open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Porin raatihuone

**Porin raatihuone** sijaitsee kaupungin keskustassa Hallituskadun varrella. Vuonna 1841 valmistuneen uusklassismia edustavan rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel. Raatihuone on Porin tunnetuimpia ja arvokkaimpia rakennuksia, jonka arvoa korostaa sen edessä avautuva historiallinen Raatihuoneenpuisto.

Porin raatihuone ja Raatihuoneenpuisto ovat osa vuonna 2002 perustettua Porin kansallista kaupunkipuistoa. Ne kuuluvat myös niin sanottuun Kivi-Poriin, jonka Museovirasto on määritellyt valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

## Historia
Vanha 1700-luvulla rakennettu raatihuone oli puurakenteinen ja se sijaitsi hieman nykyistä etelämpänä, silloisen kauppatorin pohjoislaidalla. Uutta alettiin suunnittelemaan jo vuonna 1823, kun kaupungilla oli tarve saada uusi vankila. Rakentamiseen ryhdyttiin kuitenkin vasta vuonna 1839 taloudellisten seikkojen ja alueen asemakaavamuutoksen johdosta. Uusi kaksikerroksinen rapattu tiilirakennus valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Se käsitti kaupungin hallinnon sekä oikeuslaitoksen tilojen lisäksi kellarikerrokseen sijoitetun vankilan ja putkan sekä palovartijan vartiotuvan. Sokkelikivet louhittiin lähiseudulta, mutta rakentamiseen käytettiin myös Virosta ja Öölannista tuotua kalkkikiveä. Raatihuoneen ikkunalasit olivat Tuorsniemen lasitehtaan valmistamat. Huonekaluja tuotiin Pietarista ja Helsingistä sekä muuta sisustusta Tukholmasta ja Hampurista.

Uusi raatihuone kärsi suuria vaurioita vuoden 1852 Porin palossa, mutta se korjattiin lähes välittömästi alkuperäisen mallin mukaiseksi. Ainoastaan palanut puurakenteinen torni korvattiin uudella vasta vuonna 1891, jolloin valmistui nykyinen arkkitehti J. E. Stenbergin suunnittelema palotorni. Stenberg ideoi myös samana vuonna katolle asennetut sinkkiveistokset, jotka valmistettiin Saksassa. Veistokset kuvaavat Antiikin Rooman oikeudenjumalatarta Justitiaa ja tämän molemmilla puolilla seisovia airuita. Rakennuksen julkisivua hallitsee neljän pilasterin kannattelema päätykolmio, jossa on latinankielinen kirjoitus *Curia Arctopolis* eli suomennettuna "Karhukaupungin hallinto". Tekstin yläpuolella on Porin vaakuna. Tornikello on ilmajokelaisen Juho Yli-Könnin vuonna 1853 valmistama ja se on edelleen käytössä. Raatihuone toimi Porin kaupungintalona aina vuoteen 1961 saakka, jolloin kaupunki osti tilanpuutteen vuoksi Raatihuoneenpuiston itälaidalla sijainneen Junneliuksen palatsin.

Raatihuoneen viimeisin peruskorjaus on suoritettu 1980–1990-lukujen vaihteessa. Kattoveistokset entisöitiin vuosina 2012–2014. Niiden konservointi kesti lähes kaksi vuotta määrärahojen puutteen sekä ammattitaitoisten kunnostajien löytämisen vuoksi.

## Nykyinen käyttö
Nykyään raatihuoneen tiloissa sijaitsee Pori Jazzin toimisto. Kellarikerroksessa puolestaan toimii ravintola Raatihuoneen Kellari. Raatihuoneen portailla kuullaan vuosittain perinteinen joulurauhanjulistus. Rakennuksen edustalla olevalle kivimuurille on sijoitettu kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin vuonna 1938 paljastettu veistos *[[Satakunnan karhu]]*, jonka porilaiset opiskelijat lakittavat vappuna.

## Huomautukset

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Pepa Päivinen

**Pertti ”Pepa” Päivinen** (s. 2. kesäkuuta 1955) on suomalainen jazzmuusikko ja saksofonisti. Hänen pääsoittimensa on baritonisaksofoni, mutta hän hallitsee sen lisäksi basso-, tenori- sekä sopraanofonin, klarinetin, bassoklarinetin sekä erilaisia huiluja.

Päivinen aloitti huilunsoiton 12-vuotiaana Vantaan musiikkiopistossa, opettajanaan Seppo ”Paroni” Paakkunainen ja 14-vuotiaana saksofoninsoiton Viipurin Työväen Soittajissa. Varhaisia vaikutteita olivat silloiset rockyhtyeet Soulset, Tasavallan Presidentti ja ulkomaisista Colosseum ja Blood, Sweat & Tears. Jazzista Päivinen sanoo kiinnostuneensa 16–17-vuotiaana. Vuonna 1975 Päivinen ryhtyi opiskelemaan Oulunkylän pop- & jazzopistossa saksofoniopettajanaan Juhani Aaltonen ja sovitustekniikan opettajana Kaj Backlund.  Päivinen siirtyi ammattilaiseksi 1970-luvun alussa ja liittyi Sami Hurmerinnan Taivaanvuoheen. Hän kiersi keikoilla Tapani Kansan ja Arto Sotavallan yhtyeissä. Jukka Tolonen Bandin (JTB) mukana Päivinen kiersi Eurooppaa vuosikymmenen lopulla. 1980-luvulla hän tutustui Edward Vesalaan, jonka Sound & Fury -toimintaan hän otti osaa vuodesta 1984 lähtien. Päivinen soitti myös useilla Vesalan levyillä.

Päivinen soittaa myös muun muassa UMO:ssa, oli mukana Saxperiment-saksofonikvartetissa ja osallistui yhdysvaltalaisen saksofonistin Anthony Braxtonin Ensemble Braxtonian kiertuekokoonpanoon. Vesalan tukemana ilmestyi vuonna 1997 Päivisen ensimmäinen sooloalbumi *Saxigon*. Sillä soittivat Päivinen, Vesala, kosketinsoittaja Iro Haarla ja kitaristi Jouko ”Jimi” Sumén. Seuraavat levyt ilmestyivät **Pepa Päivinen Trion** nimellä (*Umpsukkelis* vuonna 1999 ja *Fun Faraway* vuonna 2002). Triossa soittivat kahdella ensilevyllä Hannu Rantanen (basso) ja Mikko Hassinen (rummut). Myöhemmin Rantasen korvasi Ville Huolman ja vuonna 2005 yhtyeeseen jonka nimeksi muuttui **Pepa Päivinen Quartet**, liittyi kitaristi Timo Kämäräinen.

Iro Haarlan kanssa Päivinen on julkaissut duolevyn *YarraYarra* (2001).

## Tunnustuksia

* Pekka Pöyry -palkinto vuonna 1984 (vuoden suomalainen saksofoninsoittaja)
* Emma-palkinto 1999 (vuoden jazz-levy – Umpsukkelis)
* Yrjö-palkinto 2000 (vuoden jazz-muusikko)
* Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto 2003 
* taiteilijaeläke 2017

## Diskografia

Yhtyeen johtajana:

* *[[Saxigon]]* (1997)
* Pepa Päivinen Trio: *[[Umpsukkelis]]* (1999)
* Iro Haarla & Pepa Päivinen: *[[Yarra Yarr]]a* (2001)
* Pepa Päivinen Trio: *[[Fun Faraway]]* (2002)
* Pepa Päivinen Quartet: *[[Tiram num]]* (2005)
* Pepa Päivinen Quintet: *[[North Pipe]]* (2009)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Päivinen FIMIC:n tietokannassa
* Pepa Päivinen Quartetin MySpace-sivusto
Puolalaisten autonominen piiri (Ukrainan SNT)

**Puolaisten autonominen piiri**, **Marchlewszczyzna** () oli Ukrainassa vuosina 1925–1935 sijainnut autonominen hallintoalue, jonka väestöstä noin 70 prosenttia oli puolalaisia. Hallintopiiri sijaitsi Volyniassa noin sata kilometriä länteen Žytomyristä. Sen pääkaupunki oli Marchlewsk (aikaisemmin *Dołbysz*, nykyisin ). Piiri oli nimetty puolalaisen bolševikin Julian Marchlewskin mukaan.

