Marttaliitto

**Marttaliitto ry** eli **Martat** on vuonna 1899 perustettu suomalainen kotitalousneuvontaa antava kansalaisjärjestö, joka edistää kotien ja perheiden hyvinvointia ja kotitalouden arvostusta. Järjestö on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Järjestö antaa jäsenilleen valmiuksia vaikuttaa omassa elinympäristössään ja yhteiskunnassa.

Marttajärjestö perustettiin yleissivistäväksi järjestöksi, jonka nimeksi oli tarkoitus tulla **Sivistystä kodeille**. Keisarillisen Suomen senaatin korvissa nimi kuulosti kuitenkin liian vaaralliselta, jopa vallankumoukselliselta. Vasta kun Alli Nissinen keksi, että yhdistyksen nimeksi voitaisiin ottaa Martat, senaatti hyväksyi yhdistyksen säännöt. Martta nimi juontuu Raamatun esittelemistä sisaruksista Martta ja Maria, joista Martta oli Raamatun kuvauksen perusteella luonteeltaan lukuisista aineellisista asioista huolehtiva ja touhukas.

Marttajärjestön perustana ovat jäsenet, eli martat, joita vuonna 2025 oli noin 38&nbsp;500. Vuonna 2017 jäseniä oli noin 46&nbsp;000. Jokainen martta kuuluu jäsenenä paikallista toimintaa järjestävään marttayhdistykseen tai toimintaryhmään, joita vuonna 2025 oli noin tuhat. Vuonna 2017 ryhmiä oli noin 1200. Yhdistyksissä martat tapaavat toisiaan ja harrastavat yhdessä esimerkiksi ruoanlaittoon, kodin- ja puutarhanhoitoon, erilaisiin kädentaitoihin ja kulttuuriin liittyviä asioita.

Marttayhdistykset kuuluvat alueellisiin marttapiireihin, joita on yhteensä 11. Jokaisessa piirissä on oma toiminnanjohtaja ja muuta henkilöstöä, ja toimintaa johtaa piirin oma hallitus. Piirit ovat keskusjärjestö Marttaliiton jäseniä, jonka toiminta jakautuu kotitalousneuvontaan, järjestötoimintaan sekä kansainväliseen toimintaan ja kehitysyhteistyöhön. Marttaliitto mm. johtaa järjestöä, suunnittelee valtakunnallisia kampanjoita sekä tuottaa piireille ja yhdistyksille aineistoja.

Marttaliitto julkaisee ''Martat''-lehteä, jonka nimi oli aiemmin *Emäntälehti*. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lisäksi lehti julkaisee materiaalia verkossa. Lisäksi Marttaliitto julkaisee etenkin ruoanlaittoon, kodinhoitoon ja marttaperinteeseen liittyviä kirjoja. Marttapiirit tarjoavat maksullisia kotitalousneuvontapalveluja esimerkiksi työyhteisöille, kunnille ja yksityishenkilöille.

Marttaliitto on Naisten Valmiusliiton, Opintokeskus Siviksen ja SOSTEn jäsenjärjestö sekä myös Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö.

## Järjestön historia

### Sivistystä kodeille -yhdistyksen perustaminen

Marttajärjestön perustaminen sai kipinän alkuvuodesta 1899 juuri ennen ensimmäisen sortokauden alkamista. Ensimmäisen sortokauden katsotaan alkaneen helmikuussa 1899, kun keisari Nikolai II antoi Helmikuun manifestin. Sitä vastaan kerättiin Suuri adressi. Järjestön perustajajäsen Lucina Hagman kuvasi ajan yhteiskunnallista tunnelmaa näin:

Järjestön perustaminen sai edelleen pontta, kun Hagman sai maaliskuussa ystävältään Charlotte Lydeckeniltä kirjeen, jossa kuvailtiin Salmin kihlakunnan alkeellisia ja puuttellisia oloja Raja-Karjalassa. Hagman kertoi kirjeen kuvauksesta opettajakollegalleen Alli Nissiselle, jonka tuella uutta Sivistystä kodeille&nbsp;-yhdistystä lähdettiin perustamaan. Hagman ja Nissinen olivat kumpikin sitä mieltä, että Suomen naisten oli koottava voimansa yhteen, ja ylempään luokkaan kuuluvien naisten oli nähtävä huonoissa oloissa elävät naiset omina lähimmäisinään.

