open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gero Hottinger

**Gero Hottinger** () oli tunnettu, syntyjään saksalainen ja sittemmin suomalaistunut keittiömestari ja ravintoloitsija. Hän työskenteli ja toimi vuosina 1994–2000 ravintoloitsijana Suomen tunnetuimpiin keittiömestareihin kuuluvan Eero Mäkelän kanssa ravintola Kanavarannassa. Heidän ravintolalleen myönnettiin Vuoden ravintola 1998 -tunnustus sekä American Express -yhtiön Parhaan palvelun palkinto (1998-2000).

Hottinger aloitti työuransa 1960-luvun alussa piccolona Düsseldorfin Savoy-hotellissa, jossa hän myös opiskeli oppisopimuksella kokiksi vuosina 1964–1967. Hän työskenteli Ruotsissa Tukholman Grand-hotellin keittiössä 1968–1971, sitten vuonna 1971 Kalastajatorpalla ja oli Inter-Continentalin pääkylmäkkönä vuodesta 1971. Vuodesta 1975 lähtien Hottinger oli Ragni Rissasen ravintoloiden palveluksessa seitsemän vuoden ajan. Hottingerin seuraavia työpaikkoja olivat Budapest (1985), La Vista (1986) sekä 1990-luvun alussa Savoy. Vuoden 1993 lopussa hän ryhtyi ravintoloitsijaksi, ja vuokrasi Katajanokalla sijaitsevan ravintola Kanavarannan yhdessä Eero Mäkelän ja Maria Plantingin kanssa. 

Mäkelän siirryttyä pois Kanavarannasta 2000, ravintolan omistus järjestettiin uudelleen ja Hottinger vastasi ravintola Kanavarannan keittiöstä jonkin aikaa, kunnes luopui siitä vuoden 2001 lopussa. Ostajana oli myöhemmin Royal Ravintolat -konsernina tunnettu yritys, joka uusi tiloja ja ravintolakonseptia hiukan sekä palkkasi keväällä 2012 nyt ravintola Nokaksi nimettyyn ravintolaansa keittiöpäälliköksi Markus Maulavirran.

Hottinger siirtyi puolestaan jonkin ajan kuluttua Lempäälässä sijaitsevan Villa Hakkari -kartanoravintolan ravintoloitsijaksi. Tästä yrittäjyydestä hän luopui sukupolvenvaihdoksella vuonna 2010 tyttärensä Katja Hottingerin ja vävypoika, kokki Arto Rastaan hyväksi. 

Keittiömestari Hottinger perusti Eero Mäkelän kanssa vuonna 1995 *Helsingin kulinaarisen instituutin*, jossa annetiin keittiötaidon opetusta. Hottinger jatkoi tämän instituutin johdossa vuoteen 2010 asti. Jo 2000-luvun alkupuolella tultaessa useat muutkin ravintola-alan yrittäjät ryhtyivät järjestämään samantyyppisiä ruoka-alan kursseja, mitä Mäkelän ja Hottingerin perustama kulinaarinen instituutti myi asiakkailleen.

## Teokset
* 
:* käännös (1995) saksaksi *Neue kulinarische Erlebnisse aus Finnland*. Otava, . 
:* käännös (1995) ranskaksi *Nouvelles saveurs finlandaises*. Otava, . 
:* käännös (1995) englanniksi *New flavours from Finland*. Otava, .
* 
:* käännös (2004) englanniksi *Simply delicious! : pure Finnish flavours*. Otava, .

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maiju Majamaa (1.8.2012) Keittiömestari Gero Hottinger on kuollut (is.fi)
* Aino Mehtälä (11.5.2007) Maksatko turhaan kalliista öljystä?  (iltalehti.fi)
Åbo Societetshus Bolag

**Åbo Societetshus Bolag** oli järjestyksessä neljäs suomalainen osakeyhtiö ja Suomen ensimmäinen kiinteistöalalla toiminut osakeyhtiö.

Yhtiön osakeanti alkoi joulukuussa 1810. Merkitsijöitä oli epätavallisen paljon, lähes 300 henkeä. Osakkeita oli 2100 ja yhden osakkeen merkintähinta 50 pankkoruplaa. Osakkeella ei ollut nimellisarvoa.

Vuoden 1821 yhtiökokouksessa keskusteltiin yhtiössä osingosta, tiettävästi ensimmäisen kerran Suomessa.

Yhtiö purettiin vuonna 1879, kun kaupunki lunasti yhtiön omaisuuden.

## Katso myös
* Luettelo Suomen ensimmäisistä osakeyhtiöistä

## Lähteet
Kiinan Taipein jääkiekkomaajoukkue

**Kiinan Taipein jääkiekkomaajoukkue** edustaa Taiwania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue on kuulunut Kansainväliseen jääkiekkoliitto IIHF:ään vuodesta 1983 alkaen. Vuonna 2021 maassa oli runsaat 150 miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia.

Vuonna 2017 joukkue oli ensimmäistä kertaa sijoitettuna Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa, 48. sijalla.

## Sijoitukset
### Maailmanmestaruuskisoissa
* 1987 – D-sarja; 5.
* 1988–2016 ei osallistunut
* 2017 – 3. div.; 3.
* 2018 – 3. div.; 4.
* 2019 – 3. div.; 5.
* 2020 – 3. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
* 2021 – 3. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
* 2022 – 3. div. A-lohko; Joukkue vetäytyi kisoista koronaviruspandemian vuoksi.

## Maailmanranking

* 2017 – 48.
* 2018, helmikuu – 48.

* 2018, toukokuu – 46.

* 2019 – 45.

* 2020 – 44.

* 2021 – 45.
* 2022, helmikuu – 40.

## Lähteet
Luettelo Haapaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

**Luettelo Haapaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä** sisältää Haapaveden kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 

__TOC__

## Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

## Lähteet
MD-studio

**MD-studio** on Helsingin Munkkiniemessä sijaitseva äänitysstudio, joka perustettiin syksyllä 1992. Studio on osa Munkkiniemen nuorisotaloa, ja sen käyttömaksut määräytyvät niin käyttäjien iän kuin kotipaikkakunnankin perusteella.

Studion asiakkaina ovat olleet mm. Amorphis, Sentenced, Waltari, HIM, Hybrid Children sekä Don Huonot.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Facebook
Purity (Suburban Triben albumi)

__NOTOC__
**Purity** on Suburban Triben toinen studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1995 levymerkillä Zen Garden Records.

Albumin kansilehtisessä mainitaan albumin olevan nauhoitettu ”hyttysten asuttamassa kodissa keskellä ei mitään”, pois lukien toinen kappale, joka äänitettiin Helsingin Munkkiniemen MD-studiolla. Albumin nauhoitusajankohtana oli kesä, jonka Janne Joutsenniemi on kertonut paistavan musiikista läpi. Suburban Triben lopetettua toimintansa vuonna 2011, Joutsenniemi mainitsi albumin tekemisen yhdeksi yhtyeen hienoimmista hetkistä.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 29, ja nousi seuraavalla listaviikollaan sijalle 27.

## Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Janne Joutsenniemi sekä sovittanut Suburban Tribe, ellei toisin mainittu.

