...ja metsän valkeat varjot

**...ja metsän valkeat varjot** on ruotsalaisen Maria Gripen romaani vuodelta 1984. Alkuperäisteos on nimeltään *...och de vita skuggorna i skogen*. Suomeksi teos julkaistiin 1987, ja sen käänsi Eila Kivikkaho. Kirja on toinen osa Gripen neljä romaania käsittävästä Varjo-sarjasta.

Kirja sijoittuu vuoteen 1912. Kertoja on säätyläisperheen 14-vuotias tytär Berta, jolla on myös isoveli Roland ja pikkusisar Nadja. Lasten äiti hoitaa kotia yhdessä taloudenhoitaja Lovisan kanssa. Lovisa on pidetty, kun taas hänen edeltäjänsä Svea pomotteli perhettä oman tahtonsa mukaan. Isä tuntuu jäävän lapsille etäiseksi. Hän on opettaja ja hajamielinen tutkijatyyppi, joka yhä vain kirjoittaa suurta tutkielmaansa Emanuel Swedenborgista.

Perheen sisäkkö on vain pari vuotta Bertaa vanhempi Carolin, joka *Salaisuus varjossa* -kirjassa tavallaan vangitsi koko perheen salaperäisellä persoonallaan. Tuolloin Bertalle myös selvisi Carolinista jotakin... mutta tämä kielsi kertomasta asiasta kellekään. Salaisuus kuitenkin hiertää tyttöjen välejä. Kesä on saapunut, ja tiedossa on Rolandin rippikoulu ja -juhlat. Äiti tahtoisi että Berta käy riparin veljensä kanssa, mutta itse hän ei sitä halua, joten jotain muuta pitäisi keksiä. Niinpä Berta ja Carolin ottavat vastaan kesätyön: he ryhtyvät 21-vuotiaiden kaksosten seuralaisiksi syrjäisessä Rosengåvan linnassa. Linna vaikuttaa olevan täynnä salaisuuksia ja tragediaa.

## Varjo-sarja

* Salaisuus varjossa (Skuggan över stenbänken, 1982)
* ...ja metsän valkeat varjot (...och de vita skuggorna i skogen, 1984)
* Varjojen lapset (Skuggornas barn, 1986)
* Varjojen kätkö (Skugg-gömman, 1988)

## Juoni

Carolinin salaisuus painaa Bertaa. Tytöt haluaisivat myös tutustua entistä paremmin, jotta heidän luottamuksensa toisiinsa paranisi, mutta kodissa tilannetta on hankalaa muuttaa. Berta keksii sanomalehdestä ilmoituksen, joka voisi olla heille sopiva kesätyöpaikka: Rosengåvan linnaan haetaan seuralaisia kaksosille. Bertan mummo miettii miksi Rosengåvan nimi on tuttu. Berta soittaa työnvälityksen numeroon mutta alkaa epäröidä: paikkaan haetaan sekä tyttöä että poikaa, eikä hän ota tietoja kunnolla ylös. Carolin suutahtaa tästä Bertalle ja kirjoittaa itse kirjeen linnan tilanhoitaja Axel Torsonille. Yllättäen paikkaa sittenkin tarjotaan Bertalle ja Carolinille,  ja he lähtevät junalla matkaan.

### Rosengåvan linnan tragedia

Carolin ja Berta saapuvat linnaan. Bertaa hermostuttaa kun Carolin esiintyy eri henkilönä kuin oikeasti on. Carolin itse on huoleton, sillä hänelle on helppoa lipua roolista toiseen. Heidät ottaa vastaan linnan tilanhoitaja Axel Torson ja tämän vaimo Vera. Axel on ystävällinen mutta synkänpuoleinen, Vera taas puhelias... vaikkei oikein saisi. Seuraavaksi tytöt tapaavat Amalian: hän oli aikoinaan kaksosten äidin Lydian lastenhoitaja. Torsonien, Amalian ja kaksosten lisäksi linnassa on vain hipihiljaa liikkuvaa palvelusväkeä. Lisäksi linnassa asuu kaksosten isän vapaaherra Maximilianin isoäiti Sigrid, joka elää muista erillään. Lähistöllä kuulemma asuu Sofia, Maximilianin veljen leski, jonka mielestä linna kuuluu hänelle. Tytöt eivät saa heti tavata kaksosia Rosildaa ja Arildia, sillä Amalia tahtoo ensin kertoa linnan tragediasta, joka on hyvä tuntea.