#### Perustajajäsenet

Hagman ja Nissinen keräsivät joukon ystäviään uuden yhdistyksen tueksi, ja lopulta 23. maaliskuuta 1899 klo 18 pidettiin ensimmäinen kokous Eva Ahlströmin kodissa Helsingin Yrjönkatu 2:ssa. Kokouksien pitämiskiellon vuoksi naiset tulivat paikalle yksitellen vähän eri aikoina. Kutsuttuna kokoukseen oli parikymmentä naista, jotka olivat sekä suomen- että ruotsinkielisiä, sekä Naisasialiitto Unionin että Suomen Naisyhdistyksen jäseniä.

Kokouksen puheenjohtajaksi valittiin koulunjohtaja Lucina Hagman ja sihteeriksi toimittaja Annie Furuhjelm. Heidän ja kokousta emännöineen Eva Ahlströmin lisäksi kokouksessa olivat paikalla:

* koulunjohtajat Dagmar Neovius ja Alli Nissinen, 
* opettajat Hanna Andersin, Hanna Cederholm ja Ida Lindström,
* maisteri Betsey Quist, 
* rouvat Minette Donner, Hildi Enlund, Flodin, Hilma Gripenberg, Ida Godenhjelm, Anna Hallonblad, Alfhild Holmberg, Lilly Krogius, Lang, Sofia Rein, Helmi Setälä, Iina Törnqvist-Tarjanne ja Vegelius,
* neidit Langhoff ja Cely Mechelin.

Perustamiskokous päätti perustaa Sivistystä kodeille –yhdistyksen ja sitä valmistelemaan koottiin komitea, johon kuuluivat edellä mainituista perustajajäsenistä Furuhjelm, Gripenberg, Hagman, Krogius, Mechelin, Neovius, Nissinen, Qvist, Rein, Setälä ja Törnqvist-Tarjanne. Sofia Streng otettiin mukaan komiteaan vielä 30. maaliskuuta. 25. maaliskuuta komitea kokoontui Hagmanin kodissa Yrjönkatu 24:ssä, jossa valmisteltiin yhdistyksen ensimmäiset säännöt. Seuraavana päivänä pidetyssä komitean toisessa kokouksessa Hagman valittiin väliaikaiseksi puheenjohtajaksi, Furuhjelm sihteeriksi ja Rein rahastonhoitajaksi. Kokouksessa päätettiin, että yhdistys pyrkisi kokoamaan sivistyneitä naisia yhdistyksien lähettiläiksi maaseudulle. Lähettien valintaa valmistelemaan valittiin Furuhjelmin avuksi Krogius ja Törnqvist-Tarjanne. Mechelin ja Nissinen valtuutettiin laatimaan lähettiläiden toimintaohjeet. Samana iltana komitean jäsenet kokoontuivat Dagmar Neoviuksen valmistavassa koulussa Annankatu 12:ssa, jonne kutsuttiin joukko asiasta kiinnostuneita naisia. Komitean laatima ehdotus säännöistä luettiin ja keskustelun jälkeen säännöt hyväksyttiin. Seuraavana päivänä samaan paikkaan kutsuttiin läheteiksi ilmoittautuneita naisia, joiden kanssa keskusteltiin heidän tulevasta toimenkuvastaan.

Lopulta 29. maaliskuuta pidettiin Cely Mechelinin kodissa Fabianinkatu 16:ssa ”juhlallinen ja virallinen” yhdistyksen perustamiskokous, jossa tehtiin lopullinen päätös uuden kaksikielisen Sivistystä kodeille&nbsp;-yhdistyksen perustamisesta. Kokous valtuutti valmistelevan komitean anomaan yhdistykselle perustamislupaa Senaatilta. Yhdistyksen säännöt päätettiin antaa vielä senaattori Leo Mechelinin tarkastettavaksi ja vasta sen jälkeen senaatille hyväksyttäväksi. Perustamiseen liittyviä kuluja varten Eva Ahlström lahjoitti yhdistykselle tuhat markkaa. Kokouksessa päätettiin vielä järjestää seuraavana päivänä 30. maaliskuuta suurempi tilaisuus, jossa uudesta yhdistyksestä kerrottaisiin suuremmalle yleisölle. Ihmisiä tulikin tilaisuuteen runsaasti paikalle, vaikka viranomaisia oli edelleen tässä vaiheessa varottava.

