open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto

**Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto** (englanniksi South African Ice Hockey Federation) on Etelä-Afrikassa jääkiekkoa hallinnoiva järjestö. Se on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 1937 alkaen. Vuonna 2021 maassa oli IIHF:n mukaan yhdeksän jäähallia ja liki tuhat rekisteröityä jääkiekkoilijaa. Tuolloin maassa toimi liiton omien tietojen mukaan 17 eri liigaa ja kahdeksan hallia.

Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto hallinnoi Gautengin alueella toimivaa kansallista liigaa. Lisäksi Kapkaupungissa on oma Western Province -liigansa, jonka toiminnasta vastaa Western Province Ice Hockey Association. Kaikki Western Province -liigan joukkueet pelaavat GrandWest-kasinon yhteydessä sijaitsevassa jäähallissa. Etelä-Afrikan miesten jääkiekkomaajoukkue on koottu näissä kahdessa alueellisessa liigassa pelaavista pelaajista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*http://www.iihf.com/iihf-home/countries/south-africa.html
*http://www.saicehockey.org.za/
*http://icehockey.co.za/
*http://wpicehockey.co.za/
Koivulehtomittari

**Koivulehtomittari**, vanhalta nimeltään **valkeanvihreä lehtomittari** (*Jodis lactearia*) on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasiassa. Laji lentää lehdoissa sekä lehtomaisissa metsissä yleensä illansuussa ja yöllä, ja sen lentoaika ajoittuu touko-heinäkuulle. Koivulehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa koivuja, mutta toukkia on tavattu myös monilla muilla lehtipuilla. Yksivuotinen laji talvehtii kotelona.

## Koko ja ulkonäkö

Koivulehtomittari on pienehkö perhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 19–24 millimetriä. Laji on rakenteeltaan hoikka ja sen siivet ovat suhteellisen leveät. Siipien yläpinnan väri on hennon vaalean vihreä, alapuolelta siivet ovat lähes valkoiset. Vanhemmiten siipien väri haalistuu lähes valkoiseksi.

Koivulehtomittarin kanssa lähes saman näköinen laji on samaan sukuun kuuluva mustikkalehtomittari. Jälkimmäisestä lajin erottaa kuitenkin siitä, että koivulehtomittarilla siipien poikkiviirut ovat muodoltaan lähes hampaattomat. Samoin lajin vaalean ruskea otsa on alareunastaan ja sivuiltaan valkeahko, toisin kuin mustikkalehtomittarilla. Lähisukuisesta kanervamittarista lajin puolestaan erottaa takasiiven sisäänpäin kääntyvästä kaarijuovasta sekä koiraan kaksoiskampahampaisista tuntosarvista.

## Levinneisyys

Koivulehtomittari on levinnyt lähes koko Euraasiaan: sitä tavataan lännessä Irlannista keskisen Euroopan yli Venäjälle. Idässä levinneisyysalue ulottuu Sahalinille, Kiinaan ja Japaniin. Venäjän pohjoisosista laji puuttuu. Suomessa koivulehtomittari on jokseenkin yleinen Etelä- ja Keski-Suomen laji.

## Elinympäristö ja elintavat

Koivulehtomittari on elinympäristönsä suhteen melko vaativa, eikä sitä tavata useinkaan lennossa kuin yksitellen. Lajin parhaimpia elinalueita ovat lehdot sekä lehtomaiset, avoimehkot metsät. Lajia tavataan myös edellä mainittujen metsien laidoilla, sekä puistoissa että puutarhoissa.

Lajin lentoaika alkaa Suomessa touko-kesäkuun vaihteessa ja jatkuu heinäkuun alkuun, Britanniassa lentoaikaa on touko-kesäkuu. Runsaimmillaan laji on lennossa illansuussa ja yöllä. Koivulehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa koivuja, mutta niitä tavataan myös monilla muilla lehtipuulajeilla, kuten pihlajalla, omenapuulla, tammella ja lehmuksella. Toukkia on joissain harvoissa tapauksessa havaittu myös juolukalla. Koivulehtomittari talvehtii kotelona.

## Lähteet

*  
* 
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*P. Pakkanen: Koivulehtomittari (''Jodis lactearia'')
*The Taxonomicon: Jodis lactearia
Vihermittarit

**Vihermittarit** (Geometrinae) on mittarien alaheimo. Sen Suomessa tavattavat lajit ovat kaikki väriltään vihreitä, mutta alaheimoon kuuluu myös muun värisiä perhosia.

## Suomessa tavatut lajit

Suomessa on tavattu kahdeksan alaheimon lajia, jotka ovat kaikki väriltään vihreitä:

*Isomittari (*Geometra papilionaria*)
*Kanervamittari (*Chlorissa viridata*)
*Koivulehtomittari (*Jodis lactearia*)
*Laikkupussimittari (*Comibaena bajularia*)
*Lehvämittari (*Hemithea aestivaria*)
*Mustikkalehtomittari (*Jodis putata*)
*Pilkkupussimittari (*Thetidia smaragdaria*)
*Vihermittari (*Thalera fimbrialis*)

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Funet: Vihermittarit (Geometrinae)
*ITIS: Geometrinae 
*UniProt, Taxonomy: Geometrinae
Anamur

**Anamur** on kaupunki eteläisessä Turkissa Mersinin maakunnassa Välimeren rannalla.

## Historia
Anamurista on näköyhteys (70 kilometriä) Kyprokselle ja se on täten hyvä paikka linnoitukselle. Ristiretkeläiset perustivat Mamuren linnan Anamuriin. Linna siirtyi islamilaisten hallintaan vuonna 1221, ja he rakensivat linnan keskelle moskeijan, joka on edelleen olemassa.

## Luonto
Mamuren linnan vieressä olevalle hiekkarannalle saapuu keväisin merikilpikonnia munimaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tumman veden päällä

**Tumman veden päällä** on Peter Franzénin omaelämäkerrallinen esikoisromaani. Kirja ilmestyi Tammen kustantamana vuonna 2010.

Kirjaan pohjautuva, Franzénin itsensä ohjaama elokuva valmistui syksyllä 2013.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Tumman veden päällä'' Kustannusosakeyhtiö Tammen sivuilla.
* Peter Franzénin haastattelu kirjaa koskien Ylen Elävässä arkistossa.
Mustikkalehtomittari

**Mustikkalehtomittari**, vanhalta nimeltään **hammasviiruinen lehtomittari** (*Jodis putata*) on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasiassa. Laji lentää tuoreissa mustikkatyypin kuusimetsissä sekä korvissa että rämeillä yleensä illansuussa ja iltahämärissä, ja sen lentoaika ajoittuu touko-heinäkuulle. Mustikkalehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen mustikkaa ja juolukkaa. Yksivuotinen laji talvehtii kotelona.

## Koko ja ulkonäkö

Mustikkalehtomittari on pienehkö perhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 18–23 millimetriä. Laji on rakenteeltaan hoikka ja sen siivet ovat suhteellisen leveät. Siipien yläpinnan väri on vaalean vihreä, alapuolelta siivet ovat lähes valkoiset. Vanhemmiten siipien väri haalistuu lähes valkoiseksi.

Mustikkalehtomittarin kanssa lähes saman näköinen laji on samaan sukuun kuuluva koivulehtomittari. Jälkimmäisestä lajin erottaa kuitenkin siitä, että mustikkalehtomittarilla siipien poikkiviirut ovat muodoltaan selvästi mutkittelevat ja takasiiven ulkoreunan kulma ei ole yhtä selvä. Samoin lajin otsa on kauttaaltaan vaalean ruskea ja siipien väri on kenties tummemman vihreä. Lähisukuisesta kanervamittarista lajin puolestaan erottaa takasiiven sisäänpäin kääntyvästä kaarijuovasta sekä koiraan kaksoiskampahampaisista tuntosarvista.

