open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Faustinan kylpylä

**Faustinan kylpylä** (*Faustinan termit*) oli antiikin aikainen roomalainen kylpylä Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat säilyneet nykyaikaan suhteellisen hyvin.

## Historia

Faustinan kylpylä rakennettiin roomalaisella kaudella 100-luvun jaa. puolessa välissä. Se oli omistettu keisarinna Faustinalle, joka oli keisari Marcus Aureliuksen puoliso. Faustina kävi itse Miletoksessa vuonna 164 ja rahoitti kylpylän rakentamisen. Myös Marcus Aurelius kävi Vähässä-Aasiassa samana vuonna, mutta ei ilmeisesti itse Miletoksessa.

Rakennus uusittiin oletettavasti 200-luvulla. Nykyisin se on Miletoksen arkeologisen alueen parhaiten säilynyt ja suurikokoisin raunio, ja teatterin ohella alueen huomattavimpia kohteita.

## Rakennus

Kylpylä sijaitsi lähellä Teatterisatamaa, etelään Miletoksen teatterista ja koilliseen stadionista. Rakennus ei noudattanut kaupungin asemakaavaa vaan ennemminkin rannan muotoja. Kylpylän länsiosassa oli stadioniin kytkeytynyt palaistra, jonka pihan koko oli noin 62 × 64 metriä. Sitä ympäröi yksikerroksinen pylväikkö.

Varsinaisessa kylpylärakennuksessa kokonaisuuden itäosassa sijaitsi palaistran puolella noin 80 metriä pitkä basilikan mallinen apodyterium eli kohtaamissali ja vaatteidenvaihtotila. Sen kummallakin sivulla oli 13 pientä kammiota. Salin pohjoispuolella sijaitsi niin kutsuttu Muusien huone, joka oli omistettu keisarikultille, ja eteläpuolella tepidarium eli lämpimien kylpyjen huone. Näiden itäpuolella sijaitsi ensin kolme frigidariumia eli kylmien kylpyjen huonetta; sitten kaksi caldariumia eli kuumien kylpyjen huonetta, joista suurikokoisempi oli kylpylän keskussali ja kooltaan noin 27,3 × 14,9 metriä; sekä kaksi sudatoriumia. Caldariumien ympärillä sijaitsi lämmitysteknisiä huoneita.

Kylpylän raunioista on löydetty useita veistoksia. Tunnetuimpiin kuuluu Apollonia ja muusia esittävä veistosryhmä, jonka säilyneet osat ovat nykyisin Istanbulin arkeologisessa museossa.


Tiedosto:The Bath of Faustina.jpg|Kylpylän raunioita.
Tiedosto:Miletus bath of Faustyna RB 3.jpg|Kylpylän raunioita.
Tiedosto:Baths of Faustina at Miletus -Frigidarium.jpg|Frigidarium.
Tiedosto:DSC04514b Istanbul - Museo archeol. - Apollo citaredo e le Muse, sec. II dC - da Mileto - Foto G. Dall'Orto 28-5-2006.jpg|Apollon ja muusat. Istanbulin museo.
Tiedosto:Miletus Museum - Sculpture from Baths of Faustina.jpg|Veistos kylpylästä. Miletoksen museo.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Itämerenkampela

**Itämerenkampela** (*Platichthys solemdali*) on oikeasilmäkampeloiden (Pleuronectidae) heimoon kuuluva kalalaji. Helsingin yliopiston tutkijat tunnistivat ja nimesivät sen vuonna 2018. Se on Itämeren ainoa endeeminen kalalaji ja toiseksi ainoa endeeminen eliölaji. Aiemmin se on yhdistetty tavalliseen kampelaan (*Platichthys flesus*), jonka kanssa se on ulkonäoltään hyvin samanlainen. Ne voidaan erottaa toisistaan vain joko tutkimalla geenejä tai niiden munien ja siittiösolujen perusteella. Lisäksi itämerenkampela kutee munansa merenpohjalle, kun taas tavallisen kampelan munat kelluvat avovedessä. Itämerenkampelan tieteellinen lajinimi *solemdali* on annettu tutkija Per Solemdalin mukaan.

## Lähteet
Dopentakontaani

**Dopentakontaani** eli **n-dopentakontaani** (C52H106) on 52-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Dopentakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)50CH3, moolimassa 731,398&nbsp;g/mol, sulamispiste 90-93&nbsp;°C, kiehumispiste 587,6&nbsp;°C, leimahduspiste 527&nbsp;°C, tiheys 0,824&nbsp;g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,460 ja CAS-numero 7719-79-1.

## Aiheesta muualla
*PubChem: Dopentacontane 
*GuideChem: Dopentacontane 
*Royal Society of Chemistry, ChemSpider: Dopentacontane
Capiton kylpylä

**Capiton kylpylä** oli antiikin aikainen roomalainen kylpylä Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Capiton kylpylä rakennettiin roomalaisella kaudella ensimmäisen vuosisadan alussa, oletettavasti keisari Claudiuksen aikana eli vuosien 41–54 jaa. välillä. Näin se oli Miletoksen varhaisin roomalainen kylpylä, ja edelsi näin muun muassa tunnetumpaa Faustinan kylpylää. Kylpylän rakennutti sen raunioista löydetyn piirtokirjoituksen mukaan Cnaeus Vergilius Capito, jolla oli tuohon aikaan virka Vähässä-Aasiassa. Rakennus on saanut tästä nykyisin käytetyn nimensä.

Kylpylä sijaitsi Delfinionin ja Eudemoksen gymnasionin välissä itään Miletoksen Pohjoisesta agorasta. Sen koko oli noin 96 × 40 metriä. Rakennuskokonaisuuden länsiosassa oli palaistra, jonka koko oli noin 39 × 40 metriä. Sitä ympäröi pohjois-, länsi- ja eteläsivulta kaksikerroksinen joonialaista tyyliä edustanut stoa eli pylväshalli, kun taas itäsivulta oli uima-allas. Rakennuskokonaisuuden itäosassa eli palaistran itäpuolella sijaitsi kolmilaivainen kylpylärakennus. Tärkein oli keskimmäinen laiva, jossa sijaitsivat apodyterium eli vaatteidenvaihtoaula sekä tepidarium eli lämpimien kylpyjen osasto ja caldarium eli kuumien kylpyjen osasto.

## Lähteet
Joonialainen stoa

**Joonialainen stoa** on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta stoasta eli pylväshallista Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Stoa rakennettiin roomalaisella kaudella Flaviusten hallitsijasuvun aikana eli vuosien 69–96 jaa. välillä, ja sitä muutettiin vielä keisari Trajanuksen aikana vuosien 98–117 jaa. välillä. Se sijaitsi Miletoksen keskustassa kaupungista Didymaan johtaneen niin kutsutun Pyhän tien alkupään itälaidalla, ja se oli rakennettu Capiton kylpylän ja Eudemoksen gymnasionin etupuolelle. Se muodosti näin Pyhän tien itäpuolisen pylväikön, siinä missä lännenpuoleinen pylväikkö kytkeytyi kaupungin Pohjoiseen agoraan.

Stoan pituus oli noin 100 metriä ja syvyys noin 14 metriä. Se edusti joonialaista tyyliä, mistä se on saanut nykyisen nimensä, ja sen kadun puolen julkisivussa arvioidaan olleen 35 pylvästä. Se oli rakennettu suhteellisen korkealle, seitsenportaiselle krepidomalle. Pylväikön takana oli rivissä 19 huonetta. Sieltä oli pääsy myös Capiton kylpylään.