Piiri perustettiin 1925. Sen kokonaisväkiluku oli alkuun noin 41&nbsp;000 ja kasvoi aluelisäysten myötä 52&nbsp;000:een, puolalaisten osuus pysyi samana. Piiriin sisältyi noin sata kylää, pikkukaupunkia tai muuta asutuskeskusta. Piirin väestö vastusti omaisuuden kollektivisointia. Poliittisista syistä tähän vastarintaan ei kuitenkaan aluksi puututtu rajuilla toimenpiteillä. Vuonna 1935 piiri kuitenkin lakkautettiin osana 1930-luvun Neuvostoliiton suuria poliittisia puhdistuksia. Suurin osa piirin johdosta ja hallinnosta teloitettiin. Väestö karkotettiin Kazakstanin ASNT:aan.

## Katso myös
*Puolalaisten autonominen piiri (Valko-Venäjän SNT)
Marin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

**Marin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta** (**Marin ASNT**, niittymariksi Марий Автоном Совет Социализм Республик, ) oli autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti nykyisen Marin tasavallan alueen. 

Marin ASNT perustettiin 5. joulukuuta 1936 Marien autonomisesta alueesta. Neuvostoliiton hajotessa Marin ASNT julistautui Marin tasavallaksi (Mari El) 22. joulukuuta 1990.
Lumisen virran mies

**Lumisen virran mies** (*Snowy River: The McGregor Saga*) on australialainen televisiosarja, joka kertoo McGregorin perheen elämästä. Sarja perustuu Banjo Patersonin balladiin *The Man from Snowy River*. Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun puolivälin Australiaan, Snowy Mountains -vuoristossa sijaitsevaan kuvitteelliseen Paterson's Ridgen pikkukaupunkiin. Sarjaa esitti Suomessa Yle TV1 ja syksyllä 2009 sen esitti uusintana Yle TV2.

## Päähenkilöt
* Andrew Clarke — Matt McGregor
* Wendy Hughes — Kathleen O'Neil-McGregor (1993–1995)
* Josh Lucas – Luke McGregor (1993)
* Brett Climo — Colin McGregor
* Guy Pearce — Rob McGregor
* Joelene Crnogorac — Danielle 'Danni' McGregor #1 (1993–1994)
* Kristie Raymond — Danielle 'Danni' McGregor #2 (1995-1996)
* Reg Evans — Jack Kelly (1993)
* Sheryl Munks — Emily Cornish-McGregor (1993–1996)
* Ben Geurens — Michael O'Neil (1993–1995)
* Amanda Douge — Victoria Blackwood (1993–1994)
* Rodney Bell — Frank Blackwood (1993–1994)
* John Stanton — Oliver Blackwood (1993)
* Tracy Nelson — Ruth Whitney (1994)
* Gabrielle Fitzpatrick — Montana Hale (1995–1996)
* Daniel Daperis — Josh Turner-McGregor (1995–1996)
* Josephine Byrnes — Jessie McClusky (1996)
* Jon Finlayson — pankkiiri James Gleeson (1993–1995)
* Hugh Jackman — Duncan Jones (1996)
* Greg Parker — Herbert Elliott (1993-1996)

## Aiheesta muualla
*Yle Juttuarkisto: Lumisen virran mies ratsastaa jälleen
Perämeren kansallispuisto

**Perämeren kansallispuisto** () sijaitsee Pohjanlahden perukassa Perämerellä Kemin–Tornion alueella. Vuonna 1991 perustetun luonnonsuojelualueen pinta-ala on 149 neliökilometriä. Aluetta hoitaa Metsähallitus.

Perämeren kansallispuiston alueella olevat saaret ovat syntyneet maannousun myötä, ja alueen maisema on edelleenkin jatkuvasti muuttuva. Alueella on myös lukuisia perinteisiä kalastustukikohtia. Koko alue on laajaa perinnemaisemaa, joskin alueen yksi perinteisistä käyttötavoista, metsästys, on kielletty.

Kansallispuisto on tavoitettavissa veneellä, joskin siellä vierailua suositellaan vain kokeneille pienveneilijöille. Retki- ja suojasatamien rakentaminen on kuitenkin lisännyt venematkailijoiden määrää. Alueella on myös sukeltajille tarkoitettu vedenalainen luontopolku.

Metsähallituksen tilastoissa tämän varsin hankalasti saavutettavan merellisen kansallispuiston kävijämääräksi on tilastoitu vuosittain 7&nbsp;800–9&nbsp;800 (vuosina 2012–2017). Vuonna 2024 Perämeren kansallispuistossa kävi 6&nbsp;300 kävijää, ja se oli kävijämäärältään Suomen pienin kansallispuisto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Metsähallitus: Luontoon.fi Perämeren kansallispuisto
Kabardian autonominen alue

**Kabardian autonominen alue** (myös **Kabardien autonominen alue**), oli lyhytikäinen hallintoalue Neuvosto-Venäjällä Pohjois-Kaukasiassa. Se sijaitsi nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan alueella. Kabardian autonominen alue perustettiin kabardien asuinalueen ydinosasta 1. syyskuuta 1921. Seuraavana vuonna autonomista aluetta laajennettiin ja siitä muodostettiin Kabardi-Balkarian autonominen alue.
Kabardi-Balkarian autonominen alue

**Kabardi-Balkarian autonominen alue** oli hallintoalue Pohjois-Kaukasiassa Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti suunnilleen nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan. 

Kabardi-Balkarian autonominen alue perustettiin vuonna 1922 yhdistämällä Kabardian autonominen alue ja balkaarien asuinalueen ydinalue. Autonominen alue korotettiin Kabardi-Balkarian autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi 5. joulukuuta 1936.
Kabardi-Balkarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

**Kabardi-Balkarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta** (**Kabardi-Balkarian ASNT**, vuosina 1944-1957 **Kabardian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta**) oli autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Pohjois-Kaukasiassa Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan alueen.

Kabardi-Balkarian ASNT muodostettiin Kabardi-Balkarian autonomisesta alueesta 5. joulukuuta 1936. Toisessa maailmansodassa Saksa valloitti Kabardi-Balkarian ASNT:n loppukesällä 1942, mutta Neuvostoliitto valtasi alueen takaisin seuraavana vuonna. Neuvostojohto syytti balkaareja yhteistoiminnasta saksalaisten kanssa ja koko kansa karkotettiin Keski-Aasiaan 1944. Balkaarien karkotuksen jälkeen tasavallan nimeksi tuli **Kabardian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta**. Balkaarit saivat palata kotimaahansa vuonna 1957 ja tasavallan nimeksi palautettiin Kabardino-Balkarian ASNT.

Neuvostoliiton hajotessa 1991 Kabardi-Balkarian ASNT antoi suvereenisuusjulistuksen ja muutti nimensä Kabardi-Balkarian tasavallaksi. Maaliskuussa 1992 Kabardi-Balkaria allekirjoitti sopimuksen Venäjän federaation kanssa ja tuli näin sen osaksi.
Kaiserslautern

**Kaiserslautern** on Saksan Rheinland-Pfalzin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 96&nbsp;340 asukasta., joiden lisäksi siellä asuu yli 50&nbsp;000 Yhdysvaltain kansalaista alueella sijaitsevien Nato-sotilastukikohtien vuoksi. Se on suurin amerikkalaisten yhteisö Yhdysvaltojen ulkopuolella. Tukikohdissa työskentelee ihmisiä myös 70 muusta maasta. Ramsteinin lentotukikohdan lisäksi alueella on 11 muuta sotilaskohdetta. Amerikkalaiset kutsuvat kaupunkia nimellä K-town. Kaupungin pinta-ala on 139,72 neliökilometriä.