## Levinneisyys

Mustikkalehtomittari on levinnyt lähes koko Euraasiaan: sitä tavataan lännessä Pohjois- ja Keski-Euroopan alueelta, joka rajoittuu lounaassa Ranskaan ja Pohjois-Italiaan. Idässä levinneisyysalue jatkuu Venäjälle Uralia ja Siperiaa myöten. Amurilta Korean niemimaalle, Kiinaan ja Japaniin ulottuvalla alueella lentää alalaji *J. p. orientalis*. Suomessa mustikkalehtomittari on melko yleinen perhonen, jota tavataan maassa lähes pohjoisinta Lappia myöten.

## Elinympäristö ja elintavat

Mustikkalehtomittari on elinympäristöissään usein melko runsas. Lajin tyypillisintä elinympäristöä ovat tuoreet mustikkatyypin kuusimetsät sekä korvet että rämeet. Yleisyydestään johtuen lajia tavataan kuitenkin myös useissa muissakin elinympäristöissä.

Lajin lentoaika alkaa Suomessa touko-kesäkuun vaihteessa ja jatkuu heinäkuulle. Mustikkalehtomittari on lennossa myös päivällä, mutta runsaimmillaan laji on lennossa illansuussa ja iltahämärissä. Mustikkalehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen mustikkaa ja juolukkaa. Laji talvehtii kotelona.

## Lähteet

*  
* 

### Viitteet
Skeiðará

**Skeiðará** on Islannissa sijaitseva noin 30 kilometrin pituinen jäätikköjoki. Se lähtee **Skeiðarárjökull**-jäätiköltä, joka on yksi Vatnajökull-jäätikön eteläisistä haaroista Islannin eteläosassa. Huolimatta joen suhteellisen lyhyestä pituudesta sillä on paha maine. Sitä on erityisesti pelätty usein sattuvien jökulhlauppien eli jäätikön patoaman järven purkaustulvien takia.

Skeiðará tulvi säännöllisesti geotermisten alueiden ollessa aktiivisia ja tulivuorenpurkauksia esiintyessä Grímsvötnissä, joka sijaitsee Vatnajökullin jäätiköllä. Kun Skeiðará-joki tulvi, valtava vesimäärä peitti koko Skaftafellin kansallispuiston itäpuolella sijaitsevan mustan hiekkatasangon ja ulottui aina Hofin maatilalle Öræfiin asti.

Skeiðará on muodostanut Skeiðarársandurin Skaftafellin kansallispuiston ja meren väliin. Se on maailman suurin sanduri. Se muodostaa mustaa laavahiekkaa ja tuhkaa sisältävän, lukuisia jokiuomia sisältävän suistoalueen, joka on kooltaan 56 kilometriä pitkä ja 30 kilometriä leveä alue.

Skeiðarán viimeisin jökulhlaup tapahtui vuonna 1996 ja se tuhosi osan Hringvegurin kehätiestä. Skeiðarán ylittävä, 880 metriä pitkä silta vaurioitui. Vaikka tukeva silta oli suunniteltu kestämään huomattavia tulvavesiä, tulvien kuljettamat talon kokoiset jäävuoret tuhosivat osan siitä. MSkeiðarárjökull-jäätikön vetäytyessä ilmastonmuutoksen takia Skeiðará-joki muutti äkillisesti uomaansa ja yhdistyi jäätikön alla Gígjukvísl-jokeen, ja sitten Sæluhúsavatn seurasi perässä. Pitkä ja mahtava Skeiðarán ylilttävä silta jäi tarpeettomaksi.

Vuodne 19996 jökulhlaupin huipussa vettä virtasi 45&nbsp;000 m³/s (vertailun vuoksi Jangtse-joen virtaama on 31&nbsp;900&nbsp;m³/s). Kukaan ei vahingoittunut, koska tulvan aiheuttanutta Vatnajökullin alla sijaitsevan Grímsvötn-tulivuoren purkausta tarkkailtiin.

## Katso myös
* Islannin maantiede

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Iyo

**Iyo** voi viitata seuraaviin paikkoihin:

* Iyo, Japanin kaupunki Ehimen prefektuurissa
* Iyo, Beninin kylä
* Iyon piirikunta, Japanin Ehimen prefektuurin piirikunta
* Iyon provinssi, Japanin entinen provinssi
* Iyon kieli, Papua-Uudessa-Guineassa puhuttu kieli
Jaavanvarpuspöllö

**Jaavanvarpuspöllö** (*Glaucidium castanopterum*) on pöllöihin kuuluva lintu, jota tavataan Indonesiassa.

Linnun maailmanlaajuista kantaa ei ole tutkittu, mutta sen esiintymisalue on laaja ja paikallisesti se on yleinen.

Sen luontaista elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Iyon provinssi

**Iyo** () oli provinssi Shikokussa, Japanissa, ja kattoi nykyisen Ehimen prefektuurin alueen. Sen rajanaapureita olivat Awan, Sanukin ja Tosan provinssit.

Provinssin muinainen pääkaupunki oli lähellä nykyistä Imabaria. Sengoku-kaudella provinssi jakaantui useisiin läänityksiin, joista suurita hallittiin Matsuyaman linnasta käsin. Chōsokabe-klaani yhdisti provinssin vähäksi aikaa, mutta se hajosi jälleen Toyotomi Hideyoshin vallattua Shkikokun vuonna 1584. Edo-kaudella provinssia hallitsi pisimpään Date-klaani.

Alueen väestö puhui japania Iyon murteella.
Rakkaus kahleissa

**Rakkaus kahleissa** on  William Markuksen ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1955. Se on Markuksen kolmas ohjaustyö. 

Elokuvan päähenkilöinä ovat lukkotehtaalla työskentelevät veljekset Pertti ja Martti, jotka ovat sortuneet rikoksien poluille mutta heränneet katumaan tekojaan, sekä heidän tyttöystävänsä Verna ja Milja, joista Milja ajautuu murtojengiin. 

## Näyttelijät

## Arviot

Aikalaisarvioissa elokuva sai niin kritiikkiä kuin kiitostakin. Kuvausta pidettiin elokuvan parhaana puolena, joskin esimerkiksi Vaastin kohdalla Juha Nevalainen katsoi, että kuvauksen vuoksi kasvot näyttävät usein tylyiltä ja paljailta. Aiheasetelma todettiin lupaavaksi, mutta sitä ei ole onnistuttu täysin hyödyntämään.

Tv-esitysten aikaan elokuvaa on luonnehdittu melodraamaksi, mutta myös jännityselokuvaksi. Sitä on sanottu tosikkomaiseksi ja hitaaksi. Nuoriso-ongelmia kuvaavien elokuvien lajityypissä se ei erään kriitikon mukaan kuitenkaan ole pahimpia sormi ojossa moralisoivia.

"Ohjaaja William Markuksella on ollut kokonaisnäkemys esitettävästä kertomuksesta ja siksi kohtaukset yleensä liittyvät toisiinsa hyvin", totesi Inkeri Lius, *Suomen Sosialidemokraatti* 28.8.1955.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista

**Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista** sisältää suurimpia tulivuorenpurkauksia historiallisena aikana. Vulkaaninen räjähdysasteikko (engl. Volcanic Explosivity Index, VEI) mittaa tulivuoren räjähtävyyttä.

