lähtien Petrenko on toiminut Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 2009 hän sai lisäksi nimityksen Ison-Britannian kansallisen nuoriso-orkesterin pääkapellimestariksi. Helmikuussa 2011 ilmoitettiin, että Petrenko ottaa vastaan Oslon filharmonisen orkesterin pääkapellimestarin tehtävät kaudesta 2013/4 alkaen.

Heinäkuussa 2012 Petrenko nimitettiin Mihailovski-teatterin vierailevaksi pääkapellimestariksi. Hän on myös vieraillut suurten orkesterien johtajana eri puolilla maailmaa. Hän on kiertänyt Euroopan unionin nuoriso-orkesterin kanssa, ja hän debytoi BBC Promsissa vuonna 2008. Hänen oopperaohjelmistoonsa lukeutuvat *[[Macbeth (ooppera)|Macbeth]]*, *[[Le Villi]]*, *[[I due Foscari]]*, *[[Boris Godunov (ooppera)|Boris Godunov]]*, *[[Patarouva]]*, *[[Jevgeni Onegin (ooppera)|Jevgeni Onegin]]* ja *[[Parsifal (ooppera)|Parsifal]]*. Hänen levytyksiinsä kuuluvat tulkinnat Pjotr Tšaikovskin *[[Manfred-sinfonia]]sta*, John Tavenerin requiemista, Sergei Rahmaninovin sinfonisista tansseista, pianokonsertoista sekä kolmannesta sinfoniasta ja Šostakovitšin 10. sinfoniasta. Viimeksi mainittu levytys voitti vuonna 2011 Gramophone-palkinnon vuoden orkesterilevytyksenä. Rahmaninovin kolmannen sinfonian levytys toi Petrenkolle Echo Klassik -palkinnon. Hän on saanut myös muita palkintoja sekä kunniatohtorin arvoja Liverpoolin yliopistoista.

Alkusyksystä 2013 Petrenko herätti suuttumusta sanomalla, että mies sopii kapellimestariksi paremmin, koska ”söpö tyttö” kapellimestarin korokkeella veisi soittajien huomion pois musiikista.

## Lähteet