#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Kokoonpano

### Yhtye
*   Jouni Markkanen – laulu
* Roope Sirén – kitarat
* Janne Joutsenniemi – basso, akustinen kitara, urut, harmoni, laulu
* Alec Hirst-Gee – rummut, lyömäsoittimet, sähkökitara, harmoni, laulu

### Vierailevat muusikot
* Mikko Karmila – kitarat
* Omar Bongo – taustalaulu
* Tuomas Joutsenniemi – taustalaulu
* Mika Järvinen – taustahuudot
* Kelly Ketonen – taustalaulu

### Tuotanto
* Mikko Karmila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
* Kalle Hiilesmaa – äänittäjä (kappale 2)
* Mika Jussila – masteroija
* Antti Kuivalainen – valokuvat, kannen suunnittelu
* Petteri Vilkki – kannen suunnittelu
* Kari Hynninen – vastaava tuottaja

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Purity'' discogs.com -sivustolla
Luettelo Hailuodon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

**Luettelo Hailuodon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä** sisältää Hailuodon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 

}
|1923
|
| 
|-
|}

## Lähteet
Luhtiala

**Luhtiala** on Hämeenlinnan 31. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin pohjoislaidalla Aulangonjärven rannalla. Noin neljän kilometrin etäisyydellä keskustasta sijaitseva alue on länsiosassaan sijaitsevaa golfkenttää sekä vähäisiä peltoalueita lukuun ottamatta pääosin metsää. Kaupunginosa rajautuu Aulangon, Sairion, Ruununmyllyn ja Taka-Hätilän kaupunginosiin ja Hattulan kuntaan. Luhtialassa sijaitsee lomakylä Aulangon Heikkilä sekä osaksi Aulanko Golfin golfkenttä Eversti.

## Lähteet
Timo Kokkonen

**Timo Kokkonen** (s. 1963 Brisbane, Australia) on suomalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän työskenteli Suomen Kansallisbaletissa vuodet 1982–2007 ja The Australian Ballet’n ensitanssijana vuosina 1991–1993. Kokkosen näyttämöuraan kuuluu monien klassisten balettien pää- ja solistitehtäviä. Tanssijan uransa jälkeen hän on opettanut Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitoksessa.

Kokkonen syntyi vuonna 1963 Australian Brisbanessa, jossa hänen isänsä Urpo Kokkonen toimi viimeisenä suomalaisena merimiespappina. Nelivuotiaana hän muutti perheensä kanssa Suomeen ja aloitti Kansallisoopperan balettikoulussa kymmenvuotiaana vuonna 1973. Valmistuttuaan vuonna 1982 Kokkonen sai kiinnityksen Kansallisbalettiin, mutta otti virkavapautta ja hakeutui 1990-luvun alussa pariksi vuodeksi Australian balettiin.

Timo Kokkoselle on myönnetty Philip Morris -palkinto vuonna 1987. Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinnon hän sai vuonna 2006. 

Myös Timo Kokkosen poika Aapo Kokkonen ja sisar Tiiu Kokkonen ovat balettitanssijoita.

## Lähteet
Andreas Johansson

**Andreas Johansson** -nimisiä henkilöitä ovat:

* Andreas Johansson (s. 1973), ruotsalainen jääkiekkoilija
* Andreas Johansson (s. 1979), ruotsalainen salibandyn pelaaja
* Andreas Johansson (s. 1986), Vårdön kunnanjohtaja.
Tellervo Pakarinen

**Päivi Tellervo Pakarinen** (s. 2. maaliskuuta 1959 Rääkkylä) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen viisiottelija. Hän edusti uransa aikana Kiteen Urheilijoita sekä Joensuun Katajaa ja hänen valmentajanaan toimi Pauli Pakarinen.

Kalevan kisoista Pakarinen voitti viisiottelusta kaksi hopeaa vuosina 1979 ja 1980 sekä pronssia vuonna 1976. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti pituushypyn hopeaa vuonna 1981 sekä viisiottelusta kultaa vuonna 1981 ja hopeaa 1978.

Ennätyksikseen Pakarinen otteli viisiottelussa pisteet 3683 vuonna 1980 ja seitsenottelussa pisteet 4485 vuonna 1981. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1983 jälkeen.

## Lähteet
Soili Huotari

**Soili Helena Huotari** (s. 3. marraskuuta 1964 Kuhmo) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen viisiottelija. Hän edusti uransa aikana Kuhmon Kivaa sekä Sotkamon Jymyä ja hänen valmentajanaan toimi Mauno Piipponen.

Kalevan kisoista Huotari voitti viisiottelusta pronssia vuonna 1980. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti hopeaa 60 metrin juoksusta vuonna 1979 sekä pronssia pituushypystä 1981.

Ennätyksikseen Huotari otteli viisiottelussa pisteet 3533 vuonna 1980 ja seitsenottelussa pisteet 4640 vuonna 1981. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1987 jälkeen.

## Lähteet
Erja Tulikanto

**Erja Maritta Tulikanto** (s. 26. toukokuuta 1959 Varkaus) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti Varkauden Kenttä-Veikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Unto Karvinen.

Kalevan kisoista Tulikanto saavutti kuulantyönnön hopeaa vuonna 1978 ja pronssia 1979. Sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti viisi hopeaa vuosina 1976–1980.

Ennätyksekseen Tulikanto työnsi tuloksen 14,91 metriä vuonna 1980. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1983 jälkeen.

## Lähteet
Heli Saarinen

**Heli Aulikki Saarinen** (myöhemmin Parikka, s. 9. tammikuuta 1957 Paimio) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Paimion Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Heimo Tuononen.

Kalevan kisoista Saarinen saavutti pituushypystä kaksi hopeaa vuosina 1976 ja 1978 sekä kaksi pronssia vuosina 1977 ja 1979. Sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti pituushypyn kultaa vuonna 1979, hopeaa 1980 sekä pronssia 1978 ja 60 metrin aitajuoksusta pronssia vuonna 1980.

Ennätyksekseen Saarinen hyppäsi tuloksen 612 cm vuonna 1979.

## Lähteet
Vivien Halász

**Vivien Halász** (s. 17. maaliskuuta 1990) on unkarilainen karateka. Hän on saavuttanut kolmesti EM-pronssia katassa ja MM-pronssia joukkuekisoissa.

## Alkuvuodet
Halasz aloitti karaten harjoittelemisen neljävuotiaana, kun hänen isänsä Károly Halász vei tyttärensä ensimmäistä kertaa harjoituksiin. Halászin isä kuuluu Unkarin Kyokushinin liiton johtokuntaan.

## Kilpaura
Halasz voitti ensimmäisen merkittävän mitalinsa Serbiassa 2010 oltuaan katassa EM-kilpailun kolmas.

Maaliskuussa 2012 Halasz saavutti hopeaa Espanjan mestaruuskilpailuissa katassa. Kesäkuussa Halasz kilpaili All American Openissa katassa ja kumitessa. Katassa hän sijoittui neljänneksi sushiho katalla ja kumitessa Halasz saavutti pronssia kevytsarjassa voitettuaan Karine Corriveaun. Myöhemmin syyskuussa hän otteli kumitessa Galizia cupissa, Puolassa. Halasz saavutti pronssia alle 65-kiloisten sarjassa.