## Aiheesta muualla
* Global Volcanism Project: Large Holocene Eruptions
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1996

**Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1996** olivat viidennet ja toistaiseksi viimeiset naisten Euroopan-mestaruuskilpailut jääkiekossa. A-sarjan turnaus pelattiin Jaroslavlissa Venäjällä 23.–29. maaliskuuta, ja B-sarjaa isännöi Slovakia. Ruotsi voitti ensimmäisen mestaruutensa, ja emäntäjoukkue Venäjä sai hopeaa. Nelinkertainen Euroopan-mestari Suomi sai pronssia.

## A-sarja

Viisi parasta joukkuetta pääsi vuoden 1997 maailmanmestaruuskilpailuihin.

Ottelut pelattiin seuraavina päivinä:

;23. maaliskuuta 1996

;24. maaliskuuta 1996

;26. maaliskuuta 1996

;27. maaliskuuta 1996

;29. maaliskuuta 1996

## B-sarja
### Lohko A

### Lohko B

### Sijoitusottelut

* Kazakstan – Iso-Britannia, 5–4 jatkoajalla
* Alankomaat – Ranska, 3–7
* Tšekki – Slovakia, 5–2
* Tanska – Latvia, 3–0

## Lähteet
* IIHF.com − 1996 IIHF European Women Championship Pool A
Ahti Herrala

**Erkki Julius Niini**, sukunimi aik. *Lind*, kirjailijanimi **Ahti Herrala** (3. toukokuuta 1896 Pori – 18. huhtikuuta 1969 Jyväskylä) oli suomalainen nuortenkirjailija.

Erkki Niinin vanhemmat olivat kirvesmies, talonomistaja Johan Kustaa Lind ja Sofia Amanda Naski.

## Teoksia
Omalla nimellä :
* *Jyväskylän Työväenyhdistyksen seitsemäs vuosikymmen 1948–1957*.   Osuuskunta Työn Voima kirjapaino 1958
Nimimerkillä *Ahti Herrala*:
* *Liekehtivä kuva : seikkailukertomus pojille*. Tammen nuorisokirjoja 13.    Tammi 1947

## Lähteet
* 
* Merja Matomäen sukututkimussivut : Lind
* Teokset Fennica-tietokannasta
Työväen Lehti (Tampere)

**Työväen Lehti** oli Tampereella vuosina 1927–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti.

Hämeen ja Satakunnan kommunistien maakuntalehdeksi tarkoitettua *Työväen Lehteä* painettiin aluksi Oy Työn kirjapainossa Helsingissä, myöhemmin ''Työn Äänen'' painossa Vaasassa ja loppuvaiheessa Oulussa. Aluksi sen sisältö oli paikallista aineistoa lukuun ottamatta samaa kuin viipurilaisessa ''Työssä''. Vaasassa *Työväen Lehti* ja *Työn Ääni* ilmestyivät vuoropäivinä ja toimivat toistensa korvikkeina toisen niistä ollessa lakkautettuna.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Hämeen ja Satakunnan Työväen Sanomalehti Oy. Päätoimittajina työskentelivät Lassi Hulkkonen (1927–1929), Oskar Kujala (1929–1930) ja vastaavana toimittajana Arvi Laakso (1928).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Työväen Lehti'' digitoituna kansalliskirjastossa
Cecilia af Forselles

**Maria Cecilia Margit af Forselles** (s. 1954 Helsinki) toimi Kansalliskirjaston johtajana vuosina 2018–2022.

Professori, ylikirjastonhoitaja Cecilia af Forselles siirtyi Kansalliskirjaston johtoon vuoden 2019 alussa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran, SKS, kirjastonjohtajan tehtävästä. Hän toimi seuran kirjastonjohtajana vuosina 2005–2018. Sitä ennen af Forselles toimi eri tehtävissä Helsingin yliopistossa ja Suomen Kansalliskirjastossa. Uransa aikana hän on toimittanut ja julkaissut tieteellisiä teoksia sekä artikkeleita tieteellisissä kokoomateoksissa ja muita julkaisuja muun muassa kirja-, kulttuuri-, oppi- ja kartografian historian aloilla. Hän väitteli historiasta vuonna 2001 Helsingin yliopistossa.

Af Forsellesin viimeaikaiset tutkimukset ovat käsitelleet kirjallista kulttuuria ja aatevirtauksia, Kalevalan käännösten kulttuurihistoriaa, lukemiskulttuurin ja tiedeyhteisön muuttumista sekä suullisen kulttuurin ja luonnontieteiden nousua 1700-luvulla akateemisen kiinnostuksen kohteeksi. Af Forselles pitää nykyistä digitaalisten kirjastojen ja arkistojen kehitystä merkittävänä linjavetona. Tieteellisen tutkimuksen sisällössä näkyy selvästi, mitä digitoidaan, mitä tallennetaan pysyvästi, mitä julkaistaan elektronisena ja mitä on avoimesti käytössä verkossa.

Af Forselles on ollut useiden kansainvälisten konferenssien ohjelmatoimikuntien jäsen. Hän on muun muassa Suomen Oppihistoriallisen Seuran puheenjohtaja ja Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) hallituksen jäsen (varapuheenjohtaja 2015–). Hänellä on ollut useita luottamustehtäviä tieteellisissä seuroissa, säätiöissä, kulttuuri-instituuteissa, museoissa ym. Hän toimi muun muassa useita vuosia Kansalliskirjaston johtokunnan, Erikoiskirjastojen neuvoston, Seurasaari säätiön johtokunnan sekä Tieteen päivien 2017 ohjelmatoimikunnan jäsenenä.

Af Forselles palkittiin vuonna 1997 Ruotsalais-suomalaisen kulttuurisäätiön kulttuuripalkinnolla.

## Lähteet

## Julkaisuja (Open Access)
* The Emergence of Finnish Reading and Book Culture in the 1700s'. Ed. Cecilia af Forselles & Tuija Laine, Studia Fennica Litteraria, Helsinki 2017 (2010). https://oa.finlit.fi/site/books/10.21435/sflit.5/
* Englanninkieliset käännökset. Kalevalan muuttuvat ylikansalliset tehtävät – *Kalevala maailmalla*. Helsinki: SKS. 2012. http://kalevalamaailmalla.kalevalaseura.fi/kategoria/englanti/
* Adolf Erik Nordenskiöld (1832–1901).
* Olaus Magnus (1490–1557).
* Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjasto.
*Oral Tradition and Book Culture. Helsinki: SKS 2018. https://oapen.org/search?identifier=1002532

## Aiheesta muualla
* Cecilia af Forselles. 375 humanistia 14.9.2015. Helsingin yliopisto.
* http://www.finlit.fi/fi/tutkimus/loyda-asiantuntija/cecilia-af-forselles#.Veqa_5cYM80 
* Forsellesin luento. Muutos, muisti ja kertomus (Suomi 100. Sävelin, sanoin ja kuvin 1917). Tieteenpäivät 12.1.2017. https://www.youtube.com/watch?v=Z2S37Ze6a7I
* Forsellesin haastattelu. Kirjastokaista.
* http://www.tsv.fi/sites/tsv.fi/files/media/Puheenjohtajat%202015_1.pdf
Työväen Lehti

**Työväen Lehti** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* *[[Työväen Lehti (Helsinki)|Työväen Lehti]]*, Helsingissä vuosina 1895–1896 ilmestynyt wrightiläisen työväenliikkeen sanomalehti
* *[[Työväen Lehti (Kajaani)|Työväen Lehti]]*, Kajaanissa vuosina 1919–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti
* *[[Työväen Lehti (Tampere)|Työväen Lehti]]*, Tampereella vuosina 1927–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti
Estadio de Vallecas

**Estadio de Vallecas** on jalkapallostadion Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se toimii Rayo Vallecanon kotistadionina.