Kaupungin nimi tulee saksan sanasta *Kaiser*, keisari, ja paikallisesta Lauternjoesta. Keisari Fredrik I Barbarossa rakennutti sinne palatsin 1100-luvulla. Kaiserslautern oli keskeinen paikka vuosien 1848-1849 Pfalzin vallankumouksessa. Se teollistui nopeasti ja oli 1900-luvun alussa Pfaltzin merkittävimpiä teollisuuskeskuksia rautaruukkeineen ja puuvillakehräämöineen.

Kaupungin perinteinen jalkapallojoukkue 1. FC Kaiserslautern menestyi 1950- ja 1990-luvuilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Viralliset sivut   
*Kaiserslauternin historiaa Global Security
Hans Sloane

**Hans Sloane** (16. huhtikuuta 1660 Killyleagh &ndash; 11. tammikuuta 1753 Lontoo) oli skotlantilaiseen perheeseen syntynyt lääkäri ja keräilijä. Hans Sloane testamenttasi keräämänsä merkittävän kokoelman kasveja, eläimiä, kirjoja, käsikirjoituksia, painotöitä, kuvia, mitaleja, kolikoita, sinettejä, kameroita ja muita esineitä valtiolle. Kokoelma muodosti vuonna 1759 avatun British Museumin kokoelman perustan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kenraali (elokuva)

**Kenraali** (*The General*) on vuonna 1927 valmistunut Buster Keatonin ohjaama mykkäelokuva, mahdollisesti Keatonin tunnetuin. Yhdysvaltain sisällissodan aikaan sijoittuva toiminnallinen komedia kertoo veturinkuljettaja Johnnie Graysta, joka joutuu yksinään pelastamaan vihollisen käsistä kaksi rakkauttaan, tyttöystävänsä Annabelle Leen ja Kenraali-nimisen veturin.

Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja *Kenraali* oli mukana  heistä 22:n listalla. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi *Kenraalin* kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi komediaksi.

## Elokuva
Elokuva on vapautunut tekijänoikeuksien suojasta ja on tässä katseltavissa kokonaisuudessaan:



## Tuotanto
Elokuvan on ohjannut yhdessä Buster Keatonin kanssa Clyde Bruckman, ja se on sijoittunut kerta toisensa jälkeen kriitikoiden kaikkien aikojen elokuvia listanneissa äänestyksissä korkeille sijoille, varsinkin pelkkiin mykkäelokuviin keskityttäessä.  

*Kenraalin* juoni perustuu löyhästi huhtikuussa 1862 sattuneeseen todelliseen tapahtumaan, joka tunnetaan nimellä suuri veturijahti (*Great Locomotive Chase*). James J. Andrewsin johtamat pohjoisvaltioiden vakoojat kaappasivat Kenraali-veturin ja matkustajajunan Atlantan tienoilla, ja pyrkivät kuljettamaan sen omalle puolelleen. Junan miehistö kuitenkin nousi kapinaan ja Etelävaltioiden joukot saivat kaapparit käsiinsä kymmenisen kilometriä ennen rajaa, ja myöhemmin joukkio sai hirttotuomion vakoilusta. Tapahtumien filmatisoiminen komediana herätti vastustusta.

Keaton on itse todennut, että hän otti palan historiaa ja pitäytyi siinä yksityiskohtaisesti: hän esimerkiksi vaati, että kohtaukset kuvattiin alkuperäisillä tapahtumapaikoilla. Taistelukohtauksessa käytettiin melkoista osaa Oregonin kansalliskaartista. *Kenraalissa* on mykkäelokuvien kauden kallein kohtaus, jossa *Texas*-veturi tuhoutuu pudotessaan jokeen palavalta rautatiesillalta. Buster Keaton oli antanut kunnostaa kaksi vanhaa veturia 65 vuoden takaiseen asuunsa. Elokuva merkitsi Keatonille myös hänen veturiharrastuksensa huippua.

## Lähteet
* Suomen elokuva-arkiston (Orion) ohjelmalehtinen syyskaudella 2006

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
*Katso/lataa alkuperäinen versio (Internet Archive, Public domain, 105 min)
*Mykkäelokuvasivusto
500 kg lihaa

**500 kg lihaa** oli Kauko Röyhkän, Maritta Kuulan ja Pupu Lihaviston Oulussa 1980-luvun alussa perustama rockyhtye, jonka kokoonpano vaihteli vuosien varrella. Alkuperäinen kaksikko Kuula–Röyhkä kuitenkin pysyi ydinryhmänä, joka vastasi suurimmasta osasta sävellyksiä.

Yhtye herätti huomiota tulkitessaan brutaalisti vanhoja suomalaisia lyyrikoita kuten Uuno Kailasta, Aaro Hellaakoskea, Yrjö Jylhää ja Einari Vuorelaa.

Vietettyään yli kymmenen vuotta hiljaiseloa 500 kg lihaa koottiin uudestaan vuonna 2002 ja yhtye julkaisi syyskuussa 2004 paluualbuminsa *Sielu*, joka oli osittain nauhoitettu livenä. Yhtyeen seuraava julkaisu oli studioalbumi *[[Nuori mies]]*. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2007. 2014 julkaistiin vielä vanhan kokoonpanon vuosina 1984–1987 tekemiä kotistudioäänityksiä sisältävä albumi *[[Yksinäinen ratsastaja (500 kg lihaa -yhtyeen albumi)|Yksinäinen ratsastaja]]*.

## Julkaisut
### Albumit
* *[[Etkös ole ihmisparka (albumi)|Etkös ole ihmisparka]]* (Mirror, 1982)
* *[[Ruusumajassa]]* (Euros, 1986)
* *[[Akvaario (500 kg lihaa -yhtyeen albumi)|Akvaario]]* (Euros, 1988)
* *[[Sielu (albumi)|Sielu]]* (Plastic Passion, 2004)
* *[[Nuori mies]]* (Plastic Passion, 2007)
* *[[Yksinäinen ratsastaja (500 kg lihaa -yhtyeen albumi)|Yksinäinen ratsastaja]]* (Karkia Mistika, 2014)

### Singlet
* *Kuun silta / Vanha maa* (Euros, 1988)

## Aiheesta muualla
* 
* 
* 500 kg lihaa Meteli.netissä
* 500 kg Klassinen.fi:ssä
* 500 kg lihaa Facebookissa
* 500 kg lihaa -yhtyeen haastattelu
* Ylen Elävä arkisto: Tuhlaajapojan päiväkirja
* Ylen Elävä arkisto: Mauri Sariolan pyynnöstä huolimatta: 500 kg lihaa
Maritta Kuula

**Maritta Anne Kuula** on suomalainen laulaja ja laulunkirjoittaja. 

## Ura
Hän on toiminut sooloartistina vuodesta 1992 lähtien, jolloin hänen esikoisalbuminsa *Maritta Kuula ja Karvanopat* julkaistiin Herodes-levymerkillä. Kuula on jäsenenä 1980-luvulta lähtien toimineessa 500 kg lihaa -yhtyeessä, joka on tulkinnut muun muassa Uuno Kailaan runoja.

Maritta Kuula tunnetaan omintakeisesta äänenkäytöstään ja laulutavastaan. Värikkäät ja mielikuvitukselliset esiintymisasut ovat olleet hänen suosiossaan vuosien varrella.

Kuula saattaa yhtenä hetkenä kuulostaa pikkutytöltä, toisena elämää nähneeltä yökerhojen femme fatalelta. Sanoitukset ovat persoonallisia, ja Kuulan kappaleille ovat ominaisia myös ennakkoluulottomat ja kokeilevat sovitusratkaisut. Hänen taustallaan ovat aina soittaneet tunnetut suomalaiset soittajat.