**<big>Valmistelevan komitean jäsenet</big>**

Tiedosto:Lucina Hagman (musketti.M012-HK19181201-169).jpg|Lucina Hagmanpuheenjohtaja
Tiedosto:Annie_Furuhjelm_1929.jpg|Annie Furuhjelmsihteeri
Tiedosto:Sofia_Rein.png|Sofia Reinrahastonhoitaja
Tiedosto:Hilma Gripenberg.jpg|Hilma Gripenberg
Tiedosto:Lilly Krogius.jpg|Lilly Krogius
Tiedosto:Helmi Krohn 1920's.jpg|Helmi Krohn (Setälä)
Tiedosto:Cely_Mechelin.jpg|Cely Mechelin
Tiedosto:Dagmar_Neovius_(musketti.M012-HK19640229-7).jpg|Dagmar Neovius
Tiedosto:Alli-Nissinen-1907.jpg|Alli Nissinen
Tiedosto:Betsey Quist.png|Betsey Quist
Tiedosto:Sofia_Streng.jpg|Sofia Streng
Tiedosto:Iina_Tarjanne.png|Iina Törnqvist (Tarjanne)


**<big>Lucina Hagmanin perustamispuhe 30. maaliskuuta 1899</big>**

### Lähetit aloittavat neuvontatyön

Jo perustamiskokouksessa Cely Mechelin esitteli järjestäytymissuunnitelman, jonka pohjalta oli tarkoituksena lähettää tiedustelijoita eri puolille Suomea ”innostamaan työhön sisariensa hyväksi Suomen saloilla”. Ensimmäisten tiedustelijoiden kohteina olivat Forssa, Hamina, Heinola, Hartola, Hämeenlinna, Joensuu, Jyväskylä, Kokkola, Kuopio, Lappeenranta, Loviisa, Mikkeli, Naantali, Oulu, Pori, Porvoo, Pietarsaari, Rauma, Sortavala, Tampere, Tammisaari, Turku ja Viipuri. Kaikkiin edellä mainituista perustettiin oma asiamieskomitea, josta käsin työtä ryhdyttiin tekemään. Moniin kaupunkeihin perustettiin vielä alakomiteoita, joiden jäsenet jalkautuvat paikkakunnan ja alueen pienempiin kuntiin ja pitäjiin. Työtä pyrittiin edelleen alkuvaiheessa tekemään melko yksityisesti viranomaisten pelossa.

Kun tiedustelijoiden perustamat komiteat olivat tehneet alueilla pohjatyötä, pääsivät ensimmäisen lähetit työhönsä kesällä 1899. Suurin osa ensimmäisistä läheteistä oli opettajia, jotka käyttivät kesälomansa neuvontatyön aloittamiseen. Monet tekivät työtä maksutta, ja vain osalle maksettiin pientä korvausta sekä matkakuluja työstään. Helsingissä sijainneen keskustoimikunnan tärkein tehtävä oli tässä vaiheessa johtaa lähettien työtä ja suunnitella heille aineistoja eli lentolehtisiä eri aiheista. Ensimmäiset kolme lehtistä käsittelivät uskontoa, isänmaanrakkautta ja kasvatusta. Lähettejä neuvottiin vierailemaan yksityiskodeissa melko pienin joukoin, jottei toiminta herättäisi huomiota. Alusta alkaen keskusjärjestö kannusti lähettejä antamaan neuvoja naisten lisäksi myös miehille ja nuorisolle, sekä vastaamaan mahdollisiin osallistujien kysymyksiin parhaan kykynsä mukaan. Tärkeää oli kasvattaa naisten itseluottamusta ottaa vastuuta kodista ja isänmaan asioista.

Toiminnan nopeasti kasvaessa keskusjärjestön vapaaehtoiset toimijat päättivät palkata järjestölle ensimmäisen työntekijän hoitamaan juoksevia asioita. Järjestön ensimmäiseksi sihteeriksi valittiin Fanny Hult 50 markan kuukausipalkalla. Lisäksi Sofia Rein ja Betzey Quist lupautuivat yhdessä huolehtimaan järjestön rahastonhoitajan tehtävistä. Työ oli paisunut suureksi, kun järjestö oli kerännyt vapaaehtoisilta rahoittajilta työnsä tueksi jo 100 000 markkaa. Rahalahjoitusten lisäksi järjestö sai alkuvaiheessa paljon esineitä lahjoituksina, joita myytiin edelleen ja muutettiin rahaksi.

### Sivistystä kodeille -yhdistys muuttuu Martoiksi

Neuvontatyö oli päässyt jo pitkälle, kun 25. syyskuuta 1899 järjestön johto sai ilmoituksen, ettei Senaatti ollut hyväksynyt Sivistystä kodeille&nbsp;-yhdistyksen sääntöjä. Esteenä yhdistyksen syntymiselle pidettiin sanan "sivistys" esiintymistä yhdistyksen nimessä. Taustalla oli Venäjän hallinnon edustajien epäluottamus aatteelliseen kansansivistystyöhön. Aatteellisten järjestöjen määrä oli lisääntynyt Suomessa huomattavasti 1890-luvulla. Kenraalikuvernööri Bobrikov kiinnitti erityistä huomiota sellaisiin järjestöihin, joiden sääntöihin oli kirjattu mahdollisuus perustaa alueellisia osastoja. Niiden avulla keskushallinto pelkäsi järjestöjen välttelevän kontrollia.