Stadion avattiin vuonna 1976 nimellä Nuevo Estadio de Vallecas samalle paikalle, jolla oli vajaa neljä vuotta aikaisemmin purkutuomion saanut seuran vanha stadion. Uuden stadionin alkuperäinen kapasiteetti oli 20&nbsp;000, mutta se pieneni 15&nbsp;500:aan seisomakatsomojen poistamisen yhteydessä vuonna 1996 ja edelleen 14&nbsp;708:aan, kun pelikenttää ja katsomoa erottava aita purettiin vuonna 2011. Vuonna 1999 stadion nimettiin jäsenäänestyksessä seuran silloisen puheenjohtajan mukaan Teresa Riveroksi. Vuosina 1994–2011 seuraa johtanut Rivero oli Primera Divisiónin ensimmäinen naispuheenjohtaja. Vuonna 2011 stadionin nimeksi vaihdettiin Estadio de Vallecas.

Stadion sijaitsee Puente de Vallecasin alueella Avenida de la Albuferan, Calle del Payaso Fofón, Calle del Arroyo del Olivarin ja Calle del Teniente Muñoz Díazin rajaamalla pienehköllä tontilla. Stadionin suuret sivukatsomot ovat katettuja. Matalampi ja kattamaton lännenpuoleinen päätykatsomo on Rayon Bukaneros-kannattajaryhmän aluetta. Stadionin idänpuoleisessa päädyssä ei ole lainkaan katsomoa, vaan muuri, jonka takana kohoaa asuinkerrostaloja. Stadionin tiloissa sijaitsevat myös seuran ja seuran säätiön toimistot sekä kannattajatuotekauppa.

Kansallisten kilpailuidensa ohella Rayo on pelannut stadionilla UEFA-cupin otteluita kaudella 2000–2001. Seuran naisjoukkue puolestaan on pelannut stadionilla Mestarien liigan otteluita kaudesta 2009–2010 alkaen. Vuonna 2009 stadionilla pelattiin rugbyn Superibérica-liigan loppuottelut, ja se on toiminut myös vuodesta 1964 alkaen uudenvuodenaattona kilpaillun 10 kilometrin San Silvestre Vallecana -juoksun maalina. Urheilutapahtumien lisäksi stadionilla on järjestetty konsertteja; muun muassa Bob Dylan esiintyi stadionilla vuonna 1980 ja Metallica vuonna 1992.

Stadionia lähin Madridin metron asema on linjaan 1 kuuluva Portazgo, jonka sisäänkäynti on stadionin vieressä. Myös EMT Madridin linja-autot liikennöivät stadionin ohi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Stadionin esittely Rayo Vallecanon sivustolla
Festroian elokuvafestivaalit

**Festroian elokuvafestivaalit** () on vuodesta 1985 Portugalin Setúbalissa järjestetty vuosittainen elokuvajuhla. Pääpalkintona on Kultainen delfiini ().

## Kultaisen delfiinin saajat

Lähde (1985–2012)

## Suomalaiset festivaaleilla
Festivaaleilla on nähty useita suomalaisia elokuvia. Pääpalkinnon ovat voittaneet Olli Saarelan ohjaama *[[Rukajärven tie (elokuva)|Rukajärven tie]]* vuonna 2000 ja Dome Karukosken *[[Kielletty hedelmä (elokuva)|Kielletty hedelmä]]* vuonna 2009.

Festivaaleilla ovat kilpailleet erilaisissa sarjoissa myös elokuvat *[[Menolippu Mombasaan]]* (2003), *[[Pahat pojat (vuoden 2003 elokuva)|Pahat pojat]]* (2004), *[[Lapsia ja aikuisia]]* (2005), *[[Koirankynnen leikkaaja]]* (2005), *[[Kohtaamisia]]* (2010) ja *[[Vähän kunnioitusta]]* (2010). Vuonna 2011 festivaaleilla palkittiin Dome Karukosken ohjaama elokuva *[[Napapiirin sankarit]]* hopeisella delfiinillä parhaasta kuvauksesta sekä Arto Halosen ohjaama *[[Prinsessa (vuoden 2010 elokuva)|Prinsessa]]* tuomariston kunniamaininnalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Festroian elokuvafestivaalien verkkosivut
Toveri (täsmennyssivu)

**Toveri** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* toveri, ideologisesti värittynyt puhuttelusana
* *[[Toveri (yhdysvaltalainen lehti)|Toveri]]*, Yhdysvalloissa vuosina 1907–1931 ilmestynyt sanomalehti
* *[[Toveri (sanomalehti)|Toveri]]*, Lahdessa keväällä 1918 ilmestynyt punakaartin sanomalehti
* *[[Työväen Lehti (Kajaani)|Toveri]]*, kajaanilaisen *Työväen Lehden* vuonna 1922 käyttämä nimitys
* *[[Toveri (nuorisolehti)|Toveri]]*, vuosina 1971–1981 ilmestynyt taistolaisen nuorisoliikkeen lehti
* Pekka Toveri (s. 1961), suomalainen kenraali, puolustusvoimien tiedustelupäällikkö, poliitikko ja kansanedustaja (Kokoomus)
* S/y Toveri, kahvelikuunari
Keimo Hirvonen

**Keimo Hirvonen** (s. 7. elokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen rumpali, joka on soittanut lukuisten suomalaisten rock- ja jazzyhtyeiden ja muusikoiden kanssa. Näitä ovat muun muassa J. Karjalainen, Rinneradio, Hector ja Pekka Pohjola.

Hirvosen rumpaliura alkoi Maukka Perusjätkän uuden aallon yhtyeissä 1970-luvun lopulla. Hirvonen soitti rumpuja Maukka Perusjätkän albumeilla *[[Säpinää]]* (1979) ja *[[Ennen kolmatta maailmansotaa]]* (1980). Hirvonen soitti rumpuja myös Hanoi Rocksin ensisinglellä ”I Want You” vaikkei kuulunutkaan yhtyeen kokoonpanoon. Tämän jälkeen hän työskenteli muun muassa Pave Maijasen ja Räkä Malmin yhtyeissä kunnes hän aloitti yhteistyön J. Karjalaisen kanssa, jonka *[[J. Karjalainen ja Mustat lasit]]* -albumilla hän on mukana. Myöhemmin Hirvonen oli rumpalina Karjalaisen Electric Sauna -kokoonpanossa 1990-luvulla.

1980-luvun alussa Hirvonen soitti Hefty Loadissa sekä Pekka Pohjolan ja Sakari Kuosmasen yhtyeissä. Hän sai nimeä myös jazzpiireissä ja soitti rumpuja Instinct- ja The Bullworkers-yhtyeissä. 1990-luvulla Hirvonen oli mukana Rinneradiossa ja Cool Sheiksissa. Sittemmin Hirvonen on soittanut muun muassa Ismo Alangon ja Hectorin taustalla. Studiossa Hirvonen on soittanut muun muassa Jimi Sumenin, Esa Saarisen, Kirkan, Mari Rantasilan, Riki Sorsan, Kari Riipisen, Neumannin ja Andy McCoyn levyillä. 

Keimo Hirvonen oli mukana Kojon vuoden 1982 Euroviisujen kappaleen "Nuku pommiin" taustayhtyeessä. 

Lähde osittain:

## Lähteet
Comité régional d’action viticole

**Comité régional d’action viticole** eli **CRAV** (*Viininviljelyperäisen toiminnan alueellinen komitea*) on ranskalaisten viininviljelijöiden muodostama radikaali järjestö, joka on tehnyt useita väkivaltaisiakin iskuja ja jonka toimintaa on kutsuttu ”viiniterrorismiksi”. Järjestön pääalue on Languedoc-Roussillonin viinialue Etelä-Ranskassa. Se on perustettu vuonna 1976, ja sillä on noin tuhat jäsentä.