Syyskuussa 2013 Halasz saavutti ensimmäistä kertaa mitalin All American Openissa katassa, jossa tuloksena oli pronssia. Hän esitti Sushino katan.

Maaliskuussa 2014 Halász saavutti hopeaa Espanjan Openin katassa. Kesäkuussa hän saavutti sushiho katalla hopeaa All American Openissa. Myös kultaa voittanut Gergana Kostova esitti saman katan.

Toukokuussa 2015 Halasz oli mukana Berliinin EM-kisoissa, jossa hänen turnaus päättyi toisella kierroksella hävittyään keskisarjan ottelussa Ksenija Zasorinalle. Heinäkuussa hän edusti kummitessa Euroopan joukkuetta Brasiliassa pidetyissä World Team Cupissa. Joukkueeseen kuuluivat Oliveri Roberto, Elsa Álvarez, Rudolf Conquet ja Alejandro Navarro. Joukkue saavutti pronssia. Loppuvuodesta joulukuussa Halasz saavutti kaksi EM-pronssia Puolassa. Yksilö- ja joukkuekatassa.

Kesäkuussa 2016 hän saavutti hopeaa naisten katassa All American Openissa, New Yorkissa, jossa Elsa Álvarez voitti kultaa. Hän otteli myös alle 65-kiloisten sarjassa, jossa Halasz voitti pronssiottelussa Danessa Rodriguezin.

Maaliskuussa 2017 Halasz saavutti katassa hopeaa Espanjan Openissa häviten turnauksen voittaneelle Elsa Álvarezille. Halasz voitti kumitessa alle 65-kiloisten sarjassa pronssia. Kesäkuussa hän voitti All American Openin mestaruuden ennen toiseksi tullutta Zornitsa Kostovaa.

Maaliskuussa 2018 Halász saavutti Espanjan Openissa naisten keskisarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Jekaterina Korolevalle. Lokakuussa Halasz sen sijaan saavutti pronssia Saksan Openin keskisarjassa. Marraskuussa hän sijoittui kahdeksanneksi Euroopan Openissa hävittyään ainoan ottelunsa Marianna Krashakovalle.

Maaliskuussa 2019 Halasz voitti urallaan toista kertaa Espanjan Openin keskisarjan, kun hän voitti loppuottelussa Nicoleta Filomencun. Kesäkuussa Halasz tuli toiseksi All American Openissa, hävittyään alle 65-kiloisten sarjan loppuottelussa Shainez El Haimourille.

Kesäkuussa 2022 Halász eteni urallaan ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa mitaliotteluun. Hän hävisi raskaansarjan pronssiottelun Greta Szalaille.

### Ikänaisten sarja
Toukokuussa 2025 Halász oli mukana EM-kilpailussa ikänaisten katasarjassa, jossa hän saavutti pronssia. Halász otteli myös kumitessa alle 65-kiloisten sarjassa, jossa hän voitti loppuottelussa Beata Szulakin. 

## Lähteet
Luettelo Kalajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

**Luettelo Kalajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä** sisältää Kalajoen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kalajokeen on liitetty Raution ja Himangan kunnat.

__TOC__

## Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kaisa Alasaari

**Kaisa Maria Alasaari** (s. 13. tammikuuta 1960 Nivala) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti Nivalan Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Göran Brunell.

Kalevan kisoista Alasaari saavutti korkeushypystä kultaa vuonna 1979, hopeaa 1977 ja pronssia 1975. Lisäksi hän saavutti 100 metrin aitajuoksusta pronssia vuonna 1975. Sisäratojen SM-kilpailuista Alasaari sai korkeushypyn hopeaa vuonna 1980.

Ennätyksekseen Alasaari hyppäsi tuloksen 180 cm vuonna 1979. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 2010 jälkeen.

## Lähteet
Birgitta Kalander

**Linda Birgitta Kalander** (s. 28. elokuuta 1955 Maksamaa) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti IF Drottia ja Gamlakarleby IF:ää.

Kalevan kisoista Kalander saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksusta vuonna 1979. Ennätyksikseen hän juoksi 1 500 metrillä ajan 4:25.79 vuonna 1979, 3 000 metrillä ajan 9:33.89 vuonna 1979 ja 5 000 metrillä ajan 18:43.2 vuonna 1976. Virallisiin kilpailuihin Kalander ei ole osallistunut vuoden 1981 jälkeen.

## Lähteet
Elina Pulkkinen

**Aino Elina Pulkkinen** (o.s. **Jääskeläinen**, s. 19. toukokuuta 1950 Keitele) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti Suonenjoen Vasamaa ja Vesannon Urheilijoita.

Kalevan kisoista Pulkkinen saavutti 3 000 metrin juoksusta hopeaa vuonna 1978 sekä kolme pronssia vuosina 1976, 1977 ja 1979. Sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti hopeaa 1 500 metrin juoksusta vuonna 1978 ja 3 000 metrin juoksusta vuonna 1982. Lisäksi Pulkkinen voitti maastojuoksun SM-kilpailuista viiden kilometrin matkalta kultaa vuonna 1978, kaksi hopeaa vuosina 1977 ja 1979 sekä kaksi pronssia vuosina 1976 ja 1981.

Ennätyksikseen Pulkkinen juoksi 1 500 metrillä ajan 4.24,32 vuonna 1977, 3 000 metrillä ajan 9.08,22 vuonna 1978, 5 000 metrillä ajan 16.27,40 vuonna 1983, 10 000 metrillä ajan 34.28,4 vuonna 1987, puolimaratonilla 1.16.37 vuonna 1983 ja maratonilla ajan 2.49.32 vuonna 1984. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1987 jälkeen.

## Lähteet
Älykaiutin

**Älykaiutin** on virtuaaliavustajan sisältävä kaiutin, jota ohjataan puhekomennoilla. Älykaiutin paritetaan puhelimen kanssa Bluetoothin kautta. Älykaiuttimista tuli suosittuja vuonna 2017, jolloin ne olivat yksi joulumarkkinoiden hittilahjoista maailmalla.

## Historia
Verkkokauppayhtiö Amazon.com julkisti Amazon Echo -älykaiuttimen, josta tuli älyttäen suosittu erityisesti Yhdysvalloissa. Tämän jälkeen muutkin suuret elektroniikkayhtiöt alkoivat suunnitella omia älykaiuttimiaan. Googlen oma älykaiutin Google Home tuli myyntiin lokakuussa 2016. Apple julkisti oman HomePod-älykaiuttimensa 6. kesäkuuta 2017 järjestemässään WWDC-konferenssissa. Microsoft antoi 14. joulukuuta 2017 Cortana-puheavustajansa muiden valmistajien käytettäväksi, ja Harman Kardon esitteli huhtikuussa 2017 oman Cortanaa käyttävän Harman Kardonin Invoke -älykaiuttimensa.