Kuulan omintakeista taiteilijapersoonaa on verrattu Nicoon ja Marianne Faithfulliin. Kriitikot ovat kehuneet Kuulan kappaleita ja musiikkia, mutta siitä huolimatta hän on pysynyt eräänlaisena kulttisuosikkina. 
Kuulan soololevyjen tuotannosta ovat vastanneet Heikki Tikka, Riku Mattila ja Eeva Koivusalo, ja levyillä ovat heidän lisäkseen esiintyneet monet muut tunnetut muusikot.

Kuula on säveltänyt ja etenkin sanoittanut musiikkia myös muille artisteille sekä elokuviin, näytelmään ja kuunnelmiin. [9]

Maritta Kuula on Osuuskunta Lilithin perustajajäsen.

## Diskografia
*Katso myös [[Luettelo Maritta Kuulan kappaleista]]*
### Soolotuotanto
#### Albumit
* *Maritta Kuula ja Karvanopat* LP (Herodes, 1992)
* *Valo ota vastaan* (Lilith,1997)
* *Jeesus Hollywoodissa* (Lilith, 1999)
* *9 henkeä* (Lilith, 2002)
* *Koko kirjo* (Kokoelma) (2CD) (Lilith, 2006)
* *Ampiaisten kuningatar* (Castafiorello, 2008)
* *Kuuluisaa sukua* (Castafiorello, 2014)
* Moitteita ( Castafiorello 2020, EP)
* *Sininen pallo* (Castafiorello 2023)

#### Singlet
**Tuhat silmää* (Herodes, 1992)
**Mä en tarvi äitii* (Lilith, 1997)
**Sateliitti*, (Lilith, 1999)
**Pikku Max* (Lilith, 2002)

### 500 kg lihaa
#### Albumit
* *[[Etkös ole ihmisparka (albumi)|Etkös ole ihmisparka]]* (Mirror, 1982)
* *[[Ruusumajassa]]* (Euros, 1986)
* *[[Akvaario (500 kg lihaa -yhtyeen albumi)|Akvaario]]* (Euros, 1988)
* *[[Sielu (albumi)|Sielu]]* (Plastic Passion, 2004)
* *[[Nuori mies]]* (Plastic Passion, 2007)

#### Singlet
* *Kuun silta / Vanha maa* (Euros, 1988)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Ylen Elävä arkisto: Vanhuslapsi Maritta Kuulan hämmästyttävät naislaulut
*
Porter Wagoner

**Porter Wagoner** (12. elokuuta 1927 Howell County, Missouri – 28. lokakuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kantrilaulaja. Hän tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa vuosina 1960&ndash;1979 nähdystä televisio-ohjelmastaan *The Porter Wagoner Show*, jonka yhteydessä hän esitteli yleisölle muun muassa nuoren Dolly Partonin. He muodostivat sittemmin suositun kantriduon, joka teki levytyksiä 1980-luvun vaihteeseen asti. Wagoner kuoli 80-vuotiaana keuhkosyöpään. 

## Studioalbumit

* Satisfied Mind (1957)
* A Slice of Life: Songs Happy 'n' Sad (1962)
* Porter Wagoner and Skeeter Davis Sing Duets (Skeeter Davisin kanssa) (1962)
* Y'all Come (1963)
* The Bluegrass Story (1964)
* The Thin Man from West Plains (1965)
* The Grand Ole Gospel (Blackwood Brothers Quartetin kanssa) (1966)
* Confessions of a Broken Man (1966)
* Soul of a Convict and More Great Prison Songs (1967)
* More Grand Ole Gospel (Blackwood Brothers Quartetin kanssa) (1967)
* The Cold Hard Facts of Life (1967)
* Just Between You and Me (Dolly Partonin kanssa) (1968)
* The Bottom of the Bottle (1968)
* Just the Two of Us (with Dolly Parton) (1968)
I* n Gospel Country (Blackwood Brothers Quartetin kanssa) (1968)
* The Carroll County Accident (1969)
* Always, Always (Dolly Partonin kanssa) (1969)
* Me and My Boys (1969)
* You Got-ta Have a License (1970)
* Porter Wayne and Dolly Rebecca (Dolly Partonin kanssa) (1970)
* Once More (with Dolly Parton) (1970)
* Skid Row Joe Down in the Alley (1970)
* Two of a Kind (with Dolly Parton) (1971)
* Simple as I Am (1971)
* Porter Wagoner Sings His Own (1971)
* The Right Combination • Burning the Midnight Oil (Dolly Partonin kanssa) (1972)
* What Ain't to Be, Just Might Happen (1972)
* Ballads of Love (1972)
* Together Always (Dolly Partonin kanssa) (1972)
* Experience (1972)
* We Found It (Dolly Partonin kanssa) (1973)
* Love and Music (Dolly Partonin kanssa) (1973)
* I'll Keep on Lovin' You (1973)
* The Farmer (1973)
* Tore Down (1974)
* Porter 'n' Dolly (Dolly Partonin kanssa) (1974)
* Highway Headin' South (1974)
* Sing Some Love Songs, Porter Wagoner (1975)
* Say Forever You'll Be Mine (Dolly Partonin kanssa) (1975)
* Porter (1977)
* Today (1979)
* When I Sing for Him (1979)
* Porter & Dolly (Dolly Partonin kanssa) (1980)
* Porter Wagoner's Greatest (1981)
* Natural Wonder (1982)
* Viva (1983)
* Porter Wagoner (1986)
* The Best I've Ever Been (2000)
* Unplugged (2002)
* 22 Grand Ole Gospel 2004 (2003)
* Something to Brag About (Pam Gaddin kanssa) (2004)
* 18 Grand Ole Gospel 2005 (2005)
* Gospel 2006 (2006)
* The Versatile Porter Wagoner (2006)
* Wagonmaster (2007)
* Best of Grand Ole Gospel 2008 (2007)

## Aiheesta muualla
* Virallinen kotisivu
*
Lumikenkäjänis

**Lumikenkäjänis** (*Lepus americanus*) on varsinaisten jänisten sukuun kuuluva, pohjoisamerikkalainen jäniseläinlaji. Laji on yleinen Alaskassa, Kanadassa, Yhdysvaltain pohjoisosissa ja Kalliovuorilla.

Nimensä lumikenkäjänis on saanut takakäpälistään, joiden anturat ovat pitkien jäykkien karvojen peittämät ja levittäytyvät lumikenkien tapaan niin että lumi kannattaa eläintä paremmin. Korvat ovat lyhyemmät kuin useimmilla muilla jäniksillä.

Metsäjäniksen tapaan lumikenkäjänis vaihtaa väriä vuodenajan mukaan ja on talvella valkoinen. Korvien kärjet ovat kuitenkin tunnusomaisesti mustat myös talvella.

Lumikenkäjänis on tunnettu populaatiosykleistään. Jänisten runsaus vaihtelee voimakkaasti muutaman vuoden jaksoissa. Vaihtelut ovat voimakkaampia pohjoisessa kuin etelässä.

## Lähteet
* Shefferly, N. 2007. ''Lepus americanus''. Animal Diversity Web.

### Viitteet
Caudipteryx

**Caudipteryx** (nimen merkitys: "pyrstösulka") oli oviraptoreihin kuulunut kaikkiruokainen teropodisuku. *Caudipteryx* on yksi varhaisimmista tunnetuista oviraptoreista. Sen fossiileja on löydetty Kiinasta, Liaoningin maakunnasta. *Caudipteryx* eli 130–120 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella. Elinjaksona oli Apt-vaihe.

## Koko ja ulkonäkö
*Caudipteryxin* pituus oli yksi metri. Se oli kooltaan kalkkunan kokoinen.

*Caudipteryxin* kallo oli laatikkomainen. Sen leuat olivat muotoutuneet nokaksi. Hampaita oli yläleuan etuosassa. Jalat olivat melko pitkät ja voimakasrakenteiset, mikä osoittaa, että *Caudipteryx* kykeni juoksemaan.

