Andrei Belyi

**Andrei Belyi** (), oikealta nimeltään **Boris Nikolajevitš Bugajev** (); (26. lokakuuta (J: 14. lokakuuta) 1880 Moskova, Venäjän keisarikunta – 1. elokuuta 1934 Moskova Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija, runoilija, teoreetikko ja kirjallisuusarvostelija.

Hän on jäänyt historiaan romaaninsa *Peterburg* ansiosta, joka uudisti voimakkaasti romaanikerrontaa. Andrei Belyi on Aleksandr Blokin ohella kenties kuuluisin venäläisen symbolismin edustaja.

## Tausta ja koulutus
Boris Bugajev syntyi älymystöperheeseen. Hänen isänsä Moskovan yliopiston fysiikan ja matematiikan tiedekunnan dekaani Nikolai Vasiljevitš Bugajev (1837-1903) oli johtava matemaatikko, jota pidetään matematiikan Moskovan koulukunnan perustajana. Hänen äitinsä oli seurapiirikaunotar ja pianisti Aleksandra Dmitrjevna Jegorova (1858-1922) joka oli kiinnostunut taiteista, mikä aiheutti konflikteja tiukasti luonnontieteitä arvostaneen itsevaltaisen aviomiehen kanssa. Tämä ristiriita vaikutti nuoreen mieheen henkisesti ja kotona riideltiin usein, äidin kuuluisa kauneus aiheutti puheita ja skandaaleja. Isä oli opiskelijoittensa keskuudessa legendaarisen eksentrisen ja hajamielisen maineessa sekä kannatti leibnitzilaista filosofiaa. Nikolai Bugajevilla oli laaja ystäväpiiri moskovalaisten professorien parissa ja talossa vieraili myös Leo Tolstoi. 

Boris oli monipuolisesti lahjakas ja oppinut nuori mies, jonka kiinnostuksen kohteita olivat matematiikka, musiikki, filosofia ja kirjallisuus. Belyi valmistui vuonna 1899 arvostetusta yksityisestä L. I. Polivanovin lukiosta. Jo 15-vuotiaana hän tutustui Vladimir Solovjoviin tämän veljen Mihail Solovjovin kotona. Lukion viimeisillä luokilla hän kiinnostui buddhalaisuudesta ja okkultismista opiskellessaan kirjallisuutta. Dostojevskillä, Ibsenillä ja Nietzschellä oli erityinen vaikutus nuoreen Borisiin. Hän luki myös ranskalaisten että venäläisten symbolistien kuten Konstantin Balmontin, Valeri Brjusovin ja Dmitri Merežkovskin runoja.

Hän opiskeli Moskovan yliopiston fysiikan ja matematiikan tiedekunnassa ja suoritti isänsä vaatimuksesta vuonna 1903 tutkinnon luonnontieteissä, lähinnä biologiasta ja kemiasta. Samalla hän luki ahkerasti Mir iskusstva -lehteä. Vuonna 1904 hän kirjoittautui yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan mutta keskeytti pian opintonsa, ja vuonna 1906 hän omistautui kokonaan kirjoittamiselle. Kirjailijan ura alkoi vuonna 1902, jolloin ilmestyi teos **Toinen sinfonia, dramaattinen''<nowiki/>' (ven. Симфония 2-я, Драматическая). Hän asui 26-vuotiaaksi asti vanhempiensa luona Moskovan keskustassa Arbatin varrella (talo 55) 'professoritalossa', jossa asui Moskovan yliopiston opettajia. Talossa on nykyisin kirjailijan muistolle omistettu asunto.


=== Yksityiselämä ===
Andrei Belyillä oli erittäin vaikea suhde [[Aleksandr Blok|Aleksandr Blokiin]] ja onneton yksipuolinen rakkaussuhde Blokin vaimoon Ljubov Dmitrijeva Mendelevaan, jonka Belyi henkilöi ikuiseksi naisellisuudeksi eli Pyhäksi Sofiaksi, mikä näkyy runokokoelmassa ''Uurna'' (ven. Урна, 1909) ja romaanissa ''Peterburg'' (ven. Петербург, 1913). Sydämensä murtanut Belyi matkusti kaiken lopuksi vuonna 1906-1907 Berliiniin ja Pariisiin puoleksi vuodeksi.

Belyin, [[Valeri Brjusov|Valeri Brjusovin]] ja kirjailija Nina Ivanovna Petrovskajan (1879–1928) välinen triangelisuhde (vuosina 1903-1904 Belyin kanssa ja vuosina 1904-1908 Brjusovin kanssa) inspiroi Brjusovin romaania ''Tulienkeli'' (ven. Огненный ангел, 1907), jonka 'Renatan' esikuva on Nina Petrovskaja. Vuonna 1905 Nina Petrovskaja ampui Belyitä, joka oli verrannut tätä Dostojevskin [[Idiootti (romaani)|Idiootin]] Nastassja Filippovnaan.