Pieni osa stoasta, mukaan lukien neljä joonialaista pylvästä ja seinää, on kunnostettu alkuperäiselle paikalle. Sellaisena rakennus on nykyisin Miletoksen arkeologisen alueen näyttävimpiä kohteita. Vuodenajasta riippuen rauniot ovat välillä tulvaveden vallassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kalabaktepen temppeli

**Kalabaktepen temppeli** (*Kalabak Tepen temppeli*) on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen alkuperäistä nimeä ja kohdejumaluutta ei tunneta.

Niin kutsuttu Kalabaktepen temppeli rakennettiin arkaaisen kauden loppupuolella noin vuonna 525 eaa. Sitä ei ole kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Temppeli on saanut nimensä siitä, että se sijaitsi nykyisin nimellä Kalabaktepe (myös Kalabak Tepe) tunnetulla kukkulalla Miletoksen niemen lounaispuolella. Siellä oli Miletoksen asutuksen keskittymä jo geometrisella kaudella, ja se toimi kaupungin vanhana akropoliina.

Temppeli oli pienikokoinen ja edusti joonialaista tyyliä. Sen mitat olivat noin 6,8 × 8,7 metriä, ja se avautui etelään päin. Temppelissä oli pronaos ja naos eli cella. Pronaoksen anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä (*[[distylos in antis]]*).

Temppelissä oli terrakotasta tehdyt koristellut simat. Myös antefiksit oli tehty terrakotasta ja koristeltu medusan- ja leijonanpäillä ja lootuksenkukilla.

## Lähteet
Läntinen agora

**Läntinen agora** oli antiikin aikainen agora eli tori ja kauppapaikka Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Läntinen agora rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se oli näin kolmas ja nuorin Miletoksen agoroista Pohjoisen ja Eteläisen agoran jälkeen. Se sijaitsi Teatterisataman eteläpuolella, ja oli näin rakennettu alueelle, joka oli aiemmin ollut klassisen kauden kaupunkikaavan ulkopuolella.

Agora oli suorakulmainen ja sen pituus itä-länsisuunnassa oli noin 191 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 79 metriä. Aukio oli ympäröity pohjois-, länsi- ja eteläsivulta joonialaista tyyliä edustaneilla stoilla eli pylväshalleilla. Itäsivulla, josta agora oli avoin, oli propylon-sisäänkäyntiportti. Se julkisivussa oli itäpuolella kaksi ja länsipuolella neljä joonialaista pylvästä.

Agoran eteläpuolella sijaitsi Athenen temppeli ja länsipuolella Eumenes II:n gymnasion ja stadion.

## Lähteet
Architectsin diskografia

**[[Architects]]** on brittiläinen metalcore-yhtye Brightonista, East Sussexista.

## Albumit
* Nightmares (2006)
* Ruin (2007)
* Hollow Crown (2009)
* The Here and Now (2011)
* Daybreaker (2012)
* Lost Forever *//* Lost Together (2014)
* All Our Gods Have Abandoned Us (2016)
* Holy Hell (2018)
* For Those That Wish to Exist (2021)
* The Classic Symptoms of a Broken Spirit (2022)
* The Sky, the Earth & All Between (2025)

## Livealbumit
* For Those That Wish To Exist at Abbey Road (2022)

## EP:t
* Architects & Dead Swans (split Dead Swansin kanssa) (2008)

## Singlet

## Videoalbumit
* One Hundred Days (2013)

## Musiikkivideot

* In the Deset (2006)
* Always (2008)
* You'll Find Safety (2008)
* Buried at Sea (2008)
* Early Grave (2008)
* Follow the Water (2009)
* We're All Alone (2009)
* Day in Day Out (2010)
* Learn to Live (2011)
* Heartburn (2011)
* Delete, Rewind (2011)
* Devil's Island (2011)
* Alpha Omega (2012)
* These Colours Don't Run (2012)
* Even If You Win, You're Still a Rat (2012)
* Black Blood (2013)
* Naysayer (2014)
* Broken Cross (2014)

* Gravedigger (2014)
* A Match Made in Heaven (2016)
* Gone with the Wind (2016)
* Downfall (2016)
* Grafity (2017)
* Doomsday (2017)
* Hereafter (2018)
* Royal Beggars (2018)
* Modern Misery (2018)
* Death is Not Defeat (2018)
* Animals (2020)
* Black Lungs (2020)
* Dead Butterflies (2021)
* Meteor (2021)
* When We Were Young (2022)
* Tear Gas (2022)
* Deep Fake (2022)
* A New Moral Low Ground (2022)
* Seeing Red (2023)
* Whiplash (2024)

## Lähteet
Miletoksen stadion

**Miletoksen stadion** oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Siitä ei ole säilynyt nykaikaan paljoakaan.

## Historia

Stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 166 eaa. Sen rakennutti oletettavasti Eumenes II, johon viittaa eräs raunioista löydetty piirtokirjoitus. Stadion sopii kaupungin asemakaavaan niin hyvin, että on arveltu, että sille olisi jätetty tilaa jo kaupungin uudessa asemakaavassa heti jälleenrakentamisen yhteydessä vuonna 479 eaa. Stadioniin tehtiin muutoksia ja lisäyksiä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja roomalaisella kaudella vielä 100–200-luvuilla jaa. Varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla stadiumista tuli osa kaupungin uutta kaupunginmuuria.

## Rakennus

Stadion sijaitsi Miletoksen niemen länsiosassa etelään Teatterisatamasta. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa. Stadionin urheilukenttä oli suorakulmainen, ja sen pituus oli noin 192,3 metriä ja leveys noin 29,6 metriä. Pituus oli näin vaadittua stadioninmittaa eli 600 jalkaa suurempi, kun taas leveys oli tasan 100 jalkaa. Koko vastaa Olympian stadionin kokoa. Olympian stadionin lisäksi Efesoksen stadion on muistuttanut myös Epidauroksen ja Prienen stadioneita.

Stadionin pohjoissivun katsomossa oli 20 penkkiriviä, jotka nousivat 8–9 metrin korkeuteen. Stadionin juoksuradan lähtöporttijärjestelmästä on säilynyt jäänteitä, mutta sen tarkkaa toimintaperiaatetta ei tunneta. Stadionin länsipäässä oli propylon-porttirakennelma, joka edusti joonialaista tyyliä. Siinä oli anta-seinien välissä kaksi pylvästä.

Stadionin länsipuolella sijaitsi samaan rakennuskokonaisuuteen kuulunut niin kutsuttu Eumenes II:n gymnasion. Se yhdistyi stadioniin jo mainitun propylonin kautta. Stadionia, gymnasionia ja propylonia kunnostettiin Rooman keisarikaudella 100-luvun alkupuolella jaa. 200-luvulla jaa. stadionin itäpäähän rakennettiin suurikokoinen korinttilaisilla pylväillä varustettu porttirakennus, jossa oli kahdeksan pylvästä kahdessa rivissä.

## Lähteet
Pohjoinen agora

**Pohjoinen agora** oli antiikin aikainen agora eli tori ja kauppapaikka Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se muodosti kaupungin kaupallisen keskustan.

## Historia

Pohjoinen agora oli Miletoksen agoroista vanhin, ja sen paikka varattiin jo kaupungin jälleenrakentamisen yhteydessä klassisen kauden alussa vuonna 479 eaa. Aukiota ympäröineet rakennukset tehtiin kahdessa päävaiheessa. Agoran rakentaminen alkoi myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350 eaa. sen jälkeen, kun sen pohjoispuolelle oli rakennettu niin kutsuttu Sataman stoa eli pylväshalli. Suunnilleen samoihin aikoihin rakennettiin agoran pohjoisempi stoa. Agoran eteläisempi stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 160 eaa. Itäsivu suljettiin rakennuksilla vasta roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa. Rakennusten ajoitus perustuu niiden tyyliin ja rakennustekniikkaan, mutta niitä ei ole voitu ajoittaa piirtokirjoitusten avulla.