*Caudipteryxillä* oli höyhenpeite. Sillä oli suuria sulkakoristeita lyhyissä, siipimäisissä eturaajoissaan, suuri pyrstöviuhka ja lyhyitä, untuvaisia höyheniä kaikkialla. Höyhenten tarkoitus oli luultavasti lentämisen sijasta pitää eläin lämpöisenä ja houkutella kumppaneita. *Caudipteryxin* luinen pyrstö oli lyhyempi kuin useimmilla dinosauruksilla, mikä tarkoitti, ettei sitä voinut käyttää vastapainona. Sen seurauksena se todennäköisesti käveli kuin tanakka lentokyvytön lintu. Eturaajojen sulat olivat 20 senttimetriä pitkiä. Niillä *Caudipteryx* ei pystynyt lentämään kunnolla, joten se käytti niitä luultavasti näyttötarkoituksiin tai ehkäpä ohjaustarkoituksiin, kun se kääntyi nopean juoksun aikana. 

## ''Caudipteryxin'' suhteet dinosauruksiin ja lintuihin
Höyhenpeitteisenä dinosauruksena *Caudipteryx* oli vain yksi monista sellaisista. Sen alkukantaiset piirteet ovat kuitenkin hämärtäneet linjan sen, mikä on dinosaurus ja sen, mikä on lintu, välille. Paleontologit ovat jakautuneet selvästi niihin, jotka katsovat *Caudipteryxin* olevan ei-lintumainen dinosaurus, ja niihin, jotka katsovat sen olevan lintu. Näistä teorioista on lukuisia muunnelmia, mutta ne voidaan yleisesti luokitella kahteen osaan: 1) *Caudipteryx* on oviraptori ja kehittynyt suoraan ei-lintumaisista dinosauruksista, ja 2) *Caudipteryx* on oviraptori ja kehittynyt suoraan linnuista.

## Fossiilit

*Caudipteryxin* fossiileja on löydetty Liaoningin maakunnasta, Kiinasta. Löytöihin lukeutuu useita yksilöitä. *Caudipteryx* on yksi monista höyhenpeitteisistä eliöistä, joita on löydetty kuuluisasta Yixianin muodostelmasta. Sieltä on tehty löytöjä monista höyhenpeitteisistä dinosauruksista ja alkeellisista linnuista. *Caudipteryx* näyttää olleen melko yleinen, vaikka vuodesta 2014 lähtien suvun fossiileja on löydetty vain Yixianin muodostelmasta, minkä perusteella *Caudipteryxillä* saattoi olla tiheä mutta paikallinen populaatio.

## Ravinto
*Caudipteryx* oli mahdollisesti kaikkiruokainen. Suipolla nokallaan se mahdollisesti repi kasveja ja mursi siemeniä, mutta se saattoi syödä myös lihaa.

## Lähteet
Matti Virkkunen

**Matti Samuli Virkkunen** (28. heinäkuuta 1908 Kangasala – 11. heinäkuuta 1980 Hämeenlinna) oli suomalainen varatuomari, Kansallis-Osake-Pankin (KOP) pitkäaikaisin pääjohtaja (1948–1975) ja ulkoasiainministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkö (1945–1947).

Virkkunen oli kokoomuksen asettama Urho Kekkosen vastaehdokas presidentinvaaleissa 1968. Hän kampanjoi ”suomalaisen elämänmuodon ylläpitäjänä”. Virkkunen sai vaalissa 24 prosenttia äänistä.

## Elämä ja ura
Virkkusen vanhemmat olivat kokoomuspoliitikko, kirkkoherra ja kansanedustaja Paavo Virkkunen ja käsityönopettaja Katri Thulé. Virkkunen valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisen normaalilyseon klassiselta linjalta vuonna 1927. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937.

Vuonna 1932 Virkkunen oli estämässä AKS:n jäseniä osallistumasta Mäntsälän kapinaan. Hän oli vähemmän oikeistolainen kuin isänsä eikä ryhtynyt aktiivipoliitikoksi. Hän oli silti tiukan linjan antikommunisti ja kokoomuksen taustavaikuttaja eikä lähtenyt mukaan kokoomuksen puheisiin sosiaalisesta valintataloudesta, laajasta hyvinvointivaltiosta tai muista uusista tuulista.

Vuonna 1934 Virkkunen aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa. Hän työskenteli vuosina 1939–1941 varakonsulina Lontoossa ja vuonna 1941 ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä. Vuosina 1941–1945 hän toimi ministeriön kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä ja suunnitteli sekä toimeenpani sotavuosien kauppapolitiikkaa. Virkkunen toimi osaston päällikkönä 1945–1947. Hän järjesti elintarvikehuoltoa ja talouselämän rahoitusta ja oli mukana ratkomassa sotakorvauksiin liittyneitä ongelmia ja neuvottelemassa Suomelle merkittävää dollarilainaa Yhdysvalloista.

Virkkunen oli vuodesta 1936 naimisissa KOP:n pääjohtaja Mauri Honkajuuren tyttären Eeva Honkajuuren kanssa. Vuonna 1947 hänestä tuli KOP:n johtokunnan jäsen ja seuraavana vuonna pääjohtaja Mauri Honkajuuren kuoltua. Virkkusen pääjohtajakaudella KOP kasvoi voimakkaasti muun muassa fuusioiden ja konttoriverkon laajentamisen kautta. Vuonna 1949 pankkiin liitettiin Pohjolan Osake-Pankki ja vuonna 1958 Suomen Maatalous-Osake-Pankki. KOP oli myös toteuttamassa Rauma-Repola Oy:n fuusioitumista 1952. Virkkusella oli tärkeä rooli myös Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n jaossa 1950-luvun alussa ja saneeraamisessa 1960-luvulla.

Virkkusella oli useita luottamustehtäviä, ja hän toimi muun muassa yli 20 vuotta Keskuskauppakamarin puheenjohtajana (1950–1972).

Historioitsija Veli-Pekka Leppäsen mukaan Kekkonen kirjasi päiväkirjaansa masentuneensa vuoden 1968 vaalituloksestaan ja rankaisi Kokoomusta siitä, että Virkkunen oli ollut ehdokkaana tosissaan ja saanut 66 valitsijamiestä, jättämällä kokoomuksen aina hallituksen ulkopuolelle. Kekkonen olisi mieluummin nähnyt kokoomuslaisena vastaehdokkaanaan vanhan ystävänsä ylipormestari Lauri Ahon.

## Teoksia
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1981, 68 min. Yle Areena.
Ole Ellefsæter

**Ole Martin Ellefsæter** (15. helmikuuta 1939 Ringsaker – 18. lokakuuta 2022 Ringsaker) oli norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja, juoksija ja iskelmälaulaja.

Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 Ellefsæter oli 30 kilometrin kilpailuissa ensimmäisen kolmanneksen väliajoissa toisena mutta kaatui ja katkaisi molemmat suksensa. Hän hiihti vaihtosuksilla maaliin, mutta hänet hylättiin, koska sääntöjen mukaan vain yhden suksen sai vaihtaa. Hän sijoittui 15 kilometrillä 25:nneksi ja 50 kilometrillä kahdeksanneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän voitti kultaa Norjan viestijoukkueessa sekä saavutti hopeaa 15 kilometrillä ja neljännen sijan 50 kilometrillä. Kaksi vuotta myöhemmin Grenoblen talviolympialaisissa hän voitti kultaa sekä 50 kilometrillä että viestissä. Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui 50 kilometrillä 37:nneksi ja Sapporon talviolympialaisissa 1972 samalla matkalla kymmenenneksi.

Ellefsæter voitti 50 kilometrin kilpailun vuonna 1967 sekä Holmenkollenilla että Salpausselällä. Vuonna 1971 hänestä tuli ensimmäinen Vaasahiihdon voittanut norjalainen.

