Fly on the Wall (AC/DC:n albumi)

**Fly on the Wall** on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 28. kesäkuuta 1985. 

Albumi nauhoitettiin lokakuun 1984 ja helmikuun 1985 välisenä aikana Sveitsin Montreux’ssa. Sen tuottivat AC/DC:n kitaristit Angus Young ja Malcolm Young. Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla rumpuja soittaa Simon Wright.

*Fly on the Wall* jäi ilmestyessään silloin muodikkaamman glam metalin ja thrash metalin varjoon. Se jatkoi AC/DC:n kaupallista alamäkeä: Britanniassa levy ylsi listan seitsemänneksi ja Yhdysvalloissa sijalle 32. Myös kriitikot ovat suhtautuneet levyyn enimmäkseen kielteisesti. Singleinä julkaistiin kappaleet ”Danger”, ”Shake Your Foundations” ja ”Sink the Pink”. Kaksi ensimmäistä nousivat listalle Britanniassa.

Albumin markkinoimiseksi julkaistiin video, jossa yhtye esittää viisi levyn kappaletta newyorkilaisessa baarissa. Myös videon vastaanotto oli vaisu, eikä esityksiä juurikaan näytetty musiikkikanava MTV:llä.

## Tausta

AC/DC oli noussut suureen menestykseen Robert John ”Mutt” Langen tuottamilla albumeilla *[[Back in Black]]* (1980) ja *[[For Those About to Rock We Salute You]]* (1981). Yhtye ei kuitenkaan ollut täysin tyytyväinen niiden äänimaailmaan, vaan koki niiden olleen liian hiottuja ja vieneen yhtyettä pois juuriltaan. Tämän seurauksena yhtye tuotti seuraavan albuminsa *[[Flick of the Switch]]* (1983) itse, mutta soundeiltaan riisutumman levyn kaupallinen suosio jäi kauas edeltäjistään.

Rumpali Phil Rudd ajautui *Flick of the Switch* -albumin äänityksissä riitoihin rytmikitaristi Malcolm Youngin kanssa. Rudd ehti nauhoittaa levyn rumpuraidat, minkä jälkeen hän joko erosi tai erotettiin yhtyeestä. Ruddin korvasi Simon Wright, jolle olivat nyt edessä ensimmäiset äänitykset AC/DC:n jäsenenä.

## Työstö

Albumin kappaleita ja sovituksia oli ehdittyä hioa yhdeksän kuukauden ajan, ja kaikki sävellykset ja sanoitukset olivat valmiina studioon mentäessä. Rumpali Simon Wright on kertonut, että levyn kappaleet syntyivät ilman sen syvempää miettimistä harjoituksissa jammailemalla.

*Flick of the Switch* -albumin tavoin *Fly on the Wall* tehtiin ilman ulkopuolista tuottajaa, mutta nyt tuottamiseen osallistuivat koko yhtyeen sijaan ainoastaan kitaristit Malcolm ja Angus Young. Erillistä tuottajaa ei valittu, koska Youngien katsottiin pystyvän tuottamiseen itsekin. He myös kykenisivät keskenään selvittämään helpommin mahdolliset erimielisyydet, ja lisäksi yhtye säästäisi kuluissa. Malcolm Young kommentoi myöhemmin, että tuottajina heidän tavoitteenaan oli pelkän äänittämisen lisäksi käyttää nyt enemmän aikaa ja ajatusta tekemiseensä. 

*Fly on the Wall* -albumin äänittäminen kesti AC/DC:n silloisella mittapuulla kauan. Nauhoitukset alkoivat lokakuun 1984 lopulla Sveitsin Montreux’ssa sijaitsevilla Mountain-studioilla. Studio oli rakennettu Genevenjärven rannalla sijaitsevan Montreux’n kasinon tiloihin. Etenkin Simon Wrightin rumpuihin haluttiin kaikua, joten soittimet äänitettiin varsinaisen studiotilan sijaan kasinon juhlasalissa.