Keskustoimikunta päätti hakea yhdistykselle uutta nimeä ja useiden ehdotusten joukosta nimeksi valikoitui Alli Nissisen keksimä "Martat". Nimi otettiin raamatusta, koska sen uskottiin vetoavan virkamiehiin, jotka suhtautuivat suopeasti uskonnollisiin yhdistyksiin. Betanian Martan henkilökuva puuhakkuudesta sopi lisäksi hyvin yhdistyksen tarkoitukselle.

Uusi hakemus yhdistyksen sääntöjen hyvksymisestä lähetettiin senaatille keisarille osoitetun kirjeen kera. Kirjeen allekirjoittajina olivat vaikutusvaltaiset Signe Häggman, Ida Godenhjelm, Elna Pipping, Karin Polviander ja Ina Rosqvist. Viimein heinäkuussa 1900 keskustoimikunnalle ilmoitettiin, että senaatti oli hyväksynyt uuden yhdistyksen säännöt 12. heinäkuuta 1900. Tämän jälkeen 23. lokakuuta keskustoimikunta kutsui koolle suuren kokouksen, jossa päätettiin uuden Martta Yhdistys - Föreningen Martha&nbsp;-nimisen yhdistyksen perustamisesta senaatin hyväksymillä säännöillä. Kokous pidettiin 31. lokakuuta klo 18 Helsingin Ruotsalaisen Tyttökoulun juhlasalissa, osoitteessa Bulevardinkatu 18. Osanottajia kokouksessa oli yli sata, ja heistä noin 20 oli tullut paikalle maaseudulta, jossa neuvontatyö oli aloitettu. Samassa kokouksessa päätettiin siirtää Sivistystä kodeille&nbsp;-yhdistyksen varat tälle uudelle yhdistykselle. Yhdistyksen ensimmäiseen hallitukseen, eli keskuskomitean jäseniksi, valittiin Lucina Hagman (puheenjohtaja), Sofia Streng (varapuheenjohtaja), Fanny Hult (sihteeri), Betzey Quis (rahastonhoitaja), varsinaisiksi jäseniksi Hanna Cederholm, Maissi Erkko, Cely Mechelin, Dagmar Neovius, Alli Nissinen ja Sofia Streng, sekä varajäseniksi Sanny Ekström, Signe Häggman ja Ina Törnqvist-Tarjanne. Hagman erosi melko pian puheenjohtajan tehtävästä muiden tehtäviensa vuoksi ja puheenjohtajaksi valittiin Mechelin vuoteen 1902 asti. Hänen jälkeensä puheenjohtajina toimivat Streng 1902–1903, Krogius 1904–1904 ja Hult, joka toimi tehtävässä pitkään, vuoteen 1924 asti. Fanny Hultin tultua puheenjohtajaksi järjestön sihteeriksi valittiin Elin Nylander (1904–1906), Ester Engström (1906–1910) ja Elli Jansson (1910–1914).

### Marttatalo

Järjestön toimisto toimi ensin Cely Mechelinin kodissa Fabianinkatu 16:ssa, mutta muutti lopulta tulevan Marttatalon tontille 1. syyskuuta 1901 osoitteeseen Uudenmaankatu 24. Tässä osoitteessa pihalla olleessa puurakennuksessa oli toiminut vuodesta 1899 alkaen perustajajäsen Alli Nissisen valmistava koulu. Alkuun yhdistyksen toimisto oli avoinna yleisölle talvikautena yhden tunnin joka päivä, kesällä kaksi kertaa viikossa. Toimiston tehtävät laajenivat kaiken aikaa. Vuonna 1902 sieltä lähetettiin 300 ja vuonna 1906 jo 400 kirjettä.

Myöhemmin vuonna 1926 Alli Nissinen lahjoitti Marttaliitolle testamentissaan Uudenmaankatu 24:n tontin koulurakennuksineen. Testamentin ehtona oli, että koulussa pitkään opettanut opettaja sai jatkaa Alli Nissisen aloittamaa työtä eläkeikäänsä saakka. Kun koulusta vastannut opettaja jäi eläkkeelle, tehtiin kesällä 1956 päätös uuden kiinteistön rakentamisesta tontille. Rakennuksen suunnittelijaksi valittiin arkkitehtitoimisto Anttila & Klami. Vanhat rakennukset, Alli Nissisen koulun rakennus sekä kadun puolella sijainnut Kalle Anttilan puinen vuodevaatevarasto purettiin, ja Marttatalo valmistui tammikuussa 1958. Talo oli Marttojen käytössä 1958–2008. 6. kerroksisen talon kadun puolella toimi Marttaliiton toimisto, pihasiivessä toimi 29 huoneen Marttahotelli ja ylimmässä kerroksessa sijaitsi ravintola. Talon kellarikerrokseen tehtiin saunaosasto, oma pesula sekä varasto- ja arkistotiloja. Uudenmaan Marttapiiri ja Helsingin Marttayhdistys neuvonta-asemineen muuttivat taloon vuonna 1986.