## Älykaiuttimien toiminta Suomessa
Loppuvuonna 2018 älykaiuttimien toiminnot olivat aika rajallisia Suomessa. Niiden avulla saattoi hallita kodin valaistusta,  ohjata televisiota, kysyä päivän säätä tai toivoa lempikappaletta. Ulkomailla kauittimilla voi tilata taksin tai kukkia tai varata elokuvaliput. Suurin este puheohjattavien palveluiden kehittämiselle on kieli. Älykaiuttimet hyödyntävät samaa rajapintaa kuin verkkopalvelut tai mobiilisovellukset. Jos palvelun voi tilata tekstiviestillä, saman toiminnallisuuden tuominen älykaiuttimeen on varsin nopeata.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Frank Teräskari

**Frank Kullervo Teräskari** (17. heinäkuuta 1921 Helsinki – 26. kesäkuuta 2004 Pori) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti Porin Pyrintöä, Porin Tarmoa ja Idrottsklubben-32:ta.

Teräskari sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 67,5 kilogramman sarjassa 15:nneksi yhteistuloksella 307,5 kg sekä Helsingin kesäolympialaisissa 1952 alle 75 kilogramman sarjassa yhdeksänneksi yhteistuloksella 352,5 kg . Vuonna 1947 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja EM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1949 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja saavutti EM-hopeaa alle 75 kilogramman sarjassa. Vuonna 1950 hän oli MM-kilpailuissa kahdeksas ja EM-kilpailuissa viides. Vuonna 1953 hän sijoittui MM-kilpailuissa 12:nneksi  ja EM-kilpailuissa seitsemänneksi.

Teräskari voitti Suomen mestaruuden alle 75 kilogramman sarjassa vuosina 1947–1951, 1953 ja 1955. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1953.

## Lähteet
* 
* 
*  
* 
* 
* 

### Viitteet
Einar Sundström (painonnostaja)

**Einar Alexander Sundström** (11. syyskuuta 1919 Helsinki – 13. toukokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti Helsingin Paini-Miehiä sekä Heraklesta, jonka perustajajäseniin  hän kuului.

Sundström sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 56 kilogramman sarjassa 14:nneksi yhteistuloksella 267,5 kg. Vuonna 1947 hän sijoittui EM-kilpailuissa seitsemänneksi alle 60 kilogramman sarjassa. Vuonna 1949 hän saavutti alle 60 kilogramman sarjassa EM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1947 hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Suomen mestaruuden Sundström voitti Antwerpenin 3-ottelussa 1945 ja 1948 sekä kahden käden nostoissa 1947–1950.

Sundströmin henkilökohtaiset ennätykset olivat punnerruksessa 90 kg, tempauksessa 105 kg, työnnössä 125 kg sekä yhteistuloksessa 310 kg. 

## Lähteet
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 

### Viitteet
Aarne Vehkonen

**Aarne Eino Henrik Vehkonen** (16. heinäkuuta 1927 Kajaani – 29. maaliskuuta 2011 Hämeenlinna) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti huippuvuosinaan Jyväskylän Veikkoja ja Tikkakosken Tikkaa.

Vehkonen sijoittui Helsingin kesäolympialaisissa 1952 alle 56 kilogramman sarjassa 13:nneksi yhteistuloksella 267,5 kg. Vuonna 1951 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja saavutti EM-hopeaa alle 56 kilogramman sarjassa. Vuonna 1954 hän oli MM-kilpailuissa kuudes ja saavutti EM-pronssia. Vuonna 1955 hän sijoittui MM-kilpailuissa 11:nneksi ja EM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 1956 EM-sijoitus oli kahdeksas.

Vehkonen voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1953, 1957–1959 ja 1963. Suomen mestaruuden hän voitti kahden käden nostoissa alle 56 kilogramman sarjassa vuosina 1951, 1953, 1954 ja 1963 sekä alle 60 kilogramman sarjassa vuosina 1956–1959. Antwerpenin 3-ottelussa hän voitti Suomen mestaruuden alle 56 kilogramman sarjassa vuonna 1950. TUL:n mestaruuden hän voitti 13 kertaa.

## Lähteet
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 

### Viitteet
Painonnosto kesäolympialaisissa 1904 – käsipaino

**Vuoden 1904** kesäolympialaisten painonnoston toinen kilpailutapahtuma oli käsipainokilpailu. Kilpailuun otti osaa kolme urheilijaa. Käsipainokilpailu oli epätavallinen kilpailu, joka oli lähinnä painonnoston kymmenottelu, jossa oli yhdeksän erilaista käsipainoliikettä. Jokaisessa kilpailuosiossa ensimmäinen sai viisi pistettä, toinen kolme ja kolmas yhden pisteen. Kymmenennellä kierroksella kaksi parasta saivat esittää vapaavalintaisen suorituksen. 

## Tulokset

## Lähteet
Painonnosto kesäolympialaisissa 1904 – kahden käden painonnosto

**Vuoden 1904** kesäolympialaisten painonnoston toinen kilpailutapahtuma oli kahden käden painonnosto. Kilpailuun otti osaa neljä urheilijaa. Kilpailun voitti Kreikan Periklis Kakousis selvällä erolla muihin kilpailijoihin. 

## Tulokset

## Lähteet
Pentti Kotvio

**Pentti Waldemar Kotvio** (28. toukokuuta 1921 Tampere – 9. joulukuuta 2001 Tornio) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja. Seuratasolla hän edusti Tornion Pyryä, Tampereen Yritystä, Tampereen Kilpa-Veljiä sekä Hyvinkään Voima-Veikkoja, jonka puheenjohtajanakin hän on toiminut.

Kotvio sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 56 kilogramman sarjassa 18:nneksi yhteistuloksella 247,5 kg. Hän saavutti kaksi SM-hopeaa ja voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1947, 1948, 1950 ja 1952. Hän teki tempauksessa alle 56 kilogramman sarjan Pohjoismaiden ennätyksen 85 kg.

## Lähteet
* 
* 
*  
* 
* 

### Viitteet
Anneli Haaranen

**Asta Anneli Haaranen** (myöh. **Klemetti**, 18. joulukuuta 1934 Helsinki – 12. joulukuuta 2020 Espoo) oli suomalainen uinnin olympiaedustaja.

Haaranen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hopeaa 100 metrin selkäuinnissa 1951 ja 1953 sekä pronssia 1955. Viestissä hän saavutti kolme PM-pronssia. Suomen mestaruuden hän voitti 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1950–1954 ja 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1955 sekä lisäksi viestimestaruuksia. Suomen-ennätyksiä hän ui selkäuintien lisäksi 200 metrin vapaauinnissa. Seuratasolla hän edusti Helsingfors Simsällskapia. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Ankka”.

Urheilu-uransa jälkeen Haaranen väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi.

## Henkilökohtaiset ennätykset (lyhyt rata)
* 200 metrin vapaauinti 2.40,5
* 100 metrin selkäuinti 1.19,0
* 200 metrin selkäuinti 2.52,3

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Raili Riuttala

**Raili Anita Hillevi Riuttala** (myöh. **Laiho**, 23. lokakuuta 1933 Ulvila – 9. maaliskuuta 2024 Pori) oli suomalainen kilpauimari.