## Historia
Comité régional d’action viticolen historia ulottuu eri järjestöjen kautta vuoteen 1907, jolloin ranskalaiset viininviljelijät kärsivät viinikirvaepidemiasta, joka tuhosi suuria määriä viiniköynnöksiä. Vuoden 1907 viinimellakoihin osallistui 600&nbsp;000–800&nbsp;000 henkilöä. Niiden aikana kuoli kuusi henkilöä sotilaiden avattua tulen väkijoukkoon. Mellakat saatiin lopulta loppumaan. Samana vuonna oli perustettu CRAV:n edeltäjä nimeltä *Comité du salut viticole*. Comité régional d’action viticole -nimellä järjestö alkoi toimia 1970-luvulla, jolloin ranskalaista viinintuotantoa haittasivat halvat ulkomailta tuodut viinit ja yleinen viininjuonnin väheneminen Ranskassa. Järjestö perustettiin virallisesti vuonna 1976, ja samana vuonna sen katsotaan olleen vastuussa väkivaltaisista yhteenotoista poliisin ja mellakoineiden viininviljelijöiden välillä Narbonnessa. Järjestö on sittemmin tehnyt erilaisia iskuja, kun paikalliset viininviljelijät ovat tunteneet itsensä uhatuiksi. Iskut ovat sisältäneet erilaisia pommi- ja tuhopolttoiskuja.

### Viimeaikaiset iskut
Vuonna 2005 järjestön edustajat tuhosivat espanjalaisen viiniä kuljettaneen tankkerin ja sen noin 30&nbsp;000 pulloa sisältäneen espanjalaisen viinilastin Clermont l’Hérault’n kylässä lähellä Béziers’tä. Iskujen kohteeksi joutuivat myös rautatiet, joita vandalisoitiin useissa eri paikoissa. Yhteensä vahinkoa tehtiin noin 3 miljoonan euron edestä. Vuonna 2008 järjestö poltti puhelinverkkokeskittimen ja tuhosi pommeilla kaksi nopeuskameraa. Vuonna 2007 järjestö julkaisi Ranskan presidentti Nicolas Sarkozylle osoitetun videon, jolla esiintyneet miehet uhkailivat häntä hänen vaalilupauksiaan taloudellisesta tuesta viininviljelijöille. Videolla järjestö vertasi itseään vastarintaliikkeeseen ja teki viittauksia vuoden 1907 mellakoihin. Järjestö teki jälleen iskuja vuonna 2009, kun se poltti pullotuslinjan Maureilhanissa ja sytytti palamaan 50 tynnyriä esittelytarkoitukseen varattua viiniä Clermont l’Herault’ssa.

## Lähteet
*

### Viitteet
Iina Kangasharju

**Iina Maria Erika Kangasharju** (s. 1999) on suomalainen laulaja. Hänen esikoisalbuminsa *[[Kaunokirjaimin]]* ilmestyi 2011.

## Ura
Kangasharju voitti ensimmäisen Piippolan vaarin lastenlaulukilpailun vuonna 2009. Hän osallistui Talent Suomi -kisaan vuonna 2009 ja tuli toiseksi.

Yhteistyössä laulaja-lauluntekijä Jari Uutelan kanssa tehty Kangasharjun esikoisalbumi *Kaunokirjaimin* ilmestyi vuonna 2011. Levyllä vaikuttivat Jari Uutelan lisäksi myös lauluntekijät Hanna Marsh, Jussi Rasinkangas, Risto Joutjärvi ja Samuli Koivulahti.

Levyltä julkaistu singlekappale, Jari Uutelan ja Hanna Marshin tekemä ”Unten kaivo” oli vuonna 2011 Radio Suomen neljänneksi soitetuin.

Vuoden 2012 lokakuussa Iina Kangasharju esitti Jari Uutelan säveltämän ja Samuli Koivulahden sanoittaman "Taivaanrannanmaalarin" Plan Ilta Lapselle -konsertissa.

Kangasharju osallistui vuonna 2013 The Voice Kids -laulukilpailun ensimmäiselle kaudelle.

Nykyään Kangasharju on keskittynyt musiikkiuran ohella työskentelemään tv-sarjojen taustalla runnerina.

## Diskografia
* *Unten kaivo* (single) (helmikuu 2011)
* *[[Kaunokirjaimin]]* (albumi) (huhtikuu 2011)
* *Lucian henki* (single) (joulukuu 2011)
* *Erilainen rakkaustarina* (single) (2015)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Häive Productions: Iina Kangasharju
Soldaten: Protokolle vom Kämpfen, Töten und Sterben

**Soldaten: Protokolle vom Kämpfen, Töten und Sterben** on Sönke Neitzelin ja Harald Welzerin kirjoittama tietokirja, joka käsittelee toisen maailmansodan aikana nauhoitettuja saksalaisten sotavankien keskusteluja. 

Kirja sai alkunsa, kun Neitzel törmäsi vihjeeseen, että yhdysvaltalaiset ja britit olivat nauhoittaneet vangitsemiensa saksalaisten keskusteluja salaa. Arkistoiduilla nauhoilla sotilaat puhuvat häpeilemättä tappamisen hauskuudesta, eikä niissä ole epäröinnin eikä kauhistuksen sävyä. Kirja myös kumoaa väitteet, ettei juutalaisten surmaamisista olisi tiedetty. Arkistossa on 13&nbsp;000 sotavangin keskusteluja. Neitzel kirjoittaa: ”Miehistä oli hauska tehdä jotain, mitä he eivät tavallisissa olosuhteissa olisi koskaan saaneet tehdä.” Kirjoittajat vertaavat heidän tekojaan venäläisten toimintaan sodan lopulla Saksassa ja amerikkalaisten tekoihin Vietnamissa ja Irakissa. He siteeraavat erästä pommittajaa: ”Ensimmäisenä päivänä kauhistuin, toisena se oli paskan samantekevää ja kolmantena iloitsin kohteista.”

Kirjasta on tekeillä suomennos.

## Lähteet
Turvallisuusviestintä

**Turvallisuusviestinnän** tavoitteena on, että ihmiset ja yhteisöt osaavat ympäristöissään ja toiminnoissaan ehkäistä tulipaloja ja muita onnettomuuksia.

## Neuvonta

Pelastustoimessa turvallisuusneuvonta tarkoittaa muun muassa puhelinneuvontaa (esim. päivystävä palotarkastaja tai internet-sivujen avulla annettu palaute) ja palotarkastuskäynnillä tapahtuvaa neuvontaa. Lisäksi jokainen pelastusalan ammattilainen antaa yksityiselämässään turvallisuusneuvontaa jatkuvasti. Turvallisuusneuvontaa on myös poistumisharjoitusten seuranta/valvonta, mikäli tilaisuudessa ei tapahdu pelastuslaitoksen antamaa koulutusta. Pelastustoimen turvallisuusneuvonta on satunnaista, yksittäiselle ihmiselle suunnattua, lyhyt aikaista ja kohdentuu tiettyyn asiakaslähtöiseen tarpeeseen.

Turvallisuusviestintää tekevät myös pelastusalan eri järjestöt, kuten Suomen Palopäällystöliitto. Erilaiset kampanjat joita viranomaiset tekevät yhdessä järjestöjen kanssa.

## Koulutus

Pelastustoimen turvallisuuskoulutus sisältää tietylle kohderyhmälle annettavan turvallisuusaiheisen luennon, oppitunnin, opetustuokion tai harjoituksen. Pelastustoimen turvallisuuskoulutus on suunnitelmallista ja tavoitteellista. Turvallisuuskoulutusta ovat muun muassa kouluille, yrityksille ja yhdistyksille annettavat turvallisuusluennot, turvallisuuskävelyt, alkusammutuskoulutus, poistumisharjoitus on koulutusta silloin, kun pelastuslaitos järjestää sen.