AC/DC soitti pohjaraidat samanaikaisesti, eikä niitä myöhemmin juurikaan muokattu. Pohjien päälle äänitettiin vielä erikseen kitarasoolot ja laulu. Aiemmin yhtyeellä oli ollut tapana äänittää vuorotellen kaikkien kappaleiden pohjaraidat ja sitten lisätä niihin päällekkäisäänitykset. Nyt yhtye kuitenkin työsti kahta kappaletta kerralla, minkä tarkoituksena oli antaa Brian Johnsonin laululle tilaa hengittää. Äänittäjä Mark Dearnleyn mukaan Johnsonin lauluraitojen nauhoitukseen kiinnitettiin erityistä huomiota. Angus Youngilla oli mukanaan konserteissa käyttämänsä Schaffer-radiomikrofoni, jonka kanssa hän soitti kitaraa tarkkaamossa kaiuttimien ollessa salin puolella. Mikrofonin käyttö loi albumille tunnusomaisen kitarasoundin.

Äänitykset keskeytyivät vuoden 1985 alussa kolmeksi viikoksi yhtyeen esiinnyttyä Rock in Rio -festivaaleilla Rio de Janeirossa. Sessiot päättyivät helmikuun lopulla, minkä jälkeen levy miksattiin Australian Sydneyssa.

## Musiikki

### Tyyli

*Fly on the Wall* oli tyylillisesti ajalleen epämuodikas albumi. Vaikka raskaasta musiikista oli tullut 1980-luvun puolivälissä valtavirtaa, suosittuja tyylilajeja edustivat AC/DC:n kaltaisen hard rockin sijaan glam metal ja thrash metal. Andrew Earles on kirjoittanut, että levyn kappaleiden sisältö ja toteutus ”kuuluivat maailmaan, jollaista ei vuonna 1985 yksinkertaisesti ollut olemassa”. Earlesin mielestä AC/DC kuulostaa albumilla saman aikakauden Ravenin tai Saxonin vetelämmältä versiolta. Yhtye kuitenkin tyrmäsi levy-yhtiön ehdotuksen tyylinmuutoksesta. *Fly on the Wall* onkin ensimmäinen esimerkki AC/DC:lle tyypillisestä linjasta, jossa se pysyy uskollisena omalle soinnilleen muotivirtauksista välittämättä. Chris Sutton kirjoittaa teoksessaan *AC/DC On Track* (2024), että albumilta puuttuu AC/DC:lle tyypillinen groove ja keinahtelu. Voimakkaan kaiutuksen vuoksi soittimien erottuvuus on joissain kappaleissa heikko.

Youngin veljesten tuotanto kuuluu albumilla kirkkaina ja kovina kitarasoundeina. Malcolm Young totesi vuonna 2008, että albumilla yhtye ”vain tempaisi kymmenen raitaa” ja että *Fly on the Wall* kuulostaa riisutulta, koska he yrittivät tulla taas ”yksinkertaiseksi pikkubändiksi”. Australian yleisradioyhtiö ABC:n Molly Meldrumin tekemässä aikalaishaastattelussa Young korosti yhtyeen omapäisyyttä.

### Kappalemateriaali

Albumin kappaleet sävelsivät Angus ja Malcolm Young ja sanoitti Brian Johnson. Monet niistä käsittelevät suorasukaiseen sävyyn seksiä. Levyn aloittaa sen nimikappale ”Fly on the Wall”, joka yhtyeelle tyypillisesti alkaa kitarariffillä ja jota seuraa Angus Youngin kitarasoolo. Brian Johnsonin laulu on miksattu hyvin alas. ”Shake Your Foundations” -kappaleessa on esillä sen lastenlorumainen ja toisteinen kertosäe ”Aye aye oh, shake your foundations”. ”Danger”-kappale erottuu albumin muusta materiaalista hitaan riffinsä ja tasaisemman temponsa ansiosta, ja Johnsonin raspiäänessä on vaikutteita rhythm and bluesista ja 1950-luvun rock and rollista. ”Sink the Pink” -kappaleessa on The Who -tyylinen intro, ja nimi on slangitermi seksille. ”Stand Up” sisältää bluesvaikutteita.