Riuttala kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Riuttala voitti TUL:n mestaruuden 100 ja 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1951–1953. Hän edusti Porin Pyrintöä. Riuttala tunnettiin lempinimellä ”Pimu”. Aktiiviuransa jälkeen hän oli perustamassa mastersuinnin erikoisseuraa Uintiklubi Nereusta.

Riuttala syntyi Ulvilan Toejoella ja asui myöhemmin Porin Ruosniemessä. Hän työskenteli 30 vuoden ajan Porin kaupungin elintarvikevirastossa.

## Lähteet
Ritva Järvinen

**Ritva Kaarina Järvinen** (myöh. **Ritvas**, **Jaakkola**, s. 2. elokuuta 1932 Helsinki) on suomalainen uinnin olympiaedustaja. Hän pelasi myös koripalloa SM-sarjassa.

Järvinen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 ja 400 metrin vapaauinnin sekä 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti viestissä pronssia vuosina 1949 ja 1953 sekä sijoittui 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi vuosina 1951 ja 1955. Hän voitti Suomen mestaruuden 100 ja 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1949–1952 sekä lisäksi viestimestaruuksia. Hän paransi useasti Suomen ennätyksiä. Seuratasolla Järvinen edusti Helsingin Uimareita. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Ritu”.

Koripallon SM-sarjassa Järvinen edusti Karhun Poikia.

Ritva Järvisen isä Jalmari Järvinen ja setä Aarne Järvinen olivat vesipallon SM-mitalisteja, ja he sekä kolmas veljes Sulo Järvinen toimivat Helsingin Uimarien johtotehtävissä, Aarne ja Sulo myös Suomen Uimaliiton johtotehtävissä. Ritva Järvisen serkku Silja Järvinen (myöh. Larkio) oli vapaauintiviestin SM-pronssimitalisti vuonna 1951.

## Suomen-ennätykset
* 50 metrin vapaauinti 33,0
* 100 metrin vapaauinti 1.11,3
* 200 metrin vapaauinti 2.45,6
* 400 metrin vapaauinti 5.48,6
* 500 metrin vapaauinti 7.19,8

## Lähteet
* 
*
Ritva Koivula

**Ritva Anja Marika Koivula** (myöh. **Miinin** ja **Ketonen**, 18. tammikuuta 1933 Viipuri – 23. syyskuuta 2025 Joensuu) oli suomalainen kilpauimari.

Koivula osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän kilpaili Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuosina 1949 ja 1951. Hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ja 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1948 ja 1949.

## Henkilökohtaiset ennätykset
* 50 metrin vapaauinti: 33,8
* 100 metrin vapaauinti 1.15,0
* 400 metrin vapaauinti 6.25,0
* 100 metrin selkäuinti 1.27,0

## Lähteet
* 

### Viitteet
Janne Vermasheinä

**Janne Johannes Vermasheinä** (s. 13. tammikuuta 1970 Kouvola) on suomalainen arvokisauimari ja moninkertainen Suomen-mestari.

Vermasheinä kilpaili Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestissä, jossa Suomen joukkue ui maansa ennätyksen 3.25,47 mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Hän kilpaili vapaauintimatkoilla MM-kilpailuissa 1991 sekä EM-kilpailuissa 1989 ja 1991 mutta jäi alkuerissä sijan 20 heikommalle puolelle. Suomen-mestaruuden hän voitti vapaa- ja perhosuintimatkoilla 50 metrin radalla 15 kertaa sekä lyhyellä radalla viisi kertaa vuosina 1987–1992. Suomen-ennätyksiä hän paransi useasti. Kotimaassa Vermasheinä edusti Vantaan Uimareita, Uintiklubi ÅSK:ta, Poseidonia ja Nummelan Kisaajia.

## Suomen-mestaruudet
### Pitkä rata
* 50 metrin vapaauinti: 1987, 1988, 1989, 1990, 1991
* 100 metrin vapaauinti: 1987, 1988, 1989, 1990
* 50 metrin perhosuinti: 1989, 1990, 1991, 1992
* 100 metrin perhosuinti: 1989, 1991
### Lyhyt rata
* 50 metrin vapaauinti: 1988, 1989
* 100 metrin vapaauinti: 1989
* 50 metrin perhosuinti: 1990
* 100 metrin perhosuinti: 1988

## Henkilökohtaiset ennätykset
* 50 metrin perhosuinti 25,40 (vuonna 1991)
* 100 metrin vapaauinti 51,87 (vuonna 1990)
* 100 metrin perhosuinti 56,00 (vuonna 1991)

## Lähteet

* 
*
Juha Rannikko (ampumaurheilija)

**Juha Aulis Rannikko** (s. 7. kesäkuuta 1954 Muurla) on suomalainen ampuja. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden villikarjuammunnassa vuonna 1978 ja joukkuemaailmanmestaruuden seuraavana vuonna. Olympialaisiin hän osallistui vuonna 1980.

Etelä-Korean Soulissa järjestetyissä vuoden 1978 MM-kilpailuissa Rannikko voitti kultaa villikarjuammunnan normaalijuoksujen 30+30 laukauksen kilpailussa tuloksella 572, jolla hän voitti hopeamitalistin, Ison-Britannian John Goughin kahdella pisteellä. Joukkuekilpailussa Suomi sijoittui kuudenneksi. Toisessa villikarjulajissa, 20+20 laukauksen sekajuoksuissa Rannikko oli 25:s ja Suomi sai joukkuekilpailussa pronssia. Kaikkiaan Suomi voitti kuusi kultamitalia noissa kisoissa, joita sosialistiset maat boikotoivat. Vuonna 1979 Itävallan Linzissä kilpailtiin vain villikarjuammunnan maailmanmestaruuksista. Siellä Suomen joukkue voitti 30+30 laukauksen normaalijuoksuissa kultaa maailmanennätyksellä 1534. Rannikko saavutti normaalijuoksujen henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia tuloksella 575 ja sijoittui 20+20 laukauksen sekajuoksuissa 18:nneksi tuloksella 377. Sekajuoksujen joukkuekilpailussa Suomi oli neljäs.

Moskovan kesäolympialaisissa 1980 Rannikko sijoittui 30+30 laukauksen villikarjuammunnassa 12:nneksi tuloksella 573. Neuvostoliiton Igor Sokolov ja Itä-Saksan Thomas Pfeffer paransivat vanhaa maailmanennätystä kahdeksalla pisteellä tuloksellaan 589.

Seuratasolla Rannikko edusti Salon Seudun Ampujia. Hänen ennätyksensä 30+30 laukauksen kilpailussa oli 580. Hän voitti Suomen-mestaruuden villikarjuammunnan 40 laukauksen kilpailussa 1977, hirviammunnan kertalaukauksissa 1975, hirviammunnan parilaukauksissa 1978–1979, hirviammunnan kerta- ja parilaukauksissa 1977 sekä olympiakiväärissä 1981–1982.

## Lähteet
* 
* 
* 
* 

### Viitteet
Rudolf Ekström

**Rudolf Edvard Ekström** (14. huhtikuuta 1895 Helsinki – 16. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen painonnostaja. Hän oli ensimmäinen Suomea olympialaisissa edustanut painonnostaja. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.