Tarina alkaa jo Lydian lapsuudesta, jota dominoi epävakaa äiti: teatraalinen pintaliitäjä, jonka mielenterveys horjuu. Äiti vuoroin palvoo lasta tai ei kiinnitä tähän mitään huomiota. Äidin vaikutus ei tee Lydialle hyvää. Tilanne pahenee kun tytöstä tulee nuori aikuinen ja Maximilian Falck af Stenstiernan vaimo. Äiti piinaa tytärtään kertomalla, että Lydiaa 16 vuotta vanhempi Maximilian on äidin entinen rakastettu. Äiti syyttää Lydiaa melodramaattisesti hylkäämisestä ja on vakuuttunut siitä, että kuolee koska vain – sitten hän yllättäen kuoleekin. Lydia ei silti pääse äidistä eroon: Tämä on teettänyt itsestään tyttärelle täysikokoisen kokovartalomuotokuvan. Lydiaa uhkaa hermoromahdus, sillä äiti-vainaa ilmestyy öisin taulusta tyttären luo, itkee ja vaatii, että äidin ja tyttären sieluille täytyy saada kohtauspaikka: ruusutarha jossa kasvaa vain valkoisia ruusuja.

Kun Lydia alkaa pakkomielteisesti rakentaa ruusutarhaa, Maximilian saa tarpeekseen ja lähtee sotilashommiin ulkomaille. Hän käy kotona harvakseltaan, mutta eräällä tällaisella käynnillä kaksoset saavat alkunsa.

Lydia yrittää kovasti olla lapsilleen hyvä äiti. Kun Maximilian saapuu linnaan, saa riehakas ja ronski isä lasten täyden ihailun, eikä ylisuojeleva äiti enää kelpaakaan. Sitten isä häippäisee taas ulkomaille, jolloin pienet lapset muuttuvat entistäkin ynseämmiksi äidilleen. Rosilda on villi ja kiroilee, Arild on kohtelias mutta etäinen. Kaksoset leikkaavat äidin vaalimasta ruusutarhasta kaikki valkoiset ruusut ja polkevat ne maahan. Lydian tasapaino horjuu... ja hän hukuttautuu. Rosilda ei sen jälkeen puhu enää sanaakaan.

### Kesätyö

Bertan ja Carolinin kesätyö kolkossa linnassa alkaa siis siitä, kun he ensin kuulevat kaksosten taustasta. Bertasta tulee Rosildan seuralainen. Bertaa jännittää kuinka he tulevat toimeen, kun Rosilda ei puhu. Rosilda kuitenkin "puhuu": hän kirjoittaa asiansa vihkoon. Linnan tornissa on kokonainen kokoelma tällaisia keskusteluvihkoja.

Käy kuten aina ennenkin: Carolin hurmaa kaikki. Berta tuntee itsensä ulkopuoliseksi: kaksoset jaksavat puhua hänen kanssaan vain siitä kuinka ihmeellinen Carolin on. Lisäksi Carolin yhä esittää eri ihmistä kuin todella on, mikä hankaa Bertan ja Carolinin välejä. Niinpä tytöt etääntyvät vaikka nimenomaan piti tutustua paremmin. Berta saa kohta hakea kirjeet Poste restantesta yksin, kun kaksoset viettävät aikaa vain Carolinin kanssa. Tilanne masentaa Bertaa, mutta siitä huolimatta hänkin vähitellen tutustuu sekä Rosildaan että etäiseen Arildiin.