B-puolen avausraita ”Playing with Girls” nojaa samankaltaiseen toisteiseen boogieen, jota ZZ Top esitti samanvuotisella albumillaan *[[Afterburner]]*. ”Hell or High Water” alkaa The Whon kappaleen ”Won’t Get Fooled Again” kaltaisella kitarariffillä. Riffi on samankaltainen kuin avauskappaleessa ”Fly on the Wall”, mutta se on soitettu erilaisella tempolla. ZZ Top -vaikutteita sisältää myös ”Back in Business” yleissävynsä ja kitarasoolonsa osalta. Päätöskappaleen ”Send for the Man” säkeistöjen synkkää melodiaa AC/DC kierrätti myöhemmin *[[Ballbreaker]]*-albumin (1995) kappaleessa ”The Furor”.

”Shake Your Foundations” ja ”Sink the Pink” julkaistiin seuraavana vuonna 1986 soundtrack-albumilla *[[Who Made Who]]*. George Young oli miksannut ensin mainitussa Johnsonin laulun paremmin kuuluviin.

## Kansitaide

Albumin kannen ja nimen ideoi Angus Young australialaisen hyönteiskarkote-tv-mainoksen pohjalta. Lopullisen kansikuvan suunnitteli popsurrealisti Todd Schorr. Se on tehty piirtämällä ja esittää kärpäsen puisella seinällä, jota täydentävät yhtyeen logo ja albumin nimi. Y-kirjaimen paikalla on oksanreikä, josta kurkistaa ihmisen silmä. *AC/DC: High-voltage rock ’n’ roll* -kirjassa Andrew Earles vertaa kuvaa silloisten skeittipunkyhtyeiden kansiin. Takakannessa näkyy seinän toinen puoli, johon on ripustettu kuvat yhtyeen jäsenistä.

Levyn kantta on kommentoitu kielteisesti. Andrew Earlesin mielestä AC/DC:n levynkansien yksinkertaisuus toimii yleensä täydellisesti, mutta *Fly on the Wall* kääntyy ”typeryyden puolelle” ja itseparodiaksi, joka yrittää epäonnistuneesti hyödyntää yhtyeen likaisiin mielikuviin perustuvaa mainetta. Bob Mitchellin mielestä kansi on karmea monestakin syystä, muun muassa siksi, että Y-kirjaimen paikalla olevan oksanreiän vuoksi kannessa lukeekin ”Flo on the Wall”.

## Julkaisu

### Myynti ja painokset

*Fly on the Wall* ilmestyi maailmanlaajuisesti 28. kesäkuuta 1985. Se nousi kymmenen myydyimmän levyn joukkoon Australiassa, Britanniassa, Ruotsissa ja Suomessa. Albumi jatkoi yhtyeen kaupallista alamäkeä ja ylsi vain sijalle 32 Yhdysvalloissa, missä se kuitenkin keräsi enemmän listaviikkoja kuin edeltäjänsä *Flick of the Switch*. Ranskassa sitä myytiin vain 70 000 kappaletta, kun viisi vuotta aiemmin julkaistu *[[Back in Black]]* oli yltänyt siellä miljoonamyyntiin. Yhtyeen kotimaassa Australiassa *Fly on the Wall* julkaistiin vasta 5. elokuuta, ja samoihin aikoihin albumi ylitti kultalevyrajan Yhdysvalloissa, missä sitä myytiin ilmestyessään puoli miljoonaa kappaletta. Myynti jäi sielläkin kauas *Back in Blackin* 22 miljoonasta kappaleesta. Andrew Earles on arvioinut, että *Fly on the Wall* oli liian punkmainen ja irtonainen vastatakseen mielikuvaa aikakauden heavy metalista, mutta samalla liian AC/DC:n tyylinen saadakseen hyväksyntää punkkareilta tai thrash metal -faneilta. Yhtye ei vastannut aikansa ihanteita musiikillisesti eikä ulkoisesti. AC/DC-aiheisia kirjoja kirjoittanut Jeff Apter on sanonut, että aikansa trendikkäimpiin musiikkinimiin verrattuna AC/DC vaikutti ”väsähtäneeltä rock and roll -dinosaurukselta”. Viimein vuonna 2001 *Fly on the Wall* ylitti Yhdysvalloissa platinalevyyn oikeuttavan miljoonan kappaleen rajan. 