## Rakennukset

Pohjoinen agora sijaitsi Miletoksen niemen keskellä lähellä Leijonasatamaa. Agora oli suorakulmion muotoinen ja sen koko oli noin 50 × 87,5 metriä. Aukiota reunusti kaksi L-kirjaimen muotoista yksilaivaista stoaa. Stoista toinen käsitti agoran pohjoissivun ja länsisivun pohjoisosan, ja sen pohjoissiiven pituus oli noin 50,7 metriä ja länsisiiven pituus noin 39,1 metriä. Siipien syvyys oli noin 5,9–6 metriä. Toinen stoa käsitti agoran eteläsivun ja länsisivun eteläosan, ja sen eteläsiiven pituus oli noin 58,3 metriä ja länsisiiven pituus noin 45,6 metriä. Siipien syvyys oli noin 6,9–7,1 metriä. Pohjoisstoan kummassakin siivessä oli myymälätiloja. Stoien pylväät edustivat doorilaista tyyliä.

Agoran länsisivun keskellä sijaitsi pieni joonialaista tyyliä edustanut prostyyli temppeli, jossa oli pronaos ja naos, ja jonka julkisivussa oli neljä pylvästä. Agoran keskellä sijaitsi alttari. Aukion luoteisosassa sijaitsi 400-luvulla eaa. pystytetty stele, jossa oli niin kutsuttu ”Veripiirtokirjoitus”, joka tuomitsi kaupunkia Joonian kapinan aikaan hallinneet oligarkit.

Itäsivulta agora oli alun perin avoin. Myöhemmin itäsivulle rakennettiin muuri ja sittemmin myymälätiloja. Agoran lounaislaidalla sijaitsi Miletoksen Prytaneion. Agoran eteläpuolella sijaitsi puolestaan Buleuterion ja sen eteläpuolella Eteläinen agora. Agoran itäpuolelta kulki Pyhä tie, sen toisella puolella sijaitsi niin kutsuttu Joonialainen stoa.

## Lähteet
Poseidonin alttari (Miletos)

**Poseidonin alttari** oli antiikin aikainen Poseidon Enipeukselle omistettu alttari lähellä Miletosta ja Didymaa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

## Historia

Poseidonin alttari rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575 eaa. Se on ajoitettu rakennusteknisten yksityiskohtien perusteella. Ne muistuttavat jossakin määrin arkaaisen kauden Artemiin temppelin yksityiskohtia Efesoksessa. Strabonin mukaan alttaripaikan olisi perustanut jo Neileus, joka oli kreikkalaisessa mytologiassa Miletoksen perustaja. Tämä kertoo ehkä lähinnä siitä, että paikan kultti oli hyvin vanhaa alkuperää.

Alttari pysyi löytöjen perusteella käytössä hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle saakka, mutta sitä ei ilmeisesti muutettu eikä kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Sen oletetaan vaurioituneen maanjäristyksessä bysanttilaisella kaudella eli keskiajalla. Tämän jälkeen alttarin kivet joko käytettiin suurimmaksi osaksi uudelleen tai ne huuhtoutuivat mereen.

## Rakennelma

Alttari sijaitsi Poseidonille omistetun Poseidionin (, ) niemen eli nykyisen Tekagaçin niemen kärjessä Miletoksen eteläpuolella, noin seitsemän kilometriä lounaaseen Didymasta. Alttarirakennelma oli suorakulmainen, ja koostui alttaripengerryksestä ja sen itäsivulla olleesta varsinaisesta uhrialttarista. Pengerryksen pitkien sivujen (pohjois- ja eteläsivu) pituus oli noin 11,1 metriä ja lyhyiden sivujen noin 9,5 metriä. Uhrialttarin koko oli noin 1,8 × 3 metriä. Se suuntautui itään päin. Alttaripengerrykselle johti lännen puolelta kuusiaskelmaiset noin 8,4 metriä pitkät ja 6,5 metriä leveät portaat.

## Lähteet
Serapeion (Miletos)

**Serapeion** () eli **Serapiksen temppeli** oli antiikin aikainen Serapikselle omistettu kreikkalainen temppeli Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

## Historia

Serapeion rakennettiin myöhemmällä roomalaisella kaudella 200-luvulla jaa., mahdollisesti keisari Aurelianuksen aikana vuosien 270–275 välillä. Ainakin osan siitä on piirtokirjoituksen perusteella lahjoittanut Julius Aurelius Menekles (Menecles). Temppelin olemassaolon Miletoksessa on kuvattu heijastelevan enemmänkin Rooman valtakunnan luonnetta kuin kaupungin varsinaista uskonnollista elämää.

Temppelin Serapiksen kultti oli täsmällisemmin Zeus Serapiksen kultti, joka oli peräisin hellenistiseltä kaudelta Ptolemaios I:n ajalta. Tämä puolestaan yhdistettiin roomalaisella kaudella Septimius Severuksen aikana auringonjumala Helioksen kulttiin, ja nähtiin lopulta eräänlaisena Pantheoksena, joka edusti kaikkien jumalten voimaa.

## Rakennus

Serapeion sijaitsi Miletoksen Eteläisen agoran länsipuolella lähellä sen suurta varastohuonetta. Temppeli oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa, ja sen sisäänkäynti oli eteläpäässä. Temppeli koostui pronaoksesta ja naoksesta eli cellasta. Pronaos oli oikeastaan tetrastyyli (eli nelipylväinen) prostyyli portiikki, jonka pylväät edustivat kompositatyyliä, ja joka oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle. Pronaos oli rikkaasti koristeltu reliefeillä, jotka esittivät eri jumalia. Päätykolmiossa oli kuvattuna Serapis-Helios.

Temppelin naoksen koko oli noin 22,5 × 12,5 metriä. Kaksi viiden joonialaisen pylvään riviä jakoi sen sisältä kolmeen laivaan. Tämä teki rakennuksesta jossakin määrin basilikan mallisen. Kulttipatsas sijaitsi cellan pohjoispäässä olleella kolmiportaisella jalustalla.

Temppelin lähellä sijaitsi Vitruviuksen mukaan erillinen Isikselle omistettu temppeli.

## Lähteet
Les Mirages

**Les Mirages** oli helsinkiläinen rockyhtye, joka toimi vuosina 1963–1965. Se aloitti toimintansa Töölön yhteiskoulussa The Sharks -nimellä vuonna 1962.

Les Miragesin perustivat Rainer Lindgren (laulu, rummut), Heikki "Hector" Harma (soolokitara), Sakari Lehtinen (komppikitara) ja Arto Tonteri (basso). Harman tilalle tuli ennen levyttämistä vuonna 1964 Seppo Nikulainen. Myös The Saintsissa soittanut Matti Mustonen oli mukana yhtyeessä sen toiminnan loppuvaiheessa.