Vuonna 1910 Belyi aloitti suhteen taiteilija ja kuvanveistäjä Anna 'Asja' Aleksejevna Turgenevan (1890-1966), [[Ivan Turgenev|Ivan Turgenevin]] veljentyttären kanssa. Vuosina 1910-1912 he matkustivat yhdessä Sisiliassa, Tunisissa, Egyptissä ja Palestiinassa. Heidät vihittiin avioliittoon Bernissä vuonna 1914. Noin vuosien 1916-1921 välisenä aikana suhde loppui ja Asja jäi Dornachiin [[Rudolf Steiner|Rudolf Steinerin]] piiriin. Anna Aleksejevna Turgeneva Bukajeva on romaanin ''Hopeakyyhky'' 'Katjan' esikuva. 

Vuonna 1923 Belyi palasi Moskovaan, jossa hän tapasi aiemman tyttöystävänsä, aatelistaustaisen, korkeakoulussa opiskelleen kirjallisuustyöntekijän ja antroposofia-aktivisti Claudia Nikolajevna Aleksejevna Vasiljevan (1886-1970) ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1931.

== Kirjallinen ura ==
Belyi oli perustamassa sekä [[Venäläinen symbolismi|symbolismia]] että venäläistä [[uuskantilaisuus|uuskantilaista]] koulukuntaa. Hän vaikutti hyvin voimakkaasti [[Vsevolod Meyerhold]]in teatteriin. Hän kiinnostui aluksi uuskantilaisesta filosofiasta ja aikansa muoti-ilmiöstä [[Okkultismi|okkultismista]] ja idän mystiikasta. [[Teosofia|Teosofisen liikkeen]] perustaja [[H. P. Blavatsky|Jelena Blavatskajan]] välityksellä Belyi tutustui [[Rudolf Steiner|Rudolf Steinerin]] ajatuksiin, mikä oli käänteentekevää Belyin ajattelulle.

Vuonna 1901 Bely tapasi "vanhemmat symbolistit" [[Valeri Brjusov|Valeri Brjusovin,]] [[Dmitri Merežkovski|Dmitri Merežkovskin]] ja [[Zinaida Hippius|Zinaida Gippiuksen]]. Vuonna 1903 Andrei Belyin ympärille muodostui "Argonautit" -niminen kirjallinen piiri joka toimi vuoteen 1910 asti. Vuonna 1904 "Argonautit" kokoontuivat kuuluisan lakimiehen Pavel Ivanonovitš Astrovin asunnossa. Yhdessä piirin kokouksessa ehdotettiin kirjallisen ja filosofisen kokoelman "Vapaa omatunto" (ven. Свободная совесть) julkaisemista, ja vuonna 1906 tästä kokoelmasta julkaistiin kaksi kirjaa. Belyitä lukuun ottamatta piiriin kuului vain kaksi kirjailijaa: runoilija, kääntäjä, kriitikko ja filosofi Ellis eli Lev Lvovitš Kobylinski (1879-1947) sekä lapsuudenystävä runoilija Sergei M. Solovjov (1885-1942), muut olivat taidemaalareita, filosofeja ja muusikoita.

Belyin romaani ''Serebrjanyi golub'' (ven. Серебряный голубь, Hopeakyyhky, 1909) on muodoltaan perinteinen romaani mutta teemaltaan tyypillisesti symbolistinen. Siinä Belyi kuvaa kuvitteellisen mutta todellisuutta muistuttavan kristillisen lahkon elämää ja toimintaa. Erityisesti hän kohdistaa huomionsa uskonnollisiin riitteihin ja orgioihin. Belyin suunnitelmien mukaan ''Hopeakyyhkyn'' piti olla ''Itä ja Länsi'' -trilogian ensimmäinen osa. Trilogian toinen osa oli ''Peterburg'' (ven. Петербург, 1913).

Kirjailijan isä Nikolai Bugajev tunnettiin filosofisista esseistään, joissa hän arvosteli [[geometria]]a ja [[todennäköisyyslaskenta]]a ja ylisti ankaran [[matemaattinen analyysi|analyysin]] erinomaisuutta. Huolimatta isänsä matemaattisista mieltymyksistä – tai niiden vuoksi – Boris-Andrei Bugajev-Belyi kiinnostui todennäköisyyslaskennasta ja etenkin [[entropia]]sta, johon Belyi usein viittaa teoksissaan, esimerkiksi ''Kotik Letajevissa'' (ven. Котик Летаев, 1922). Hänen kirjallisen äänensä kauaskantoista vaikutusta venäläisiin kirjailijoihin ja myös muusikoihin on usein verrattu [[James Joyce]]en vaikutukseen englanninkielisessä maailmassa sekä [[Marcel Proust|Marcel Proustiin]] ja [[Robert Musil|Robert Musiliin]].