Australiassa albumin julkaisi Albert Productions ja maailmanlaajuisesti pääasiassa Atlantic Records. Levy ilmestyi alun perin vinyylilevynä, C-kasettina ja CD-levynä. Myöhemmin se on julkaistu myös digitaalisesti. Vuonna 2003 se julkaistiin CD:nä ja vinyylinä uudelleenmasteroituna. Vuonna 2024 julkaistiin värivinyylinä juhlapainos AC/DC:n 50-vuotisen uran kunniaksi.

Levyn yksittäisistä musiikkikappaleista parhaan vastaanoton saivat ilmestyessään ”Fly on the Wall”, ”Shake Your Foundations” ja ”Sink the Pink”.

### Arvioita

 
*Fly on the Wall* -albumia pidetään yleisesti heikompana ja epäyhtenäisempänä kuin sitä edeltänyttä levyä *Flick of the Switch*, joka sekin on saanut osakseen kritiikkiä. *[[Classic Rock]]* -lehti on nimennyt *Fly on the Wall* -levyn AC/DC:n huonoimmaksi ja valinnut sen kaikkien aikojen 20 huonoimman rocklevyn joukkoon. Lehden mielestä yhtye menetti albumilla otteensa. Musiikkitoimittaja Ben Mitchellin mukaan *Fly on the Wall* on lattea alusta loppuun, ja erityisen heikkoja ovat Brian Johnsonin liian alas miksatut lauluraidat. Allmusic-sivuston arvosana albumille on kolme tähteä viidestä mahdollisesta. Mick Wall kirjoittaa teoksessaan *[[AC/DC: Hell Ain’t a Bad Place to Be]]* (2012), että albumin laulut ovat sekoitus täysiä susia ja marginaalisen tarttuvia rokkeja. Hän kritisoi myös sanoituksia ja sanoo esimerkiksi kappaleen ”Sink the Pink” kenties huvittavan koulupoikia, mutta todellisia rockfaneja se ei juurikaan vakuuta.

Toimittajat antoivat albumille heti sen ilmestyttyä runsaasti kritiikkiä. *[[Rolling Stone]]* -lehti sanoi albumilla olevan ”kahden vankan puoliskon verran riffipainotteista kerskailua”. Arvostelija Tim Holmes myös kritisoi albumia seksistiseksi, käsittämättömäksi ja poliittisesti epäkorrektiksi, minkä toteamiseen vaaditaan tosin levyn mukana tulleen sanoitusliitteen apua, koska sanoista ei saa kuuntelemalla selvää. Angus Youngin hän sanoi olevan hyvässä vedossa mutta soittavan ”kaikkein typerimmät ja ennalta-arvattavimmat sointukulut”. Sen sijaan *[[The Village Voice]]* kirjoitti arvostelussaan, ettei albumi ole huomionarvoinen muttei myöskään ”kovin kamala”. *[[Billboard]]* kommentoi, että melkein kaikkien muiden AC/DC-albumien tavoin myös *Fly on the Wallilla* on muutamia hyviä kappaleita. *[[Soundi]]*-lehdessä vuonna 2003 Asko Alanen sanoi *Fly on the Wall* -albumin ”sinnittelevän vaihtelevalla menestyksellä tutuissa riffirakenteissa ja notkeassa räimeessä”. Hän löysi albumilta myös ”salakavalaa pop-sävytystä” sekä kappaleen ”Back in Business” osalta southern boogieta. 

Yhdysvaltalainen *[[People (lehti)|People]]*-juorulehti valitsi *Fly on the Wall* -levyn vuoden 1985 parhaaksi albumiksi.