## Tuotanto
**Singlet**

Uncle Rock / She'll Be Mine (1964, Polydor 54 901)

Onko rakkauteni turhaa / Nyt on kaikki ohitse (1964, Polydor 54 904)

## Lähteet

* Harma, Heikki: *Hector – Asfalttihippi*, s. 73. Otava, 2017. .
* Finnish Rock'n'roll  -sivusto
El Tigre

**El Tigre** on kaupunki Venezuelassa Anzoáteguin osavaltiossa. Se on Oficinan öljykenttien liike-elämän keskus. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli vajaat 180&nbsp;000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Asking Alexandrian diskografia

**[[Asking Alexandria]]** on brittiläinen vuonna 2008 perustettu  metalcore-yhtye North Yorkshirestä.
## Studioalbumit
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Livealbumit
* 

## EP:t
* 
* 
* 
* 

## Remixalbumit
* Stepped Up and Scratched (2011)

## Singlet

* Final Episode (Let's Change the Channel) (2009)
* Not the American Average (2011)
* Run Free (2012)
* The Death of Me (2013)
* Killing You (2013)
* Break Down the Walls (2013)
* Movingg On (2014)
* Someone, Somewhere (Popkong Remix) (2015)
* I Wont  Give In (2015)
* Undivided (2015)
* The Black (2016)
* Here i Am (2016)

* Into the Fire (2017)
* Alone in a Room (2018)
* Vultures (2019)
* The Violence (2019)
* They Don't Want What We Want (And They Don't Care) (2020)
* Antisocialist (2020)
* Down To Hell (2020)
* House on Fire (2020)
* Alone Again (2021)
* Never Gonna Learn (2022)
* Faded Out (2022)
* Dark Void (2023)

## Musiikkivideot

* Final Episode (Let's Change the Channel) (2009)
* A Prophecy (2010)
* If You Can't Ride Two Horses at Once... You Should Get Out of the Circus (2010)
* Closure (2011)
* To the Stage (2011)
* Not the American Average (2011)
* Reckless & Relentless (2012)
* Dear Insanity (2012)
* Breathless (2012)
* The Death of Me (Rock mix) (2013)
* Run Free (2013)
* Killing You (2013)
* Moving On (2014)
* I Won't Give In (2015)
* The Black (2016)

* Let it Sleep (2016)
* Here I Am (2016)
* Into the Fire (2017)
* Alone in  a Room (2018)
* Vultures (2018)
* The Violence (2019)
* Antisocialist (2020)
* House on Fire (2020)
* Alone Again (2021)
* Never Gonna Learn (2021)
* Faded Out (2022)
* See What's on the Inside (2022)
* Dark Void (2023)
* Psycho (2023)
Nymfaion (Miletos)

**Nymfaion** oli antiikin aikainen nymfaion eli nymfeille omistettu lähdekaivo Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

## Historia

Nymfaionin rakennutti siinä olleen latinankielisen piirtokirjoituksen mukaan Marcus Ulpius Traianus. Tämä oli keisari Trajanuksen isä ja toimi Asian provinssin prokonsulina keisari Tituksen aikana 79–81 jaa. Piirtokirjoitus on kuitenkin tehty vasta Trajanuksen aikana. Trajanus kävi itse Miletoksessa vuonna 114, ja joskus Nymfaion mainitaan hänen rakentamakseen. Toinen, kreikankielinen piirtokirjoitus ilmoittaa, että Nymfaionia kaunistettiin vielä keisari Gordianus III:n aikana 241–244.

## Rakennus

Nymfaion sijaitsi Miletoksen keskusaukion itälaidalla vastapäätä Buleuterionia, pohjoispuolisen Eudemoksen gymnasionin ja etelänpuolisen Eteläisen agoran välissä. Nymfaionin leveys oli noin 20,3 metriä. Sen taustarakennus oli kolmikerroksinen ja jäljitteli roomalaisen teatterin taustaseinää (*[[scaenae frons]]*). Jokaisessa kerroksessa oli vuorotellen neljä tai viisi syvennystä sekä *[[aedicula]]a* eli pienen temppelin näköistä veistoskomeroa, niin että jokaisen syvennyksen päällä oli aedicula ja aediculan päällä syvennys. Jokaisessa syvennyksessä ja aediculassa oli jonkun jumalan tai muun hahmon patsas. Yhteensä patsaita oletetaan näin olleen 27. Veistoksina esiintyivät ainakin Zeus, Hera, Athene, Leto, Artemis, Apollon ja Dionysos.

Nymfaionissa edessä oli vesiallas, jonka koko oli noin 16,2 × 6,4 metriä, ja sen edessä alempana pienempi allas, josta vettä saattoi ammentaa astioihin. Vesi virtasi altaaseen yhdeksästä syvennyksestä. Vesialtaan sivuilla oli taustaseinästä työntyvät kaksikerroksiset siipirakennukset, mikä teki rakennuksen pohjakaavasta U-kirjaimen muotoisen. Siipirakennuksissa oli pelkät pylväät ilman taustaseinää.

Nymfaionin alaosasta on säilynyt huomattava osa, ja myös paljon sen muita rakennuskiviä on edelleen paikalla. Rakennuksessa olleita veistoksia on Istanbulissa sekä Pergamon-museossa Berliinissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Petri Lahti

**Petri Lahti** (s. 1965 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.

Lahti on työskennellyt vuodesta 1999 lähtien toimittajana *[[Ilta-Sanomat|Ilta-Sanomissa]]* ja *[[Urheilulehti|Urheilulehdessä]]*. Sitä ennen hän työskenteli *[[Veikkaaja]]ssa* ja Yleisradion teksti-TV:ssä.

Lahti kirjoitti vuonna 2019 pikaluistelija Mika Poutalan elämäkerran *Muutaman sadasosan tähden* ja 2018 yhdessä Leonard Jägerskiöld Nilssonin kanssa tietokirjan *Jalkapallon seuravaakunat.*

Hän toimi esimiehenä ja toimittajana *Ilta-Sanomien* vuonna 2019 julkaisemassa *Bensaa suonissa* -bookzinessä ja vuonna 2005 rock-yhtye Hurriganesia käsittelevässä erikoislehdessä. Hän kirjoitti vuonna 2023 myös Hurriganesia käsittelevän tietokirjan *Houlama! Hurriganes päivä päivältä 1971–1984.*

Lahti osallistui lisäksi kirjoittajana *Cover Art – Eläköön vinyyli!* -tietokirjan tekemiseen vuonna 2016 ja vastasi muusikko Jimi Hendrixin vuonna 2020 ilmestyneen elämäkertakirjan Suomi-osuudesta.

Lahti on valittu vuoden jalkapallotoimittajaksi 2002.

## Teokset
* *Jalkapallon seuravaakunat*. Helsinki: 2018. .
* *Mika Poutala – Muutaman sadasosan tähden*. Helsinki: 2019. .
* *Veljeni Jimi Hendrix (kirjan Suomen vierailuosuus)*. Helsinki: 2020. .
* *Litmanen – Kympin matkassa (Juha Kanervan kanssa)*. Helsinki: 2021. .
* *Kirka – Hetki lyö.* Helsinki: 2022. .
* *Kansa taisteli – Rajuimmat taistelut (koonnut)*. Helsinki: 2023. .
* *Houlama! Hurriganes päivä päivältä 1971-1984.* Helsinki: 2023. .
* *Rolling Stones – 60 vuotta Rollareita*. Helsinki: 2024. .
* *Hanoi Rocks päivä päivältä.* Helsinki: 2024. .

* *Kansa taisteli - Kun vierestä vietiin (koonnut).* Helsinki: 2025. .
* *Liverpoolin legendat (osakirjoittaja).* Helsinki: 2025. .
* *Fiftarit - Unohtumaton ilmiö 1977-1983.* Helsinki: 2025. .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Petri Lahti Minerva kustannuksen sivulla
Almamy Sylla

**Almamy Sylla** (10. syyskuuta 1926 Bamako – 5. heinäkuuta 2007 Bamako) oli malilainen hallintovirkailija ja poliitikko.

Sylla palveli Ranskan laivastossa, valmistui ylioppilaaksi Dakarissa ja suoritti maatalouden taloustieteen tutkinnon Pariisin yliopistossa sekä hallintotieteiden ja kansainvälisten suhteiden tutkinnon Dakarin yliopistossa. Vuosina 1953–1959 hän työskenteli Ranskan Länsi-Afrikan maatalouskoulun johtajana Sikassossa. Sylla toimi presidentti Modibo Keïtan taloudellisena neuvonantajana ja ulkoministeriön osastopäällikkönä vuosina 1960–1963.