Ekström  kilpaili vuonna 1920 Antwerpenin kesäolympialaisissa alle 82,5 kg:n sarjassa vaikka olisi 76-kiloisena voinut laihduttaa itsensä helposti myös alempaan sarjaan (alle 75 kg). Vasemman käden tempauksessa hän nosti 75 kilogrammaa mutta ranskalaisen arvostelutuomarin aloitteesta kaikki hänen kolme suoritustaan hylättiin työntökäden oltua sääntöjenvastaisesti mutkalla eikä kielitaidoton ja ilman suomalaista joukkueenjohtoa paikalla ollut Ekström saanut selville, mikä hänen suorituksessaan oli vialla. Ranskan Ernest Cadine jäi tuossa osiossa 70 kilogrammaan mutta voitti lopulta kultaa.

Ekström teki vasemman käden punnerruksessa epävirallisen maailmanennätyksen 82,5 kilogrammaa. Hän voitti sarjansa balttilaisissa kisoissa Tallinnassa 1919. Hän voitti epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1918. 
## Lähteet
* 
* 
*  
* 

### Viitteet
USS Leary (DD-879)

**USS Leary** (runkonumerot DD-879 ja DDR-879) oli Yhdysvaltain  laivaston vuonna 1945 vesillelaskettu Gearing-luokan hävittäjä.

## Valmistus

Alus tilattiin Consolidated Steel Corporationilta Orangesta Texasista, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1945. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta kumminaan vara-amiraali Theodore S. Wilkinsonin puoliso ja otettiin palvelukseen 7. toukokuuta ensimmäisenä päällikkönään Ernest G. Campbell.

## Palvelus
Yhdysvaltain laivasto luovutti aluksen Espanjalle 1978.

### Lángara
Espanja vastaanotti aluksen 17. toukokuuta 1978 ja liitti sen laivastoon nimellä *Lángara*. Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1992.

## Lähteet
*

### Viitteet
USS Noa (DD-841)

**USS Noa** (runkonumero DD-841) oli Yhdysvaltain  laivaston vuonna 1945 vesillelaskettu Gearing-luokan hävittäjä.

## Valmistus

Alus tilattiin Bath Iron Worksiltä Bathista Mainesta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1945. Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta kumminaan kontra-amiraali James Cary Jones Jr.:n puoliso ja otettiin palvelukseen 2. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään R. L. Nolan Jr.

## Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 31. lokakuuta 1973 ja poistettiin alusluettelosta 2. kesäkuuta 1975.

## Blas de Lezo
Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä *Blas de Lezo*. Espanja osti 17. toukokuuta 1978 aluksen, joka poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1991.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Villa Skeppet

**Villa Skeppet** on kulttuurihistoriallisesti merkittävä rakennus Länsi-Uudellamaalla Tammisaaressa. Rakennus valmistui vuonna 1970, ja se on arkkitehti Alvar Aallon piirtämä. Villa Skeppet on suunniteltu kirjailija Göran Schildtille ja hänen vaimolleen Christine Schildtille. Rakennus on paitsi viimeinen myös pienin Aallon suunnittelemista yksityiskodeista.

Villa Skeppetin omistaa Christine ja Göran Schildtin säätiö. Talo avattiin yleisölle joulukuussa 2020.

## Kuvia

Villa Skeppet, Göran och Christine Schildts hus SLSA 1150 foto 519.jpg|alt=|Etupiha
Villa Skeppet, Göran och Christine Schildts hus SLSA 1150 foto 4647.jpg|alt=|Takapiha
Göran Schildt på gården till Villa SLSA 1150 foto 481.jpg|alt=|Takapiha ja Göran Schildt
Interiör från Villa Skeppet SLSA 1150 foto 4617.jpg|alt=|Sisustus


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Villa Skeppet Christine ja Göran Schildtin säätiön kotisivuilla.
Säteensuuntaus

**Säteensuuntaus** () on kolmiulotteisessa grafiikassa käytetty renderöintimenetelmä. Menetelmän on esitellyt Arthur Appel vuonna 1968. Termiä on ensinnä käytetty Scott Rothin paperissa vuodelta 1982.

Menetelmä eroaa säteenseurannasta (): säteenseuranta seuraa ja jäljittelee valoa valonlähteestä objekteihin; säteensuuntaus aloittaa katselukulmasta ja suuntaa säteitä katsottavaan alueeseen pikseli kerrallaan. 
Kappaleen pinnan varjostus toteutetaan tavanomaisilla tietokonegrafiikan varjostusmenetelmillä.

Säteensuuntaus ja syvyyspuskuri ovat suosituimmat tavat oikean näkyvyyden varmistamiseen nykyään.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Some techniques for shading machine renderings of solids (PDF)
Aatto Nuora

**Aatto Johannes Nuora** (23. lokakuuta 1895 Virolahti – 18. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen pistooliampuja. Hän osallistui pistooliammunnassa olympialaisiin vuonna 1936 sekä kaksiin MM-kilpailuihin. Seuratasolla hän edusti muun muassa Suomen Metsästysyhdistystä.

Nuora sijoittui Berliinin olympialaisissa 1936 vapaapistooliammunnassa kahdeksanneksi. Hän sijoittui vuoden 1937 MM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja osallistui myös vuoden 1947 MM-kilpailuihin.

Lempinimellä "Naru" tunnettu Aatto Nuora voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuosina 1936–1937. Helsingin olympialaisissa 1952 hän toimi pistoolikilpailun juryn ylituomarina.

Työurallaan Nuora on toiminut useiden kirjapainojen faktorina, jonka jälkeen hän osti oman kirjapainon Erikoispaino Oy:n, jonka toimitusjohtajana hän on toiminut työuransa.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Eino Saarnikko

**Eino Antton Saarnikko** (alk. **Skyttä**, 28. helmikuuta 1908 Viipurin maalaiskunta – 12. elokuuta 1971 Järvenpää) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja sijoittui vapaapistoolilla yhdeksänneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti sotilaspistoolin henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1949. Hän voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuonna 1950. Seuratasolla hän edusti Suomen Metsästysyhdistystä.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Jaakko Rintanen

**Jaakko Eliel Rintanen** (18. lokakuuta 1900 Ylistaro – 14. heinäkuuta 1971 Vaasa) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliammunnassa kaksiin olympialaisiin ja voitti kaksi maailmanmestaruutta joukkuekilpailuissa. Seuratasolla hän edusti Vaasan Ampujia.

Rintanen sijoittui Berliinin olympialaisissa 1936 kuvioammunnassa 13:nneksi ja vapaapistooliammunnassa 15:nneksi. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli olympiapistoolikilpailussa 29:s. Vuoden 1937 MM-kilpailuissa hän voitti kultaa kaksintaisteluammunnan joukkuekilpailussa ja saavutti hopeaa vapaapistoolin joukkuekilpailussa. Vuoden 1947 MM-kilpailuissa hän voitti maailmanmestaruuden isopistoolin joukkuekilpailussa. Hänelle myönnettiin vuoden 1936 saavutuksista Vaasa-lehden kultamitali perusteluna voitto Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuonna 1936 Kaksintaisteluammunnassa.