## Video

*Fly on the Wall* -albumista kuvattiin samanniminen video New Yorkin Alphabet Cityssa sijaitsevassa World’s End Clubissa. Video tehtiin albumin mainostamiseksi, ja se oli myös Angus ja Malcolm Youngin vastahakoinen myönnytys sille, ettei television musiikkikanava MTV ollut jäänyt pelkäksi ohimeneväksi ilmiöksi. 

Video julkaistiin syyskuussa 1985 VHS:nä. Se kestää 28 minuuttia, ja AC/DC esittää baarissa albumin kappaleet ”Fly on the Wall”, ”Danger”, ”Sink the Pink”, ”Stand Up” ja ”Shake Your Foundations”. Lisäksi lopputekstien aikana soi ”Playing with Girls”. Esityksen tukena on käytännössä juoneton käsikirjoitus, jossa esiintyy animoitu versio albumin kannen kärpäsestä. Muita hahmoja ovat tylsistynyt juppi, rähjäinen DJ, paparazzi ja biljardia pelaava lehmityttö. Lopputulokseen ei oltu tyytyväisiä, eikä videoita juurikaan näytetty MTV:llä, vaan se jäi muodikkaamman tukkahevin ja uuden aallon jalkoihin. Videoista yksikään ei esimerkiksi yltänyt MTV:n vuoden 1985 top 100 -listalle. Vaisusta vastaanotosta huolimatta AC/DC jatkoi vastaavien filmien tekemistä.

## Kiertue

Albumin ilmestymistä seurasi 85 konsertin mittainen Fly on the Wall Tour -maailmankiertue, joka sisälsi osuudet Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Kiertue käynnistyi 4. syyskuuta 1985 New Yorkin Binghamtonista ja päättyi 16. helmikuuta 1986 Kööpenhaminaan. Kiertue oli yhtyeelle poikkeuksellisen lyhyt, sillä esimerkiksi *Back in Black* -albumin kiertue oli kestänyt kolme kuukautta pidempään. Ohjelmistoon päätyivät uudelta albumilta kappaleet ”Fly on the Wall”, ”Shake Your Foundations” ja ”Sink the Pink”. Kappaleen ”Danger” soittamista yritettiin joissain konserteissa, mutta se tiputettiin pois.

Kiertueen Yhdysvaltain-osuutta varjosti sarjamurhaaja Richard Ramirezin tapaus. Aivan kiertueen alla satanisti ja AC/DC-fani Ramirez väitti yhtyeen ”Night Prowler” -kappaleen yllyttäneen häntä murtautumaan ihmisten koteihin ja tappamaan heidät. Yhdysvaltain senaatti aloitti syyskuussa televisioidut komiteakuulemiset, joissa se väitti rockmusiikin vaikuttavan tuhoisasti nuoriin. Jo aiemmin AC/DC:tä vastustaneet konservatiivikristityt järjestäytyivät uudelleen ja alkoivat kampanjoida yhtyeen konserttien kieltämiseksi. Lopulta kaksi konserttia peruttiin. Mediakohu kuitenkin lisäsi lippujen kysyntää, ja Yhdysvaltain-osuuden lopuksi AC/DC teki 14 ylimääräistä esiintymistä.

## Kappalelista

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Angus Young, Malcolm Young ja Brian Johnson.

### A-puoli

# 
# 
# 
# 
# 

### B-puoli

# 
# 
# 
# 
# 

## Singlet

## Listasijoitukset

## Sertifioinnit

## Tekijät

### AC/DC

* Brian Johnson – laulu
* Angus Young – soolokitara
* Malcolm Young – rytmikitara, taustalaulu
* Cliff Williams – bassokitara, taustalaulu
* Simon Wright – rummut

### Muut
* Mark Dearnley – äänitys
* Bob Defrin – art director
* Todd Schorr – kansi

## Lähteet
* 
* 
*  (*Fly on the Wall* -albumista sivuilla 146–147 kirjoittaa Andrew Earles)
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Albumin sanoitukset AC/DC:n sivustolla.