## Yleisötilaisuudet
Pelastustoimessa yleisötilaisuuksilla tarkoitetaan muun muassa messuja ja erilaisia teemapäiviä, jossa yleisön kohtaaminen ei ole aina määrämuotoista ja ennakoitavaa.

## Joukkoviestintä
Pelastustoimessa joukkoviestintä tarkoittaa turvallisuusaiheisten viestien välittämistä joukkoviestimillä (radio, tv, elokuvat, www-sivut, lehdistö ja sosiaalinen media).

## Turvallisuusviestinnän suoritteet

Turvallisuusviestinnällä tavoitetaan vuosittain 20% kansalaisista niin, että tilastoitavia suoritelukuja tulee turvallisuusneuvonnasta, turvallisuuskoulutuksesta ja yleisötilaisuuksista. Joukkoviestintä merkitään Pelastustoimen resurssi- ja onnettomuustilasto (PRONTO) -seurantaan, mutta se ei vaikuta turvallisuusviestinnän tavoitelukuihin.

## Lähteet
* http://sppl.fi/files/876/TuVin_toimintasuunnitelma_10-11.pdf
Pauli Johansson

**Pauli ”Loose” Johansson** (s. 1960) on Kouvolassa syntynyt muusikko. Hän on kouvolalaisen Peer Günt -yhtyeen alkuperäinen rumpali. Hän on myös kouvolaisten Loose Prick ja Alaston Lounas -yhtyeiden laulaja ja perustajajäsen. Vuonna 2007 Johansson vieraili Raivopäät feat. Friendsin levyllä *[[Punkrock Jukebox 1]]* yhdessä Klamydian laulajan Vesku Jokisen kanssa kappaleissa ”Sota apatiaa vastaan” ja ”Suoraa toimintaa”.
Tupa-Uuno

**Tupa-Uuno** (oik. **Uuno Ilmari Tupasela**, 18. heinäkuuta 1902 Artjärvi – 4. syyskuuta 1983) oli suomalainen kuplettilaulaja ja sanoittaja. Hänen humoristisiin kuplettiesityksiinsä kuuluivat eri ammattikuntia ja kuten posetiivareita, palokuntalaisia, merimiehiä ja hupsuja herrasväen edustajia parodioivat hahmot. Ennen sotia ja niiden jälkeen Tupa-Uuno oli suosittu viihdyttäjä muun muassa tivoleissa. "Olet sinä sentään aika uuno..." oli eräs hänen tunnetuimmista lausahduksistaan. 

Eräs tunnetummista Tupa-Uunon sanoittamista kappaleista on *[[Jätkän humppa]]*. Mutkattomat-yhtyeen laulusolistinaan Erkki ”Eki” Jantunen vuonna 1976 levyttämä versio Tupa-Uunon sanoittamasta kappaleesta on jatkuvasti ollut Suomen soitetuimpia kappaleita. Kappaleesta on tehty yli 20 versiota ja sitä on myyty yli miljoona kappaletta.

Uuno Tupasela asui Lahdessa ja oli ammatiltaan talonmies. Tupaselan puoliso oli sanoittaja Hilja Tupasela (s. 1917).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Tupa-Uunon sanoitustuotanto Suomen Äänitearkiston sivuilla
* Tupa-Uunon sävellystuotanto Suomen Äänitearkiston sivuilla
*
Santamartamys rufodorsalis

**Santamartamys rufodorsalis**, jota on kutsuttu myös nimityksellä ”punapäinen puurotta”, on piikkirottien heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sen luultiin kuolleen sukupuuttoon jo 1800-luvun lopussa, mutta tutkijat löysivät lajin uudelleen vuonna 2011 Kolumbiasta El Doradon luonnonpuistosta. Edellisen kerran lajia oli tavattu samalta seudulta 113 vuotta aikaisemmin vuonna 1898. Laji luettiin aikaisemmin sukuun *[[Pehmeäpiikkirotat|Diplomys]]*, mutta vuonna 2005 se sijoitettiin sukuun ***Santamartamys***, jossa ei ole muita lajeja kuin tämä *S. rufodorsalis*.

Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008, että lajin suomenkieliseksi nimeksi otettaisiin ”harjapiikkirotta”.

## Lähteet
Työväen Lehti (Kajaani)

**Työväen Lehti** (muita nimiä *Kainuun Työväen Lehti* 1920–1921, *Työn Voitto* 1921, *Kainuun Sosialistisen Piiritoimikunnan Tiedonantoja* 1921 ja 1922, *Työn Valta* 1921, *Toveri* 1922, *Kainuun Kansa* 1922 ja *Kainuun Työmies* 1922–1923) oli Kajaanissa vuosina 1919–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.

*Työväen Lehti* edusti aluksi sosialidemokraattisen puolueen vasemmistoa. Työväenliikkeen jakautuessa se siirtyi SSTP:n ryhmään. Lehti sai viranomaisilta lukuisia painokanteita, määräaikaisia lakkautuksia sekä toimittajien vankila- ja sakkotuomioita. Lakkautusten takia se joutui ilmestymään useilla eri nimillä. Niistä pitkäaikaisimpia olivat ensimmäinen, *Työväen Lehti*, ja viimeinen, *Kainuun Työmies*. Taloudellisesti kannattamaton lehti lakkasi ilmestymästä juuri ennen kuin viranomaiset lakkauttivat koko SSTP:n lehtiryhmän.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kainuun Työväen Kirjapaino Oy. Vuonna 1923 sen levikki oli 1&nbsp;600 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Vilho Niemi (1919), Hannes Pulkkinen (1920), Emil Hallikainen (1920), Kalle Tervonen (1920–1921), Nikke Karjalainen (1921), K. J. Hynynen (1921), Frans O. Vuolasvirta (1921 ja 1922), Olga Tikkanen (1922), Antti J. Nahkala (1922), Aapeli Ritvanen (1922–1923) ja Eikka Mäkinen (1923).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Työväen Lehti'' (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Kainuun Työväen Lehti'' (1920–1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Työväen Lehti'' (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Työn Voitto'' (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Työn Valta'' (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Toveri'' (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Kainuun Kansa'' (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Työväen Lehti'' (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
* ''Kainuun Työmies'' (1922–1923) digitoituna kansalliskirjastossa
Espoon metsärata

**Espoon metsärata** oli Espoossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Rata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita. Rata lähti rantaradan varrelta Espoon rautatieasemalta pohjoiseen ja haarautui Lövkullassa kahteen suuntaan niin, että yksi haara johti Gumbölen kautta Nuuksioon Nupurin kartanon maille ja toinen haara Träskändan kautta Röylään.

Metsärata rakennettiin nopeasti talvisaikana suoraan lumesta auratulle maanpinnalle, ja roudan ja lumen sulettua radalla tapahtui useita junien raiteiltasuistumisia. Aluksi radalla käytettiin höyryvetureita mutta radan huonon kunnon takia ne jouduttiin korvaamaan hevosilla. Metsätöissä käytettiin kiinalaisia Mantšuriasta ja Amurin alueelta tuotuja vierastyöläisiä, ja rataa kutsuttiinkin "kiinalaisrautatieksi".

Rata purettiin maailmansodan päätyttyä. Espoonjoen ylittäneen puisen rautatiesillan jäännökset olivat nähtävissä vielä 1980-luvulla.

## Kirjallisuutta
* Seija Lohikoski: *Kapearaiteinen hevosrautatie ja ryssänhakkuut Espoossa 1915−1917*/*Smalspårig hästjärnväg och "rysshyggen" i Esbo 1915−1917*. [Espoo]: Föreningen för nytta och nöje i Noux & Nuuksion omakotiyhdistys, 1996.  (nid.)