Ennen keskittymistään maastohiihtoon Ellefsæter menestyi myös yleisurheilijana. Hän voitti Norjan mestaruuden 3&nbsp;000 metrin estejuoksussa vuosina 1960 ja 1962. Belgradin EM-kilpailuissa hän karsiutui alkuerissä. Hänen ennätyksensä 3&nbsp;000 metrin esteissä oli 8.43,8 vuodelta 1962.

Seuratasolla Ellefsæter edusti Nybygda IF:ää. Vuonna 1965 hänelle myönnettiin Egebergs Ærespris -palkinto. Iskelmälaulajana hän sai kultalevyn.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Teddykarhu

**Teddykarhu** tai **nallekarhu** on pehmeänukkaisesta plyysistä valmistettu lelukarhu.

## Historiaa

Nimensä lelukarhu on saanut Yhdysvaltain presidentin Theodore ”Teddy” Rooseveltin mukaan, joka oli tunnettu suurriistan metsästäjä. Usein kerrotun tarinan mukaan Roosevelt matkusti Mississippiin ratkaisemaan osavaltion rajakiistaa Louisianan kanssa. Hänen isäntänsä veivät presidentin karhunmetsästykseen. Presidentillä ei kuitenkaan ollut metsästysonnea ja niinpä hänen isäntänsä nappasivat karhun kiinni ja kutsuivat Rooseveltin ampumaan sen. Roosevelt kuitenkin kieltäytyi ampumasta karhua. Clifford Berryman piirsi aiheesta 16. marraskuuta 1902 *[[Washington Post]]issa* ilmestyneen pilakuvan, josta tuli nopeasti suosittu ja jota julkaistiin uudelleen monissa paikoissa.

Pilapiirroksen inspiroimina brooklynilaiset Morris ja Rose Michtom valmistivat karhun, jolle he antoivat nimen ”Teddy’s Bear” ja sijoittivat sen kauppansa ikkunaan. Toisin kuin aiemmat lelukarhut, teddykarhu näytti herttaiselta ja viattomalta kuten karhu Berrymanin piirroksessa. Yhdessä Butler Brothersin kanssa Michtomit perustivat Yhdysvaltain ensimmäisen teddykarhuja valmistaneen yrityksen, Ideal Novelty and Toy Companyn.

Samaan aikaan vuonna 1902 Saksan Leipzigissa Richard Steiff teki ensimmäisen prototyyppinsä teddykarhusta tätinsä Margarete Steiffin lelufirmalle. Maaliskuussa 1903 Leipzigin lelumessuilla Steiffit esittelivät ensimmäisen karhunsa, Baer 55PB, mutta se herätti melko vähäistä mielenkiintoa. Sitten kuitenkin Hermann Berg, erään New Yorkin tavaratalon leluostaja, tietäen ”Teddyn karhuja” kohtaan osoitetun mielenkiinnon Yhdysvalloissa, vei Steiffin nallet Amerikan markkinoille tilaamalla 3&nbsp;000 nallea.

Maailman ensimmäinen teddykarhumuseo perustettiin Petersfieldiin Englantiin vuonna 1984.

## Lähteet
ZetaBoo

**ZetaBoo** on suomalainen etnojazz-yhtye. Se perustettiin vuonna 1994. Kokoonpanoon kuuluvat Anna-Mari Kähärä (laulu, piano), Jarmo Saari (kitara), Pekka Lehti (basso) ja Marko Timonen (rummut). Omien levyjen lisäksi yhtye on ollut mukana Susanna Haaviston *[[Kadonnut tie|Kadonneella tiellä]]* (2002) ja Sergio Machadon *Quintalilla* (2004).

## Diskografia

* *ZetaBoo* (1997) Texicalli Records
* *MediZine* (2000) Aito Records
* *OuterRail* (2006) Aito Records

## Aiheesta muualla
* Kotisivut.
Virkkunen

**Virkkunen** tai **Wirkkunen** on suomenkielinen sukunimi. 

Osa nimen kantajista on suomentanut sukunimensä nimestä Snellman, osalla Virkkunen on alkuperäinen sukunimi. Täten kaikki Virkkuset eivät välttämättä ole mitään sukua keskenään. Alun perin Snellman–Virkkuset olettivat, että Virkkunen oli ruotsinnettu Snellmaniksi ja täten kääntäminen oli vain alkuperäisen nimen asun palauttamista. Myöhemmin kävi ilmi, että Snellmanin suku onkin alun perin kotoisin Saksasta ja Pohjanmaalla oli toinen suku Virkkunen. 

## Tunnettuja Virkkusia ja Wirkkusia
*Aili Virkkunen (1909–1998), opettajaseminaarin lehtori
*Arto Heikki Virkkunen (1911–1980), majuri ja yritysjohtaja, Artturi Virkkusen poika
*Artturi H. Virkkunen (1864–1924), Uuden Suomen päätoimittaja, Turun yliopiston rehtori ja historian professori
*Carita Virkkunen, *Mona Carita* (s. 1962), iskelmälaulaja
*Eero Virkkunen (s. 1948), jalkapalloilija
*Erkko Virkkunen (1924–1986), arkkitehti
*Heimer Virkkunen (1899–1968), rovasti, nuorisopastori ja kirjailija
*Henna Virkkunen (s. 1972), poliitikko
*Henrik Virkkunen (1917–1963), liiketaloustieteilijä, Kauppakorkeakoulun rehtori
*Jaakko Virkkunen (1912–1998), toimittaja ja Sinimustat-nuorisojärjestön johtaja
*Jaakko Virkkunen (s. 1943), kehittävän työntutkimuksen emeritusprofessori
*Janne Virkkunen (s. 1948), Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja
*Joe Wirkkunen (1928–1986), kanadansuomalainen jääkiekkovalmentaja
*Jonna Virkkunen (s. 1999), salibandyn pelaaja
*Jouko Virkkunen (1933–2011), säätötekniikan professori
*Juha Virkkunen (1941–2008), toimittaja, Veli Virkkusen poika
*Jussi Virkkunen (s. 1979), Kansan Uutisten päätoimittaja ja toimitusjohtaja
*Kaisu Virkkunen (1919–1996), Steiner-koululaitoksen perustaja Suomessa 
*Lauri Virkkunen (s. 1956), toimitusjohtaja
*Lotta Virkkunen (s. 1980), viulisti
*Maire Virkkunen-Harki (1917–1993), mezzosopraanolaulaja, laulunopettaja ja muotitaiteilija
*Matti Virkkunen (1908–1980), poliitikko ja pankinjohtaja
*Matti Virkkunen (s. 1943), oikeuspsykiatrian emeritusprofessori
*Mikko Virkkunen (1910–1996), professorin arvonimen saanut lääkäri, Paavo Virkkusen poika
*Paavo Virkkunen (1874–1959), pappi ja poliitikko
*Sakari Virkkunen (1925–2000), tietokirjailija ja Suomen Kuvalehden toimittaja
*Samuli Virkkunen (s. 1990), jääkiekkoilija
*Seppo Virkkunen (1921–2002), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
*Sinikka Virkkunen (s. 1945), markkinointi- ja mainosalan yrittäjä, kouluttaja ja järjestöjohtaja
*Tapani Virkkunen (1906–1988), juristi ja työmarkkinajärjestöjohtaja, Paavo Virkkusen poika
*Teemu Virkkunen (s. 1979), jääkiekkoilija
*Tommi Virkkunen, Oulun Kärppien puheenjohtaja
*Tuomas Virkkunen (s. 1979), urheiluselostaja
*Urpo Virkkunen (1925–2011), päätoimittaja
*Valtteri Virkkunen (s. 1991), jääkiekkoilija
*Veli Virkkunen (1913–2001), filosofian maisteri, toimittaja, sotakirjailija ja tiedotuspäällikkö
*Verneri Virkkunen (s. 2007), jääkiekkoilija
*Ville Virkkunen (s. 1976), teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija
*Väinö Virkkunen (1894–1953), suomalainen jääkärieversti

## Katso myös
* Laulu 20 perheestä
Jokivarsi

**Jokivarsi** on Vantaan kaupunginosa kaupungin koillisosassa Lahdenväylän ja Keravanjoen välissä. Kapean kaupunginosan rajanaapurit ovat moottoritien takana lännessä Leppäkorpi, Metsola ja Mikkola sekä joen itäpuolella Nikinmäki. Kaupunginosan halki itä–länsi-suunnassa kulkee Kulomäentie, joka jatkuu itään Sipoontienä. Asutus on omakotivaltaista pientaloaluetta. Kaupunginosassa on noin 1&nbsp;300 asukasta. Vuoden 2020 lopussa alueen väestöstä 9,4 prosenttia oli vieraskielisiä, mikä on toiseksi vähiten Korson suuralueella.