Belyin [[symbolismi|symbolistista]] romaania ''Peterburg'' (1916-1922) pidetään yleisesti hänen mestariteoksenaan. Kirja käyttää proosan keinoa, jossa [[synestesia|''äänet'' usein synnyttävät ''värejä'']]. Romaanin ympäristö on jokseenkin hysteerinen vuosisadan vaihteen Pietarin ja [[Venäjän vuoden 1905 vallankumous|Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen]] ilmapiiri. Kirjan juonen voi tiivistää tarinaksi huono-onnisesta Nikolai Apollonovitš Ableuhovista, yläluokan toimettomasta kasvatista, joka joutuu mukaan vallankumouspolitiikkaan ja palkataan murhaamaan eräs virkamies, oma senaattori-isänsä. Nikolaita ajavat takaa halki Pietarin läpitunkemattomien utujen [[Pietari Suuri|Pietari Suuren]] kuuluisan [[Vaskiratsastaja|pronssipatsaan]] kaikuvat kavionkopseet.

''Peterburg'' romaanin vaikutus 1910-luvun romaanitaiteeseen, kuten [[Mihail Bulgakov|Mihail Bulgakoviin]], [[Vladimir Nabokov|Vladimir Nabokoviin]] ja venäläiseen [[Postmodernismi|postmodernismiin]] on ollut valtava. Belyin ansioksi on luettu, että hän ennusti tässä romaanissa, jota jotkut ovat sanoneet puolielämäkerralliseksi, [[Venäjän vallankumous|Venäjän suuren vallankumouksen]], [[totalitarismi]]n nousun, poliittisen [[terrori]]n ja jopa [[kaaosteoria]]n.

Vuodesta 1912 hän toimitti ''Trudi i dni'' (ven. Труды и дни, 'Teokset ja päivät' ) -lehteä, jonka pääteemana olivat symbolismin estetiikan teoreettiset kysymykset. Vuonna 1912 hän tapasi Berliinissä Rudolf Steinerin, alkoi hänen opiskelijakseen ja omistautui epäröimättä antroposofialle. Siirtyessään pois entisestä kirjailijapiiristä hän työskenteli proosateosten parissa. Belyi sai vaikutteita [[Rudolf Steiner]]in [[antroposofia|antroposofiasta.]] Hän asui 1910-luvulla neljä vuotta [[Dornach|Dornachissa]] Sveitsissä Steinerin luona, kunnes hylkäsi antroposofian. Steinerin ohella [[Vladimir Solovjov (filosofi)|Vladimir Solovjov]] säilyi Belyin ajattelussa tärkeänä vaikuttajana.

== Perintö, Andrei Belyi -palkinto ==
Belyin kirjallisen perinnön vaalimiseksi perustettiin vuonna 1978 **Andrei Belyi -palkinto*' (ven. Премия Андрея Белого; *Premiya Andreya Belovo)* joka on vanhin Venäjällä myönnetty itsenäinen kirjallisuuspalkinto. Sen perustivat vuonna Leningradin suurimman [[samizdat]]-kirjallisuuden lehden *Hoursin* henkilökunta tunnustukseksi huippuosaamisesta kolmessa eri kategoriassa: proosa, runous ja teoria.

Palkinnon perustajia olivat Boris Ivanov, Boris Ostanin, [[Arkadi Dragomoštšenko]] sekä muita sensuroimattoman kirjallisuuden merkittäviä toisinajattelijoita. Palkinto nimettiin Andrei Belyin mukaan, jonka vaikutus ulottui venäläiseen runouteen, proosaan ja humanitaarisuuteen.

Aineellisesti palkinto koostui omenasta, yhdestä ruplasta ja pullosta vodkaa. Leikkisestä luonteestaan ​​huolimatta palkinnosta tuli nopeasti venäläisen kirjallisuuden merkittävä ilmiö, ja se myönnettiin useille merkittäville kirjailijoille, kuten kirjailijat Andrei Bitov, [[Saša Sokolov]] ja Jevgeni Haritonov; runoilijat Gennadi Aigi, [[Olga Sedakova]] ja [[Jelena Švarts]]; filosofi Boris Grois, kriitikko [[Mikhail Epstein|Mihail Epstein]] ja [[Sinologia|sinologi]] Vladimir Maljavin. 

1990-luvun alun tauon jälkeen palkinto herätettiin henkiin vuonna 1997, kun siihen lisättiin neljäs kategoria, "palvelukset kirjallisuudelle", ja sitä on myönnetty edelleen. Viimeaikaisia ​​voittajia ovat olleet Mihail Gasparov, Vladimir Toporov, Margarita Meklina, Mihail Gronas, [[Šamšad Abdullajev]], Vladimir Sorokin, Viktor Pelevin, Boris Dubin, Sergei Kruglov, Aleksandr Lavrov, [[Jelena Fanailova]] ja Aleksandra Gennadjevna Petrova.