Rosilda on taiteellinen ja maalaa tauluja. Metsämaisema kiinnittää Bertan huomion: ihan kuin puiden lomassa näkyisi vaaleita varjoja, vaaleapukuisia naisia. Yhdessä linnan torneista on Lydian suljettu huoneisto, jonne Rosilda houkuttelee Bertan kanssaan; yksin hän ei sinne uskalla mennä. Rosilda haluaa nähdä äitinsä maalaaman taulun, joka esittää hukkunutta Ofeliaa. Hämärässä huoneistossa tuntuu, että siellä on joku tyttöjen lisäksi. Äkkiä valkopukuinen hahmo liikahtaa, ja pelästynyt Rosilda säntää tiehensä. Myös Berta pyrkii pois huoneesta mutta huomaa silti ohimennen asioita: lipaston päältä on kadonnut kasa kirjasia, huoneessa on tuoreita valkoisia ruusuja ja vuoteelle on heitetty valkea mekko.

### Rippijuhlat

Berta kertoo että hänen täytyy lähteä veljensä rippijuhliin. Carolin ei tule mukaan. Niin Berta matkustaa junalla kotiin yksin, vaikka oma perhe tuntuukin nyt vieraalta. Junassa Berta kohtaa peittävään suruhuntuun pukeutuneen naisen. Jostain syystä tämä tietää mistä tyttö on tulossa. Berta päättelee että nainen on leskirouva Sofia. Kotona Berta otetaan iloisena vastaan. Isoäitiä Berta tapaa mielellään, ja hän kertoo tälle Rosengåvan tragediasta. Isoäiti ihmettelee, että eikös siinä kestänyt kauan ennen kuin kaksosten äitirukka löydettiin, mutta Bertan mukaan hukkunut Lydia löytyi heti. 

Perhe ei tahtoisi, että Berta kiirehtii takaisin linnaan, eikä hän enää itsekään sinne oikein haluaisi. Sitten Carolinilta tulee kirje. Carolin kertoo että Rosildan keskusteluvihkoja on kadonnut. Rosilda kuulemma epäilee, että Berta vei vihkot mennessään. Bertan on pakko palata takaisin linnaan selvittämään asiaa.

### Tornikamarin salaisuus

Berta yllättyy kun häntä on kaivattu Rosengåvassa: Amalia ottaa Bertan hymyillen vastaan ja Arild viettää hänen kanssaan aikaa. Berta tapaa Carolinin ja selviää, että Rosilda yhä epäilee Bertaa; etenkin kun vihkoja ilmestyi takaisin juuri kun Berta palasi – ja jälleen uusia on kadonnut. Berta päättää yrittää selvittää kuka vihkoja vie. Silloin isoäidiltä tulee kirje: hän on penkonut vanhoja sanomalehtiä ja etsinyt niistä uutisia Rosengåvan tragediasta. Kyllä, hän muisti oikein: Lydian ruumis löytyi joen rannasta, mutta sillä välin kun apua haettiin, ruumis katosi virran mukana. Lydia julistettiin kuolleeksi kuusi vuotta sen jälkeen, ja vietettiin hautajaiset. Tämän perusteella nyt 21-vuotiaat kaksoset olivat vain 3,5-vuotiaita, kun heidän äitinsä menehtyi. Isoäiti ei kuitenkaan löytänyt mitään mainintaa siitä, että Lydian ruumis olisi löytynyt.

Berta päättää jutella tilanhoitajan puheliaan vaimon kanssa. Vera ei ollut talossa kun Lydia hukkui, mutta siitä huolimatta hän esittää tarkkoja huomioita. Lydian korutkin katosivat, kenties ne varastettiin. Berta haluaa puhua myös Axel Torsonin kanssa, mutta kun hän menee miestä tapaamaan, ei tätä näy – ja Lydian tornikamarin avainkin on poissa. Berta päättelee, että joku on juuri silloin suljetussa huoneistossa, ja hän lähtee tutkimaan asiaa. Tornikamarissa on kuin onkin joku! Berta piiloutuu verhon taakse kuuntelemaan askelia. Vieras poistuu – ja lukitsee oven mennessään. Kaiken lisäksi seinältä lähestyy valkoinen hahmo...

## Lähteet
* ...ja metsän valkeat varjot / Maria Gripe. Helsinki : Tammi, 1987. 342, [1] sivua. 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* RisingShadow – scifi- ja fantasiakirjat: ...ja metsän valkeat varjot – (www.risingshadow.fi)