Vuosina 1963–1967 Sylla työskenteli Yhdistyneiden kansakuntien Afrikan talouskomitean sihteerinä Addis Abebassa. Sen jälkeen hän toimi YK:n teollistamisjärjestön sihteerinä New Yorkissa valmistellen sen siirtymistä Wieniin.

Vuonna 1978 Sylla siirtyi YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön osastopäälliköksi Roomaan. Vuoden 1984 jälkeen hän toimi muun muassa Afrikan kehityspankin, Ecobankin ja Länsi-Afrikan pankin BIAO:n tehtävissä.

Presidentti Moussa Traorén hallinnon kaaduttua vuonna 1991 Sylla toimi Rassemblement pour la démocratie et le progrès (RDP) -puolueen johtajana. Hän osallistui vuoden 1992 presidentinvaaleihin saaden 9,4 prosenttia ensimmäisen kierroksen äänistä. Vuonna 1997 Sylla toimi vaaleja boikotoineen oppositiopuolueiden yhteenliittymän COPPO:n puheenjohtajana. Vuoden 2002 presidentinvaaleissa hän sai vain 0,57 prosenttia äänistä. Sylla vetäytyi politiikasta vuonna 2006, jolloin hänestä tuli RDP:n kunniapuheenjohtaja.

## Lähteet
Georg Salonius

**Georg Gustaf Salonius** (2. helmikuuta 1705 Nauvo – 13. helmikuuta 1760 Turku) oli  Turun hovioikeuden aktuaari, joka painatti ensimmäisen suomenkielisen lakikirjan *[[Ruotzin waldacunnan laki]]*.

Georg Saloniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Salonius ja Anna Gerdzlovius ja puoliso vuodesta  1748 Anna Margareta Koch (k. 1800). Salonius opiskeli Turun katedraalikoulussa ja tuli ylioppilaaksi 1727. Turun hovioikeuden auskultantti hänestä tuli 1739, pankinkamreeri valtiosäätyjen pankissa 1744 ja Turun hovioikeuden aktuaari 1746. Salonius omisti Sairialan kartanon Hauholla. Hänen painattamansa vuoden 1734 lain suomennos, jonka oli laatinut Samuel Forseen ja tarkastanut Erik af Palén, ilmestyi vuonna 1759.

## Lähteet
Janne Nisonen

**Janne Nisonen** on suomalainen viulisti ja kapellimestari.

Nisonen aloitti viuluopintonsa 4-vuotiaana Kokkolassa ja eteni myöhemmin Sibelius-Akatemiaan sekä Edsbergin kamarimusiikki-instituuttiin (Tukholma). Sibelius-Akatemiassa hän on opiskellut myös orkesterinjohtoa Hannu Linnun ja Atso Almilan johdolla. Vuonna 2016 hän sai nimityksen kaksivuotiskaudelle Pori Sinfoniettan pääkapellimestariksi. Nisonen on johtanut myös muiden muassa Radion sinfoniaorkesteria, Helsingin kaupunginorkesteria, Deutsche Kammerphilharmonie Bremeniä, Avanti!-kamariorkesteria ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteria.

Viulistina Nisonen on toiminut Tapiola Sinfoniettan ensimmäisenä konserttimestarina ja vieraillut konserttimestarina monissa muissa eurooppalaisissa orkestereissa. Vuonna 2008 hän oli mukana perustamassa Jousia Ensembleä. Hän on tehnyt monia levytyksiä ja vieraillut säännöllisesti kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla. Hänen instrumenttinsa on Nicolo Gaglianon vuoden 1751 viulu, jonka hänelle lainasi LähiTapiola.

## Lähteet
Mattilanperä (Alavieska)

**Mattilanperä** eli **Mattila** on Alavieskassa sijaitsevan Kähtävän kylän osakylä. Sen asutus syntyi vuonna 1759 perustetun kruunun uudistilan maille, jonne siirrettiin vanhoja rakennuksia Kähtävästä. Mattilanperän viidestä tilasta viimeisin on syntynyt toisen maailmansodan jälkeen. Mattilanperän rakennukset ovat tiiviinä ryhmänä kylätien mutkassa, ja taloryhmä edustaa Pohjanmaan jokilaaksokylien takamaille 1700-luvulla syntyneitä kruununtiloja ja on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

## Sijainti ja kylä
Mattilanperä kuuluu Kähtävänojan varteen keskittyneeseen Kähtävän kylään. Mattilanperän taloryhmä edustaa Pohjanmaan jokilaaksokylien takamaille 1700-luvulla syntyneitä kruununtiloja. Kylän rakennustavaltaan vanhakantaiset rakennukset ovat hyvin säilynyt esimerkki 1700-luvun suomalaisesta talonpoikaisrakentamisesta. Mattilanperä on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Mattilanperän rakennuskanta on sijoittunut tiiviiksi ryhmäksi kylätien mutkaan. Tie kulkee asuinpihojen ja talouspihojen välistä. Asuinpihassa on kolme punamultaista asuinrakennusta. Vanhin asuinrakennuksista on Koivisto. 1700-luvulla rakennettu hirsirakennus oli mahdollisesti alkujaan savupirtti. Niin kutsuttu ylätupa on vuodelta 1879. Siinä on viisikulmainen kuisti ja toinen myöhemmin rakennettu kuisti. Sisätiloissa on säilynyt keltalasitteinen kaakeliuuni ja leivintupa. Talouspihan yli 30 rakennuksesta kivinavetat ovat vanhimpia. Luonnonkivestä ladotut navetat ovat 1700-luvulta. Rakennuskeskittymän ulkopuolella oleva jalka-aitta on vuodelta 1763.

## Historia
Kähtävään Kähtävänojan varrelle syntyi pysyvää asutusta 1400-luvun lopulla. Kylässä oli 1500-luvulla neljä taloa. Niistä vanhin jaettiin vuonna 1580. Jaosta muodostui seitsemän kyläkuntaa, muiden muassa Mattila. Mattilan eli Mattilanperän asutus syntyi vuonna 1759 perustetun kruunun uudistilan maille, jonne siirrettiin vanhat rakennukset Kähtävästä. Tila sai kuuden vuoden verovapauden, jota jatkettiin useita kertoja. Verotuksen piiriin tila joutui vuonna 1837, ja perintötilaksi se lunastettiin vuonna 1897.

Mattilanperän viides tila muodostettiin toisen maailmansodan jälkeen. Itsenäinen tila syntyi alueen eteläosaan.

## Lähteet
Chico Bouchikhi

**Chico Bouchikhi**, syntyjään **Jahloul Bouchikhi**, (s. 13. lokakuuta 1954) on ranskalainen muusikko ja Gipsy Kings -yhtyeen yksi perustajajäsenistä.

Bouchikhin isä oli marokkolainen ja äiti algerialainen. Hän tutustui Camarguessa Etelä-Ranskassa Reyesin perheeseen. José Reyes oli laulaja, joka esiintyi serkkunsa, flamencokitaristi Ricardo Baliardon kanssa. Vuonna 1974 José Reyes perusti Los Reyes -yhtyeen neljän poikansa ja Baliardon suvun serkkujen kanssa. Bouchikhi oli Reyesien mukana ja alkoi seurustella José Reyesin tyttären Marthe Reyesin kanssa.

Vuonna 1979 José Reyesin kuoleman jälkeen Bouchikhi ehdotti yhtyeen nimen muuttamista Los Reyesista Gipsy Kingsiin. Chico Bouchikhi oli Gipsy Kingsin menestyskappaleiden ”Djobi, djoba”, ”Bamboléo” ja ”Soy” yksi kirjoittajista.

Bouchikhin mukaan hänet syrjäytettiin Gipsy Kingsistä vuonna 1991. Bouchikhi muodosti oman yhteen Chico & The Gypsies. Alkuperäiset Gipsy Kings -yhtyeen jäsenet Bouchikhi sekä Paul, Patchai ja Canut Reyes palasivat yhteen parikymmentä vuotta eron jälkeen ja ovat esiintyneet nimellä The Original Gypsies.

Heinäkuussa 1973 Israelin tiedustelupalvelu Mossad murhasi hänen veljensä Ahmed Bouchikhin Lillehammerissa. Mossad erehtyi pitämään Ahmed Bouchikhia Mustan syyskuun terroristina Ali Hassan Salamehina. 

Chico Bouchikhi nimitettiin Unescon hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 1996.  Hänelle myönnettiin Taiteen ja kirjallisuuden ritarikunnan ritarimerkki vuonna 2000.

## Lähteet
Cory Michael Smith

**Cory Michael Smith** (s. 14. marraskuuta 1986) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan yhdysvaltalaisessa rikossarja *[[Gotham (televisiosarja)|Gothamissa]]*.

## Yksityiselämä
Smith kasvoi Ohion Columbuksessa ja hän valmistui Hilliard Darby High Schoolista vuonna 2005. Maaliskuussa 2018 hän kertoi olevansa seksuaalisuudeltaan queer.

## Filmografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Virva Puumala

**Virva Puumala os.** Mathlin (s. 1990) on suomalainen sopraano. Hän voitti vuonna 2018 pianisti Juho Lepistön kanssa Helsinki Lied -kilpailun ensipalkinnon. Lisäksi hän on edennyt finaaliin Kangasniemen laulukilpailussa kesällä 2017 ja voittanut Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut vuonna 2019.

Puumala on liedin ohella tulkinnut oopperaa ja oratorioita. Hän on työskennellyt useiden suomalaisorkestereiden kanssa. Hänen oopperaroolejaan ovat olleet Rita (Gaetano Donizetti: *[[Rita (ooppera)|Rita]]*), Despina (Wolfgang Amadeus Mozart: *[[Così fan tutte]]*), Kaarina (Tapio Tuomela: *[[Neljäntienristeys (ooppera)|Neljäntienristeys]]*), Aurora (Jukka Linkola: *[[Abrahamin pidot]]*) ja Ester (Jouko Tötterström: *[[Kotiin]]*).

Puumala sai vuonna 2016 Oulussa maisterinarvon musiikkikasvatuksessa. Hän alkoi suorittaa vuonna 2017 toista maisterintutkintoa laulumusiikissa Sibelius-Akatemiassa Soile Isokosken ja Sirkka Parviaisen johdolla.

## Lähteet
Demo 3

**Demo 3** on Absoluuttisen Nollapisteen EP-kasetti, jonka yhtye julkaisi oman Diu Dau Records -levymerkin kautta. Kasetti sisältää yhtyeen ennen levytysuraansa tekemiä kappaleita, joita ei ole aiemmin julkaistu kaupallisesti julkaistuilla levyillä. Nimestään huolimatta kasetti on nauhoitettu studiossa ja tarkoitettu kaupalliseen myyntiin. Kasetti oli myynnissä yhtyeen keikoilla ja sen verkkosivun kaupassa. Yhtye soittaa kasetilla alkuperäisessä kokoonpanossaan, vaikka Janne Hast oli levyn teon ja julkaisun aikaan yhtyeen jäsen. "Mutta toivoa on" on yhtyeen ensimmäinen kappale. 

Demo 3:n julkaisun yhteydessä yhtye soitti alkuperäiskokoonpanossaan Roots-illat-kiertueen, jonka keikoilla kuultiin kappaleita ainoastaan kasetilta sekä yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä albumilta.

## Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset Tommi Liimatta, ellei toisin mainita. 
### A-puoli
#
#
#
#
#
#
### B-puoli
#
#
#
#
#

## Kokoonpano
* Tommi Liimatta – laulu ja puhaltimet
* Tomi Krutsin – rummut
* Aki Lääkkölä – kitara, urut, haitari ja taustalaulu
* Aake Otsala – basso ja taustalaulu

## Tuotanto
* Äänitys: Aake Otsala ja Tuomas Paavola
* Kasettimixaus: Aake Otsala, Helsinki
* Kannen kuva: Jari Kähkönen
* Kansi: Tomi Krutsin ja Japa Mattila
* Kasettimonistus: JHS-tuotanto Oy
* Kansipainatus: Kirjaprintti Oy

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Sue: (10/10)
* Rumba: 
* Meteli.net: 

## Lähteet
* Absoluuttinen Nollapiste: Demo 3
* Absoluuttinen Nollapiste: Demo 3. Hankkeen ja laulujen taustaa
* Kasetin kansi (DIUC-390, Diu Dau Records 2011)

### Viitteet
Los Amaya

**Los Amaya** on vuonna 1969 perustettu espanjalainen yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat romaniveljekset José (s. 1950) ja Delfín (s. 1952).

1970-luvun alkupuolen kappaleita olivat ”El jala jala” ja cover-versiot ”Caramelos”, ”Tequila ” ja ”Qué mala suerte la mía!”. Kansainvälinen menestyskappale oli vuonna 1978 julkaistu ”Vete”. 

Debyyttialbumia *Los Amaya y su combo gitano* (1971) on kutsuttu tyylilajin merkkipaaluksi. Albumi sisältää muun muassa rumbaversiot Ennio Morriconen elokuvamusiikkikappaleista ”Vain muutaman dollarin tähden” (”La muerte tenía un precio”)  ja ”Hyvät, pahat ja rumat” (El bueno, el feo y el malo).
   
José ja Delfín Amayan täti oli flamencotanssija Carmen Amaya.

## Diskografia (valikoima)
### Albumit
*  *Los Amaya y su combo gitano*  (1971)
*  *Nuevos exitos* (1973)
*  *Los Amaya* (1973)
*  *Tequila*  (1975)
*  *Nosotros los gitanos* (1977)
*  *Sentimiento gitano* (1977)
*  *Decirle a ella que vuelva* (1979)
*  *En la brecha* (1981)
*  *Ahora* (1983)
*  *Marylin* (1987)
*  *La vuelta al mundo en rumba* (1991)
*  *Perdoname mujer* (1995)
*  *Nosotros los rumberos* (2003)
*  *Vuelven... Los Amaya!* (2012)

### Kokoelmalevyt
* *Grandes exitos de Los Amaya* (1979)
* *Grandes exitos* (1988)
* *¡Bailen mi rumbita! Tributo a Los Amaya* (2005)
* *A toda rumba* (2008)
* *Afrorumba tropical* (2013)
* *Amor gitano* (2013)

### Singlet
* ”Bailen mi rumbita/El calambre” (1972)
* ”El jala jala/Caramelo a kilo (Caramelos)” (1972)
* ”Malakatrá/Cuando el viento sopla” (1973)
* ”Tequila” (1975)
* ”Vete” (1977)
* ”Mil defectos/Chica bonita” (1978)
* ”Amor, amor” (1979)

## Lähteet
*Discogs
### Viitteet
Rassemblement pour la démocratie et le progrès

**Rassemblement pour la démocratie et le progrès** eli RDP on poliittinen puolue Malissa.

Malilaiset emigrantit perustivat Almamy Syllan johtaman RDP:n Gabonissa vuonna 1990. Se rekisteröitiin huhtikuussa 1991 pian presidentti Moussa Traorén hallinnon kaatumisen jälkeen. RDP sai vuoden 1992 kansalliskokousvaaleissa neljä edustajanpaikkaa. Saman vuoden presidentinvaaleissa Sylla sai ensimmäisellä kierroksella 9,4 prosenttia äänistä. 

Vuonna 1997 Sylla toimi vaaleja boikotoineen oppositiopuolueiden yhteenliittymän COPPO:n puheenjohtajana, minkä johdosta RDP:n toisinajattelijat perustivat uuden puolueen Rassemblement national pour la démocratien. Vuoden 2002 vaaleissa Sylla sai vain 0,57 prosenttia äänistä eikä RDP saanut yhtään kansalliskokouspaikkaa. 

Nykyään puolueen puheenjohtajana toimii Bissi Sangaré.

## Lähteet
Mörttinen

**Mörttinen** on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

*Leena Mörttinen (s. 1967), taloustieteilijä, Tapani Mörttisen tytär
*Matti Mörttinen (s. 1958), toimittaja ja tietokirjailija
*Tapani Mörttinen (s. 1943), kansanedustaja (Kokoomus) ja maanviljelijä
Baran (Rajasthan)

**Baran** on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 120&nbsp;000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 84 prosenttia Baranin asukkaista on hinduja. Muslimeiden osuus väestöstä on 14 prosenttia ja jainalaisten yksi prosentti. Lukutaitoisia on noin 80&nbsp;prosenttia. Slummeissa asuu noin 40&nbsp;000 henkeä eli 34 prosenttia kaupungin asukkaista.

## Lähteet
Loudounin piirikunta

**Loudounin piirikunta** () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 406&nbsp;850 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 1&nbsp;350 neliökilometriä. Leesburgin kaupunki on piirikunnan hallintokeskus.

## Väestö
Terrebonnen piirikunnan asukkaista 55,9 prosenttia on valkoisia, 18,8 prosenttia aasialaisia ja 13,9 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 32,2 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 88,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 36,4 vuotta.

## Kuvia piirikunnasta

Tiedosto:Loudoun County Courthouse in Leesburg,Virginia.jpg|Konfederaation patsas piirikunnan oikeustalon edessä.
Tiedosto:Bluemont Winery fields.jpg|Bluemontin viinitila.


## Lähteet
### Viitteet

## Aiheesta muualla
Pascal Devoyon

**Pascal Devoyon** (s. 1953) on pianisti. 

Devoyon opiskeli varhain Blanche Bascourret de Gueraldin johdolla. Hän valmistui vuonna 1971 ensipalkinnon saamisen kera Pariisin konservatoriosta, jossa hänen opettajanaan oli toiminut Lélia Gousseau. Vuonna 1972 hän sai esiintyvän taiteilijan diplominsa École Normale de Musique de Parisista. Devoyon tuli palkituksi muiden muassa Viotti-, Busoni- ja Leeds-kilpailuissa. Kansainväliseen maineeseen hän nousi vuonna 1978 Tšaikovski-kilpailussa saamansa hopeamitalin myötä. Devoyon on esiintynyt muiden muassa Lontoon filharmonikkojen, Orchestre de Parisin, Rotterdamin filharmonikkojen, Helsingin kaupunginorkesterin, Montrealin sinfoniaorkesterin ja NHK-sinfoniaorkesterin kanssa. Resitaaleja hän on pitänyt esimerkiksi Carnegie Hallissa, Concertgebouwissa, Philharmonie-salissa ja Queen Elizabeth Hallissa. Kamarimuusikkona hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet viulistit Dong-suk Kang ja Philippe Graffin sekä sellistit Steven Isserlis ja Tilmann Wick. Vaimonsa Rikako Muratan kanssa hän aloitti säännöllisen esiintymisen pianoduona vuonna 2006.

Devoyonin ohjelmistoon kuuluvat muiden muassa kaikki Ludwig van Beethovenin sonaatit, 1900-luvun teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Béla Bartókilta ja Olivier Messiaenilta sekä nykysäveltäjien musiikkia. Devoyonin levytysten joukossa on musiikkia Pjotr Tšaikovskilta, Edvard Griegiltä, Robert Schumannilta, Maurice Ravelilta, Franz Lisztiltä, César Franckilta, Gabriel Faurélta, Camille Saint-Saënsilta, Francis Poulencilta, Franz Schubertilta, Arthur Honeggerilta, Ernest Chaussonilta, Pierre de Brévilleltä, Joseph Canteloubelta, Johannes Brahmsilta, Messiaenilta, Paul Hindemithiltä ja Bohuslav Martinůlta.

Devoyon on tehnyt opetustyötä muun muassa Pariisin konservatoriossa ja Berliinin taideyliopistossa. Vuonna 2001 hänestä tehtiin Ordre National du Mériten ritari. Vuonna 1999 Devoyon aloitti Dong-suk Kangin kanssa toiminnan MusicAlp-festivaalin taiteellisena johtajana. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut ,
Ukkometto

**Ukkometto** (myös **Metto**) on Kemin Meripuistossa sijaitseva patsas, jonka on suunnitellut kuvanveistäjä Aimo Taleva.

Ukkometto valmistui Kemin kaupungin tilauksesta 1978. Teos sijoitettiin Kemin ammattioppilaitoksen pihalle, jossa se oli yli 20 vuotta. Kun ammattioppilaitoksen rakennus purettiin ja oppilaitos muutti uusiin tiloihin, teos varastoitiin. Teos sijoitettiin uudelleen nykyiselle paikalleen Meripuistoon vuonna 2010.

Teos on valmistettu haponkestävästä teräksestä ja sen toteuttivat ammattioppilaitoksen opiskelijat Talevan työmallin mukaan. Teosta kuvataan "Talevalle tyypilliseksi konstruktiiviseksi työksi, jonka lähtökohtana ovat luonnon rakenteet".

## Lähteet
Milan Janić

**Milan Janić** (; 14. kesäkuuta 1957 Bačka Palanka, Serbian KT, Jugoslavian FKT, nykyinen Serbia – 1. tammikuuta 2003 Belgrad, Serbia, Jugoslavia, nykyinen Serbia) oli serbialainen ratameloja. Hän osallistui Moskovan olympialaisiin 1980 ja voitti olympiahopeaa Los Angelesin olympialaisissa 1984.

## Lähteet
Härmän helluntaiseurakunta

**Härmän helluntaiseurakunta** on Kauhavan Alahärmässsä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1949. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Alahärmän keskustassa Neulomotiellä.

Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi muun muassa kuorotoiminta, lapsityö, teetupatyö ja avioliittotyö. 

Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.

## Historia
Helluntaiherätys saapui Alahärmään vuosien 1938–1939 aikana erityisesti Pietarsaaren helluntaiseurakunnan kautta. Helluntalaiset ryhtyivät pitämään ensin kokouksia Voltissa ja tämän jälkeen muissakin kylissä kuten Rantalassa ja Holmalla. Alahärmästä on kotoisin myös helluntailiikkeen tunnettu saarnaaja Niilo Yli-Vainio.

Härmän helluntaiseurakunta perustettiin itsenäiseksi paikallisseurakunnaksi vuonna 1949. Perustamishetkellä siihen liittyi 60 jäsentä. Seurakunta piti kokouksia Ylihärmässä ja pian seurakunann jäsenmäärä nousi lähelle sataa. Ensimmäiseksi vakituiseksi työntekijäksi seurakunta palkkasi Esa Niskasen.

## Toimitilat
Jäsenmäärän kasvaessa seurakunnalla syntyi kasvava tarve vakinaiselle toimipaikalle. Marraskuussa 1970 seurakunta osti Oskari Heikkilän perikunnalta Palomäen tilan kirkonkylästä. Aluksi tontilla sijainnut omakotitalo kunnostettiin kokoontumispaikaksi. Tilat jäivät kuitenkin pian pieneksi.

Härmän helluntaiseurakunnan nykyinen rukoushuone on vihitty käyttöön 7. toukokuuta 1988. Toimitiloissa on huoneistoalaa 452 neliömetriä ja sen kokoussalissa on tilaa 150 henkilölle ja parvella 50 henkilölle. Lisäksi rakennuksessa on lastenhuone, keittiö ja sosiaalitilat. Rakennussuunnitelmat on tehnyt seinäjokelainen Rakennussuunnittelu Oy K. J. Paalimäki ja toimitilat rakentuivat pitkälti talkootyöllä.

## Katso myös
* Kauhavan helluntaiseurakunta
* Kortesjärven helluntaiseurakunta
* Helluntaiherätys Suomessa

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Seurakunnan verkkosivusto
* Härmän helluntaiseurakunnan Facebook-sivusto
Pohjankääpä

**Pohjankääpä** (*Climacocystis borealis*) on koko Suomessa ja varsinkin pohjoisessa runsaslukuisena tavattava kääpälaji. Käävän isäntäpuita ovat kuuset, jonka kuolleiden isojen puiden tyvestä ja juurista sen yleensä löytää. Lapissa pohjankääpä kasvaa varsinkin tykkylumen vahingoittamissa kuusikoissa yhdessä tummakesikän kanssa. Pohjankääpä aiheuttaa vetistä valkolahoa.

Pohjankäävän yksivuotinen itiöemä on tyypiltään pileaattinen ja muodoltaan hyllymäinen, kiilamainen, viuhkamainen tai joskus lähes jalallinen. Kääpä kasvaa tavallisesti kymmenien lakkien ryhmänä. Lakin yläpinta on nuorena keltainen, josta se vaalenee ikääntyessään kermanvalkoiseksi. Tuoreena yläpinta on karvainen ja koko itiöemä mehukas. Kääpä repeää helposti säteen suuntaisesti, mutta poikkisuuntaan se on hyvin sitkeä. Pillipinta on kermanvalkea tai vaaleankeltainen. Kulmikkaita tai vanhemmiten sokkeloisia pillejä on 1-2 millimetrillä. Säikeinen malto on kermanvalkoista ja itiöemän kokonaispaksuus 1-4 cm. Kuivana käävän yläpinta tuntuu karhealta ja varsinkin tyvessä näkyy nystypiikkejä, koko itiöemä kellertyy, rasvoittuu ja kovettuu. Pohjankääpä pitäisi olla melko helppo tunnistaa, sillä yhtä säikeisiä kääpiä ovat vain kartanokääpä ja mehikääpä, jotka elävät lehtipuilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Pohjankääpä (''Climacocystis borealis'')
Alexisonfiren diskografia

**[[Alexisonfire]]** oli kanadalainen post-hardcore-yhtye, joka perustettiin St. Catharinesissa, Ontariossa vuonna 2001.
## Studioalbumit
* *[[Alexisonfire (albumi)|Alexisonfire]]* (2002)
* *[[Watch Out! (Alexisonfiren albumi)|Watch Out!]]* (2004)
* *[[Crisis (albumi)|Crisis]]* (2006)
* *[[Old Crows / Young Cardinals]]* (2009)
* *[[Otherness]]* (2022)

## Livealbumit
* Live at Brixton Academy 11/13/07 (2007)
* Live at Manchester Academy 11/14/07 (2007)
* Live at Birmingham Academy 11/16/07 (2007)
* Live at Copps (2016)

## Demot
* Math Sheet Demos (2002)
* Pink Heart Skull Sampler (2002)
* Brown Heart Skull Sampler (2004)

## Split-albumit
* *The Switcheroo Series: Alexisonfire vs. Moneen* (2005)
* *The Bled / Alexisonfire* (2006)

## EP:t
* *iTunes Originals* (2010)
* *[[Dog's Blood]]* (2010)
* *[[Death Letter]]* (2012)

## Singlet
* No Transitory / Accidents (2005)
* This Could Be Anywhere in the World (2006)
* Boiled Frogs (2006)
* Drunks, Lovers, Sinners & Saints (2007)
* Young Cardinals (2009)
* No Rest (2009)
* Born and Raised (2009)
* The Northern (2010)
* Midnight Regulations (2010)
* The Dead Heart (2011)
* Familiar Drugs (2019)
* Complicit (2019)
* Season of the Flood (2020)
* Sweet Dreams of Otherness (2022)
* Reverse the Curse (2022)

## Musiikkivideot
* Pulmonary Archery (2002)
* Counterparts and Number Them (2003)
* Waterwings (And Other Poolside Fashion Faux Pas) (2004)
* Accidents (2004)
* No Transitory (2005)
* Hey, It's Your Funeral Mama (2005)
* Passing Out in America/Accidents Are on Purpose (2006)
* this Could Be Anywhere in the World (2007)
* Boiled Frogs (2007)
* Rough Hands (2007)
* Young Cardinals (2009)
* Born and Raised (2009)
* The Northern (2010)
* Familiar Drugs (2019)
* Season of the Flood (2020)
Ram V. Sutar

**Ram Vanji Sutar** (; 19. helmikuuta 1925 – 17. joulukuuta 2025 Noida) oli intialainen kuvanveistäjä, joka suunnitteli Yhtenäisyyden patsaan. Sen lisäksi hän loi yli 50 suurta patsasta ja sai Intian valtiolta Padma Shrin vuonna 1999 ja Padma Bhushanin 2016. Pienempiä veistoksia Sutar loi yli 8&nbsp;000. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin Tagoren palkinto. Maharashtran osavaltion korkeimman siviilipalkinnon Maharashtra Bhushanin hän vastaanotti osavaltiopääministeri Devendra Fadnavisilta vuonna 2025. Heikentyneen terveydentilansa vuoksi hän vastaanotti palkinnon kotikaupungissaan Noidassa. 

Uransa alussa 1950-luvulla Sutar työskenteli Ajantan luolataiteen kunnostajana. Vasta vuonna 1959 hän siirtyi varsinaisesti kuvanveistäjäksi jätettyään edellisen ammattinsa viestintäministeriössä, jossa hän suunnitteli malleja. Kuvanveistäjänä hänen tunnetuimmat työnsä, yhtenäisyyden patsaan lisäksi, ovat lukuisat Mahatma Gandhia esittävät patsaat. Yksi näistä Gandhi-patsaista koristaa Intian parlamenttirakennusta. Omien sanojensa mukaan hän valmisti yli 350 Gandhi-patsasta, joista ensimmäisen hän teki vuonna 1948 maharashtralaiseen kouluun. Eri puolilta maailmaa löytyvistä Gandhi-patsaista valtaosa on hänen tai Gautam Palin tekemiä. 

Maailman suurimman patsaan, Yhtenäisyyden patsaan, suunnittelu alkoi vuonna 2010 kun Narendra Modi oli Gujaratin osavaltion pääministeri. Sutar halusi varmistaa, että patsas muistuttaa Vallabhbhai Patelia kasvonpiirteiltään käymällä läpi yli 2&nbsp;000 valokuvaa.

## Lähteet
Liitukäävät

**Liitukäävät** (*Tyromyces*) on *[[Polyporales]]*-lahkoon kuuluva kääpäsuku. Se on dna-analyysien perusteella läheistä sukua rustokääville. Mehevämaltoisina liitukäävät muistuttavat ulkoisesti paljon haprakääpiä. Liitukäävät ovat valkolahottajia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Liitukäävät (''Tyromyces'')