Aikaa myöten Uudenmaankadun Marttatalo pääsi rapistumaan. Taloa uudistettiin vuonna 2004, mutta lopulta vuonna 2007 järjestö päätti myydä rakennuksen Foyer Oy:lle. Samassa kiinteistökaupassa Marttaliitto sai hotellia isomman ja vanhemman, vuonna 1900 rakennetun kivitalon, osoitteesta Lapinlahdenkatu 3. Marttaliitto ja Uudenmaanpiiri muuttivat Uudenmaankadun rakennuksesta pois elokuussa 2008 ja juuri 50 vuotta täyttäneen Marttahotellin viimeinen aukiolopäivä oli 29. kesäkuuta 2008. Uutta Lapinlahdenkadun kiinteistöä peruskorjattiin vuoden 2009 ajan ja kesällä 2009 avattiin Ravintola Martta ja vähän myöhemmin uusi kahvila, Deli&Café Martta. Samaan aikaan järjestö osti ja kunnosti lukuisia uusia kiinteistöjä marttapiirien toimistoiksi ja opetuskeittiöiksi eri puolilla maata. Ravintola Martan ja kahvilan toiminta päättyi vuonna 2013. Lapinlahdenkadun kiinteistö myytiin vuonna 2019.

Nykyään Marttaliiton toimisto sijaitsee Punavuoressa osoitteessa Pursimiehenkatu 26 C.

## Järjestön poliittinen ja aatteellinen asema

Marttajärjestö on koko olemassaolonsa ajan ollut virallisesti poliittisesti sitoutumaton liike. Tästä huolimatta järjestöllä on ollut vahva linkki myös politiikkaan, ja järjestössä on toiminut aktiivisesti useita poliitikkoja.

### Perustajajäsenten yhteydet Nuorsuomalaisiin ja Naisasialiitto Unioniin

Martta-Yhdistyksen perustaminen vuonna 1899 liittyi vahvasti ajan kansansivistyspyrkimykseen ja yhteiskunnan yleiseen aktivoitumiseen, jossa työväenliike, naisliike ja raittiusliike pyrkivät muuttamaan Suomessa vallinneita yhteiskunnallisia olosuhteita. Erityisesti fennomaaninen osa Suomen yläluokasta halusi sivistää kansaa ja ohjata sitä valistuksella tiettyyn suuntaan. Myös Martta-Yhdistyksen alkuperäiset perustajajäsenet olivat yläluokkaa, suurin osa helsinkiläisiä sivistyneistönaisia. Heistä mm. Lucina Hagman, Sofia Streng, Dagmar Neovius ja Alli Nissinen olivat aktiivisesti mukana politiikassa. Yhdistyksen johtohenkilöt edustivat suomalaisuusliikkeen perustuslaillista linjaa, ja he jakaantuivat poliittisesti Nuorsuomalaisen Puolueen ja Ruotsalaisen Kansanpuolueen kannattajiin. Yhdistyksen kohderyhmäksi määriteltiin kuitenkin heti alusta alkaen myös maalaisemännät ja työläisnaiset, ja järjestöstä haluttiin kasvattaa mahdollisimman laaja yhteiskunnallinen toimija.

Läheisimmät välit Martta-Yhdistyksellä oli alkuaikoina Naisasialiitto Unionin kanssa. 22 perustajajäsenestä peräti 16 oli myös unionilaisia. Esimerkiksi vielä vuonna 1925 Martta-Yhdistyksen jäsenistä 75&nbsp;% kuului jäsenenä myös johonkin naisasiajärjestöön, suurin osa Unioniin. Myös perustajajäsenten sosiaalinen asema oli hyvin yhdenmukainen, ja iso osa heistä työskenteli opettajana. Martta-Yhdistys tuki äänioikeustaistelussa Unionin linjaa, jossa naisille haettiin äänioikeutta omaisuuteen sidottuna eikä yleisenä ja yhtäläisenä oikeutena. Päätös herätti epäluuloa porvarillisia naisjärjestöjä kohtaan pitkäksi aikaa työläisnaisissa ja Työläisnaisten liitossa. Myöhemmin Lucina Hagman ja muutamat muut unionilaiset kuitenkin hyväksyivät yleisen äänioikeuden, toisin kuin esimerkiksi Aleksandra Gripenberg, joka piti naisia kypsymättöminä valtiolliseen toimintaan. Äänioikeustaistelun sekä vuosien 1905 ja 1906 levottomuuksien ja suurlakon myötä Marttojen piti ensimmäistä kertaa valita poliittinen linja. Järjestö koki tehtäväkseen ristiriitojen poistamisen ja kaikkien kansanluokkien hyväksi toimimisen. Tästä huolimatta Marttojen omissa riveissä esiintyi hajaannusta, kun osa työläisnaisista vetäytyi pois Martta-Yhdistyksestä pitäen sitä liian porvarillisena järjestönä.