Rintanen toimi Suomen Ampujainliiton johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1950–1971. Hän oli Vaasan Ampujien puheenjohtaja vuosina 1939–1970. Hän oli Vaasan Palloseuran perustajajäsen sekä vuosina 1945–1948 puheenjohtaja. Hänen poikansa Mauno Rintanen oli maajoukkuejalkapalloilija ja Suomen Squashliiton puheenjohtaja.

Rintanen sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1967. Hän toimi Oy Rahkola Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1929 ja sen johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1945 sekä V. A. Hietikko Oy:n toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1945. Rintanen oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1948–1960 ja kaupunginhallituksessa hän oli vuosina 1948–1957.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Leonard Ravilo

**Leonard Ravilo** (alk. **Dufva**, 25. syyskuuta 1907 Turku – 11. lokakuuta 1975 Lohja) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja saavutti useita MM-mitaleja.

Ravilo sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 pistoolin kuvioammunnassa viidenneksi. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Venezuela-pistoolin joukkuekilpailussa vuonna 1954 ja saavutti hopeaa kuvioammunnan joukkuekilpailussa 1947, hopeaa olympiapistoolin joukkuekilpailussa vuosina 1949 ja 1952, pronssia kuvioammunnan joukkuekilpailussa 1949, pronssia vapaapistoolin joukkuekilpailussa 1952 sekä pronssia olympiapistoolin joukkuekilpailussa 1954. Kuvioammunnan henkilökohtaisessa kilpailussa hän saavutti pronssia vuonna 1949.

"Leo" Ravilo voitti Suomen-mestaruuden olympiapistoolilla vuonna 1950 ja kuvioammunnassa vuonna 1957. Hän edusti Suomen Metsästysyhdistystä, jonka sihteerinäkin hän toimi seitsemän vuoden ajan.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Jorma Lievonen

**Jorma Ilkka Olavi Lievonen** (s. 17. huhtikuuta 1956 Joensuu) on suomalainen ampuja. Hän voitti maailmanmestaruuden villikarjuammunnan joukkuekilpailussa vuonna 1979. Olympialaisiin hän osallistui vuosina 1980 ja 1984.

Etelä-Korean Soulissa järjestetyissä vuoden 1978 MM-kilpailuissa Lievonen saavutti pronssia villikarjuammunnan 20+20 laukauksen sekajuoksujen joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisissa tuloksissa parhaana suomalaisena viidenneksi tuloksella 380, jolla hän hävisi maailmanennätyksen ampuneelle Italian Giovanni Mezzanille seitsemän pistettä. Toisessa villikarjulajissa, normaalijuoksujen 30+30 laukauksen kilpailussa Lievonen sijoittui 29:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa kuudenneksi. Kaikkiaan Suomi voitti 19 mitalia noissa kisoissa, joita sosialistiset maat boikotoivat. Vuonna 1979 Itävallan Linzissä kilpailtiin vain villikarjuammunnan maailmanmestaruuksista. Siellä Suomen joukkue voitti 30+30 laukauksen normaalijuoksuissa kultaa maailmanennätyksellä 1534. Lievonen sijoittui henkilökohtaisissa tuloksissa neljänneksi samalla pistemäärällä 575 pronssia ottaneen maanmiehensä Juha Rannikon kanssa. Lievonen sijoittui 20+20 laukauksen sekajuoksuissa 33:nneksi tuloksella 366. Sekajuoksujen joukkuekilpailussa Suomi oli neljäs. Vuoden 1981 MM-kilpailuissa Dominikaanisen tasavallan Santo Domingossa Lievonen sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemänneksi.

Moskovan kesäolympialaisissa 1980 Lievonen sijoittui normaalijuoksujen 30+30 laukauksen villikarjuammunnassa kuudenneksi tuloksella 584, joka ylitti kolmella pisteellä aiemman maailmanennätyksen. Neuvostoliiton Igor Sokolov ja Itä-Saksan Thomas Pfeffer ampuivat uudeksi maailmanennätykseksi tuloksen 589. Pronssimitalitulos oli 587 ja mitalivauhdista Lievosen pudotti viimeisen kymmenen laukauksen sarjan kuudes laukaus, joka osui kuutoseen. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 Lievonen sijoittui normaalijuoksujen 30+30 laukauksen kilpailussa seitsemänneksi tuloksella 576. Pronssimitalitulos oli viisi ja kultamitalitulos 11 pistettä parempi.

Seuratasolla Lievonen edusti Joensuun Ampujia. Hän voitti Suomen-mestaruuden villikarjuammunnan 60 laukauksen kilpailussa 1975 ja 1981, villikarjuammunnan 40 laukauksen kilpailussa 1975 ja 1979, hirviammunnan kertalaukauksissa 1982 sekä villikarjuammunnan 40 laukauksen joukkuekilpailussa 1974 ja 1979.

## Lähteet
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Viitteet
Free Press Unlimited

**Free Press Unlimited** (suom. 'rajoittamaton vapaa lehdistö') on hollantilainen vapaaseen tiedonvälitykseen keskittyvä kansalaisjärjestö. Free Press Unlimited pyrkii varmistamaan että luotettavat uutiset ja tieto on kaikkialla maailmassa yleisön saatavilla.

Järjestö esim. jakaa lehdistöpalkintoja sekä tukee tiedonvälitystä kehitysmaissa.

## NetAidKit
NetAidKit on Free Press Unlimitedin avoimen lähdekoodin hanke, joka pyrkii turvaamaan internetinkäyttäjän yksityisyydensuojaa.

## Katso myös
* NetAidKit

## Aiheesta muualla
*Kotisivu
Väinö Skarp

**Väinö Villiam Skarp** (10. lokakuuta 1908 Helsinki – 18. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen ampuja ja jousiampuja.

Skarp  osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja sijoittui vapaapistoolilla 20:nneksi. MM-kilpailuissa 1947 hän voitti kultaa isopistoolin joukkuekilpailussa.

Jousiammunnan MM-kilpailuissa 1961 Skarp saavutti MM-pronssia joukkuekilpailussa ja vuoden 1959 MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kisassa hän sijoittui seitsemänneksi. Hän voitti jousiammunnan kaikkien aikojen ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuonna 1947 ja nousi mestariksi vielä vuonna 1960. Hän toimi Suomen Jousiammuntaliiton puheenjohtajana vuosina 1948–1950 sekä myös seuransa Artemiksen puheenjohtajana.

Väinö Skarpin poika Olavi Skarp oli käsipallon maajoukkuepelaaja ja Suomen-mestari.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Väinö Heusala

**Väinö Jalmar Heusala** (16. toukokuuta 1914 Kalajoki – 17. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen ampuja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.. 