Jokivarteen syntyi omakotiasutusta maatalousasutuksen keskelle 1900-luvun alussa Korson rautatieseisakkeen valmistuttua. 1950-luvulta lähtien rakentaminen on jatkunut tasaisena 2000-luvullakin. Palveluista Jokivarressa on vain Jokivarren koulu (alakoulu) ja yksityinen hoivakoti. Alueen yrityksistä valtaosa on pieniä muutaman hengen yrityksiä. Vuonna 2013 alueen harvoista työpaikoista (159) kolmannes oli koulutuksen ja neljännes kuljetuksen ja varastoinnin toimialalla. Kaupunginosassa on huomattavasti Vantaan keskiarvoa enemmän ylempien tuloluokkien väestöä, eli yli 50&nbsp;000 euron vuosituloa ansaitsevia. Työttömyysaste oli vain parisen prosenttia.

Jokivarren alue on loivaa moreeniselännettä, jonka kohdalla Keravanjoen uoma on suhteellisen loiva ja kapea. Savipohjainen joki virtaa täällä rauhallisesti.

Jokivarreksi kutsutaan usein koko Keravanjoen läheistä ranta-aluetta, ja siksi myös pohjoisempana Keravalla on samanniminen kaupunginosa (kaupunginosa 10). Monet Jokivarren teistä ja kujista on nimetty kalojen tai selkärangattomien eläinten mukaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Joškar-Ola

**Joškar-Ola** (, ) on Venäjän federaatioon kuuluvan Marin tasavallan pääkaupunki. Kaupungin nimi on maria ja tarkoittaa *Punaista kaupunkia*. Tsaarin aikana sen nimi oli *Tsarjovokokšaisk* (*Tsarjov gorod na Kokšage* - Kokšaga-joen varrella oleva tsaarin kaupunki).   Vallankumouksen jälkeen siitä tuli Krasnokokšajisk, punaisen Kokšagan kaupunki. Nykyisen nimensä se sai 1928.

Vuonna 2010 kaupungissa asui 248 782 henkeä ja koko kaupunkipiirissä 259 256, eli kaupunkipiirissä oli runsas 10 500 maaseutuasukastakin. Muutamaa vuotta aiemmin, asukasluvun ollessa 253 400, asukkaista 68 prosenttia oli venäläisiä, 24 prosenttia mareja ja neljä prosenttia tataareja.

## Historia
Alue oli ollut marien asuttama osa Kazanin kaanikuntaa. Venäjän Iivana Julma valloitti alueen 1552. Tsaari Fjodor I perusti vuonna 1584 paikalle kaupungin sotilaslinnoitukseksi varjelemaan jokiliikenteelle tärkeää kulkureittiä ja pitämään paikallisia asukkaita kurissa. Kaupunki pysyi pitkään varsin pienenä varuskuntakaupunkina ja samalla venäläisten tärkeimpänä keskuksena marien alueella. Väkiluku kasvoi merkittävästi vasta neuvostoaikoina: 1 700 (vuonna 1897), 4 300 (v. 1926), 27 000 (v. 1939), 89 000 (v. 1959), 166 000 (v. 1970) ja  201 000 (v. 1979). 

Neuvostoliiton aikoina kaupunki oli alueensa teollisuuden, liikenteen ja kaupan keskus. Toisen maailmansodan aikana sitä pidettiin syrjäisenä paikkana, ja sinne siirrettiin turvaan strategista teollisuutta. Neuvostoliiton romahduksen myötä teollisuus kuihtui ja monet ammattilaiset muuttivat muualle. 

## Maantiede
Kaupunki sijaitsee Volgan sivujoen Malaja Kokšagan varrella, keskellä tasankoaluetta noin 100 metriä merenpinnan yläpuolella. Ilmasto on mantereinen: kuumat kesät ja kylmät talvet.

## Liikenne
Joškar-Olan lentoasemalta on suoria lentoja Moskovaan, Saratoviin ja Nižni Novgorodiin. Kaupungingissa on rautatieasema; sinne johtaa Jaranskiin vievä pistoraide Moskovan ja Kazanin väliseltä pääradan Zelenodolskista. Maantieyhteydet ovat kattavat eri puolille Venäjää ja Marinmaata. Venäjän päävaltatieverkostoon kuuluva *Vjatka*-maantie saapuu Volgalta Joškar-Olaan ja jatkaa pohjoisessa Kirovin kautta edelleen Komin tasavaltaan ja sen pääkaupunki Syktyvkariin.

## Pyhäköt
Kaupungissa on sekä ortodoksisia kirkkoja että marilaista muinaisuskoa varten uhrimetsikkö keskustan ulkopuolella.

## Lähteet
Thomas Wassberg

**Thomas Wassberg** (s. 27. maaliskuuta 1956 Lennartsfors) on ruotsalainen hiihtäjä ja nelinkertainen olympiavoittaja.

Wassberg voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 15 kilometrin hiihdossa 17-vuotiaana vuonna 1974 ja saavutti kaksi vuotta myöhemmin nuorten EM-hopeaa 15 kilometrillä ja viestissä. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui kuudenneksi viestissä ja 15:nneksi 15 kilometrillä. Hän voitti epävirallisen hiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1976–1977 mutta loukkaantui alkuvuonna 1978 auto-onnettomuudessa vähän ennen Lahden MM-kisoja, joihin hän ei näin pystynyt osallistumaan. Uuden vuosikymmenen koittaessa alkoivat Wassbergin menestysvuodet. Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 hän voitti kultaa 15 kilometrillä yhden sadasosasekunnin erolla Juha Mietoon. Lisäksi hän sijoittui 30 kilometrillä neljänneksi ja viestissä viidenneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Oslon MM-kisoissa hän voitti kultamitalin 50 kilometrillä sekä sijoittui viidenneksi viestissä, 16:nneksi 30 kilometrillä ja 18:nneksi 15 kilometrillä.

Sarajevon olympialaisissa 1984 Wassberg voitti kaksi kultaa: 50 kilometrillä ja viestissä. Seefeldin MM-kisoissa 1985 hän hiihti hopealle 15 kilometrillä ja oli mukana pronssia voittaneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Oberstdorfin MM-kisoissa 1987 hän voitti kultaa 30 kilometrillä ja viestissä sekä saavutti hopeaa 15 ja 50 kilometrillä. Vielä Calgaryn olympialaisissa 1988 hän saavutti kultaa Ruotsin viestijoukkueessa.

Wassbergin mukaan on nimetty nopeatempoinen luisteluhiihdon tekniikka, jossa tehdään sauvatyöntö jokaisen liu'un yhteydessä.