## Lähteet
* Helsingin maa- ja merilinnoitus : Liikenneyhteydet : kenttäradat
* Espoon keskuksen kaupunkipolut : Kapearaiteinen rautatiesilta 
* Espoon kaupunginmuseon näyttely Kuka kaivoi vallihaudat? 27.8. – 11.9.1998 : Linnoitustyöt paikkakuntalaisten harmina
Tapanilan tiilitehtaan hiekkarata

**Tapanilan tiilitehtaan hiekkarata** oli Helsingin maalaiskunnassa lähellä Tapanilassa sijainnut kapearaiteinen rautatie. Se alkoi Tapanilassa Tiilentekijänmäellä sijainneelta Malmin kalkkihiekkatiilitehtaalta ja johti Tattarisuon yli suon takana sijainneille hiekkakuopille. Radan linjausta siirrettiin jonkin verran pohjoiseen päin Helsinki-Malmin lentoaseman rakentamisen yhteydessä, koska vanha ratalinja jäi kiitotien pään alle.

Vuonna 1909 perustettu Malmin kalkkihiekkatiilitehdas siirtyi 1934 Helsingin kaupungin haltuun. Kalkkihiekkatiilitehtaan tyhjät rakennukset poltettiin keväällä 1979.

## Lähteet
* Malmin, Tapanilan, Pukinmäen, Puistolan, Jakomäen, Pihlajanmäki-Pihlajiston, Savelan, Suutarila-Siltamäen, Tapaninkylän ja Tapulikaupungin kansalaishistoria-sivut : Kalkkihiekkatiilitehtaan hiekkarata
* Malmin, Tapanilan, Pukinmäen, Puistolan, Jakomäen, Pihlajanmäki-Pihlajiston, Savelan, Suutarila-Siltamäen, Tapaninkylän ja Tapulikaupungin kansalaishistoria-sivut : Näköala Mosan rautatiesillalta Malmille päin 1920-luvun puolivälissä
* Vanha Tapanila 1950-luvulla : Fallkullantietä kaakkoon
* Vanha Tapanila 1950-luvulla : Tiilentekijänmäki
Tapanilan metsärata

**Tapanilan metsärata** oli Helsingin lähellä sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Se rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita. Rata kulki Malmilta Tapanilaan ja edelleen Seutulan suuntaan Ruskeasannan hautausmaata ympäröivään metsään. 

Valtaosa Helsingin maalaiskunnan metsistä kaadettiin linnoitustöiden raaka-aineeksi ja tykistötulen suuntaamiseksi, ja yhteensä metsäratoja rakennettiin neljä.  Urakassa käytettiin myös Kaukoidästä tuotua vankityövoimaa, joita suomalaiset nimittivät yksinomaan kiinalaisiksi.

Metsärata purettiin maailmansodan päätyttyä.

## Lähteet
*  
*Helsingin maa- ja merilinnoitus : Liikenneyhteydet : kenttäradat

### Viitteet
Parikkalan patsaspuisto

**Parikkalan patsaspuisto** on ITE-taiteilija Veijo Rönkkösen perustama veistospuisto Parikkalassa, Etelä-Karjalassa. Ensimmäinen Rönkkösen tekemä varsinainen veistos oli betonista vuonna 1961 valettu ”Irvikuvamainen mies”. Seuraavana vuonna eli 1962 syntyivät ”Kaislahametyttö”, ”Käärmeentappaja” ja ”Reikäenkeli”. Patsaita syntyi vuosien mittaan niin, että niistä muodostui kokonainen puisto, viimeisenä kesänäkin 15 patsasta. 

Rönkkösen patsaspuistosta Valtatie 6:n varressa Parikkalassa tuli nähtävyys, jossa vilkkaimpina kesinä vieraili lähes kolmekymmentätuhatta ihmistä, nyttemmin parikymmentätuhatta. Taideteokset ja puutarha muodostavat ainutlaatuisen kokonaisuuden. Vaikka Rönkkönen asui keskellä luomaansa taiteellista maailmaa, hänellä ei ollut suhdetta vierailijoihin tai patsaspuiston läheisyydessä olevan kuutostien levähdyspaikan matkailuyrittämiseen, muuten kuin että kävijöitä pyydettiin kirjoittamaan nimensä vieraskirjaan. Vuoteen 2007 mennessä vieraskirjoja oli kertynyt yli sata, jokaisessa nelisentuhatta nimikirjoitusta. Veistosten ohella Veijo Rönkkönen harrasti kokeellista valokuvausta. Joitakin valokuvia on julkaistu, mutta pääosin ne olivat taiteilijan omissa kätköissä.

Rönkkösen kuoleman jälkeen puisto jäi vaille hoitoa, ja patsaiden kunto alkoi rapistua. Kuntaa huolenpito puistosta ei kiinnostanut, vaan se toivoi vastuun kantajaksi yksityistä yrittäjää. ITE-taiteen suojeluyhdistys pyrkii saamaan puiston suojelukohteeksi. Puistoa pidetään Suomen huomattavimpana ITE-kohteena, ja Matkailutoimittajien Kilta valitsi puiston vuoden 2008 kotimaiseksi matkailukohteeksi.

Lokakuussa 2010 Patsaspuiston osti pyhtääläinen teollisuusneuvos Reino Uusitalo, ja sille on perustettu hoitokunta huolehtimaan käytännön asioista ja palkkaamaan työntekijät. Hoitokunnalla on vireillä hankkeita, muun muassa Kaakkois-Suomen alueen ITE-taiteen kartoitus sekä patsaspuiston inventoiminen ja veistosten kunnostaminen.


File:Veijo Ronkkonen.jpg | Patsaita puistossa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Parikkalan patsaspuiston sivusto (patsaspuisto.net)
*Video Youtubesta
Alestari

**Alestari** on perinteinen karjalainen etunimi. Kuten monet muutkin karjalaisten nimet, Alestari on ortodoksisen perinteen kautta kreikasta kulkeutunut nimi, jonka alkuperä on *Aristarkos*, joka tarkoittaa päällikköä. .

## Lähteet
Hilippa

**Hilippa**, *Hilippä* tai *Hilppa* on karjalainen miehen etunimi, joka on peräisin kreikan nimestä Filippos, *hevosystävä*. Sittemmin Hilippa-nimestä on tullut myös joidenkin suomalaisten sukunimi.

## Tunnettuja Hilippoja

* Hilippa Pyykönen (1900–1973), suomalainen eräkirjailija

## Katso myös
* Hilppa

## Lähteet
ARA Nueve de Julio (1892)

**ARA Nueve de Julio** oli Argentiinan laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.

## Suunnittelu
Philips Wattsin suunnittelema alus oli paranneltu versio panssarikansiristeilijä *[[ARA Veinticinco de Mayo (1890)|ARA Veinticinco de Mayosta]]*, jossa apuaseet oli vaihdettu etu- ja takakansille sijoitettuihin kuuden tuuman Armstrongin valmistamiin 40 pituuskaliiperin pikatykkeihin. Aluksen valmistusta viivästytti 14 tuuman torpedoputkien vaihtaminen 18-tuumaisiin.

Lisäksi aluksen savuhormit oli pidennetty. Aluksella oli teräsrunko ja kaksinkertainen pohja lukuun ottamatta kattila- ja konehuoneita, joissa rungon syvyys ei mahdollistanut pohjaratkaisun toteuttamista. Sen voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketty Humphrys Tennantin toimittamat kaksi VTE-moottoria, joihin oli kytketty kahdeksan höyrykattilaa. Aluksen suojana oli 4,5-3,5 tuuman panssarikansi.

