Commedia all’italiana

***Commedia all’italiana*** (”komedia italialaiseen tapaan”) on italialaisen elokuvan tyylilaji. Ensimmäinen *commedia all’italiana* -elokuva oli Mario Monicellin ohjaama vuoden 1958 *[[I soliti ignoti]]*. Tyylilaji kukoisti erityisesti 1960-luvulla, jolloin Italian talous kasvoi voimakkaasti ja aiheutti nopean yhteiskunnallisen muutoksen. Tyylilaji alkoi hiipua 1970-luvulla, ja se oli kadonnut käytännössä kokonaan vuosikymmenen loppuun mennessä.

## Historia
### Tausta
*Commedia all’italianan* taustalla ovat fasismin aikakauden viihde-elokuva, erityisesti Mario Camerinin elokuvat ja neorealismin kauden loppuvaiheen niin sanotut ruusunväriset neorealistiset elokuvat, joita tehtiin 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa. Luigi Zampan *[[L’onorevole Angelina]]* (1947), Luciano Emmerin *[[Elokuinen sunnuntai]]* (1950), Renato Castellanin *[[Kahdella pennillä toiveita]]* (1951) ja erityisesti Vittorio De Sican *[[Napolin kultaa]]* merkitsivät neorealismin siirtymistä hieman lempeämpään arkipäivän epäonnistumisten kuvaamiseen.

Tyylin kehittymisen merkkipaalu oli Luigi Comencinin vuoden 1953 elokuva *[[Leipää, rakkautta ja unelmia]]*, jossa näyttelivät De Sica ja Gina Lollobrigida. Comencinin karkean huumorin kuitenkin korvasi pian terävämpi kaupunkilaishuumori, joka näkyi erityisesti näyttelijä Alberto Sordin rooleissa.

### Kukoistuskausi
*Commedia all’italianan* katsotaan varsinaisesti alkaneen Mario Monicellin vuoden 1958 elokuvasta *[[I soliti ignoti]]*. Sitä seurasi useita elokuvia, jotka kuvasivat koomisesti ja kyynisesti, kuinka italialaiset henkilöt kohtasivat maan niin sanotun talousihmeen. Tyylilajin klassikoihin lukeutuvat elokuvat, kuten Dino Risin *[[Vaikea elämä]]* (1961), *[[Playboy (elokuva)|Playboy]]* (1962) ja *[[I mostri]]* (1963), Luciano Salcen *[[La voglia matta]]* (1962) sekä De Sican *[[Il Boom]]* (1963), tehtiin nimenomaan aikakaudella, jolloin italialainen yhteiskunta siirtyi voimakkaasti konsumerismin suuntaan.

Taloudellisen muutoksen lisäksi tyylin elokuvat kuvasivat myös uudella, vähemmän sankarillisella tavalla Italian historiaa. Tällaisia elokuvia olivat muun muassa Monicellin *[[Suuri sota]]* (1959), Luigi Comencinin *[[Sodan helvetti]]* ja Salcen *[[Pomo, se olen minä]]*. Lisäksi joissakin elokuvissa kuvattiin varsinkin eteläisen Italian jäykempää tapakulttuuria. Tällaisia elokuvia olivat erityisesti Pietro Germin *[[Avioero italialaiseen tapaan]]* ja *[[Vietelty ja hyljätty]]*.

### Hiipuminen
*Commedia all’italianan* voima alkoi heikentyä 1970-luvulla, eikä tyylilaji pysynyt enää uusien nuortenliikkeiden ja yhteiskunnallisten muutosten perässä Lisäksi genren huippuvuosien tekijät alkoivat ikääntyä. Ettore Scolan vuoden 1974 elokuvaa *[[Mehän rakastimme toisiamme niin paljon]]* pidetään tyylin kypsimpänä edustajana. Tämän jälkeen tehtiin vielä Scolan, Monicellin ja Risin yhteistyönä syntynyt *[[I nuovi mostri]]* (1977) ja Scolan *[[Terassi (elokuva)|Terassi]]* (1980), jota voisi kutsua jopa tyylin epitafiksi.

Vaikka 1970-luvulla nousi uusia merkittäviä koomikoita, kuten Giancarlo Giannini ja Mariangela Melato, varsinainen *commedia all’italiana* kuitenkin hävisi. Tyylillä ei ole enää paljoakaan yhteistä 1980-luvulla kehittyneelle uudelle italialaiselle komediaelokuvalle.

## Tyyli ja teemat
Ohjaaja Mario Monicellin mukaan italialaisissa komediaelokuvissa on yhdistynyt perinteisesti nauru ja epävoito ja niiden huumori on ollut kyynistä. Tyyli onkin tietynlaista jatkumoa *[[commedia dell'arte]]* -teatteriperinteelle. *Commedia all’italiana* kukoisti erityisesti Italian taloudellisen nousukauden aikana, ja tyylilajissa esitettiin usein yhteiskunnan nopean muutoksen aiheuttamia ristiriitoja. Neorealistinen komedia oli ollut usein kepeän opitimistisia ja humanistisia, mutta *commedia all’italiana* -elokuvat kuvasivat ironisemmin ja kyynisemmin italialaista yhteiskuntaa.

*Commedia all’italiana* leimattiin aikakaudellaan pelkästään kaupalliseksi lajityypiksi, mutta nykyään monia elokuvia pidetään taiteellisesti arvokkaina. Lisäksi nykyään nähdään, että sellaiset teokset, kuten *Sodan helvetti*, *Vietelty ja hyljätty* ja *[[I basilischi]]* vaikuttivat italialaiseen kulttuuriin.

## Lähteet
*
* 
*

### Viitteet