## Arvokisasijoituksia
*Talviolympialaiset 1976, Innsbruck:
**6. sija: viesti
**15. sija: 15 km
*Talviolympialaiset 1980, Lake Placid:
**kultaa: 15 km
**4. sija: 30 km
**5. sija: viesti
*1982 MM-kisat, Oslo:
**kultaa: 50 km
**5. sija: viesti
**16. sija: 30 km
**18. sija: 15 km
*Talviolympialaiset 1984, Sarajevo:
**kultaa: 50 km ja viesti
**14. sija: 30 km
*1985 MM-kisat, Seefeld:
**hopeaa: 15 km
**pronssia: viesti
**4. sija: 30 km
*1987 MM-kisat, Oberstdorf:
**kultaa: 30 km ja viesti
**hopeaa: 50 km ja 15 km
*Talviolympialaiset 1988, Calgary:
**kultaa: viesti

## Lähteet
* 

### Viitteet
Orthanc

**Orthanc** on kuvitteellinen musta torni J. R. R. Tolkienin kirjassa *[[Taru sormusten herrasta]]*. Nimi merkitsee sindariksi *torahammasvuorta* ja vanhalla Markin kielellä *viekasta mieltä*. Torni sijaitsee keskellä Angrenostia, Rautapihaa, joka on Rohanin länsilaidalla velho Sarumanin hallinnassa.

Orthancin rakensivat Gondorin númenorilaiset Kolmannella ajalla yhdestä kivestä tuntemattomin menetelmin, ja sitten se kovetettiin eikä yksikään tunnettu ase tehonnut siihen. Orthanc kohosi 80 sylen eli runsaan 140 metrin korkeuteen Rautapihan keskellä ja päättyi neljään terävään huippuun. Ainoa sisäänpääsy oli korkeiden portaiden päässä oleva ovi, ja oven päällä oli pieni ikkuna.

Orthanciin oli sijoitettu yksi eteläisen kuningaskunnan palantír, ja sitä vartioi erikoisjoukko kunnes Gondor myöhemmin lähes hylkäsi tornin, ja sen jälkeen torni lukittiin. Kun Gondorin käskynhaltija Beren antoi Rautapihan Sarumanille, hän antoi myös Orthancin avaimet velholle. Siitä tuli Sarumanin päämaja kun hän yritti löytää Valtasormuksen ja tuhota Rohanin Sormuksen sodan aikana. Kun Saruman oli lyöty, kuningas Théoden, Gandalf ja Aragorn kohtasivat hänet, jolloin Gríma Kärmekieli heitti palantírin ulos ikkunasta yrittäen osua sillä Gandalfiin. Saruman jäi vangiksi torniinsa. Häntä vartioi Puuparta, joka lopulta vapautti Sarumanin säälistä.

Neljännellä ajalla Sauronin ja Sarumanin kaatumisen jälkeen kuningas Elessar tutki Orthancin ja löysi sieltä Isildurin perintökalleuksia kuten Elendilmirin, alkuperäisen Arnorin tähden. Tämä johdosta epäiltiin, että Saruman oli löytänyt Isildurin jäännökset ja tuhonnut ne. Aragorn löysi myös rasian, jossa oli luultavasti tarkoitus säilyttää Sormusta.
Ráisduattarháldi

**Ráisduattarháldi** tai **Ráisduottarháldi** on Haltin tunturiryhmän korkein huippu ja se sijaitsee Norjassa noin 2 kilometrin päässä Suomen korkeimmasta kohdasta samassa kivikossa, välissä on matala kannas. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1&nbsp;361&nbsp;metriä.

Hallinnollisesti huippu sijaitsee Kaivuonon () ja Raisin () kuntien rajalla.

Lyhin reitti huipulle on kulkea Norjan puolelta Guolasjärven rannalta, jonne pääsee autolla. Yhden päivän aikana pystyy helposti käymään sekä Norjan että Suomen puoleisilla huipuilla. Autotie on huonossa kunnossa pitkälle heinäkuuhun ja myös sen jälkeen nousuun suositellaan nelivetoautoa ja taitavaa kuljettajaa. Matka Guolasjärveltä huipuille on suhteellisesta lyhyydestään huolimatta erittäin rankka, eikä sitä missään nimessä suositella ensikertalaisille tai huonokuntoisille vaeltajille. Matka muodostuu terävistä kivistä, joten horjahtaminen voi johtaa vakavaan loukkaantumiseen.

## Lähteet
Soijarouhe

**Soijarouhe** on teksturoitua soijapavuista valmistettua kasviproteiinia (*TVP* = *textured vegetable protein*) jota käytetään ihmisravintona lihankorvikkeena jauhelihan tapaan. Sitä käytetään myös kotieläinten rehuna tyydyttämään niiden valkuaistarvetta.  

Soijarouhe säilyy hyvin ja siinä on proteiinia noin 49 prosenttia painosta, minkä vuoksi sitä käytetään korvaamaan lihaa. Soijarouhe sisältää myös runsaasti kalsiumia, rautaa ja sinkkiä. Soijarouheen sisältämä fytiinihappo estää kuitenkin voimakkaasti kalsiumin, raudan ja seleenin imeytymistä sekä jonkin verran myös sinkin imeytymistä.

Soijarouhe valmistetaan leikkaamalla soijapavut hiutaleiksi, joista poistetaan öljy uuttamalla heksaaniliuottimen avulla. Kun liuotin on poistettu haihduttamalla, rasvattomista hiutaleista saadaan käyttökelpoista soijaproteiinia. Hiutaleet voidaan myös jauhaa soijajauhoksi jossa myös on runsaasti proteiinia.

## Käyttö

Soijarouhetta käytetään jauhelihan tavoin muun muassa murekkeisiin, pihveihin, peruna- ja makaronilaatikoihin, lasagneen, pizzoihin ja pataruokiin. Sillä joko korvataan koko liha tai käytetään sen lisänä. Tyypillinen valmistustapa on liottaa soijarouhe mausteliemessä ennen paistamista. Soijarouheen voi kuitenkin valmistaa myös lisäämällä se kuivana pannulle ja paistamalla öljyssä sekä mausteissa ja lisäämällä vettä pannulle sitä mukaa, kun rouhe imee nestettä. Soijarouhetta voi myös keittää, esimerkiksi lisäämällä sellaisenaan keittoihin.

Soijarouhe ei itsessään maistu juuri miltään, joten mausteita lisätään usein halutun lopputuloksen varmistamiseksi. Soijarouhe imee itseensä helposti aromeja ja makuja ruoanlaittoprosessin aikana. Jotta soijarouhe maistuisi lihan kaltaiselta, siihen voi lisätä glutamaattia esimerkiksi soijakastikkeen tai liemikuution muodossa.

Soijarouhetta voi käyttää myös leivonnaisiin, esimerkiksi korvaamalla neljännes vehnäjauhoista soijarouheella. Sitä voi lisätä sellaisenaan myös jugurtteihin ja mysleihin.

Keveytensä ja korkeiden ravintopitoisuuksien vuoksi soijarouhe sopii retkimuonan raaka-aineeksi, sillä repussa on kevyintä kantaa kuivattuja elintarvikkeita, joihin lisätään vesi ennen valmistusta.

Soijarouheesta on valmistettu myös tonnikalaa jäljittelevä valmiste.

## Ympäristövaikutukset
Soijarouheen valmistuksen ilmastopäästöt ovat 320 grammaa kasvihuonekaasuja / 100 g soijarouhetta. 

## Lähteet
Tappajahai

**Tappajahai** voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

* valkohai (*Carcharodon carcharias*), hailaji
* *[[Tappajahai (romaani)|Tappajahai]]* (*Jaws*), Peter Benchleyn romaani
* *[[Tappajahai (elokuva)|Tappajahai]]* (*Jaws*), yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1975
* *[[Tappajahai 2]]* (*Jaws 2*), yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1978
* *[[Tappajahai 3]]* (*Jaws 3-D*), yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1983
* *[[Valkoinen tappaja]]* eli *Tappajahai – surffaajien kauhu* (*L’ultimo squalo*), italialainen jännityselokuva vuodelta 1981
* *[[Julmahai]]* eli *Tappajahai 5: julmahai* (*Cruel Jaws*), yhdysvaltalais-italialainen jännityselokuva vuodelta 1995
* *Tappajahai* eli *Koukkuleuka*, *[[Supersarjis]]*-lehdessä vuosina 1976–1977 ilmestynyt sarjakuva

## Muuta
**[[Tappajahain kosto]]*, yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1987