## Valmistus
Alus tilattiin Armstrongin  Elswickin telakalta ja sen köli laskettiin helmikuussa 1891 telakkanumerolla 570. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1892 ja se otettiin palvelukseen 27. tammikuuta 1893.

## Palvelus
Aluksen palvelus oli pääosin tapahtumaköyhää lukuun ottamatta vuoden 1893 kapinan tukahduttamista valtaamalla kapinallisten hallussa olleen torpedovenetukikohdan Tigressä.

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet
Turun Kirjakahvila

**Osuuskunta Turun Kirjakahvila – Andelslag Åbo Bokcafé ** on vuonna 1981 perustettu vaihtoehtokirjakauppa ja kulttuurikahvila Vanhalla Suurtorilla Turussa.

## Kirjakahvilan historia
Turun Kirjakahvilaa perustettaessa esikuvina ovat olleet kirjakahvilat eri puolilla Eurooppaa, erityisesti Berliinissä, Lundissa ja Tukholmassa. Toiminta-ajatuksena oli tuoda maahan ulkomaista tutkimus- ja yhteiskunnallista kirjallisuutta, jota oli vaikea saada Suomesta.

Kirjakahvila perustettiin alun perin puutaloon Henrikinkadulle. Ennen muuttoaan nykyisiin tiloihinsa Brinkkalan sisäpihalle Kirjakahvila on toiminut myös Juseliuksen talossa ja Brinkkalan talon toisessa kerroksessa.

## Kirjakahvilan toiminta
Kirjamyynnin ja kahvilatoiminnan lisäksi Kirjakahvila tuottaa tapahtumia sekä omissa tiloissaan että Brinkkalan sisäpihalla. Tunnetuimmat tapahtumakokonaisuudet lienevät kesäkuukausien Urbaani kesäloma -festivaali, jota järjestettiin vuosina 2009-2011 ulkoilmatapahtumana Brinkkalan pihassa ja joka vuonna 2012 hajautettiin koko Turun kattavaksi, erilaisten epäkaupallisten tilojen ja toimijoiden yhteiseksi kaupunkifestivaaliksi, sekä musiikkiesityksistä ja keskiyön säestetystä mykkäelokuvanäytöksestä rakentuva Kirjakahvilan ja Kinokoplan Taiteiden yö. Lisäksi Kirjakahvilassa järjestetään ympäri vuoden runsaasti elokuvanäytöksiä, musiikkitapahtumia, lukupiirejä sekä yhteiskunnallisiin asioihin, taiteeseen ja kulttuuriin keskittyviä keskustelutilaisuuksia. Kirjakahvilassa on myös galleria, jonka näyttelyt vaihtuvat kuukausittain, sekä pääosin feminististä, anarkistista ja queeria aineistoa sisältävä pieni kirjastokokoelma. Tärkeä osa kirjastoa on zine-kokoelma, jossa on paljon harvinaisiakin feminismi-, anarkismi- ja queeraiheisia omakustanteita, joita on vaikea löytää mistään muualta. Kokoelmasta löytyvät esimerkiksi kaikki taiteilija Tiitu Takalon vanhat omakustanteet.

Osuuskunnan toiminta perustuu voittoa tavoittelemattomuudelle ja vapaaehtoistyölle. Kahvilan tarjonta on kokonaisuudessaan vegaaninen. Kirjakahvilan kahvilatoimintaan kuuluu myös vegaaniset tilaustuotteet, kuten erilaiset leivät ja kakut, joita on mahdollista tilata sähköpostitse. 

## Tunnustukset
* Vuonna 2022 Varsinais-Suomen taidetoimikunta palkitsi Osuuskunta Turun Kirjakahvilan vähemmistöjen huomioimisesta ja tasavertaisen kaupunkitilan rakentamisesta.

## Lähteet
Carl Johan Holm

**Carl Johan Holm** (25. elokuuta 1781 Helsinki – 3. kesäkuuta 1867 Själevad, Ångermanland) oli suomalaissyntyinen Ruotsiin muuttanut pappi, joka tuli tunnetuksi Suomen sotaan liittyvistä muistelmistaan.

Holmin vanhemmat olivat suutarimestari Hans Holm ja Margareta Elisabet Grönlund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1800, valmistui maisteriksi Turun akatemiasta 1805 ja vihittiin papiksi 1807. Holm suoritti pastoraalitutkinnon Härnösandissa 1809.

Holm aloitti pappisuransa ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana Savon jääkärirykmentissä vuodesta 1806 alkaen. Hän oli Savon jääkärirykmentin pastori Suomen sodan aikana 1808–1809 ja osallistui useisiin sodan taisteluihin. Sodan päätyttyä Holm jäi Ruotsiin. 

Holm oli pataljoonansaarnaajana Hälsingen rykmentissä vuodesta 1810 alkaen ja toimi rykmentinpastorina 1815–1824. Ångermanlandissa sijainneen Själevadin kirkkoherra hänestä tuli 1824. Holm oli Ångermanlandin pohjoisen rovastikunnan rovasti 1837 ja koillisen rovastikunnan rovasti 1842–1861. Hän edusti pappissäätyä Ruotsin valtiopäivillä 1834-1835 sekä 1850–1851. Holm sai rovastin arvon 1825, lääninrovasti hänestä tuli 1837 ja 1857 hänet promovoitiin riemumaisteriksi Helsingissä ja Uppsalassa.

Holm laati 1837 kirjasen Ruotsin valtiopäivine uudistamisesta. 1830-luvulla hän kirjoitti myös Suomen sodan aikaisista kokemuksistaan muistelmakäsikirjoituksen *Anteckningar öfver fälttågen emot Ryssland åren 1808 och 1809*, joka julkaistiin Adolf Ivar Arwidssonin muokkaamana 1836. Hän arvosteli muistelmissaan silloista sodanjohtoa, etenkin Wilhelm Mauritz Klingsporia ja Carl Johan Adlercreutzia, mutta korosti samalla kuitenkin tavallisten sotilaiden ansioita. Johan Ludvig Runeberg vieraili Holmin luona 1851 Örnsköldsvikissä.

Holmin puoliso vuodesta 1829 oli Calis Hambraeus.

## Lähteet

*  Luettu 23.5.2011.
* 
** Carl Johan Holm, Biografiasampo.fi
*  Sivu 302.
Emmanuel Frimpong

**Emmanuel Yaw Frimpong** (s. 10. tammikuuta 1992, Accra, Ghana) on englantilais-ghanalainen jalkapalloilija. Puolustavana keskikenttäpelaajana pelaava Frimpong edustaaVenäjän valioliigan FC Ufaa.

Frimpong pelasi lontoolaisessa Arsenal FC:ssä 9-vuotiaasta lähtien vuoteen 2014 saakka. Seuran reservijoukkueeseen hänet nostettiin vuonna 2008, ja kesällä 2010 hän sai runsaasti peliaikaa edustusjoukkueen harjoitusotteluissa. Frimpong teki läpimurtonsa kaudella 2011-2012 murtautumalla Arsenalin ykkösmiehistöön. Frimpong kuitenkin pudotettiin ykkösjoukkueesta, ja vuosina 2012-2014 hän oli lainalla Wolverhamptonissa, Fulhamissa sekä Charltonissa. 

1. syyskuuta 2014 Frimpong teki kolmivuotisen sopimuksen venäläisjoukkue FC Ufan kanssa.

## Maajoukkueura

Nuorten maajoukkueissa Frimpong on edustanut Englantia, ja pelannut maan alle 16- ja alle 17-vuotiaiden joukkueissa. A-maajoukkuetasolla hän kuitenkin edustaa synnyinmaataan Ghanaa.

## Lähteet
* http://www.arsenal.com/academy/players/emmanuel-frimpong