* [http://www.litkarta.ru/projects/andrey-belyi-prize/ Luettelo palkinnnon saajista] (venäjäksi)
* [http://belyprize.ru/ Andrei Belyi -palkinnon virallinen kotisivu] (venäjäksi)
Hänen vuosina 1925-1931 asumassaan huvilassa [[Moskovan alue|Moskovan alueen]] [[Balašiha|Balašihan]] kaupungin Kutšinon kaupungiosassa on vuonna 2005 avattu hänen nimeään kantava kotimuseo, 20 km Moskovasta itään.

Andrei Belyi eli Boris Bugajev kuoli 53-vuotiaana aivoinfarktiin vaimonsa Claudia Nikolajevnan syliin 8. elokuuta 1934, mikä oli seurausta [[Koktebel|Koktebelissä]] sattuneesta auringonpistoksesta.

==Suomennetut teokset==
**Peterburg*, suom. [[Esa Adrian]], WSOY, 1968
* "Rudolf Steiner Andrei Belyin kokemana", julkaisussa *Takoja* 33(2005): 1 (Otteita Andrei Belyin teoksesta Elämän muuttaminen.)

==Teokset (valikoima)==
Lähde:

*Simfoniya, 2-ya, dramaticheskaya, 1902 
*Severnaya simfoniya, 1904
*Zoloto v lazuri, 1904
*Vozvrat, 3-ya simfoniya, 1905
*Kubok meteley, 4-ya simfoniya, 1908
*Pepel, 1909
*Urna, 1909
*Serebryany golub, 1909
*Lug zelenyi, 1910
*Simvolizm, 1910
*Arabeski, 1911
*Tragediia tvorchestva: Dostoevskii i Tolstoi, 1911
*Peterburg, 1916
*Chetyre simfonii, 1917
*Rudol'f Shteiner i Gete v mirovozzrenii sovremennosti, 1917
*Revoliutsiia i kul'tura, 1917
*Kotik Letaev, 1917–1918
*Kristos voskres, 1918
*Na perevale, 1918–1920
*Sirin uchenogo varvarstva, 1918
*Korolevna i rytsari, 1919
*Pervoe svidanie, 1921
*Kreshchennyi kitaets, 1921
*Posle razluki, 1922
*Zapiski chudaka, 1922
*Zvezda, 1922
*Glossalaliaa: poema o zvuke, 1922
*O smusle poznaniia, 1922
*Poeziia slova, 1922
*Stikhotvoreniia, 1923
*Vospominaiya ob A.A.Bloke, 1922 (2 osaa)
*Odna iz obitelei tsarstva tenei, 1924
*Moskva, 1926 (2 osaa)
*Moskivskii chudak, 1926
*Moskva pod udarom, 1926
*Kreshchyony kitaets, 1927
*Ritm kak dialektika i "mednyi vsadnik", 1929
*Na rubezhe dvukh stoletiy, 1930
*Maski, 1932
*Nachalo veka, 1933
*Mezhdu dvukh revolyutsiy, 1934
*Masterstvo Gogolya, 1934
*Stikhotvoreniia, 1940
*A. Blok i A. Belyi: perepiska, 1940
*Stikhotvoreniia i poemy, 1966
*Complete Short Stories, 1979
*Rasskazy, 1979 (toim. Ronald E. Peterson)
*Kak i stal simvolistom, 1982
*Vospominaniia o Shteinere, 1982
*Stikhotvoreniia, 1982–1984 (3 osaa, toim. John E. Malmstad)
*Selected Essays of Andrey Bely, 1985
*Gibel' senatora (Peterburg). Istoricheskaia drama, 1986
*Stikhotvoreniia, 1990 (2 osaa)
*Simfonii, 1991
*Simvolizm kak miroponimanie, 1994
*Kritika. Estetika. Teoriia simvolizma, 1994 (2 osaa)
*Sobranie sochinenii: stikhotvoreniia i poemy, 1994
*Stikhotvoreniia, 1994–1995 (4 osaa)
*Serebrianyi golub'. Rasskazy, 1995
*Moskva. Drama v piati deistviaakh, 1997


==Lähteet==


==Kirjallisuutta==
* Pesonen, Pekka: Vallankumouksen henki hengen vallankumouksessa: tutkielma Andrei Belyin romaanista *Peterburg* ja sen aatetaustasta. Helsingin yliopisto, 1987. *Slavica Helsingiensia. Supplementum 2''. . Väitöskirja

## Aiheesta muualla

* Andrei Belyin teoksia Lib.ru Classics -sivustolla (venäjäksi)
* Andrei Belyin kotimuseon verkkosivu