## Henkilöhistoria
Heusalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Emil (Janne) Heusala ja Hanna Elviira Saari ja puolisot 1944–1949 Aino Alasuvanto ja vuodesta 1954 Leena Kaisa Boman. Kalajoella syntynyt Heusala opiskeli Helsingin Teollisuuskoulussa ja valmistui rakennusmestariksi vuonna 1937. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Heusala työskenteli sotien jälkeen ensin setänsä kanssa perustamassaan rakennustoimistossa, mutta perusti sitten oman Rakennusliike Väinö Heusala -yrityksen. Iisalmelle sijoittunut rakennusliike oli alallaan merkittävä varsinkin Ylä-Savossa, Kainuussa, Pohjois-Pohjanmaalla ja Keski-Pohjanmaalla ja suurimpia kerrostalourakoitsijoita Iisalmessa. Heusala sai vuonna 1965 ensimmäisen teollisuusneuvoksen arvonimen Kuopion läänissä rakennusalan yrittäjänä.

Heusala toimi Iisalmen kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 1979–1980. Hän oli kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen pitkäaikainen jäsen 1950-luvun lopulta alkaen. Heusala oli myös Kokoomuksen kansanedustajaehdokas vuosina 1975 ja 1979.

## Urheilu-ura
Heusala osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja saavutti useita MM-mitaleja. Heusala sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 pistoolin kuvioammunnassa kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Venezuela-pistoolin joukkuekilpailussa vuonna 1954. Hän saavutti MM-hopeaa kuvioammunnan joukkuekilpailussa 1947 ja olympiapistoolin joukkuekilpailussa 1952 sekä MM-pronssia olympiapistoolin joukkuekilpailussa 1954. Seuratasolla "Väiski" Heusala edusti Suomen Metsästysyhdistystä sekä Iisalmen Ampujia, jonka puheenjohtajana hän toimi useiden vuosien ajan.

Väinö Heusalan setä Matti Hjalmar Heusala (1893–1966) voitti vapaapistooliammunnassa Suomen-mestaruuden vuonna 1940 ja oli tuomarina Lontoon olympialaisten ammuntakilpailuissa 1948.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet

## Kirjallisuutta
* *Maailmanmestari Väinö Heusala ja hänen setänsä Matti*, 2009. Lauri Järvinen 

## Aiheesta muualla
* Väinö Heusala – maailmanmestari
Veijo Kaakinen

**Veijo Armas Kaakinen** (10. joulukuuta 1907 Oulu – 19. marraskuuta 1976 Lempäälä) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui Lontoon olympialaisissa 1948 pienoiskivääriammunnan makuukilpailuun ja sijoittui 14:nneksi. Hän kilpaili Suomi-Viro-maaottelussa vuonna 1938 ja saavutti SM-pronssia vuonna 1939.

## Lähteet
* 
* 

### Viitteet
Radiositeetti

**Radiositeetti** () on kolmiulotteisen grafiikan renderöintimenetelmä, joka mallintaa diffuusia valaistusta riippumatta katselijan paikasta. Heijastusten mallintamisen jälkeen voidaan käyttää muita perinteisiä menetelmiä lopullisen kuvan tekemiseen.

Menetelmä on sovellettu lämmön siirtymisestä tietokonegrafiikkaan vuonna 1984.

Radiositeetti toimii hyvin diffuusin valaistuksen kanssa mutta huonosti peilimäisen () valaistuksen kanssa kun taas säteenseuranta on hyvä peilimäisen valaistuksen kanssa ja huono diffuusin valaistuksen kanssa. Tästä johtuen radiositeettia käytetään usein säteenseurannan kanssa kaksivaiheisessa ratkaisussa. Menetelmä tuottaa pehmeitä varjoja ilman erikoiskäsittelyitä, mutta laskenta-aika voi kasvaa eksponentiaalisesti laskettavien pintojen mukaan *O(n<sup>2</sup>)*.


Radiosity-no.jpg|Ilman radiositeettiä.
Radiosity-yes.jpg|Radiositeetin kanssa.


## Lähteet
Álvaro de Bazán (F101)

**Álvaro de Bazán** (runkonumero F101) on Espanjan laivaston vuonna 2000 vesillelaskettu Álvaro de Bazán -luokan fregatti.

## Valmistus

Alus tilattiin 31. tammikuuta 1997 Izarilta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 2000 kumminaan Santa Cruzin markiisitar Casilda Silva Fernández de la Henestrona ja otettiin palvelukseen 19. syyskuuta 2002.

## Palvelus
Alus osallistui heinäkuussa 2005 Joint Task Force Exercise 05-2:een Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksen *USS Theodore Rooseveltin* osastossa. Se kuului loppuvuodesta Persianlahdella *Theodore Rooseveltin* laivasto-osastoon. Operaatio oli ensimmäinen jossa Espanjan laivaston alus kuului Yhdysvaltain laivaston taisteluosastoon.

Alus lähti 23. tammikuuta 2007 partiomatkalle, jolla testattiin aluksen suorituskykyä pitkillä purjehduksilla. Matkan tärkeimpinä tehtävinä oli Espanjan ulkopolitiikan tukeminen ja toimia kauppapoliittisena edustajana. Maaliskuun alussa 2007 aluksesta tuli ensimmäinen espanjalainen sotalaiva, joka vieraili Australiassa 150 vuoteen. Vierailu sisälsi useita laivastovierailuita eri satamissa ja Navantian osaamisen esittelyä kilpailtaessa Hobart-luokan hävittäjien valmistuksesta. Purjehduksen aikana alus suoritti maapallonympäripurjehduksen ensimmäisenä espanjalaisena sotalaivana 142 vuoteen. Alus palasi kotisatamaansa 19. toukokuuta.

Alus oli Naton pysyvän laivasto-osaston SNMG-1 lippulaivana 22. tammikuuta - 21. maaliskuuta 2008. Vuonna 2009 aluksen taistelujärjestelmiä uudistettiin, jolloin se sai kyvyn käyttää ESSM.ohjuksia. Järjestelmä testattiin helmikuussa 2010 San Diegossa ampumalla SM-2 ja Sea Sparrow -ohjukset. Alus osallistui toukokuussa 2010 Välimerellä Active Endeavour -operaatioon.

Alus osallistui 28. helmikuuta 2011 alkaen Noble Mariner -harjoitukseen, joka päättyi 10. maaliskuuta. Syyskuussa alus osallistui Nato johtoiseen Unified Protector operaatioon Libyan rannikolla. Se osallistui maaliskuusta huhtikuuhun 2012 Active Endeavour operaatioon Välimerellä.

Alus oli SNMG-2:n lippulaivana lokakuusta 2013 maaliskuuhun 2014 Välimerellä ja Intian valtamerellä ja SNMG-1:n lippulaivana joulukuusta 2015 kesäkuuhun 2016. Alus osallistui Naton Formidable Shield 2017 ja Joint Warrior 2017 harjoituksiin, joissa ammuttiin ESSM ohjus. Vuonna 2018 alus liitettiin SNMG-1:een Pohjanmerelle ja Itämerelle. Se osallistui osaston mukana Joint Warrior 181, BALTOPS 18 ja Dynamic Mongoose 18 harjoituksiin.

Alus oli SNMG-2:n lippulaivana kesäkuusta joulukuuhun 2020 Välimerellä, jolloin se osallistui Dynamic Mariner 20, Dynamic Guard 20 ja Mavi Balina 20 harjoituksiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla