Wesley Newcomb Hohfeld

**Wesley Newcomb Hohfeld** (8. elokuuta 1879 Oakland, Kalifornia – 21. lokakuuta 1918 Alameda, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oikeusteoreetikko. Hän toimi professorina Stanfordin yliopistossa ja Yalen yliopistossa.

Hohfeldin koko tuotanto käsittää vain kymmenen artikkelia vuosien 1909 ja 1917 välillä, mutta häntä on tästä huolimatta pidetty amerikkalaisen analyyttisen oikeusteorian merkittävimpänä hahmona. Hänet tunnetaan etenkin klassikon aseman saavuttaneesta oikeudellisiin peruskäsitteisiin nojaavasta oikeussuhdeanalyysista, josta on tullut olennainen osa länsimaista oikeusteoriaa ajatuksellisen kirkkautensa, yleispätevyytensä ja valtaisan selitysvoimansa ansiosta. Osoituksena Hohfeldin panoksesta tieteenalansa kehitykseen, hänen mukaansa on nimetty Yalen yliopiston oikeusfilosofian professuuri (Wesley Newcomb Hohfeld Professor of Jurisprudence).

## Ura
Wesley Newcomb Hohfeld syntyi taiteelliseen älymystöperheeseen. Hänen isänsä oli saksalainen maahanmuuttaja, pianonsoiton opettaja Edward Hohfeld. Äiti oli nimeltään Rosalie Hillebrand. Hohfeld kävi high schoolin San Franciscossa, jossa hänet havaittiin erinomaiseksi oppilaaksi. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, jossa hänet palkittiin kultamitalilla hänen saavutettuaan korkeimman arvosanan kaikista kursseista, ja Bachelor of Laws -tutkinnon Harvardin yliopistossa, jossa hän valmistui arvosanalla *Cum laude* vuonna 1904 ja toimi opiskelujen ohessa Harvard Law Review'n toimituskunnassa. 

Valmistuttuaan Hohfeld avusti lyhyen aikaa Harvard Law Schoolin oikeustieteen professori John Chipman Grayta, kunnes sai 1904 luvan toimia asianajana Kalifornian osavaltion tuomioistuimissa. Hän aloitti juristina San Franciscossa Morrison, Cope and Brobeckilla, mutta vaihtoi jo 1905 akateemiseen uraan Stanfordin yliopistossa. Hohfeld toimi Stanfordin yliopiston Stanford Law Schoolissa opettajana vuosina 1905–1907, apulaisprofessorina vuosina 1907–1909 ja professorina vuosina 1909–1914. Vuonna 1914 hän siirtyi toimimaan professorina Yalen yliopiston Yale Law Schoolissa, jossa hän toimi kuolemaansa asti vuonna 1918.

Kuollessaan 21. lokakuuta 1918 Hohfeld oli 39-vuotias. Hän kuoli siskonsa kotona Alamedassa influenssan aiheuttamaan endokardiittiin.

## Hohfeldin oikeussuhdeanalyysi
Hohfeld esitteli kuuluisan oikeussuhteiden analyysinsa artikkeleissaan *Some Fundamental Legal Conceptions as Applied in Judicial Reasoning* (1913) ja *Fundamental Legal Conceptions as Applied in Judicial Reasoning* (1917), jotka koottiin postuumisti yhdessä joidenkin muiden Hohfeldin kirjoitusten kanssa teokseen *Fundamental Legal Conceptions as Applied in Judicial Reasoning and Other Legal Essays* (1919). Hohfeldin teorian vahvuutena on pidetty sen kykyä mahdollistaa huomattava tarkkuus ja yksiselitteisyys oikeudellisten kysymysten analyysissa, ja sen on katsottu soveltuvan eri oikeudenaloilla, valtionsisäisessä ja kansainvälisessä oikeudessa, eri oikeuskulttuureissa ja jopa oikeustieteen ulkopuolella esimerkiksi moraalisen ja poliittisen diskurssin analyysiin. Hohfeldin analyysin juuret ovat John Austinin ja Jeremy Benthamin oikeusajattelussa. Hohfeldin teoriaa ovat hyödyntäneet lajaasti etenkin monet englanninkieliset oikeustieteilijät ja -teoreetikot, kuten H. L. A. Hart ja John Finnis. Monet juristit ovat myös kehitelleet Hohfeldin analyysia edelleen, mutta Hohfeldin alkuperäinen systeemi on kuitenkin yhä huomattavasti tunnetumpi kuin suurin osa sen "kilpailijoista". Suomessa Hohfeldin analyysia ovat hyödyntäneet esimerkiksi Simo Zitting omistajan oikeusaseman analyysissa sekä Heikki Karapuu ja Martin Scheinin perus- ja ihmisoikeusjuridiikassa.

Hohfeldin analyysin tavoitteena on osoittaa, kuinka juristit käyttävät oikeudellisia termejä epämääräisesti ja epäselvästi. Esimerkiksi käsite "oikeus" ilmaisussa "A:lla on oikeus tehdä X" voi tarkoittaa hyvin erilaisia asioita. Hohfeldin analyysissa kaikkia kahden tai useamman henkilön välisiä oikeussuhteita kuvataan kahdeksan oikeudellisen peruskäsitteen avulla. Nämä peruskäsitteet muodostavat käsitepareja siten, että kullakin käsitteellä on korrelaatti eli vastine ja vastakohta.

Oikeudellisten peruskäsitteiden merkitys voidaan ilmaista seuraavalla tavalla.

*Jos A:lla on oikeus vaatia, että B tekee teon X, niin B:llä on velvollisuus tehdä teko X ja A:lla ei ole ei-oikeutta koskien sitä, tekeekö B teon X.
* Jos A:lla on vapaus olla tekemättä tekoa X, niin B:llä on ei-oikeus koskien sitä, tekeekö A teon X, ja A:lla ei ole velvollisuutta tehdä teko X.
* Jos A:lla on valta muuttaa oikeussuhdetta X, jossa B on osapuoli, niin B:llä on sidonnaisuus, että A voi muuttaa oikeussuhdetta X, ja A:lla ei ole kyvyttömyyttä muuttaa oikeussuhdetta X.
* Jos A:lla on immuniteetti koskien B:n kykyä muuttaa oikeussuhdetta X, jossa A on osapuoli, niin B:llä on kyvyttömyys muuttaa oikeussuhdetta X ja A:lla ei ole sidonnaisuutta, että B voi muuttaa oikeussuhdetta X.

Hohfeldin oikeudelliset peruskäsitteet voidaan ryhmitellä kahteen ryhmään siten, että ensimmäisten neljän käsitteen kohdalla on kyse käyttäytymisnormeista ja jälkimmäisten neljän kohdalla on kyse kompetenssinormeista. Ensimmäisessä käsiteryhmässä on siis kyse siitä, onko jokin teko käsketty, kielletty vai sallittu, kun taas toisessa käsiteryhmässä on kyse siitä, miten jollain teolla voidaan muuttaa oikeussuhdetta. Oikeudelliset peruskäsitteet edustavat oikeudellisen analyysin pienimpiä mahdollisia yksiköitä, kun taas käytännön juridiikan käsitteet, kuten perusoikeudet, ovat useista oikeudellisista peruskäsitteistä koostuvia isompia kokonaisuuksia.

Hohfeldin mukaan oikeussuhteiden osallisina ovat aina ihmiset. Hän katsoi, että myös yhteisöt, säätiöt ja muut oikeushenkilöt voidaan redusoida ihmisyksilöiden välisiksi suhteiksi, jolloin kyseisiä kollektiiveja ei tarvitse ottaa huomioon analyysissa.

## Julkaisuja
*
*

## Lähteet
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Civil rights – Hohfeld's concept of right