Vuoden 1907 vuosi- ja edustajakokouksessa keskusteltiin järjestön aatteellisesta ja poliittisesta linjasta. Sigrid Heinricius piti kokouksessa esitelmän, jossa todettiin puoluekiihkon aiheuttavan suurimman uhan kansansivistystyölle. Hän määritteli Martta-aatteen kulmakiviksi rakkauden ihmisiin, sivistykseen, tietoon ja isänmaanrakkauteen. Kokous sitoutui Heinriciuksen sanoihin ja pyrki näin vaimentamaan luokkaristiriitoja. Suomalaisen yhteiskunnan politisoituessa voimakkaasti 1900-luvun alussa, Marttojen pyrkimykset eri kansanluokkien naisten yhdistämisestä tuntuivat utopistisilta. Lisäksi Martta-Yhdistyksen säätyläishenkinen ohjelma heikensi väitetyn puolueettomuuden uskottavuutta merkittävästi. Sivistyneistön holhoava asenne työväenliikettä kohtaan muuttui eduskuntauudistuksen, vuoden 1907–1917 eduskuntavaalien ja vasemmiston valtaan nousun myötä enemmän tai vähemmän peitellyn pelokkaaksi ja epäluuloiseksi. Asenne näkyi esimerkiksi Emäntälehdessä, jossa perheenemännille annettiin ohjeita palvelusväen koulimiseen alentavasti.

Vuonna 1907 järjestö teki periaatepäätöksen, jossa todettiin ettei järjestö ole hyväntekeväisyysjärjestö. Hyväntekeväisyys leimattiin Martoissa arveluttavaksi, sillä sen pelättiin asettavan kansan vain parempiosaisten armeliaisuuden varaan eikä kannustavan yritteliäisyyteen. Tällöin Martoista tuli varsinaisesti neuvontajärjestö. Samassa kokouksessa päätettiin alkaa keräämään vuosittaista jäsenmaksua ja värväämään järjestölle aktiivisesti uusia jäseniä.

## Martat-lehti

Marttojen jäsenlehti *Martat*-lehti ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1902 nimellä *Emäntälehti*. Samaan aikaan lehden kanssa alkoi ilmestyä myös ruotsinkielinen julkaisu *Husmodern*. Päätös järjestön oman lehden perustamisesta tehtiin 2. huhtikuuta 1902 Helsingissä järjestetyssä keskustelutilaisuudessa. Esityksen lehden perustamisesta teki järjestön Sippolan asiamieskomitean puheenjohtaja Alma Forstén. Lehden perustaminen katsottiin tarpeelliseksi, koska lähettien työ ei riittänyt tavoittamaan ja levittämään järjestön aatetta eri puolille Suomea.

*Emäntälehden* ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin Alli Nissinen ja *Husmodernin* Fanny Hult. Ensimmäiset näytenumerot julkaistiin *Emäntälehdestä* heinäkuussa 1902 ja *Husmodernista* helmikuussa 1903, mutta varsinaista painolupaa kummallekin lehdelle odotettiin useita kuukausia. Lopulta lupa myönnettiin yllättäen ainoastaan *Husmodernille* mutta ei suomenkieliselle *Emäntälehdelle*. Järjestön keskustoimikunta haki tämän jälkeen lupaa tehdä *Husmodernista* suomenkielinen käännös nimellä *Emäntälehti* ja tähän lupa myönnettiin. *Husmodern* oli ehtinyt ilmestyä neljä kertaa ennen ensimmäisen *Emäntälehden* varsinaisen numeron ilmestymistä. Lehdet ilmestyivät kuukausittain ja niiden ensimmäiset painosmäärät olivat *Husmodern* 3&nbsp;000 kappaletta ja *Emäntälehti* 10&nbsp;000 kappaletta.

Alli Nissinen toimi *Emäntälehden* päätoimittajana kuolemaansa, vuoteen 1926 asti. Fanny Hultin jälkeen *Husmodernin* päätoimittajaksi tuli Helmi Nylander. Järjestön myöhemmin jakaantuessa myös lehti eriytyi kielen mukaan ja *Husmodern* ja *Emäntälehti* alkoivat muotoutua omiksi lehdikseen. Nykyisin lehti ilmestyy suomeksi nimellä *Martat* (julkaisija Marttaliitto) ja ruotsiksi nimellä *Martha* (julkaisija Finlands svenska Marthaförbund). Jäsenlehdeksi *Martat*-lehti tuli vuoden 2007 alussa. Vuodesta 1936 lähtien *Martat*-lehden päätoimittajana on toiminut Marttaliiton kulloinenkin pääsihteeri.

Nykyään Martat-lehti löytyy myös verkkolehtenä.

## Marttapiirit
Kun järjestön toiminta ja samalla yhdistysten määrä kasvoi, perustettiin jo vuonna 1907 ensimmäiset haaraosastoliitot eli piiriliitot keskusjärjestön ja yhdistysten välille. Piirit muodostivat yhdistyksiä laajempia alueellisia kokonaisuuksia, jotka toimivat yhdyssiteinä keskusjärjestön ja marttayhdistysten välillä. Järjestön hierarkista mallia on pidetty hyvänä. Koko järjestön historian ajan keskeistä on ollut, että päätöksenteko ja järjestön johtaminen on tehty järjestön keskuksena toimivan Marttaliiton toimesta.

Piiriliittojen lukumäärä on vuosien varrella vaihdellut. Toiminnan alkuvuosina järjestöllä oli kaksi erityisen vahvaa toimialuetta: Lounais-Suomen rannikkoseutu ja Pohjois-Karjala. Itä-Suomen merkitys kasvoi hieman myöhemmin merkittäväksi. 1930-luvulla jäsenmäärä kasvoi merkittävästi myös Hämeessä ja Uudellamaalla. Suurin osa nykyään toiminnassa olevista piireistä on perustettu jo ennen toista maailmansotaa.

Vuonna 1952 lopetettiin jo vuonna 1910 perustettu Karjalan Marttapiiriliitto, joka oli sodan jälkeen saanut nimekseen Siirtomarttojen Eteläinen Piiriliitto. Helsingin suuret marttayhdistykset ovat aika ajoin ehdottaneet Helsingin oman marttapiirin perustamista. 

Piirit ovat välillä myös yhdistyneet toisiinsa. Satakunnan ja Varsinais-Suomen Martat yhdistyivät Lounais-Suomen Martoiksi vuonna 2016 ja Etelä- ja Pohjois-Savon Martoista tuli Savon Martat vuonna 2017. Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson Martat yhdistyivät Kaakkois-Suomen Martoiksi vuonna 2024. Viimeisimpänä tapahtui Pirkanmaan ja Hämeen Marttojen yhdistyminen Hämeen-Pirkanmaan Martoiksi 2025. Kainuun piiri lakkautettiin vuonna 2025 ja alueen yhdistykset siirtyvät muihin lähialueen piireihin. Vuonna 2025 piirejä oli yhteensä kymmenen.

Nykyiset piirit (päivitetty 2025) ovat järjestäytyneet seuraavasti:

## Järjestön tunnukset

Marttajärjestöllä on sen pitkän historian aikana ollut käytössä useita symboleita. Marttamerkki oli järjestön ensimmäinen yhteinen tunnus, kun se otettiin käyttöön ensimmäisen maailmansodan aikana. Merkki on hopeinen ja halkaisijaltaan 25 mm. Kuviona on M-kirjain kahden runsaudensarven keskellä. Jäsenet voivat ostaa merkin itselleen ja sen käyttö on sallittu vain järjestön jäsenille.  Merkin kiinnitysohjeiden mukaan: ”Jäsenmerkin paikka marttapaidassa on vasemmalla, rintataskun yläpuolella. Marttapukuun se kiinnitetään nappilistan yläpuolelle, jakkuun tai siviilipukuun vasemmalle puolelle rintapieleen. Kansallispuvussa merkin paikka on vasemmalla jakun tai liivin rintapielessä, ei koskaan puserossa.” Lähteiden mukaan jäsenmerkin suunnittelija oli Annie Edelfelt, joka oli taiteilija Albert Edelfeltin sisar.

Marttojen näkyvin ja tunnetuin tunnus on ruudullinen marttakangas, joka näkyy marttojen vaatteissa. Marttakangas ja ensimmäinen martta-asu julkaistiin vuonna 1936. Marttatytöille suunniteltiin oma asu 1950-luvulla. Uudistettu asu julkistettiin vuonna 1960 ja vuonna 1984 asun rinnalle tuli marttapaita, jota voi käyttää myös housujen kanssa. Vuonna 2010 kankaan ruutua muutettiin ja samoin paidan ja mekon mallia. Samassa yhteydessä myös järjestön miesjäsenet saivat oman paitansa. Järjestöasuja saavat käyttää ainoastaan martat, ja käytöstä poistettuja marttakankaisia asuja ei saa antaa kierrätykseen, kuten kirpputoreille. Marttaliitto ja -piirit vastaanottavat vanhoja järjestöasuja ja merkkejä. 

Järjestön lipun on suunnitellut Eva von Weissenberg ja se otettiin käyttöön 10. kesäkuuta 1949. Lippu luovutettiin Marttaliitolle marttapiirien lahjana järjestön valtuuskunnan kokouksessa 10. kesäkuuta 1949, kun järjestö vietti 50-vuotisjuhlavuotta. Lipussa on siniselle silkkikankaalle ommeltu hopeanharmaa marttamerkki.

Järjestölle on vuosien aikana kirjoitettu useita lauluja. Ensimmäinen varsinainen marttalaulu valmistui järjestön 10-vuotisjuhlaan vuonna 1909. Laulu oli Irene Mendelinin Karl Collanin *[[Vaasan marssi]]n* sävelmään sanoittama Martta-Yhdistyksen laulu. Toukokuussa 1915 Alli Nissinen julkaisi Emäntälehdessä ehdotuksen uudesta laulusta. Se laulettiin Juhana Ennolan tutun *[[Suomen salossa]]*&nbsp;-laulun mukaan. Lopullinen, nykyisin yleisimmin laulettava marttalaulu syntyi kuitenkin vasta huhtikuussa 1927, kun Emäntälehti julkaisi Anna Kaitilan runon *Päivä kun paistaa*. Samalla kerrottiin, että laulu lauletaan saksalaisen *Laulava leivo*&nbsp;-nimisen kansanlaulun sävelmällä. Näin nyt kolmevuotias Suomalainen Marttaliitto sai ensimmäisen virallisen laulunsa, jota järjestö käyttää edelleen. Yleensä laulusta lauletaan vain kaksi ensimmäistä säkeistöä. Marttojen 125-vuotisjuhlavuonna 2024 julkaistiin kaksi uutta marttalaulua. "Sydämen martta" -kappaleen on sanoittanut Heikki Salo ja säveltänyt Petri Laaksonen. "Hyvästä arjesta parempi maailma" -laulun on sanoittanut Anna-Mari Kaskinen ja säveltänyt niin ikään Petri Laaksonen.

## Marttojen johtajat

### Sihteerit, toiminnanjohtajat ja pääsihteerit

* 1899–1899 Annie Furuhjelm
* 1899–1904 Fanny Hult
* 1904–1906 Elin Nylander
* 1906–1910 Ester Engström
* 1910–1914 Elli Jansson
* 1914–1921 Fanny Hult
* 1921–1924 Elin Malin
* 1924–1928 Deli Lönnroth
* 1929–1929 Hanna Karttunen
* 1930–1933 Maili Laitinen
* 1933–1944 Elli Saurio 
* 1944–1947 Annikki Salomaa
* 1947–1957 Sirkka Kouki
* 1957–1968 Hilkka Halkilahti
* 1968–1969 Manja Haltia
* 1970–1982 Annikki Jäntti
* 1982–2002 Maija Riihijärvi
* 2002–2006 Pirkko Ruuskanen-Parrukoski
* 2006–2008 Merja Merasto
* 2010– Marianne Heikkilä

### Puheenjohtajat

* 1899–1900 Lucina Hagman
* 1901–1902 Cely Mechelin
* 1902–1903 Sofia Streng
* 1904–1904 Lilly Krogius
* 1904–1924 Fanny Hult
* 1924–1926 Alli Nissinen
* 1926–1933 Helmi Nylander
* 1933–1935 Helena Brander
* 1935–1953 Helena Virkki
* 1953–1969 Vieno Simonen
* 1969–1975 Saara Mikkola
* 1975–1979 Salme Holma
* 1979–1987 Raili Puhakka
* 1988–1995 Kaija Hasunen
* 1996–2003 Tytti Isohookana-Asunmaa
* 2004–2011 Merja Siltanen
* 2012–2018 Lea Sairanen
* 2018– Sirpa Pietikäinen

## Rahoitus

Vuosina 2017&ndash;2022 STEA on tukenut järjestöä yli 5,4 miljoonalla eurolla rahapeli- ja verovaroista.

## Katso myös
*Anarkistimartat
*Marttanukke
*Martanpäivä
*Pohjoismaiden Naisliitto
*Martat-lehti

## Lähteet
* 
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Marttaliiton kotisivut